KIRJALLINEN KYSYMYS E-0690/03

esittäjä(t): Antonios Trakatellis (PPE-DE) komissiolle

(7. maaliskuuta 2003)

Aihe: Aliakmonas-joen sillalla sattunut onnettomuus

Kreikassa Aliakmonas-joen sillalla sattui kohtalokas onnettomuus, joka vaati 15 ihmisen hengen. Puuttumatta onnettomuuden syihin saamieni tietojen mukaan liikenne- ja viestintäministeriön lain mukaan KTEL-yhtiön linja-autot on poistettava liikenteestä viimeistään 23 käyttövuoden jälkeen. On huomattava, että tällä hetkellä 75 prosenttia KTELin noin 4 100:sta koko maassa liikenteessä olevasta linja-autosta on ollut käytössä yli 15 vuoden ajan. Lisäksi KTELin kuljettajille ei anneta mitään lisäkoulutusta, joka auttaisi heitä selviytymään työstään vaikeissa sääolosuhteissa tai odottamattomissa tilanteissa.

Edellä mainittujen seikkojen taustaa vasten kysyn komissiolta seuraavaa:

1. Onko edellä mainittu Kreikan laki yhteisön lainsäädännön mukainen?

2. Onko olemassa yhteistä säännöstöä, joka koskee julkista liikennettä Euroopan unionissa, ja jos on, onko Kreikan lainsäädäntö yhdenmukainen sen kanssa?

3. Mitkä ovat voimassa olevat joukkoliikennevälineiden kuljettajia koskevat ehdot, mitä koulutusta heille järjestetään Kreikassa ja millaista sen tulisi olla? Mitä komissio aikoo tehdä asian suhteen?

4. Onko kaikki joukkoliikennevälineet varustettu turvavöillä ja jos on, valvotaanko niiden käyttöä tiukasti?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(23. huhtikuuta 2003)

Yhteisön lainsäädäntö ei sisällä säännöksiä, jotka koskevat ikärajoituksia liikenteessä oleville ajoneuvoille. Silti linja-autojen ja muiden raskaiden hyötyajoneuvojen on vuosittain läpäistävä katsastus, kuten edellytetään moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen katsastusta koskevan lainsäädännön lähentämisestä 20. joulukuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/96/EY(1).

Ajo- ja lepoaikoja koskeva yhteisön lainsäädäntö (asetus (ETY) n:o 3820/85)(2) koskee henkilökuljetukseen tarkoitettuja ajoneuvoja, jotka rakenteensa ja varustelunsa puolesta soveltuvat yli yhdeksän henkilön kuljetukseen. Asetus ei koske alle 50 kilometrin reiteillä käytettäviä ajoneuvoja

(pääasiassa paikallis- tai kaupunkiliikenteessä). Asetusta sovelletaan jäsenvaltioissa sellaisenaan, eli jos se on ristiriidassa jäsenvaltioissa sovellettavan lainsäädännön kanssa, asetuksen säännökset ovat ensisijaisia.

Asiassa on otettava huomioon kaksi yhteisön lainsäädännön aluetta: ajokorttien myöntäminen ja ammattikuljettajien koulutus. Ajokorttien myöntämisestä 29. huhtikuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY(3) II liitteessä luetellaan ajokortin myöntämiseen vaadittavien teoreettisen kokeen sekä ajotaitoa ja ajotapaa koskevan kokeen vähimmäisvaatimukset. Tämä liite on kokonaan uudistettu 14. syyskuuta 2000 annetulla komission direktiivillä 2000/56/EY(4), jolla muutetaan direktiiviä 91/439/ETY ja jossa vähimmäisvaatimuksia nostetaan huomattavasti. Tässä direktiivissä on erittäin yksityiskohtaiset vaatimukset kummankin kokeen sisällöstä ja niiden arvioinnista, ja jäsenvaltioiden on saatettava se osaksi kansallista lainsäädäntöä viimeistään 30. syyskuuta 2003.

Mitä tulee ammattikuljettajien koulutukseen, asetuksen (EEC) n:o 3820/85 nojalla henkilökuljetukset ovat sallittuja 50 kilometrin etäisyydellä ajoneuvon tavanomaisesta sijaintipaikasta ilman, että kuljettajalla on mitään ammattikoulutusta. Useissa tapauksissa yli 50 km:n säteelläkään toimivien kuljettajien ei tarvitse hankkia ammattikoulutusta, koska mainittu asetus edellyttää pelkästään kokemusta tavarankuljetusajoneuvoista tai pienistä henkilönkuljetusajoneuvoista, joiden kuljettamiseen ei vaadita koulutusta.

Tämän ammattikuljettajien koulutusta koskevan ilmiselvän puutteen korjaamiseksi komissio antoi 2. helmikuuta 2001 ehdotuksen parlamentin ja neuvoston direktiiviksi maanteiden tavara- ja henkilöliikenteen kuljettajien ammattikoulutuksesta(5). Komissio esitti, että perus- ja jatkokoulutus tehdään pakolliseksi kaikille ammattikuljettajille. Ehdotus sisältää yksityiskohtaisen opetussuunnitelman, johon kuuluu muun muassa kyky varmistaa matkustajien turvallisuus ja mukavuus, ajoneuvon kuormaaminen ja onnettomuustilanteiden arviointi. Komissio toivoo, että parlamentti ja neuvosto hyväksyvät ehdotuksen ripeästi vielä tänä vuonna.

Neuvoston direktiiveissä 77/541/ETY(6) (annettu 28. kesäkuuta 1977), 76/115/ETY(7) (annettu 18. joulukuuta 1975) ja 74/408/ETY(8) (annettu 22. heinäkuuta 1974) vahvistetaan eurooppalaiset standardit turvavöistä, niiden kiinnityksestä ja niiden kanssa yhteensopivista istuimista kaikissa ajoneuvoluokissa. Näiden direktiivien soveltaminen on vapaaehtoista, mikäli ajoneuvo on suunniteltu ja rakennettu tavarankuljetukseen tai yli kahdeksan henkilön (kuljettajan lisäksi) kuljetukseen. Siten jäsenvaltiot voivat vaatia alueellaan rekisteröitäviltä uusilta ajoneuvoilta direktiivien noudattamista. On kuitenkin syytä korostaa, että monet linja-auto- ja pikkubussiliikenteen harjoittajat ovat jo vapaaehtoisesti asentaneet uusiin ajoneuvoihin turvavyöt.

Tieliikenteen turvallisuutta koskevan toimintaohjelman puitteissa komissio harkitsee vaatimusta, että kaikkiin hyötyajoneuvoihin ja erityisesti linja-autoihin olisi asennettava turvavyöt. Komission yksiköt valmistelevat direktiiviä, jolla muutettaisiin direktiiviä 77/541/ETY siten, että uusiin hyötyajoneuvotyyppeihin olisi pakko asentaa turvavyöt 1. tammikuuta 2004 lähtien. Jäsenvaltiot voisivat kuitenkin valita, saatetaanko turvavyöt pakollisiksi myös julkisen liikenteen kaupunkibusseissa.

Lisäksi komissio on juuri saanut hyväksynnän turvavyön käyttöä koskevan direktiivin (16. joulukuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/671/EY)(9) muutokselle, joka edellyttää, että kaiken tyyppisten moottoriajoneuvojen kaikkien käyttäjien on käytettävä ajoneuvon turvavöitä, ja tähän sisältyvät myös linja-autot. Direktiivin on määrä tulla voimaan vuonna 2006.

(1) EYVL L 46, 17.2.1997.

(2) Neuvoston asetus (ETY) N:o 3820/85, annettu 20 päivänä joulukuuta 1985, tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta, EYVL L 370, 31.12.1985.

(3) EYVL L 237, 24.8.1991.

(4) EYVL L 237, 21.9.2000.

(5) EYVL C 154 E, 29.5.2001.

(6) EYVL L 220, 29.8.1977.

(7) EYVL L 24, 30.1.1976.

(8) EYVL L 221, 12.8.1974.

(9) EYVL L 373, 31.12.1991.