KIRJALLINEN KYSYMYS E-0530/02

esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle

(25. helmikuuta 2002)

Aihe: Koskemattomuus ja eurooppalainen pidätysmääräys

Yhdistyneessä Kuningaskunnassa käynnistyi pitkä lainopillinen kiista entisen presidentin Pinochetin pidättämisen jälkeen, vaikka maan hallitus oli allekirjoittanut kansainvälisen sopimuksen, jonka mukaan se sitoutui olemaan pidättämättä nykyisiä tai entisiä valtionpäämiehiä (valtaosa ylähuoneen lainoppineista jäsenistä katsoi myöhemmän kansainvälisen sopimuksen kumoavan kyseisen sopimuksen). Jotta tällainen ei toistuisi, voiko komissio julkaista luettelon henkilöistä, joilla on koskemattomuus eurooppalaisen pidätysmääräyksen suhteen, ja tehdä lainsäädännössä selväksi, kuuluvatko tähän ryhmään EU:n diplomaatit, nykyiset ja entiset valtionpäämiehet, ministerit, kansallisten parlamenttien jäsenet sekä Euroopan parlamentin ja Euroopan komission jäsenet?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(9. huhtikuuta 2002)

Neuvostossa saavutettiin 12. joulukuuta 2001 poliittinen yhteisymmärrys eurooppalaista pidätysmääräystä koskevasta puitepäätöksestä. Euroopan parlamentti hyväksyi ehdotuksen(1) helmikuun 2002 alussa, ja päätös tehtäneen virallisesti huhti-toukokuussa 2002.

Jos etsittyä henkilöä koskee erioikeus tai vapaus, puitepäätöksen 17 c artiklassa säädetään, että eurooppalaista pidätysmääräystä ei voida panna täytäntöön ennen kuin täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle on ilmoitettu erioikeuden tai vapauden poistamisesta.

Viranomainen, jolla on toimivalta erioikeuden tai vapauden poistamiseen, voi olla erioikeuden tai vapauden tyypistä riippuen joko täytäntöönpanosta vastaava valtio (esimerkiksi silloin, jos etsittyä henkilöä koskee erityinen erioikeus tai vapaus parlamentin jäsenen tai hallituksen ministerin ominaisuudessa) tai toinen valtio. Ensimmäisessä tapauksessa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on lähetettävä pyyntö viranomaiselle, jolla on toimivalta erioikeuden tai vapauden poistamiseen. Jälkimmäisessä tapauksessa pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on esitettävä tarvittava pyyntö toimivaltaiselle viranomaiselle erioikeuden tai vapauden poistamiseksi. Jos henkilön, jota erioikeus tai vapaus koskee, erityisaseman puolesta on mahdollista ja jos täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion lainsäädäntö sen sallii, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että luovuttaminen tapahtuu nopeasti. Lukuun ottamatta erioikeuksia ja vapauksia, joista määrätään kansainvälisissä yleissopimuksissa (kuten Wienin yleissopimuksessa vuodelta 1964)(2), erioikeuksia ja vapauksia koskevat säännökset joka tapauksessa vaihtelevat jäsenvaltioiden välillä ja ne kuuluvat kansallisen lainsäädännön piiriin.

Erioikeuksien ja vapauksien yhteydessä on mainittava myös 4 artiklan 7 kohdan 2 alakohta. Tämän artiklan mukaan täytäntöönpanosta vastaavaa valtiota ei velvoiteta panemaan eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, kun rikos on tehty pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion alueen ulkopuolella, eikä täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ole mahdollista nostaa syytettä samoista rikoksista, jos ne on tehty täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion alueen ulkopuolella. Tämä saattaisi esimerkiksi mahdollistaa sen, ettei jäsenvaltio tarjoaisi apua panemalla täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, kun toinen jäsenvaltio on soveltanut yleistä oikeuspaikkalauseketta, jota ei sovellettaisi samantyyppiseen tapaukseen täytäntöönpanosta vastaavassa valtiossa.

(1) EYVL C 332 E, 27.11.2001.

(2) Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus vuodelta 1961. Sopimus tuli voimaan vuonna 1964.