FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/750

(2004/C 84 E/0845)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0003/04

esittäjä(t): Graham Watson (ELDR) komissiolle

(16. tammikuuta 2004)

Aihe: Luonnonvaraisten lintujen kauppa

Onko komissio tietoinen luonnosta pyydystettyjen lintujen laillisesta kaupasta Euroopassa? Vuosien 1997 ja 2000 välisenä aikana Eurooppaan tuotiin lähes puoli miljoonaa lintua, etupäässä papukaijoja.

Voisiko komissio harkita näiden lintujen suojelemista ehdottamalla niiden tuonnin kieltämistä koskevaa lainsäädäntöä nyttemmin voimassa olevan Yhdysvaltojen lainsäädännön esimerkin mukaisesti? Sen jälkeen, kun ”Wild Bird Conservation Act” -laki hyväksyttiin Yhdysvalloissa, salametsästys on vähentynyt. On odotettavissa, että eurooppalainen lainsäädäntö vaikuttaisi vastaavalla tavalla.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(23. helmikuuta 2004)

Komissio on tietoinen luonnonvaraisten lintujen laillisesta kaupasta, ja luonnonvaraisten lintujen suojelua varten on jo voimassa erityinen yhteisön lainsäädäntö.

Suurin osa luonnonvaraisista lintulajeista, joille on kysyntää markkinoilla (papukaijat mukaan luettuina), mainitaan luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (CITES) liitteissä. CITES-sopimus on pantu täytäntöön EU:ssa luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa säätelemällä 9. joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 338/97 (1). CITES-sopimuksen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 338/97 ensisijaisena tarkoituksena on suojella luonnonvaraisia eläin- ja kasvilajeja kestämättömältä kaupalta. CITES-sopimuksen tavoitteena ei ole vastustaa kaikkea luonnonvaraisilla lajeilla käytävää kauppaa vaan edistää näiden lajien säilymistä säätelemällä niillä käytävää kauppaa ja taistella laitonta kauppaa vastaan.

Luonnonvaraisten lintujen suojelua koskevan lain (Wild Bird Conservation Act, jäljempänä WBCA) nojalla Yhdysvallat ei salli luonnosta pyydystettyjen CITES-sopimuksessa lueteltujen lintujen maahantuontia, lukuun ottamatta joitakin WBCA-lain mukaisia poikkeuksia. Yksi poikkeuksista koskee hyväksyttyyn kestävän käytön ohjelmaan kuuluvia lintuja, mutta tällä hetkellä ei ole olemassa hyväksyttyjä ohjelmia. Komissio ei jäljempänä lueteltavien syiden vuoksi katso nyt tarpeelliseksi laatia vastaavaa lainsäädäntöä.

Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 338/97 uhanalaiset lajit on luetteloitu niiden uhanalaisuusasteen mukaan neljään liitteeseen (A—D). Α-liitteessä luetellaan ne lajit, jotka ovat vaarassa kuolla sukupuuttoon ja jotka siten kaipaavat eniten suojelua. Kriittisen suojelutarpeen vuoksi näiden lajien yksilöiden kauppa on kielletty — kauppa on sallittu ainoastaan lajin säilymistä edistävässä tarkoituksessa, esim. tutkimus- ja koulutustarpeisiin tai vankeudessa lisääntymiseen tähtääviä hankkeita varten. Valtaosa liitteissä luetelluista lajeista esiintyy kuitenkin liitteessä B. Siinä luetellaan lajit, jotka eivät suoranaisesti ole uhanalaisia mutta joista saattaa tulla sellaisia. Näillä lajeilla käytävä kauppa on tarkoin säänneltyä.

Yllä mainittu asetus menee CITES-sopimusta pidemmälle rajoittamalla tiukasti B-liitteessä mainittujen lajien maahantuontia. Näiden tiukempien säännösten nojalla joidenkin lajien kauppa voidaan keskeyttää, jos sen katsotaan olevan kestämätöntä. Asetuksessa myös edellytetään eläviä eläimiä kuljetettavan inhimillisellä tavalla. Lisäksi joidenkin lajien tuonti kaikista alkuperämaista voidaan keskeyttää, jos on suuri vaara, että eläimet kuolisivat matkan aikana tai menehtyisivät ennenaikaisesti vankeudessa. Itse asiassa tämä CITES-sopimuksen säännökset täytäntöön paneva EU-lainsäädäntö kuuluu alallaan kattavimpiin maailmassa.

Kaikki Euroopan unionin alueella luonnollisesti esiintyvät lintulajit on suojeltu luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY (2) (jäljempänä ”lintudirektiivi”) nojalla. Kaupallisista etunäkökohdista mahdollisesti aiheutuvan myyntirajoituksia koskevan haitallisen painostuksen ehkäisemiseksi direktiiviin sisältyy yleinen kaupallistamisen kielto, poikkeuksena pieni joukko liitteessä III lueteltuja lajeja, joiden kauppa voidaan sallia, jos linnut on hankittu laillisesti.

Kaikkien eurooppalaisten luonnonvaraisten lintujen kaupan kieltämistä koskevan kysymyksen osalta komissio viittaa jo olemassa olevaan, edellä mainittuun lintudirektiiviin sisältyvään kieltoon. Euroopan ulkopuolelta tuotavien lintujen kohdalla on kuitenkin otettava huomioon yhteisön lainsäädännön tehokkuuden monet tekijät ja lainsäädännön yhteneväisyys luonnonvaraisen eläimistön kestävän käytön periaatteen kanssa. Ympäri maailmaa monien maiden viranomaiset pitävät jälkimmäistä periaatetta parempana ratkaisuna luonnonvaraisen eläimistön suojelemiseksi kuin kaikkien CITES-sopimuksessa lueteltujen lintulajien kansainvälisen kaupan kieltoa. Komissio katsoo, että CITES-sopimus on tehokas väline luonnonvaraisen eläimistön kestävän käytön käsitteen toteuttamiseksi käytännössä. Suora kielto toisaalta vain rohkaisisi viejämaita siirtymään toisiin, kestämättömämpiin maankäytön muotoihin eikä siten palvelisi mainittujen lintulajien etuja. Todennäköisesti kielto myös edistäisi salakuljetusta ja petoksia, koska kiellon myötä poistuisi yhteys sosiaalis-taloudellisiin näkökohtiin, jotka sisältyvät kestävyyden käsitteeseen.

(1) EYVL L 61, 3.3.1997.

(2) EYVL L 103, 25.4.1979.