KIRJALLINEN KYSYMYS E-0816/00

esittäjä(t): Juan Naranjo Escobar (PPE-DE), Carlos Carnero González (PSE) ja Salvador Jové Peres (GUE/NGL) komissiolle

(21. maaliskuuta 2000)

Aihe: Jäsenvaltioiden sosiaalipolitiikkojen yhteensoveltuvuus yhteisön oikeuden kanssa, etenkin julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekemisestä annettujen direktiivien kanssa

Beentjesin tapauksen päätelmiin tukeutuen Euroopan komissio näyttää tulkitsevan, että aina kun tietyt julkisuutta koskevat vaatimukset täyttyvät ja kun taataan, että syrjintää ei tapahdu, sopimuksen täytäntöönpanoa koskeviin ehtoihin on sisällytettävä sosiaalisia näkökohtia. Eikö Euroopan komissio katso, että näiden vaatimusten sisällyttäminen sopimuksen täytäntöönpanoa koskeviin ehtoihin sen sijaan, että ne sisällytettäisiin sopimusten tekemistä koskeviin perusteisiin, vähennä joidenkin tarjouskilpailuun osallistuvien eurooppalaisten yritysten menestymisen mahdollisuuksia ja muodosta siten suurta estettä sisämarkkinoille? (Yritys, jolla ei ole tiettyä määrää vakituisia työntekijöitä, ei voi koskaan osallistua tarjouskilpailuun, jonka täytäntöönpanoa koskevissa ehdoissa vaaditaan tätä vähimmäismäärää, kun taas se voisi osallistua tarjouskilpailuun, jossa yhtenä sopimuksen tekemisen perusteena olisi pysyvien työpaikkojen luominen. Tämän perusteen osuus voisi olla esimerkiksi 20 prosenttia kokonaispisteistä, ja yritys voisi saada sopimuksen, jos se saisi erittäin hyvät pisteet muissa sopimuksen myöntämistä koskevissa perusteissa.)

Vuoden 1999 työllisyyttä koskevien suuntaviivojen 9 kohdan mukaan jokainen jäsenvaltio kiinnittää erityistä huomiota vammaisten tarpeisiin ja kehittää ehkäiseviä ja aktiivisia toimintalinjoja, joilla voidaan edistää heidän osallistumistaan työmarkkinoille. Neuvoston vammaisten yhtäläisistä työllisyysmahdollisuuksista antaman päätöslauselman (kesäkuu 1999) 7 kohdassa neuvosto vahvistaa, että vammaisten yhtäläisiä työllisyysmahdollisuuksia lisätään, jos kiinnitetään erityistä huomiota työhönottoon ja työntekijöiden työssä pysymiseen. Eivätkö nämä syyt riitä perusteeksi sille, että julkishallinto voi sisällyttää vammaisten työllistymisen ratkaisevaksi perusteeksi sopimusten myöntämiselle, etenkin kun samassa päätöslauselmassa kannustetaan yhteisön omia toimielimiä edistämään vammaisten yhtäläisiä työllisyysmahdollisuuksia omissa yksiköissään hyväksymällä säännöt ja hyödyntämällä samalla täysin olemassa olevia oikeudellisia välineitä ja käytäntöjä (5 kohta)?

Eikö julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettua direktiiviä 93/37/EY(1) olisi muutettava siten, että edellä mainittuja käsitteitä selvennettäisiin Euroopan unionin nykyiset painopistealueet huomioon ottaen, jotta jäsenvaltiot voisivat siten hyväksyä kansalaistensa tarpeiden mukaisia sosiaalisia toimia?

(1) EYVL L 199, 9.8.1993, s. 54.

Frederik Bolkestein komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0816/00 ja E-0817/00

(12. toukokuuta 2000)

Julkisia hankintoja koskevat yhteisön direktiivit kuuluvat sisämarkkinoiden alaan. Niissä pyritään toisaalta määrittämään julkisten hankintojen paras hallinnointitapa, siten että tavoitellaan aiempaa parempaa hinta-laatusuhdetta. Toisaalta tarkoituksena on taata kilpailun tehokkuus ja se, että kaikilla yrityksillä on yhtäläiset edellytykset hankintasopimuksen tekoon. Direktiiveissä säädetään näiden tavoitteiden saavuttamiseksi kahdesta sopimuksen tekemisen perusteesta: sopimuksen tekemisestä alhaisimman hinnan tai taloudellisesti edullisimman tarjouksen perusteella. Tarjouksen edullisuuden arviointiperusteina on objektiivisia kriteerejä, joista luetellaan esimerkkejä direktiiveissä. Kaikki objektiiviset kriteerit liittyvät kulloinkin kyseessä olevaan tarjoukseen, ja niiden perusteella saadaan tietoja suorituksen laadusta, mutta niillä ei voida viitata tarjoajayrityksen rakenteeseen. Yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännössä ja arvoisten parlamentin jäsenten mainitsemassa Beentjesin tapauksessa annetussa tuomiossa suljetaan nimenomaan pois sosiaalisen kriteerin (tässä tapauksessa pitkäaikaistyöttömien työllistämisen) käyttäminen toimeksiantoa myönnettäessä. Julkisasiamiehen asiassa C-225/98 äskettäin antama ratkaisuehdotus tukee tätä tulkintaa. Kyseisen oikeuskäytännön perusteella on sen sijaan mahdollista asettaa sosiaalipoliittisten velvoitteiden noudattaminen tehtyjen hankintasopimusten täytäntöönpanon ehdoksi, kuten komissio on tähdentänyt 11. maaliskuuta 1998 antamansa julkisia hankintoja koskevan tiedonannon(1) kohdassa 4.4. Tavoitteena voi esimerkiksi olla naisten työllisyyden edistäminen tai tiettyjen epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien suojaaminen. Tiedonannossa todetaan myös, että luonnollisesti vain sellaiset täytäntöönpanoehdot ovat sallittuja, joilla ei syrjitä suorasti tai epäsuorasti muiden jäsenvaltioiden tarjoajia, ja että asianmukainen avoimuus on lisäksi taattava mainitsemalla ehdot sopimusta koskevassa ilmoituksessa tai tarjouseritelmässä.

Toisin kuin kysyjät antavat ymmärtää, sopimuksen täytäntöönpanoehdoissa ei siis voida sulkea etukäteen pois joitakin yrityksiä (direktiiveissä säädetään tätä tarkoitusta varten valintaperusteista). Ehdoissa voidaan kuitenkin vaatia tarjouksen tekijöiltä sitoutumista tiettyjen toimenpiteiden toteuttamiseen, jos sopimus tehdään heidän kanssaan. Parlamentin jäsenten esittämän esimerkin pohjalta voidaan todeta, ettei yrityksiltä voida edellyttää, että jonkin osuuden niiden työntekijöistä on oltava pysyvässä työsuhteessa jo etukäteen. Sen sijaan tarjouskilpailun ratkettua voidaan vaatia, että yritysten on pyrittävä luomaan pysyviä työpaikkoja sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä.

Sama pätee yrityksessä työskentelevien vammaisten työntekijöiden määrän käyttämiseen ratkaisuperusteena. Edellä mainitussa ratkaisuehdotuksessa julkisasiamies on katsonut, että lisäperusteen käyttämisestä, silloin kun valitaan tasavertaisista tarjouksista, seuraisi, että kyseisestä perusteesta tulee lopullisesti sopimuksen tekemisen ainoa ja ratkaiseva peruste, mikä on suljettu pois Beentjesin tapauksessa annetussa tuomiossa, ja että se rikkoisi direktiivien määräyksiä. Mikään ei sitä vastoin estäisi

asettamasta avoimuussääntöjä ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltäviä sääntöjä noudattaen ehtoa, jonka mukaan tarjoajan on pyrittävä työllistämään sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä tietty luku- tai prosenttimäärä vammaisia työntekijöitä. Toisaalta, kuten komissio on muistuttanut edellä mainitussa tiedonannossa, direktiivit mahdollistavat sellaisten tarjoajien poissulkemisen, jotka toimivat (mldr) sosiaalisia tavoitteita edistävän lainsäädännön vastaisesti.

Julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14. kesäkuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/37/ETY valmistelun yhteydessä jäsenvaltiot nimenomaan vastustivat muuhun kuin tiukasti talouteen liittyvien kriteerien lisäämistä sopimuksen tekemisen perusteisiin.

Komissio on ilmoittanut edellä mainitussa tiedonannossa, että se aikoo antaa tulkitsevan tiedonannon julkisten hankintojen sosiaalinäkökohdista. Siinä on tarkoitus selventää periaatteita, joiden mukaisesti sosiaalisia tavoitteita voidaan ottaa huomioon julkisissa hankinnoissa, ja sitä, miten tällaiset tavoitteet sopivat yhteen julkisia hankintoja koskevan yhteisön lainsäädännön kanssa.

(1) KOM(98) 143.