KIRJALLINEN KYSYMYS E-0490/03

esittäjä(t): Gabriele Stauner (PPE-DE) komissiolle

(21. helmikuuta 2003)

Aihe: PerryLux-asiassa annettu tuomio

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 11. syyskuuta 2002 asiassa T-89/01 antamassa tuomiossa mainitaan, että komission puheenjohtajan kabinetti on ollut yhteydessä lahjonta- ja petosskandaaleihin sotkeutuneeseen PerryLux-yritykseen.

Tämä käy ilmi tuomiossa siteeratun komission turvallisuusyksikön apulaisjohtajan selvityksestä, jonka mukaan hänen tehtäväkseen oli annettu yhteydenpito kyseiseen yritykseen.

Aikaisemmin tiedossa oli vain, että entisellä komission jäsenellä Edith Cressonilla oli yhteyksiä skandaaliyritykseen.

Voiko komissio ilmoittaa, miksi ja kenen määräyksestä puheenjohtajan kabinetti oli yhteydessä PerryLux-yritykseen?

Voiko komissio ilmoittaa, mihin toimiin se on ryhtynyt edellä mainitun tuomion antamisen jälkeen aloittaakseen uudelleen oikeudenkäynnin turvallisuusyksikön apulaisjohtajaa vastaan?

Voiko komissio vahvistaa, että rahat, jotka PerryLux-yritys maksoi turvallisuusyksikön apulaisjohtajan vaimolle ilman mainittavia vastapalveluksia, olivat peräisin yhteisön talousarviosta ja tarkoitettu humanitääriseen avustustoimintaan, mutta ne käytettiinkin epätarkoituksenmukaisesti?

Onko komissio vaatinut turvallisuusyksikön apulaisjohtajan vaimoa palauttamaan rahoja?

Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus

(10. kesäkuuta 2003)

1. Kysymyksen ensimmäisessä kappaleessa vihjataan, että komission silloisen puheenjohtajan kabinetti olisi ollut osallisena Perry Luxin lahjontatoimissa, ja väitetään, että tämä olettamus perustuu asiassa T-89/01 annettuun tuomioon.

Parlamentin jäsenen mainitsemassa tuomiossa ei kuitenkaan ole mitään perusteita tälle olettamukselle. Siksi komissio kiistää jyrkästi sen todenperäisyyden.

Komissio on tutkinut perusteellisesti parlamentin jäsenen mainitseman tuomion. Tuomiossa ei sanota, että komission puheenjohtajan kabinetti on ollut yhteydessä lahjonta- ja petosskandaaleihin sotkeutuneeseen PerryLux-yritykseen. Tuomion ainoa peruste, joka liittyy millään tavalla väitettyyn asiaan, on peruste 14. Se sisältyy tosiasiaselostukseen muttei tuomioistuimen ratkaisuun. Perusteen 14 teksti on seuraava:

Hakijaa kuultiin 12. tammikuuta 1999 henkilöstösääntöjen 87 artiklan nojalla. Kuulemisen aikana hakija antoi seuraavan lausunnon: Käsittääkseni komissio esittää, että herra Perry antoi tämän sopimuksen vaimolleni komissiossa työskentelyni vuoksi. Olen hyvin järkyttynyt väitteestä.

Minulla ei ole sellaisen ihmisen mainetta, joka on avoin tämäntyyppisille asioille. Minä en ole työni vuoksi tekemisissä herra Perryn kanssa Kuulemisen aikana hakijalta kysyttiin, oliko hän ollut missään yhteydessä herra Perryyn työsopimuksen päättymisen jälkeen [tarkoittaa hänen vaimonsa sopimusta]. Hakija vastasi, että hän oli ollut herra Perryn kanssa tekemisissä puheenjohtajan kabinetin pyynnöstä ja ajoittain yhteydessä tähän yksityisesti puhelimessa ja satunnaisissa tapaamisissa.

Komissio kiistää jyrkästi herra W:n väitteen, jonka mukaan hänellä ei ollut mitään liiketoimia herra Perryn kanssa, mikä käy ilmi tuomion perusteista 4045. Tuomioistuin ei kuitenkaan hyväksynyt tätä riittäväksi perusteluksi sille, että kyse olisi henkilöstösääntöjen 14 artiklan vastaisesta eturistiriidasta. Perustelu ei silti johtunut herra W:n väitteestä, jonka mukaan hän oli tekemisissä herra Perryn kanssa puheenjohtajan kabinetin pyynnöstä, eivätkä osapuolet keskustelleet asiasta tuomioistuimessa. Komissiolla ei itse asiassa ole mitään käsitystä siitä, mitä mahdollisia todisteita herra W:llä oli väitteensä perustaksi. Koska todisteita ei ole, komissio ei tietenkään voi tarkistaa niitä. Väitteen tueksi ei esitetty mitään todisteita kurinpitomenettelyn aikana, eikä komissiolla itsellään ole omista lähteistä saatua tietoa todisteista, jotka voisivat tukea sitä.

Lyhyesti sanottuna lausunto, johon kysymyksessä viitataan, liittyy erään virkamiehen toteennäyttämättömään väitteeseen, jota ei koskaan käsitelty tuomioistuimessa. Se, että sitä siteerataan (ilman lisähuomautuksia) tuomioistuimen tuomiossa, ei vielä tarkoita, että se on totta. Sitä ei todellakaan ole millään lailla todistettu. Tuomiota ei siten voi käyttää perusteena kysymyksessä esitetylle vihjailulle. Jos parlamentin jäsenellä on mielestään muita tietoja, jotka voisivat valaista kysymystä, komissio kyllä ottaa ne mielellään tutkittavaksi. Jos hänellä ei ole tietoja, mitään tutkittavaa ei ole eikä ole koskaan ollutkaan.

2. Mahdollisessa kurinpitomenettelyn uudelleenkäynnistämisessä on erotettava toisistaan nimittävän viranomaisen toteamukset kurinpitopäätöksestä, jonka tuomioistuin purki, ja ratkaisu, jonka se pysytti voimassa.

Ensinnäkin tuomioistuimen päätös on lopullinen. Kuten parlamentin jäsen tietää, väitteet voidaan ottaa uudelleen käsiteltäviksi vain, jos on ratkaisevia uusia tosiasioita: katso henkilöstösääntöjen liitteessä IX oleva 11 artikla.

Mitä tulee ratkaisuun, jonka tuomioistuin piti voimassa (henkilöstösääntöjen 13 artiklan rikkominen), tuomioistuin ei voi eikä yritä toimia nimittävän viranomaisen sijaisena asianmukaista rangaistusta määritettäessä. Tuomioistuin oli velvollinen purkamaan kurinpitopäätöksen, koska muita toteamuksia ei todistettu riittävästi, mutta se jätti nimittävän viranomaisen tehtäväksi määrittää, käynnistetäänkö tätä yhtä kohtaa koskeva oikeudenkäyntimenettely uudelleen (katso tuomion peruste 83). Kurinpitomenettely on itse asiassa käynnistetty siltä osin uudelleen.

3. Komissio voi kertoa parlamentin jäsenelle, että Euroopan petostentorjuntaviraston PerryLux-yrityksestä tekemän tutkimuksen tulokset on toimitettu Luxemburgin suurherttuakunnan oikeusviranomaisille. Rikosoikeudenkäynti on parhaillaan meneillään. Koska asia on nyt tuomioistuimen käsiteltävänä, komissio ei voi antaa siitä mitään tietoja.

4. Kysymyksen viimeinen osa perustuu selvästi tuomion väärään tulkintaan. Kurinpitomenettelyssä tai tuomioistuimessa ei esitetty, että rouva W. olisi saanut komissiolta laittomasti rahaa, joka olisi pitänyt käyttää muulla tavalla. Tuomiossa väitettiin, että herra Perryn yritys olisi maksanut rouva W:lle (siis omista varoistaan) ja että koska herra W. ei ilmoittanut siitä, hän oli tavallaan velkaa herra Perrylle, mikä saattoi hänen riippumattomuutensa huonoon valoon vastoin hänen henkilöstösääntöjen 11, 13 ja 14 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan (katso lainaukset päätöksestä tuomion perusteista 36 ja 63). Komissio ei näin ollen suorittanut mitään oikeudetonta maksua, jota henkilöstösääntöjen 85 artikla koskisi (ja joka ei missään tapauksessa koske rouva W:tä, koska hän ei ole virkamies). Kysymyksessä ei myöskään oteta huomioon tuomion perusteita 74 ja 75, joissa tuomioistuin kumoaa komission väitteet siitä, mitä se piti outoina olosuhteina rouva W:n työsuhteessa. Tuomioistuin katsoi siten, että rouva W:n ja herra Perryn välisessä liiketapahtumassa ei ollut mitään laitonta. Tuomio on lopullinen eikä komissio voi ryhtyä toimiin, jotka eivät ole tuomion mukaisia, minkä parlamentin jäsen epäilemättä ymmärtää. Siksi laitonta maksua koskevan oikeusmenettelyn uudelleen käynnistämisen vaatiminen on mahdotonta.

Ainoa poikkeus olisi se, että ilmenisi jokin asiaankuuluva tosiasia varsinkin kohdassa 3 mainitussa rikosoikeudenkäynnissä joka ei olisi aiemmin ollut komission ja tuomioistuimen tiedossa. Jos niin kävisi, komissio tietysti ryhtyisi asianmukaisiin toimiin. Mainittu oikeudenkäynti on kuitenkin edelleen kesken. Komissio haluaa korostaa, että se on mukana oikeudenkäynnissä siviiliosapuolena voidakseen hyötyä mistä tahansa esiin tulevasta mahdollisuudesta ryhtyä jatkotoimiin.