KIRJALLINEN KYSYMYS E-2947/01

esittäjä(t): Christoph Konrad (PPE-DE) komissiolle

(25. lokakuuta 2001)

Aihe: Vakuutusmeklareita koskevat EU:n säädökset

1. Kuinka paljon vakuutus- ja rahoitusmeklareiden ammattien harjoittamista koskevat vaatimukset muuttuvat Euroopan yhdentymiskehityksen myötä?

2. Riittääkö Saksassa suoritettu vakuutusalan yliopistotasoinen, teollisuus- ja kauppakamarin hyväksymä tutkinto edelleen vakuutusmeklarin ammatin harjoittamiseen? Mistä voidaan tarvittaessa hakea tutkintojen vastaavuutta osoittavaa todistusta? Jos kyseistä koulutusta ei enää hyväksytä, onko olemassa siirtymäkausia ennen kuin ainoastaan muut koulutukset hyväksytään?

3. Missä voidaan suorittaa tunnustettu vakuutus- tai rahoitusmeklarin loppututkinto tai saada alan jatkokoulutusta?

4. Kuinka paljon varoja tulevaisuudessa on asetettava käyttöön omaisuusvahinkoja koskevan vastuuvakuutuksen kattamiseksi? Onko pankkitakaus tässä tapauksessa riittävä?

5. Jos vakuutus- ja rahoitusmeklari ei täytä ammatin harjoittamista koskevia uusia vaatimuksia, mitä tapahtuu jo aiemmin laadituille sopimuksille uusien säädösten voimassa ollessa?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(28. marraskuuta 2001)

Jäsenvaltioiden ei nykyisin edellytetä asettavan ammatillisia pätevyysvaatimuksia vakuutusedustajan ammatin harjoittamiseksi. Vakuutusedustajista 18. joulukuuta 1991 annetussa komission suosituksessa 92/48/ETY(1) kehotetaan jäsenvaltioita asettamaan tällaisia vaatimuksia ja ottamaan käyttöön vakuutusedustajien rekisteröintijärjestelmän. Vaikka pätevyysvaatimuksia onkin eräissä valtioissa asetettu, ne poikkeavat toisistaan. Tämä vaikeuttaa vakuutusedustustoiminnan harjoittamista sisämarkkinoilla sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisvapauden perusteella. Lisäksi vaatimusten erot aiheuttavat avoimuuteen liittyviä ongelmia vakuutusedustajien aseman ja ammatillisen pätevyyden suhteen, mikä ei ole omiaan edistämään vakuutuksenottajien korkeatasoista suojaa.

Näistä syistä komissio on tehnyt ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusedustuksesta(2). Ehdotuksen tarkoituksena on koordinoida vakuutusedustusta koskevat säännökset eri jäsenvaltioissa. Ehdotuksessa säädetään järjestelmästä, jonka perusteella vakuutusedustaja rekisteröidään kotijäsenvaltioissaan, jos tietyt ammatilliset pätevyysvaatimukset täyttyvät (ammatillinen pätevyys, hyvä maine, vastuuvakuutusvaatimus ja riittävä taloudellinen kapasiteetti). Rekisteröity vakuutusedustaja voi toimia sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella koko yhteisössä kotijäsenvaltionsa valvonnassa (39 artikla). Ehdotuksessa edellytetään myös tietojen antamista vakuutuksenottajille (10 ja 11 artikla).

Direktiiviehdotuksessa edellytetään, että vakuutusedustajilla on oltava asianmukaiset yleiset, kaupalliset ja ammatilliset tiedot ja taidot. Vakuutusedustajan kotijäsenvaltion tehtävänä on määritellä täsmällisesti näiden tietojen ja taitojen taso ja sisältö. Vaatimustason on kuitenkin oltava riittävän korkea, jotta varmistetaan edustajien asianmukainen ammattitaito. Jäsenvaltioiden tehtävänä on myös määrittää ne organisaatiot tai yksiköt, jotka voivat tarjota direktiivin nojalla annetussa kansallisessa lainsäädännössä edellytettyä koulutusta.

Direktiiviehdotuksessa säädetään edustajan vastuuvakuutuksen tai muun vastaavan vakuuden (esim. pankkitakuu) tarjoaman vakuutusturvan vähimmäistasoksi 1 miljoonaa euroa vahinkoa kohden. Vakuutusedustajan ei tarvitse ottaa vastuuvakuutusta, jos vakuuden tarjoaa vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys, jonka puolesta tai jonka lukuun vakuutusedustaja on valtuutettu toimimaan.

Ehdotuksesta neuvotellaan parhaillaan parlamentissa ja neuvostossa. Komissio ei siis pysty vielä kertomaan parlamentin jäsenelle, mitkä tahot saavat direktiivin voimaantulon jälkeen tarjota vakuutusedustajatoiminnan harjoittamiseksi edellytettyä koulutusta Saksassa.

(1) EYVL L 19, 28.1.1992.

(2) EYVL C 29 E, 30.1.2001.