KIRJALLINEN KYSYMYS E-1473/98

esittäjä(t): Magda Aelvoet (V) komissiolle

(13. toukokuuta 1998)

Aihe: Halluinin (Ranska) ja Menenin (Belgia) kotitalousjätteiden polttouuneista aiheutuva rajatylittävä dioksiiniongelma

Komissaari Paleokrassas vastasi 5. toukokuuta 1994 otsikossa mainittua ongelmaa koskevaan kysymykseen E-0020/94(1), että komissio ei ole pystynyt saamaan selville, ovatko Belgian viranomaiset pyytäneet Ranskan viranomaisilta Halluinin kotitalousjätteiden polttouuniin liittyviä tietoja. Belgia näyttää ottaneen EU-direktiivit 84/360(2) ja 85/337(3) osaksi kansallista lainsäädäntöä, mutta on epäselvää, onko myös Ranska tehnyt näin. On kuitenkin selvää, että viranomaisten tasolla ei ole tapahtunut enempää Halluinin uuteen polttouuniin liittyvää tietojenvaihtoa, että Lillen kaupungin kaupunkikomitea (Comité Urbaine de Lille Métropole) ei ole kiinnostunut tietojenvaihdosta ja että alueen vanhoista polttouuneista pääsee ympäristöön erittäin pahoja dioksiinisaasteita, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia. Tämän vuoksi viime kuukausina on ollut välttämätöntä ottaa saastunut maito pois myynnistä Ranskan ja Belgian välisen rajan molemmin puolin. Ranskan ympäristöministeri on pyytänyt Nordin departementin prefektiltä, että Halluinin, Sequedinin ja Wasquehalin vanhat polttouunit poistettaisiin käytöstä ministeriön 25.1.1991 tekemän päätöksen mukaisesti. Belgiassa ei kuitenkaan ole vielä tehty päätöstä Menenin polttouunin suhteen 1.6.1995 annetun Vlarem II:ta koskevan päätöksen täytäntöönpanemiseksi.

Voisiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin:

1. Ovatko Ranska ja Belgia ottaneet molemmat direktiivit kokonaisuudessaan ja asianmukaisella tavalla osaksi kansallista lainsäädäntöä? Missä määrin Ranskan ja Belgian politiikka saattaa mahdollisesti olla ristiriidassa tämän paikallisen tapauksen suhteen?

2. Millaisia toimenpiteitä, jotka liittyvät tietojen vaihdon lisäksi myös sekä uuden polttouunin että vanhoista polttouuneista pääsevien saasteiden ympäristövaikutusten arviointiin, komissio mahdollisesti harkitsee antamiensa direktiivien noudattamisen varmistamiseksi tässä paikallisessa tapauksessa?

3. Onko komissio jo pyytänyt Belgian ja Ranskan viranomaisilta tietoja paikallisten vanhojen polttouunien dioksiini- ja furaanipäästöjen määristä? Jos komissio on näin tehnyt, mitkä nämä päästöjen määrät ovat?

4. Missä vaiheessa on eurooppalaisten normien säätäminen maidossa ja ilmassa olevasta dioksiinista? Milloin näitä normeja voidaan komissio arvion mukaan soveltaa EU-lainsäädäntöön tai ottaa ne EU-lainsäädännön osaksi?

Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta antama vastaus

(24. kesäkuuta 1998)

Teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä 28 päivänä kesäkuuta 1984 annetussa neuvoston direktiivissä 84/360/ETY säädetään erityisesti, että ilman saastumisen estämiseksi on käytettävä parasta saatavilla olevaa teknologiaa, joka ei aiheuta kohtuuttomia kustannuksia jätteenpolttolaitoksille. Direktiivissä ei kuitenkaan vahvisteta dioksiini- ja furaanipäästöjen raja-arvoja. Yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8 päivänä kesäkuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/369/ETY(4) ja yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21 päivänä kesäkuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/429/ETY(5) ei myöskään vahvisteta tällaista päästöarvoa. Sen sijaan vaarallisten jätteiden polttamisesta 16 päivänä joulukuuta 1994 annetussa neuvoston direktiivissä 94/67/EY(6) säädetään raja-arvo 0,1 nanogrammaa kuutiometriä kohti (ng/m3), jota sovelletaan 1. tammikuuta 1997 lähtien laitoksiin, joiden käyttölupa on myönnetty ennen 31. joulukuuta 1996, ja 1. heinäkuuta 2000 lähtien muihin laitoksiin.

Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/337/ETY säädetään, että vaarallisten jätteiden polttolaitosten on pakko kuulua tällaisen arvioinnin piiriin. Sen sijaan vaarattomien teollisuus- ja kotitalousjätteiden polttolaitosten vaikutukset tarvitsee arvioida vain, jos jäsenvaltiot katsovat, että niiden luonne edellyttää sitä.

Edeltä käy ilmi, että sovellettavat säädökset vaihtelevat huomattavasti poltettavien jätteiden laadun mukaan ja arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemien jätteenpolttolaitosten käyttöönottopäivän mukaan. Asiaa koskevien täsmällisempien tietojen puuttuessa komissio ei pysty arvioimaan, onko arvoisan parlamentin jäsenen kuvaama tilanne sopusoinnussa yhteisön lainsäädännön kanssa. Komissio kehottaakin arvoisaa parlamentin jäsentä välittämään komissiolle kaikki asiaan olennaisesti liittyvät tiedot, jotka hänellä on mahdollisesti hallussaan.

Siinä tapauksessa että komissio havaitsee yhteisön lainsäädäntöä rikotun, se ei epäröi ryhtyä kaikkiin asian vaatimiin toimenpiteisiin, joihin kuuluu mahdollisesti Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen rikkomisesta aiheutuvan menettelyn aloittaminen, jotta voitaisiin taata yhteisön lainsäädännön noudattaminen.

Siinä erityistapauksessa että vaarallisten jätteiden polttolaitos on aloittanut toimintansa 31. joulukuuta 1996 jälkeen, komissio ei pysty tarkastamaan, noudattavatko laitokset yhtenäistettyjä raja-arvoja. Tässä yhteydessä komissio ei ole katsonut tarpeelliseksi pyytää jäsenvaltioilta arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemia tietoja, koska ne eivät sellaisenaan paljastaisi yhteisön lainsäädännön rikkomista.

Komissio valmistelee parhaillaan mainittujen direktiivien 89/369/ETY ja 89/429/ETY muuttamista. Asiasta pian tehtävä ehdotus sisältänee raja-arvot dioksiinille ja furaanille, samoin kuin direktiivi 94/67/EY sisältää raja-arvot vaarallisille jätteille.

Sen sijaan komissio ei ole aikeissa tehdä lähiaikoina ehdotuksia ilmanlaatua koskevien tavoitteiden asettamisesta, koska tällaisia aineita ei ole mainittu ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta 27 päivänä syyskuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/62/EY(7).

Elintarvikkeiden vierasainepitoisuuksien enimmäismäärät on vahvistettu yhteisön tasolla sen mukaisesti, mitä on säädetty elintarvikkeissa olevia vieraita aineita koskevista yhteisön menettelyistä 8 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) 315/93(8). Maidon dioksiinipitoisuuksille ei yhteisön tasolla tällä erää ole vahvistettu eikä suunnitteilla enimmäismääriä.

(1) EYVL C 6, 9.1.1995, s. 19.

(2) EYVL L 188, 16.7.1984, s. 20.

(3) EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40.

(4) EYVL L 163, 14.6.1989.

(5) EYVL L 203, 15.7.1989.

(6) EYVL L 365, 31.12.1994.

(7) EYVL L 296, 21.11.1996.

(8) EYVL L 37, 13.2.1993.