KIRJALLINEN KYSYMYS E-3195/02

esittäjä(t): Monica Frassoni (Verts/ALE)ja Giorgio Celli (Verts/ALE) komissiolle

(8. marraskuuta 2002)

Aihe: Silta Taro-joen puistoon

Taro-joen puisto (Parman maakunnassa) toimii suojelualueena herkälle ja arvokkaalle luonnolle. Nyt sinne suunnitellaan tietä, joka ylittäisi puiston suurta siltaa pitkin. Vasemmalla rannalla silta yhtyy Medesanon ja Noceton yhdistävään tiehen, joka puolestaan liittyy Via Emiliaan, ja oikealla rannalla se yhtyy Collecchion tiehen (kehätie SS 62, joka kulkee Parman kautta Cisaan). Vasemman rannan tieverkkoa olisi tarkoitus jatkaa myöhemmin paremman yhteyden luomiseksi Salsomaggioreen, millä luodaan itälänsi-akseli vuorten juurelle. Kyseessä oleva silta rakennettaisiin juuri niille suojelluille alueille, joiden arvo on merkittävin.

Suunniteltu silta (joka on nyt viimeisessä vaiheessa elimissä, jotka hyväksyvät ympäristövaikutusten arvioinnin, minkä jälkeen laaditaan lopulliset rakentamissuunnitelmat ja pannaan alulle sopimuskilpailu) ja edellä mainitut yhdystiet on sijoitettu viimeisille valtion omistamille alueille, joita ei ole myyty. Fornovosta moottoritie A1:lle Taron puisto on nimetty erityissuojelualueeksi direktiivin 79/409/ETY(1) nojalla, ja sitä on ehdotettu yhteisön tärkeänä pitämäksi alueeksi luontotyyppidirektiivin 92/43/ETY(2) nojalla.

Ympäristövaikutusten arviointia ei tehty, kuten olisi pitänyt, alkuvaiheessa, jolloin sillan paikan valintaa olisi voinut kritisoida. YVA-menettelyssä tarkasteltiin vain kolmea hyvin lähellä toisiaan sijaitsevaa reittiä, joiden vaikutuksilla ympäristöön ei ole juurikaan eroa, sillä haitta olisi maksimaalinen kaikissa vaihtoehdoissa. Kyseessä on erillishanke erityissuojelualueella, ja se on todennäköisesti suunniteltu sopimusta ajatellen ja ympäröivien alueiden arvon lisäämiseksi. 800 metrin korkeudella Maraffassa on itse asiassa saastunut alue, jossa sijaitsee kahlaamo ja tehtaita ja jota ei otettu huomioon,

vaikka se olisi mahdollinen vaihtoehto ja voitaisiin myös liittää lähialueen tieverkkoon. 13 hehtaarin puistoalueen menetys erityissuojelualueella sillan rakentamisen takia ei ole perusteltavissa ympäristön kannalta, ja koituvien vahinkojen korjaamiseksi aiotut toimet (yksityisten alueiden ottaminen takaisin valtion omistukseen) ovat merkitystä vailla, koska nämä alueet ovat jo puiston alueella ja siis jo suojeltuja. Jos toisaalta rikotaan puiston ekosysteemin rakenne huolimatta rajoituksista, jotka koskevat rakentamista maaseudulle ja luonnonpuistoihin, aiheutuu vakavaa vahinkoa alueen ympäristölle ja maisemalle.

Onko komissio tietoinen tästä asiasta ja mikä on sen kanta?

Eikö silta pitäisi rakentaa Maraffaan, jolloin aiheutuisi vähemmän vahinkoa ympäristölle, kuten ympäristönsuojeluyhdistyksetkin ovat jo ehdottaneet, ottaen huomioon että rakentaminen tapahtuisi erityissuojelualueella?

(1) EYVL L 103, 25.4.1979, s. 1.

(2) EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(17. joulukuuta 2002)

Parlamentin jäsenten esille ottama tapaus oli erään komissiolle vuonna 2002 tehdyn valituksen aiheena. Valitus koski kolmea hanketta erityisten suojelutoimien alueen ja ehdotetun yhteisön tärkeänä pitämän alueen Fiume Taro da Fornovo di Taro all'Autostrada del Sole sisällä.

Kysyjien mainitsemasta nimenomaisesta hankkeesta voidaan todeta, että luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21. toukokuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/43/ETY määritellään edellytykset luvan antamiseksi hankkeelle, joka saattaa vaikuttaa merkittävästi erityisten suojelutoimien alueeseen tai yhteisön tärkeänä pitämään alueeseen. Jos hankkeella on todennäköisesti merkittävä vaikutus alueeseen ja se hyväksytään ilman, että 6 artiklassa määritellyt ehdot täyttyvät, kyseessä on direktiivin rikkominen.

Valitusta käsitellään parhaillaan Jos komissio katsoo, että tapauksessa rikotaan yhteisön oikeutta, se toteuttaa EY:n perustamissopimuksen valvojan ominaisuudessa kaikki tarvittavat toimenpiteet, mukaan lukien perustamissopimuksen 226 artiklan mukaiset rikkomista koskevat menettelyt, voidakseen varmistaa, että yhteisön oikeutta noudatetaan.

Komission toimivalta rajoittuu siihen, mitä EY:n perustamissopimuksessa asiasta määrätään. Perustamissopimuksen 211 artiklan nojalla komissiolla on velvollisuus varmistaa, että yhteisön lainsäädäntöä noudatetaan asianmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Komissiolla on sen vuoksi toimivalta varmistaa, että jäsenvaltiot noudattavat direktiiviä 92/43/ETY asianmukaisesti, mutta sillä ei ole toimivaltaa neuvoa jäsenvaltioita hankkeen sijaintipaikan suhteen.

Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27. kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY(1) soveltamisen kannalta kolmen vaihtoehtoisen hankkeen vertailu ei sinänsä ole direktiivin rikkomista. Koska valitukselle YVA-direktiivin soveltamisesta tässä nimenomaisessa tapauksessa ei ole erityisiä perusteita, ei voida toistaiseksi katsoa, että direktiiviä olisi rikottu. Jos kysyjä toimittaa komissiolle yksityiskohtaisia tietoja, joiden perusteella se voi arvioida asioita edellä mainitun direktiivin huomioon ottaen, komissio voi tutkia tätä asiaa myös direktiivin 85/337/ETY nojalla.

(1) EYVL L 175, 5.7.1985. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna 3. maaliskuuta 1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY (EYVL L 73, 14.3.1997), jota kutsutaan myös YVA-direktiiviksi.