KIRJALLINEN KYSYMYS E-1716/01 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle. Mahdollisuus palauttaa talouden vakaus euron käyttöönoton jälkeen ottamalla käyttöön erilliset korkotariffit.



Virallinen lehti nro 093 E , 18/04/2002 s. 0022 - 0023



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1716/01 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle (14. kesäkuuta 2001) Aihe: Mahdollisuus palauttaa talouden vakaus euron käyttöönoton jälkeen ottamalla käyttöön erilliset korkotariffit 1. Voiko komissio vahvistaa, että vuoden 1999 alusta silloisen yhdentoista ja nykyisen kahdentoista jäsenvaltion, jotka osallistuvat euron 1. tammikuuta 2002 tapahtuvan käyttöönoton valmisteluun, ei enää ole ollut mahdollista kaventaa eroja talouskehityksissään ylläpitämällä erilaisia korkokantoja? 2. Katsooko komissio, että Euroopan unioni on vaarassa joutua samoihin ongelmiin kuin Yhdysvallat, jossa taloudellisesti heikkojen ja voimakkaiden alueiden erojen kaventaminen osoittautui vaikeaksi yhteisen dollarin käyttöönoton jälkeen vuonna 1913, koska taloutta ei voida samanaikaisesti vilkastuttaa ja vaimentaa? 3. Millaiset seuraukset edellisessä kysymyksessä tarkoitetulla epätasaisella kehityksellä on alueiden suuremman jälkeenjäämisen kannalta vuoden 2006 jälkeisellä ajanjaksolla, jos unionin politiikka ja koko pysyy samana, ja tämän seurauksena erilaisten alueiden osuuksiin rakennerahastoissa ja koheesiorahastossa? 4. Millaisia mahdollisuuksia komission katsoo olevan olemassa sille, että yhteisen rahan rinnalla luodaan uudestaan tilaa vakaalle taloudelle alueittain vaihtelevien korkotariffien avulla? 5. Jos mahdollisuudet eriäviin korkokantoihin tulevat olemaan rajoitetut, millaisia vaihtoehtoja komission mukaan on saada jollain toisella tapaa ne edut, jotka saataisiin mahdollisella eriävien korkokantojen noudattamisella? Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus (18. syyskuuta 2001) 1. Komissio vahvistaa, että talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen osallistuvien jäsenvaltioiden ei ole ollut mahdollista pitää voimassa erilaisia korkokantoja vuoden 1999 tammikuun 1. päivän jälkeen. EY:n perustamissopimuksen mukaan Euroopan keskuspankki (EKP) vastaa kaikilta osin rahapolitiikasta ja määrittää koko euroalueen korot. Rahamarkkinakorot ovat kaikkialla euroalueella samat, mutta pitkissä koroissa on edelleen lähinnä markkinoiden koosta johtuvia pieniä eroja. 2. Komissio seuraa tarkasti euron käyttöönottoon mahdollisesti liittyviä riskejä. Näin tehdessään komissio ottaa huomioon myös rahapolitiikan historiaa koskevaa tietoa, joka voi vaikuttaa euroalueen talouden analysointiin. Euroalueen ja Yhdysvaltojen vertaamisen suhteen asiantuntijat ovat yhtä mieltä siitä, että Yhdysvalloissa koetuilla asioilla ei ole juurikaan merkitystä euroalueella, koska asetelma (esim. liittovaltio ja budjetti) ja rakenteet (esim. työvoiman liikkuvuus koko alueella, yhteinen kieli) ovat hyvin erilaiset. 3. Jos jokin talous kasvaa toista hitaammin ja molempien väestö kasvaa samaa vauhtia, yleensä myös tulot henkeä kohti kasvavat hitaammin. On selvää, että erot kasvavat, jos tulot ovat kyseisellä alueella jo ennestään pienemmät. Aikaisemmat kokemukset kuitenkin osoittavat, että heikoimmassa asemassa olevat alueet ovat hyötyneet nopeammasta kasvusta. Yhteisön politiikat ja välineet, etenkin rakennepolitiikka, edistävät tällaista kiinnikuromista. 4. Komissio ei ole euron käyttöönoton jälkeen missään vaiheessa havainnut merkkejä talouden epävakaudesta: yhteisön talous on kasvanut joka vuosi, inflaatio on ollut maltillinen, työttömyys on ollut laskusuunnassa ja muut indikaattorit tukevat tulkintaa. Näin ollen tilanne on hyvä sellaisenaan. Komissio kuitenkin seuraa eri tasoilla tarkasti jäsenvaltioiden välisiä makrotaloudellisia eroja (aineistoa toimitetaan pyynnöstä), jotka on syytä jakaa eri tyyppeihin. Erot eivät ole aina haitallisia, vaan jotkut voivat olla jopa välttämättömiä ja yhteisön politiikan aikaansaamia (esim. voimakkaampi kasvu jäljessä olevilla alueilla). 5. Koska korkoja ei enää voida määrittää yksittäisten jäsenvaltioiden tarpeiden perusteella, on käytettävä muita keinoja (esim. finanssi-, rakenne- ja palkkapolitiikkaa). Niillä voidaan vaikuttaa sijoitusten tuottavuuteen ja lisätä liiketoiminnan houkuttelevuutta kyseisessä maassa. Tällä tavoin on mahdollista vaikuttaa odotettavissa olevaan reaalituottoon ja yhteistä rahaa käyttävän talouden kasvuun.