Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0075



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0797/98 komissiolle esittäjä(t): Katerina Daskalaki (UPE) (18. maaliskuuta 1998) Aihe: Oppaiden ja matkanjärjestäjien rinnastaminen toisiinsa Euroopan unioniin kuuluu useita jäsenvaltioita, joilla on ikivanha kulttuuri ja arkeologisia muistomerkkejä sekä kehittynyt matkailusektori. Arkeologisissa kohteissa matkailijoita opastavat yliopistokoulutuksen saaneet oppaat, jotka usein ovat erikoistuneita arkeologeja ja voivat antaa korkeatasoista tietoa Euroopan ainutlaatuisista kulttuuriaarteista. Voiko komissio ilmoittaa, millaisia tietoja sillä on CEN-aloitteesta (CEN = Centre Européen Normalisation), jonka tarkoituksena on rinnastaa toisiinsa tieteellisesti koulutetut oppaat ja matkanjärjestäjät sekä erityisesti turistibussien kuljettajat? Voiko komissio myös kertoa, miten se aikoo reagoida - ja mihin toimiin se aikoo ryhtyä - torjuakseen tässä kysymyksessä harjoitetun painostuksen ja erityisesti ehkäistääkseen jälleen uuden, yleiseen kulttuurin madaltamiseen lukeutuvan yrityksen latistaa eurooppalainen humanistinen koulutus? Ja lopuksi: voiko komissio ilmoittaa, liittyykö tämä asia - ja tapa, jolla sitä ajetaan - subsidiariteettiin? Komission jäsenen Christos Papoutsisin komission puolesta antama vastaus (12. kesäkuuta 1998) Vaikka komissio on selvillä matkailualan standardointihankkeista, sillä ei ole tietoa Euroopan standardointikomitean (CEN) aloitteesta, johon parlamentin jäsen viittaa. Komission saamien tietojen mukaan käynnissä on vain keskusteluja turistioppaan (englanniksi 'tourist guide') ja matkaoppaan ('tour manager') työnkuvan rajaamiseksi. Ensinnäkin on todettava, että komissio ei ole toimivaltainen määrittelemään tietyn ammatin toimenkuvaa ja toiseksi, että kukin jäsenvaltio saa vapaasti määritellä kyseiseisen ammatin harjoittamiseen vaatimansa pätevyyden omalla alueellaan. Sen sijaan komission tehtävänä on varmistaa näiden ammattien harjoittajien vapaa liikkuvuus. Tässä yhteydessä on viitattava vuodelta 1992 olevaan tiedonantoon, joka koskee ammattitutkintojen vastaavuutta jäsenvaltioiden välillä, kohta ¨Matkailuala¨ ((EYVL C 320, 7.12.1992. )), jossa kuvaillaan yhteiset matkaoppaan työn käytännön vaatimukset ja täsmennetään erityisesti, ettei matkaoppaan ja turistioppaan toimenkuvia saa sekoittaa. Jo vuonna 1989 komissiolla oli tilaisuus korostaa, että se on aina tarkasti erottanut matkaoppaan ja turistioppaan ammatit viitaten erityisesti direktiiviin 75/368/ETY, jossa mainitaan matkaoppaita koskevat siirtymätoimenpiteet, jotka eivät koske turistioppaita. Parlamentin jäsentä pyydetään tutustumaan komission vastaukseen, joka annettiin parlamentin jäsen Petronion esittämään suulliseen kysymykseen H-1012/88 maaliskuussa 1989 ((Parlamentin keskustelut (maaliskuu 1989). )) pidetyn istunnon kyselytunnilla. Vuonna 1996 muistutettiin jälleen, että kyse on kahdesta toisiaan täydentävästä mutta erillisestä ammatista, jotka yhteisön tasolla ovat kahden eri lainsäädännön alaisia. Parlamentin jäsentä pyydetään tutustumaan niin ikään vastaukseen, jonka komissio on antanut parlamentin jäsenen Kellet-Bowmanin ((EYVL C 72, 7.3.1997. )) esittämään kirjalliseen kysymykseen E-2615/96. Komission vuonna 1997 hyväksymä työasiakirja ((SEC(97) 837 lopullinen. )) turistioppaista antaa täsmällisiä lisätietoja yhteisön voimassa olevasta lainsäädännöstä tämän kysymyksen osalta. Turistioppaan ja matkaoppaan ammattien selvän eron valossa parlamentin jäsenen aloitetta, jossa halutaan muihin matkailualan ammatteihin vertailemalla määritellä turistioppaan tehtävät, samoin kuin muita vastaavia aloitteita, on vaikea sovittaa yhteen sen kanssa, että jäsenvaltioilla on oikeus sallia ainoastaan vaaditun pätevyyden hankkineiden henkilöiden harjoittaa kyseistä ammattia. Parlamentin jäsenen ilmaisema käsitys siitä, että kulttuuriperinnön tulkinta on voitava antaa koulutettujen ammattilaisten eli tässä tapauksessa turistioppaiden tehtäväksi, on täysin perusteltu. Yleinen kiinnostus historiallisten aarteiden arvostukseen sekä taide- ja kulttuuriperintöä koskevan tiedon tehokkaaseen levittämiseen näkyy Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen turistioppaita koskevissa tuomioissa. Niissä todetaan palvelujen vapaan tarjoamisen periaatteen poikkeuksena, että vain alalle erikoistunut ammattilainen saa opastaa museoissa ja historiallisilla muistomerkeillä ((Tuomiot 26.2.1991, Asia C-154/89, C-180/89 ja C-198/89, Kokoelma 1991. )).