KIRJALLINEN KYSYMYS E-3730/98

esittäjä(t): Antonios Trakatellis (PPE) komissiolle

(11. joulukuuta 1998)

Aihe: Julkisten yritysten ja organisaatioiden budjettivajeet ja Kreikan liittyminen Emuun

Komission vuoden 1998 taloudellisia suuntaviivoja koskevassa kertomuksessa suositellaan, että yhteisön julkinen alijäämä on pyrittävä laskemaan alle 2 prosenttiin bruttokansantuotteesta vuonna 1998, ennen kaikkea julkisen talouden tervehdyttämiseksi. Samalla korostetaan, että Kreikan ponnisteluista huolimatta maan talousarviovaje oli 4 prosenttia BKT:stä vuonna 1997. Siksi vaaditaan, että julkisen talouden tervehdyttämispyrkimyksiä jatketaan toteuttamalla niitä tiukkoja toimia, joista Kreikan hallitus ilmoitti drakman liittyessä Euroopan valuuttajärjestelmän vaihtokurssimekanismiin. Komission uusinten arvioiden mukaan EU:n jäsenvaltioiden keskimääräinen talousarviovaje supistuu vuonna 1998 alle 1,8 prosenttiin; Kreikassa tilanne huononee jonkin verran edellisvuodesta. Lokakuussa kokoontunut Ecofin-neuvosto totesi, että Kreikan lähentymisohjelmaan sisältyvä talousarviovajeen alentaminen 2,4 prosenttiin vuonna 1998 on liian optimistinen tavoite ja että tämän vuoksi on ryhdyttävä lisätoimiin.

1. Julkisten yritysten ja organisaatioiden budjettivajeet ovat Kreikan talouden heikoin kohta ja johtavat verorahojen haaskaamiseen. Nämä vajeet eivät supistu vaan kasvavat jatkuvasti. Onko siksi näiden vajeiden jatkuva, kontrolloimaton kattaminen valtion varoin sopusoinnussa yhteisön säännösten kanssa? Miten hyvin tämä käytäntö ja Emu-jäsenyyden edellyttämä pyrkimys Kreikan aitoon (eikä vain nimelliseen) lähentymiseen sopivat yhteen?

2. Miten hyvin yhteen sopivaa on julkisten organisaatioiden ja yritysten jatkuva rahoittaminen yhteisövaroin toisen yhteisön tukikehyksen kautta tai yhteisön talousarvion muista budjettikohdista samanaikaisesti kun näillä organisaatioilla ja yrityksillä on valtavia velkoja ja alijäämiä, jotka katetaan valtion budjettivaroin - tällaisia ovat esimerkiksi OSE (Kreikan valtionrautatiet) 550 miljardia drakmaa, OASA 950 miljardia drakmaa ja Olympic Airways 2059 miljoonaa drakmaa (1990-1995) ja niin kauan kuin ei toteuteta suunnitelmia näiden saneeraamiseksi ja niiden elinkelpoisuuden turvaamiseksi?

3. Miten hyvin talouden kehityksen tavoitteet sopivat yhteen julkisten investointien leikkausten ja kehityshankkeisiin ja liikenneväyliin (Via Egnatia, maakaasu, maanmittaus, terveydenhuolto, koulutus, jne.) tarkoitettujen yhteisön varojen käyttöasteen alenemisen kanssa niin kauan kun julkisia vajeita on katettava tuottamattomasti?

4. Missä määrin yhteisön säännöksiä voidaan soveltaa kilpailuun ja talouden tervehdyttämisen periaatetta aivan yleisesti kaikkiin julkisiin yrityksiin ja organisaatioihin, jotta voidaan varmistaa yhteisön ja/tai valtion varojen ja valtion investointien käyttö kehitystavoitteiden saavuttamista edistävällä tavalla?

Komission jäsenen Yves-Thibault de Silguynkomission puolesta antama vastaus

(15. helmikuuta 1999)

1. Kreikan hallitus on tunnustanut, että laajasti ymmärretyllä julkisella sektorilla on toteutettava rakenneuudistuksia, jotta Kreikan taloutta voitaisiin tehostaa. Kun Kreikka liittyi valuuttakurssimekanismiin (ERM), annettiin 14. maaliskuuta 1998 ilmoitus liitännäistoimenpiteistä, joihin sisältyy mm. laaja yksityistämisohjelma vuosiksi 1998 ja 1999 sekä tappiollisia julkisia yrityksiä koskeva keskipitkän aikavälin rakennemuutosohjelma. Kreikka on viime vuosina edistynyt huomattavasti verotuksen epätasapainon vähentämisessä. Julkistalouden alijäämä oli vuonna 1997 enää 4 prosenttia bruttokansantuotteesta (BKT), kun se vielä vuonna 1993 oli 13,8 prosenttia. Kreikan viranomaiset arvioivat, että vuonna 1998 alijäämä on 2,2 prosenttia BKT:stä. Verotuksen tarkistaminen ja rakenneuudistus on otettu esiin myös vuodet 1998-2001 kattavassa lähentymisohjelmassa, jonka Kreikka esitti kasvu- ja vakaussopimusta koskevien neuvoston asetusten mukaisesti. Ecofin-neuvosto tarkasteli Kreikan lähentymisohjelmaa 12. lokakuuta 1998 ja antoi julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7. heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) 1466/97(1) mukaisen lausunnon komission suosituksesta. Neuvosto katsoi, että ohjelma vastaa talouspolitiikan yleisiä suuntaviivoja ja että se on tärkeä askel kohti kasvu- ja vakaussopimuksen vaatimuksia. Neuvosto kehotti Kreikan hallitusta toteuttamaan ohjelman tinkimättömästi ja ryhtymään tarvittaviin toimiin ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Näihin kuuluu myös julkisen sektorin yleinen uudistaminen.

2. Rakennerahastojen ja koheesiorahaston ensisijainen tavoite on taloudellisen toiminnan tukeminen. Tähän pyritään rahoittamalla tavoitetta edistäviä hankkeita. Tärkeimmät perusteet, joita yhteisö käyttää osallistuessaan hankkeiden rahoitukseen, liittyvät tämän vuoksi hankkeiden tukikelpoisuuteen, joka on määritelty esim. Kreikkaa koskevassa yhteisön tukikehyksessä (YTK), sekä hankkeiden tehokkaaseen toteutukseen. Näiden yhteisön varojen myöntäminen ei suoraan riipu tukea saavan organisaation rakenteesta, kunhan hankkeiden tehokkaasta hallinnosta on varmuus.

3. Useiden jäsenvaltioiden talouden kehitys on osoittanut, että makrotalouden vakaus, mihin sisältyy myös julkistalouden pieni alijäämä, on taloudellisen kehityksen ennakkoehto. Julkisia menoja on onnistuttu pienentämään pääasiassa supistamalla julkista kulutusta, ja samalla julkiset investoinnit on pidetty korkealla tasolla. Täydentävyysperiaatteella pyritään rakennerahastojen osalta varmistamaan, että jäsenvaltion omat julkiset tukikelpoiset menot eivät supistu edelliseen ohjelmakauteen verrattuna. Kreikan viranomaisten toimittamiin tietoihin liittyy kuitenkin menetelmäongelmia, joiden vuoksi komissio ei ole vielä pystynyt vahvistamaan, että täydentävyysperiaatetta on noudatettu kyseisen ohjelmakauden aikana.

4. Kreikka on Euroopan yhteisössä kokonaisuudessaan tukikelpoinen alue rakennerahastojen tavoitteen 1 ja koheesiorahaston mukaisesti sekä valtiontuen osalta Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin tavoitteena on jäsenvaltion taloudellisen kehityksen tukeminen. Kuten edellä todettiin, näistä ohjelmista myönnettävä tuki riippuu pääasiassa kehitystavoitteeseen tähtäävien ohjelmien tehokkuudesta. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti Euroopan yhteisön perustamissopimus ei juurikaan anna yhteisölle valtaa, joka mahdollistaisi suoran puuttumisen jäsenvaltioiden julkisen sektorin rakenteeseen. Poikkeuksena ovat valtiontuen hyväksymiseen liittyvät rakennemuutosehdot sekä säännökset, jotka liittyvät kilpailun vapauttamiseen erilaisten verkkojen osalta.

Valtiontuen osalta Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa myönnetään poikkeuksia 92 artiklan 1 kohdassa määrättyyn valtiontukea koskevaan yleiseen kieltoon. Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan mukaisesti valtiontuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille arvioidaan erityisperustein, jotka kuuluvat kansallisen aluetuen suuntaviivojen piiriin. Aluetuki voidaan sallia tällaisille alueille, jossa sillä nimenomaan pyritään kehittämään alueita tukemalla investointeja tai työpaikkojen syntymistä kestävältä pohjalta. Suuntaviivoissa määritetään myös tuen intensiteetin enimmäismäärät, joissa otetaan huomioon kyseessä olevien alueellisten ongelmien luonne ja merkitys. Muissa valtiontuen puiteohjelmissa otetaan huomioon myös kehittäminen, ja tällöin sallitaan tuen suurempi intensiteetti tukialueilla.

(1) EYVL L 209, 2.8.1997.