KIRJALLINEN KYSYMYS E-1713/02

esittäjä(t): Raffaele Costa (PPE-DE) komissiolle

(13. kesäkuuta 2002)

Aihe: Euron käyttöönoton jälkeiset hinnannousut

Kuten arvata saattoi, euron käyttöönoton jälkeen hinnat ovat nousseet lähes koko euroalueella. Italiassa ja Saksassa hintojen nousu on aiheuttanut suurta huolta, koska se merkitsee vaikeuksia kaikkein huonoimmassa asemassa oleville väestöryhmille.

Viralliset inflaatiotiedot ja julkisten viranomaisten käyttämät hintaindeksit eivät heijasta todellista tilannetta.

Komissio oli aiemmin vakuuttanut, että hintojen nousua (0,10,2 prosentilla) ei huomattaisi kahta kuukautta kauempaa. Hinnat kuitenkin jatkavat nousemistaan, vaikka monet kansalliset ja kansainväliset elimet eivät tätä myönnä ja yrittävät pitää asian piilossa.

Useiden poliitikkojen mielestä paluuta takaisin ei ole, vaikka moni kansalainen niin toivoisi. Tämä pitää paikkansa; emme voi kääntyä takaisin, mutta emme myöskään voi hyväksyä kaikkia hinnannousuja ryhtymättä poliittisiin ja taloudellisiin toimiin.

Mitä toimia komissio on harkinnut ja mihin toimiin se aikoo ryhtyä?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(30. heinäkuuta 2002)

Ratkaisevaa tilastollista näyttöä ei edelleenkään ole siitä, että euroon siirtyminen olisi aiheuttanut yleistä hintojennousua yhdessäkään euroalueen maassa.

Eurostat julkaisi toukokuussa 2002 lehdistötiedotteen, jossa tarkasteltiin kyseistä ajankohtaa edeltäneiden kuukausien hintakehitystä. Tutkimuksessa otettiin huomioon lukuisia eri talouden aloja, jotta tulosten voitaisiin katsoa kattaneen talouden koko alue(1).

Eurostatin toteuttamissa yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin mittauksissa käytettiin monipuolista keskeisten tavaroiden ja palvelujen luokitusta. Kuluttajahintaindeksit ovat Amsterdamin sopimuksen 121 artiklassa (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 109 j artiklassa) vaadittuja inflaatiota kuvaavia yhdenmukaistettuja lukuja. Ne on laadittu kuluttajahintoihin vaikuttavan inflaation kansainvälistä vertailua varten. Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi kattaa tavarat ja palvelut, jotka kuuluvat kotitalouksien lopullisiin rahamääräisiin kulutusmenoihin(2). Yhdenmukaistetulla kuluttajahintaindeksillä, rahaliiton kuluttajahintaindeksillä, Euroopan kuluttajahintaindeksillä ja Euroopan talousalueen kuluttajahintaindeksillä mitattuja hintojen muutoksia käytetään inflaation mittareina jäsenvaltioissa, euroalueella, unionissa ja Euroopan talousalueella(3).

Kuluttajahintaindeksit tarjoavat parhaan tilastollisen perustan kuluttajahintoihin kohdistuvan inflaation kansainvälistä vertailua varten Euroopan näkökulmasta tarkasteltuna. Kuluttajahintaindeksit kattavat käytännössä kaikki alat, joihin kotitalouksien lopulliset rahamääräiset kulutusmenot ovat kohdistuneet.

Inflaatio saavutti huippunsa euroalueella toukokuussa 2001 (3,3 %:n vuosittainen vauhti rahaliiton kuluttajahintaindeksillä mitattuna) eikä ole sen jälkeen kohonnut vastaavalle tasolle. Siirtymäkaudella on voitu havaita inflaation kiihtyneen kahden prosentin vuosittaisesta vauhdista joulukuussa 2001 2,7 prosentin vuosittaiseen vauhtiin tammikuussa 2002. Tämä kiihtyminen johtui öljyn sekä tuoreiden hedelmien ja vihannesten hinnannoususta. Inflaatio on itse asiassa jatkunut samansuuntaisena (vuosittain 1,92,5 %) unionissa ja tarkastelussa on otettu huomioon kolme euroalueeseen kuulumatonta jäsenvaltiota. Vuosittainen inflaatio kiihtyi vuoden 2001 joulukuusta vuoden 2002 tammikuuhun 2,1 prosentista 2,5 prosenttiin Tanskassa ja yhdestä prosentista 1,6 prosenttiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Samana aikana inflaatio hidastui Portugalissa ja Alankomaissa. Italiassa inflaatio kiihtyi vain vähän 2,2 prosentista 2,4 prosenttiin(4).

Myöhemmin inflaatio on hidastunut. Se saavutti 2 prosentin rajan euroalueella toukokuussa 2002 ja sen arvioidaan olleen 1,7 prosenttia kesäkuussa 2002. Nämä ovat hyvin alhaisia arvoja.

On kuitenkin selvää, että hinnat ovat nousseet tietyillä talouden aloilla. Eurostatin tutkimuksessa euroon siirtymisen vaikutuksista analysoidaan kuluttajahintaindeksiä koskevia tietoja neljännesvuosittain. Tutkimuksesta saadut tulokset osoittavat, että tietyt hinnannousut koskevat ryhmiä, joihin sovelletaan julkista sääntelyä ja verotusta. Tällaisia ryhmiä ovat alkoholi- ja tupakkatuotteet, joiden kohdalla mitattiin 5,9 prosentin suuruinen vuotuinen inflaatio tammikuussa 2002. Kun elintarvikkeiden hintaryhmää ei oteta huomioon, hinnannousua voidaan todeta tapahtuneen tietyissä palveluryhmissä, lähinnä hotellien ja ravintoloiden hinnoissa, tietyissä terveyspalveluissa ja muutamissa korjaus- ja huoltopalveluissa. Hinnannousun kokonaisvaikutus kuluttajahintaindeksiin on hyvin vähäinen. Sen arvioidaan vaihtelevan 0 prosentista 0,16 prosenttiin.

Niiden ryhmien, joissa hinnat ovat todella nousseet, erityisominaisuudet saavat ehkä aikaan sen, että niiden vaikutus yleiseen mielipiteeseen on ollut voimakkaampi. Tämä saattaa selittää myös sen, että hintojen uskotaan yleisesti nousseen euroseteleiden ja -kolikkojen käyttöönoton myötä, mikä ei kuitenkaan pidä paikkaansa.

(1) Lehdistötiedote nro 58/2002, 16. toukokuuta 2002, on saatavilla Internet-osoitteesta: http://europa.eu.int/comm/eurostat/Public/datashop/print-product/EN?catalogue=Eurostat&product=2-16052002-EN-AP-EN&type=pdf.

(2) Lisätietoja tästä indeksistä annetaan asiakirjassa Compendium of HICP reference documents, johon voi tutustua Eurostatin verkkosivuilla http://europa.eu.int/comm/eurostat/.

(3) Rahaliiton kuluttajahintaindeksiä käyttää mm. Euroopan keskuspankki (EKP) pääindikaattorina rahapolitiikan hallinnossa euroalueella.

(4) Eurostat.