KIRJALLINEN KYSYMYS E-3685/98

esittäjä(t): Sebastiano Musumeci (NI) komissiolle

(7. joulukuuta 1998)

Aihe: Tekijänoikeus

Italiassa tekijänoikeudesta säädetään 22. huhtikuuta 1941 annetussa laissa nro 633, jota vuonna 1993 annettu laki nro 159 täydentää.

Näissä kahdessa laissa määrätään ankaria hallinnollisia ja rikossoikeudellisia rangaistuksia niille, jotka jäljentävät luvatta omaan tai kolmannen osapuolen lukuun kokonaisuudessaan tai osittain tekstejä tai asiakirjoja, joiden tekijänoikeus on suojattu.

Italian lainsäädäntö on selkeässä ristiriidassa muiden jäsenvaltioiden voimassa olevan lainsäädännön kanssa ja se vaikuttaa vanhentuneeksi multimedia-aikakaudella.

Eikö komission olisi mahdollisimman pian kehotettava Italian hallitusta - tekijänoikeuden kunnioittamiseksi - sovittamaan oman lainsäädäntönsä uusien edellytysten ja Euroopan unionin vaatimusten mukaisiksi, jotta tuhansia "reprografian" alalla työskenteleviä italialaisia ei tuomittaisi raskaisiin rangaistuksiin, millä olisi väistämättä vakavia seurauksia jo entuudestaan epävakaisiin työmarkkinoihin?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(12. maaliskuuta 1999)

Arvoisa parlamentin jäsen viittaa nimenomaisesti reprografiaan eli tekijänoikeuksin suojattujen teosten ja muiden kohteiden jäljentämiseen tekniikoiden avulla, joilla voidaan toteuttaa faksimile tai paperivedos.

Yksinoikeus on tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien haltijoille tunnustettujen yksinoikeuksien ydin teosten ja muiden suojattujen kohteiden hyödyntämisen valvomiseksi. Tähän yksinoikeuteen liittyy yleensä poikkeuksia tai rajoituksia, jotka koskevat reprografiaa ja yksityistä kopiointia.

Tällä hetkellä kopiointioikeutta on yhdenmukaistettu yhteisössä vain osittain, ja yhdenmukaistaminen on koskenut tietokoneohjelmien kopiointia (tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14 päivänä toukokuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/250/ETY(1)), tietokantojen kopiointia (tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11 päivänä maaliskuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/9/EY(2)) ja lähioikeuksien haltijoiden kopiointioikeutta (vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/100/ETY(3)). Yhdenmukaistaminen koskee kuitenkin vain joitakin kopiointioikeuden näkökohtia, ei reprografiaa eikä yksityistä kopiointia (paitsi yksityisen kopioinnin osalta direktiivissä 91/250/ETY).

Komissio esitti 10. joulukuuta 1997 antamassaan, tekijänoikeuksia tietoyhteiskunnassa koskevassa direktiiviehdotuksessaan(4) kopiointioikeuden yhdenmukaistamista, erityisesti tietoyhteiskunnan verkoissa olevien teosten hyödyntämiseksi, ja siihen liittyviä poikkeuksia. Reprografian osalta ehdotettu yhdenmukaistaminen on rajallista. Direktiiviehdotuksen 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa olevan säännöksen mukaan jäsenvaltiot saavat säilyttää tai ottaa käyttöön poikkeuksen reprografian keinoin toteutetun kopioinnin osalta, riippumatta siitä, onko oikeuksien haltijoiden korvausjärjestelmää olemassa vai ei. Jäsenvaltioiden, joissa tällaista poikkeusta ei ole, ei ole kuitenkaan pakko ottaa sellaista käyttöön. Parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä annetussa lausunnossa useat parlamentin komiteat, joilta oli pyydetty lausuntoa, ehdottivat tarkistuksia reprografia-asiaan. Komissio päättää piakkoin tulossa olevan parlamentin lopullisen lausunnon pohjalta sisämarkkinoiden kannalta sopivimmasta ratkaisusta ottaen kuitenkin huomioon tarpeen noudattaa oikeuksien haltijoiden ja käyttäjien etujen välistä tasapainoa.

Näissä olosuhteissa Italian lainsäädäntöä ei voida pitää yhteensopimattomana yhteisön lainsäädännön kanssa, koska tällä hetkellä ei ole olemassa reprografiaa koskevaa yhteisön säännöstöä. Kansallisella lainsäätäjällä on suuri liikkumavara kopiointioikeuden soveltamisalan ja toteuttamisen edellytysten määrittämisessä, myös reprografian poikkeuksen osalta. On kuitenkin noudatettava tekijänoikeuksia koskevia yhteisön säännöstön yleisiä sääntöjä, kansainvälisiä normeja ja erityisesti taloudellisen vahingon testiä, joka on myös Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) uusissa sopimuksissa.

(1) EYVL L 122, 17.5.1991.

(2) EYVL L 77, 27.3.1996.

(3) EYVL L 346, 27.1.1992.

(4) EYVL C 108, 7.4.1998.