KIRJALLINEN KYSYMYS E-0481/03

esittäjä(t): Antonios Trakatellis (PPE-DE) komissiolle

(20. helmikuuta 2003)

Aihe: Suurten siirtolaisvirtojen vastaanottamisesta aiheutuvien yhteiskunnallisten ja taloudellisten rasitusten jakaminen jäsenvaltioiden kesken solidaarisuusperiaatteen mukaisesti (EY:n perustamissopimuksen 63 artikla)

Viime vuosikymmeninä Eurooppaan on kohdistunut voimakkaita siirtolaisvirtojen aiheuttamia paineita EU:n jäsenvaltioihin tehtyjen turvapaikkahakemusten määrän kasvun myötä. Samoin laiton maahanmuutto ja oleskelu EU:n alueella on kasvanut räjähdysmäisesti, mutta käyttöön otetut tai ehdotetut rajalliset toimet, kuten direktiivi 2001/55/EY(1), maahanmuutto-, raja- ja turvapaikka-asioiden strateginen komitea SCIFA+ ja ehdotus eurooppalaisen rajavartioelimen luomisesta, eivät ole riittäviä tämän ilmiön torjumiseksi EU:ssa. Tilanne on epäselvä ja erityisen huolestuttava, kun on kyse siirtolaisvirroista kolmansista maista ja etenkin paikallisista kriiseistä johtuvista mahdollisista väestön joukkosiirroista.

Kun otetaan huomioon, että perussopimuksissa määrätään selkeästi pakolaisten ja kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden vastaanottamisen ja näiden henkilöiden vastaanottamisesta jäsenvaltioille aiheutuvien rasitusten tasapuolisen jakaantumisen edistämisestä (63 artiklan 2 kohdan b alakohta), miten tulevan sodan synnyttämiä pakolaisvirtoja voidaan hoitaa nykyisten säädösten pohjalta? Miten solidaarisuusperiaatetta aiotaan soveltaa käytännössä, ja miten pakolaisten vastaanottamista ja vastaanottamisesta jäsenvaltioille aiheutuvia rasituksia aiotaan jakaa tasapuolisesti?

Ennalta arvaamattomien taloudellisten kriisien hoitamiseen käytettävät EU:n nykyiset mekanismit ja kunkin talouden sietokyvyn rajat huomioon ottaen mitä mekanismeja on luotu väestön joukkosiirtoja varten, jotka voivat aiheuttaa välittömästi vakavia kriisejä ja horjuttaa EU:n alueita yhteiskunnallisesti, poliittisesti ja taloudellisesti? Mitkä ovat jäsenvaltioiden tai EU:n alueiden sietokyvyn rajat tällaisessa tilanteessa?

Euroopan komission puheenjohtaja Romano Prodi korosti puheessaan (12. kesäkuuta 2002) eurooppalaisten kansalaisten huolestumista laittomasta maahanmuutosta ja välitöntä tarvetta vahvistaa valvontaa ulkorajoillamme. Onko viime aikoina saavutettu edistymistä tällä alalla, kun otetaan huomioon äskettäiset tapahtumat, ja aikooko komissio ehdottaa solidaarisuusperiaatteen pohjalta erityisen rahaston luomista kiireellisiä tilanteita varten jäsenvaltioille, jotka ottavat vastaan suuria määriä siirtolaisia?

(1) EYVL L 212, 7.8.2001, s. 12.

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(2. huhtikuuta 2003)

Kuten arvoisa parlamentin jäsen täysin syystä huomauttaa, EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrätään sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, joilla varmistetaan pakolaisten ja kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden vastaanottamisen ja näiden henkilöiden vastaanottamisesta jäsenvaltioille aiheutuvien rasitusten tasapuolinen jakaantuminen.

Unioni on ottanut tätä tarkoitusta varten käyttöön kaksi välinettä:

- Ensimmäinen on Euroopan pakolaisrahaston perustamisesta 28 päivänä syyskuuta 2000 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2000/596/EY(1) perustettu Euroopan pakolaisrahasto. Kyse on taloudellisen solidaarisuuden välineestä, jonka avulla yhteisön varoja jaetaan jäsenvaltioiden kesken suhteessa niiden vastaanottamien turvapaikanhakijoiden määrään ja niiden alueella oleskelevien pakolaisten ja kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden määrään. Pakolaisrahaston talousarvio on 216 miljoonaa euroa viidelle vuodelle, ja siihen sisältyy 10 miljoonan euron vuosittainen varaus, jolla vastataan laajamittaisten siirtolaisvirtojen aiheuttamien välttämättömien tarpeiden rahoitus.

- Toinen on vähimmäisvaatimuksista tilapäisen suojelun antamiseksi siirtymään joutuneiden henkilöiden joukottaisen maahantulon tilanteissa, ja toimenpiteistä näiden henkilöiden vastaanottamisen ja vastaanottamisesta jäsenvaltioille aiheutuvien rasitusten tasapuolisen jakautumisen edistämiseksi 20 päivänä heinäkuuta 2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/55/EY, jonka parlamentin jäsen mainitsi kysymyksessään. Tällä direktiivillä vahvistetaan paitsi tilapäisen suojelun käynnistymisen yksityiskohtaiset säännöt ja vastaanotettuihin henkilöihin sovellettava järjestelmä myös jäsenvaltioiden välinen solidaarisuusmekanismi, joka perustuu kunkin maan vastaanottovalmiuteen sekä vapaehtoisuuteen. Tässä direktiivissä säädetään näiden solidaarisuustoimenpiteiden osalta siitä, että kun joukottain ja äkillisesti maahan tulleiden, tilapäiseen suojeluun oikeutettujen henkilöiden määrä ylittää vastaanottovalmiuden, neuvosto tarkastelee kiireellisesti tilannetta ja ryhtyy asianmukaisiin toimiin, mahdollisesti myös suosittelee lisätuen antamista asianomaisille jäsenvaltioille.

Edellä mainitun direktiivin mukaisesti toteutettuja toimenpiteitä tuetaan Euroopan pakolaisrahastosta erityisesti siten, että niitä varten irrotetaan varaukseen kirjattuja määrärahoja. Jos kyseinen määrä ei riitä kattamaan laajamittaisen siirtolaisvirran synnyttämiä tarpeita, myönnettyjen varojen määrää on mahdollista nostaa budjettivallan käyttäjän suostumuksella.

Jäsenvaltioille aiheutuvien rasitusten tasapuolisen jakaantumisen periaatetta ei mainita maahanmuuttopolitiikan osalta selvästi EY:n perustamissopimuksessa. Tämä periaate voi kuitenkin elävöittää keskusteluja laittoman maahanmuuton ja laittoman maassaoleskelun torjumisesta sekä laittomasti maassa oleskelevien henkilöiden kotiuttamisesta sekä ulkorajojen valvonnasta.

Komissio kehottaa tältä osin parlamentin jäsentä tutustumaan 15. marraskuuta 2001 annettuun komission tiedonantoon neuvostolle ja Euroopan parlamentille laitonta maahanmuuttoa koskevasta yhteisestä politiikasta(2).

Esimerkkejä tavasta, jolla solidaarisuutta kehitetään vähitellen tällä alalla, ovat kolmansien maiden kansalaisia koskevien maastapoistamispäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta 28 päivänä toukokuuta 2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/40/EY(3) sekä komission ehdotus(4), jolla on määrä täydentää tätä direktiiviä neuvoston päätöksellä, joka koskee tämän direktiivin soveltamisesta aiheutuvan taloudellisen epätasapainon korvaamista koskevia käytännön perusteita ja sääntöjä.

Ulkorajojen valvonnasta 7 päivänä toukokuuta 2002 annetussa komission tiedonannossa(5) ehdotettiin ulkorajojen yhdennettyä valvontaa koskevan, EY:n perustamissopimuksen IV osastoon ja Schengenin säännöstön kehittämiseen perustuvan yhteisen politiikan asteittaista kehittämistä. Komission ehdottaman tavoitteen mukaan toimia olisi jäsennettävä ja niiden jatkuvuus varmistettava osana politiikkaa, joka muodostuu seuraavasta viidestä päätekijästä: yhteisön yhteinen lainsäädäntö; operatiivista toimintaa koskeva yhteinen koordinaatio- ja yhteistyömekanismi ulkorajojen valvonnasta vastaavien yksiköiden johtajien välillä; yhteinen, yhdennetty riskien arviointi unionissa; eurooppalaisen ulottuvuuden huomioimiseen koulutettu henkilöstö ja yhteensopivat laitteistot sekä pitkällä aikavälillä toiminnasta aiheutuvien rasitusten jakaminen jäsenvaltioiden kesken Euroopan rajavartiolaitoksen perustamista varten.

Oikeus- ja sisäasioiden neuvosto hyväksyi laajalti edellä mainittujen komission ehdotusten pohjalta 13. kesäkuuta 2002 ulkorajojen valvontaa koskevan suunnitelman(6). Se käsittää luettelon niistä toimista, jotka on määrä toteuttaa tietyn aikataulun mukaisesti kesäkuusta 2002 kesäkuuhun 2007 ulottuvalla ajanjaksolla. Sevillassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto (21. ja 22. kesäkuuta 2002) hyväksyi komission ehdotukset ja oikeus- ja sisäasioiden neuvoston hyväksymän suunnitelman ja kehotti nopeuttamaan tiettyjen tavoitteiden toteuttamista. Näitä ovat yhteisen toiminnan järjestäminen ulkorajoilla, yhteisen riskianalyysimallin laatiminen ulkorajoja varten sekä ulkorajojen tarkastuksista ja seurannasta vastuussa olevien henkilöiden yhteisen koulutusohjelman kehittäminen.

Jäsenvaltiot eivät ole vielä toistaiseksi päässeet yksimielisyyteen Euroopan rajavartiolaitoksen perustamisesta. Välimerellä ja unionin maarajoilla on kuitenkin toteutettu hiljattain monikansallisiin joukkoihin tukeutuvia innovatiivisia tarkastus- ja valvontakokeiluja. Niihin on osallistunut useita jäsenvaltioita siten, että ne ovat antaneet tietyksi ajaksi käyttöön henkilökuntaa ja toisinaan myös laitteistoja. Komissio katsoo, että tämäntyyppinen yhteinen toiminta saattaa enteillä jäsenvaltioille aiheutuvien rasitusten tasapuoliseen jakamiseen pyrkiviä toimintamuotoja, joita ehdotetaan 7 päivänä toukokuuta 2002 annetussa komission tiedonannossa.

Parlamentin jäsen varmaan huomaa, että yhteisön ulkoisella toiminnalla voidaan suoraan tai epäsuoraan hälventää siirtolaispaineita siten, että tuetaan pakolaisten ja kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden vastaanottamista alueella.

(1) EYVL L 252, 6.10.2000.

(2) KOM(2001) 672, lopullinen.

(3) EYVL L 149, 2.6.2001.

(4) KOM(2003) 49, lopullinen.

(5) KOM(2002) 233, lopullinen.

(6) Neuvoston asiakirja nro 10019/02 LIMITE FRONT 58 COMIX 398, 14.6.2002.