KIRJALLINEN KYSYMYS E-2604/00

esittäjä(t): Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) komissiolle

(1. elokuuta 2000)

Aihe: Sosiaaliturva

1. Mitä yhteisön määräyksiä sovelletaan jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmiin?

2. Mikä on sosiaaliturvasopimusten hierarkia voimassa olevien sääntöjen suhteen?

3. Miten säännellään eläke-etuuksien maksamista toisen palveluksessa olleille ja vapaille ammatinharjoittajille, jotka ovat toimineet useamman kuin yhden jäsenvaltioin lainsäädännön alaisina?

Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus

(13. syyskuuta 2000)

1. Sosiaaliturvaa koskevia säännöksiä ei ole harmonisoitu yhteisön tasolla. Näin ollen kullakin jäsenvaltiolla on lainsäädäntövalta sosiaaliturvaa (erityisesti sosiaaliturvajärjestelmän piiriin kuulumista ja etuuksien suuruutta) koskevissa asioissa edellyttäen, että kansallisessa lainsäädännössä noudatetaan yhteisön lainsäädännön periaatteita.

Yhteisön säännöksiä toki sovelletaan yhden tai useamman jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin kuuluviin tai kuuluneisiin yhteisön kansalaisiin, valtiottomiin henkilöihin ja pakolaisiin sekä heidän perheenjäseniinsä, mutta säännöksillä ainoastaan sovitetaan yhteen kansallisia sosiaaliturvalainsäädäntöjä. Säännökset sisältyvät suurimmaksi osaksi neuvoston asetukseen (ETY) N:o 1408/71(1) ja sen täytäntöönpanomenettelystä annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 574/72(2), ja niillä pyritään poistamaan henkilöiden vapaan liikkumisen esteitä. Säännöksillä taataan, että liikkumisvapauttaan käyttäviä henkilöitä ei kohdella epäedullisemmin kuin vapauttaan käyttämättä jättäneitä ja että henkilöt voivat nauttia yhden jäsenvaltion lainsäädännön mukaisia sosiaaliturvaetuuksia myös liikkuessaan muissa jäsenvaltioissa. Lisäksi taataan, että henkilöille yhdessä jäsenvaltiossa kertyneet vakuutuskaudet otetaan tarvittaessa huomioon oikeuksien saavuttamiseksi ja etuuksien määrän laskemiseksi toisessa jäsenvaltiossa. Yhteisön säännösten mukaisesti henkilöihin sovelletaan periaatteessa vain yhden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädäntöä (yleensä sen valtion lainsäädäntöä, jonka alueella harjoitetaan ammatillista toimintaa).

2. Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 6 artiklassa esitetään periaate, että lukuun ottamatta asetuksessa (ja erityisesti sen liitteessä III) erikseen mainittuja tapauksia asetuksella korvataan sen soveltamisalaa koskevat osiaaliturvasopimukset, jotka sitovat joko yksinomaan kahta tai useampaa jäsenvaltiota (6 artikla, a alakohta) tai ainakin kahta jäsenvaltiota ja yhtä tai useampaa muuta valtiota, jos kysymyksessä olevien tapausten ratkaiseminen ei koske viimeksi mainittujen valtioiden laitoksia (6 artikla, b alakohta).

Yhteisön tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, että sosiaaliturvasopimukset on korvattava asetuksella siinäkin tapauksessa, että sopimusten soveltaminen olisi vakuutetun kannalta edullisempaa(3).

Tuomioistuin katsoo, että asetuksissa erikseen mainittujen tapausten lisäksi korvaamissäännöstä poikkeaminen tulee kysymykseen ainoastaan siinä tapauksessa, että vapaata liikkumisoikeuttaan käyttänyt työntekijä menettäisi asetusten voimaantulon johdosta sosiaaliturvaetuuksia, jotka kuuluvat hänelle jo ennestään joko kansallisen lainsäädännön perusteella tai kansallisen lainsäädännön ja kahden tai useamman jäsenvaltion välillä voimassa olevien sosiaaliturvaa koskevien kansainvälisten sopimusten perusteella taikka voimassa olevien kahdenvälisten sosiaaliturvasopimusten perusteella(4).

Korvaamissäännöstä ei kuitenkaan tule poiketa, jos asetuksen (ETY) N:o 1408/71 nojalla maksettavien etujen määrää ensimmäistä kertaa vahvistettaessa on jo suoritettu asetuksen ja sopimuksen perusteella määräytyvien etujen välinen vertailu, jonka tuloksena asetuksen soveltaminen on todettu edullisemmaksi kuin sopimuksen soveltaminen(5).

3. Jos työntekijä on työskennellyt ammattiuransa aikana useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, asetuksilla (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72 taataan, etteivät hänen oikeutensa heikkene sen vuoksi, että hän on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkumiseen. Jos yksi vakuutuskausi ei riitä täyttämään jäsenvaltion lainsäädännössä mahdollisesti asetettuja karenssiaikavaatimuksia eläkeoikeuden synnyttämiseksi, mukaan luetaan myös muissa jäsenvaltioissa kertyneet vakuutuskaudet. Henkilön eläkeoikeuksien laskenta suoritetaan hänen edukseen kaikkien niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaisesti, joita häneen on sovellettu. Jokaisen toimivaltaisen laitoksen on näet maksettava henkilölle joko kansaneläkettä tai suhteutettua eläkettä sen mukaan, kumpi on määrältään suurempi. Kumpikin näistä vanhuusetuuksista maksetaan eläkkeen saajalle ilman vähennyksiä, lykkäyksiä tai muutoksia ja riippumatta siitä, missä Euroopan talousalueen maassa hän asuu tai oleskelee.

(1) Neuvoston asetus, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä, EYVL L 149, 5.7.1971 (viimeinen konsolidoitu versio: neuvoston asetus (EY) N:o 118/97, annettu 2 päivänä joulukuuta 1997, EYVL L 28, 30.1.1997).

(2) Neuvoston asetus, annettu 21 päivänä maaliskuuta 1972, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä, EYVL L 74, 27.3.1972.

(3) Ks. esim. asia 82/72, Walder, tuomio 7.6.1973 (Kok. 1973, s. 599) ja asia C-475/93, Thévenon, tuomio 9.11.1995 (Kok. 1995, s. I-3813).

(4) Asia C-227/89, Rönfeldt, tuomio 7.2.1991 (Kok. 1989, s. I-323) ja yllä mainittu asia Thévenon.

(5) Asia C-113/96, Gomez Rodríquez, tuomio 7.5.1998 (Kok. 1998, s. I-2461).