KIRJALLINEN KYSYMYS E-2250/02 esittäjä(t): Robert Goebbels (PSE) komissiolle. Talouspolitiikan laajat suuntaviivat — Luxemburgin tapaus.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0060 - 0061



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2250/02 esittäjä(t): Robert Goebbels (PSE) komissiolle (23. heinäkuuta 2002) Aihe: Talouspolitiikan laajat suuntaviivat Luxemburgin tapaus Neuvoston 21. kesäkuuta 2002 hyväksymässä komission suosituksessa talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (CSL 10093/2002 KOM(2002) 191 lopullinen) komissio tähdentää Luxemburgin talouden osalta, että vanhentuneen hinnoittelulainsäädännön kaltaiset kilpailuympäristön piirteet saattavat kuitenkin johtaa kilpailun rajoittumiseen hyödykemarkkinoilla. Tämän vuoksi ehdotetaan kiinteiden ja säänneltyjen hintojen poistamista. Kun pidetään mielessä, että inflaation torjumisessa Luxemburg on viimeksi kuluneiden 1520 vuoden aikana pikemminkin kuulunut maltillisen inflaation jäsenvaltioiden kärkijoukkoon, mihin tosiseikkoihin komissio perustaa toteamuksensa, jossa se olettaa luxemburgilaisen hintasääntelyn olevan tehotonta? Voiko komissio mainita esimerkkejä selkeistä tapauksista, joissa kilpailua Luxemburgin hyödykemarkkinoilla on rajoitettu? Onko Luxemburgin hallitus vihjannut komission yksiköille haluavansa näiltä (teko)syyn puuttua hintojen sääntelyjärjestelmään, joka on kaikkea muuta kuin vanhentunut todistettuaan tehonsa jo monien vuosien ajan? Vai nousevatko komission suositukset siitä liberalismin ideologiasta, jonka mukaisesti karvojen on noustava pystyyn heti kun joku mainitsee sanan hintasäännöstely? Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus (16. syyskuuta 2002) Kuten arvoisa parlamentin jäsen oikein mainitsi, neuvoston kesäkuussa 2002 hyväksymissä talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa todetaan, että Luxemburgin suurherttuakunnassa voimassa olevat lait ja asetukset, myös kiinteitä sekä säänneltyjä hintoja koskevat säännökset, rajoittavat mahdollisesti kilpailua hyödykemarkkinoilla. Kyse ei ole siis siitä, pystytäänkö hintojen sääntelyjärjestelmän avulla tehokkaasti hillitsemään inflaatiota. Kyse on siitä, että on olemassa lakeja, joiden avulla voidaan rajoittaa kilpailua Luxemburgin taloudessa, mikä on kuluttajille vahingollista. Hintojen sääntelyä ohjataan Luxemburgissa vuonna 1983 säädetyllä lailla hintojensääntelyvirastosta (Office des prix), jonka tehtävänä on valvoa ja määrätä hintoja. Tämä elin kuuluu talousministeriön kilpailu- ja kuluttajansuojaosastoon (direction de la concurrence et de la protection des consommateurs). Se myöntää lupia korottaa tiettyjen tuotteiden enimmäishintoja. Virallinen enimmäishinta on määrätty mm. leivälle, öljytuotteille, lääkevalmisteille, taksimatkoille, kahviloissa tarjottaville Elbing- ja Rivaner-rypäleistä valmistetuille kotimaisille viineille, huonekalukaupasta saataville maksimikatteille, leivonnaisille, ulkomailta tuoduille merkkituotteille, lämmityslaitteille sekä elokuvalipuille. Vaikkakin enimmäishinnan määrääminen näyttää ensi näkemältä kuluttajalle edulliselta, käytännössä näin ei valitettavasti kuitenkaan ole. Luxemburgin talousministeri on itse todennut, että valtion puuttuminen hintoihin synnytti aiemmin markkinoiden jäykkyyttä ja aiheutti riskin, että kaikki kaupat noudattavat kiinteää enimmäishintaa. Tämä käytäntö saattaa siis vääristää kilpailua, estää kauppoja siirtämästä todellista kustannusten nousua hintoihin ja johtaa tilanteeseen, jossa kuluttajat joutuvat maksamaan aina enimmäishinnan, sillä tuottajien on helppo noudattaa hintaa, jonka virasto on epäsuorasti ilmoittanut hyväksyvänsä. Luxemburgin viranomaiset ovat tulleet siihen johtopäätökseen, että tällainen sääntely ei sovi kaikille tuotteille, joten on viisaampaa vapauttaa tuotteiden hinnat, jotta tuottajat voivat itse arvioida oman yrityksensä tilanteeseen vaikuttavat tekijät ja määritellä itsenäisesti myyntihinnat. Tämän uudenlaisen kilpailun pitäisi johtaa niin alhaisiin hintoihin kuin kullakin alalla on mahdollista ottaen huomion alalla vaikuttavat ominaistekijät. Niinpä Luxemburg on jo kumonnut mm. vuodelta 1992 peräisin olevan asetuksen, joka koskee kotimaisten viinien enimmäishintaa, sekä asetuksen leipomotuotteiden enimmäishinnasta. Maassa on laadittu lakiesitys, jonka tarkoituksena on uudistaa hintoja koskevaa lainsäädäntöä. On huomattava, että nykyisen järjestelmän hylkääminen ei automaattisesti tarkoita täydellistä hintojen vapauttamista. Uudistus ei koske aivan aluksi lääkkeiden hintoja, ja valtio voi jatkossakin puuttua tilanteeseen, mikäli alalla ei ole riittävästi kilpailua tai markkinoilla on väliaikaisia häiriöitä.