KIRJALLINEN KYSYMYS E-1772/01

esittäjä(t): Mogens Camre (UEN) komissiolle

(15. kesäkuuta 2001)

Aihe: Työympäristö

Joissakin EU-maissa työpaikkojen turvallisuutta koskevat lainsäädännön vaatimukset ovat viime vuosina parantuneet merkittävästi. Toisissa EU-maissa on hyvin alhaiset vaatimukset tai niissä vallitsee laaja välinpitämättömyys vaatimusten noudattamista kohtaan.

Täällä EU-hallinnon keskuspaikalla Brysselissä saamme päivittäin todisteita työympäristöistä, joiden pitäisi olla nykyisessä Euroopassa täysin sopimattomia. Kaikkialla kaupungilla voi nähdä, että telineillä työskennellään tavalla, joka alittaa Pohjois-Euroopassa voimassa olevat turvallisuusstandardit, eikä tarvitse kuin katsoa ulos Euroopan parlamentin rakennusten ikkunoista, niin voi nähdä, miten uutta rautatieasemaa rakennetaan täysin normaaleista turvallisuusvaatimuksista piittaamatta. Työntekijät leikkaavat laattoja kulmahiomakoneella ilman silmä-, kuulo- ja hengityssuojaimia, kaarevalla ja liukkaalla lasikatolla ryömitään ympäriinsä ilman turvaköysiä jne.

Tässä on selvästi kyse niin suurista säästöistä niissä kustannuksissa, joita työpaikan hyvään turvallisuuteen aina kiinteästi liittyy, että ne merkitsevät kilpailuetua yrityksille, jotka voivat sallia työntekijöidensä työskentelevän tällaisissa oloissa. Tätä taustaa vasten on ymmärrettävää, että EU:n tarjouskilpailusäännöistä huolimatta Brysselin rakennusalalla toimii käytännöllisesti katsoen vain belgialaisia yrityksiä.

Pyydän komissiota siksi tekemään selkoa siitä, mitä kansallisuutta edustavat ne yritykset, jotka ovat toteuttaneet EU:n suuria rakennushankkeita, mukaan luettuna Euroopan parlamentin rakennukset sekä neuvoston Justus Lipsius -rakennus.

Huonot työskentelyolot johtavat kattaviin terveysvaurioihin, joita eivät kata sellaiset työnantajat, jotka saavat kilpailuetua siitä, että ne vähät välittävät työpaikkaturvallisuudesta. Siksi työympäristölle asetettavat erilaiset turvallisuusvaatimukset ovat kilpailua vakavasti vääristävä tekijä.

On mahdotonta hyväksyä sitä, että EU, joka väittää toimivansa paremman työympäristön puolesta, ei kanna huolta siitä, että työpaikkaturvallisuutta parannetaan niissä maissa, jotka eivät noudata niitä korkeita standardeja, joita muissa EU-maissa asetetaan.

Mitä komissio tekee taatakseen kaikille työntekijöille EU:ssa saman työympäristön?

Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus

(3. syyskuuta 2001)

Komissio ei palkkaa urakoitsijoita tai aliurakoitsijoita suuriin rakennustöihin tai ulkoremontteihin suoraan, vaan pyytää kyseistä rakennuttajaa tai rakennuksen omistajaa hoitamaan tällaisten töiden organisoinnin. Berlaymont-rakennuksen urakoitsijoiden palkkaamisesta vastaa Berlaymont 2000 -yritys ja komission toisen suuren rakennuksen, Charlemagnen, urakoitsijoiden palkkaamisesta puolestaan Cofinimmo-yritys. Arvoisan parlamentin jäsenen kysymys tulisikin näin ollen esittää kyseisille yrityksille.

Euroopan parlamentin ja neuvoston rakennuksia koskevat kysymykset olisi komission näkemyksen mukaan esitettävä suoraan kyseisille toimielimille.

Euroopan yhteisö on komission ehdotusten pohjalta antanut vuodesta 1989 lähtien merkittävän määrän säännöksiä työntekijöiden työterveys- ja työturvallisuusolojen parantamiseksi ja työtapaturmien ja ammattitautien vähentämiseksi. Annetut direktiivit perustuvat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 137 artiklaan (entinen 118 a artikla), jossa asetetaan työterveyden ja työturvallisuuden vähimmäisvaatimukset. Kyseisen 137 artiklan 5 kohdan mukaisesti tämän artiklan perusteella annetut

säännökset eivät estä jäsenvaltiota säilyttämästä tai ottamasta käyttöön tiukempia säännöksiä, jos ne eivät ole ristiriidassa perustamissopimuksen kanssa. Komissio haluaa kiinnittää parlamentin jäsenen huomion toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12. kesäkuuta 1989 annettuun neuvoston direktiiviin 89/391/ETY(1) ja erityisesti sen johdanto-osan 13 kappaleeseen, jossa todetaan, että työntekijöiden työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon parantaminen on päämäärä, jonka ei tule olla alisteinen pelkästään taloudellisille näkökohdille.

Jäsenvaltioiden on liitettävä direktiivit osaksi omaa lainsäädäntöään. Jäsenvaltioiden on lisäksi varmistettava, että tätä lainsäädäntöä sovelletaan tehokkaasti ja asianmukaisesti. Myös työpaikkojen ja työmaiden turvallisuuden tarkastaminen ja valvominen kuuluvat kansallisten viranomaisten toimivaltaan.

Tuoreimmista työtapaturmatilastoista(2), jotka ovat vuodelta 1998, on nähtävissä, että yli kolmen päivän mittaiseen sairaslomaan johtaneiden työtapaturmien määrä 100 000:ta työntekijää kohden oli 4 089 vuonna 1998, kun se vuonna 1996 oli 4 229 ja vuonna 1994 4 539. Kuolemaan johtaneiden työtapaturmien määrä 100 000:ta työntekijää kohden oli 3,5 vuonna 1998, kun se vuonna 1996 oli 3,6 ja vuonna 1994 3,9.

Näistä tilastotiedoista on nähtävissä, että yhteisön työterveys- ja työturvallisuuslainsäädännön täytäntöönpano Euroopan laajuisesti on parantanut työolosuhteita ja vähentänyt työtapaturmien määrää. Voidaankin todeta, että kansallisella tasolla oikein sovellettu yhteisön lainsäädäntö parantaa työterveyttä ja työturvallisuutta.

Meneillään olevien arviointien valmistuttua komissio aikoo ehdottaa tulevassa työturvallisuus- ja työterveysstrategiassaan useille tahoille suunnattuja tiedotustoimia, joilla pyritään tehostamaan tähän saakka toteutettujen toimenpiteiden vaikutusta.

(1) EYVL L 183, 29.6.1989.

(2) ESAW Työtapaturmia käsittelevä tilastojulkaisu.