KIRJALLINEN KYSYMYS E-1791/00

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) ja Sergio Berlato (UEN) komissiolle

(8. kesäkuuta 2000)

Aihe: Öljytuotteiden hintojen yhdenmukaistaminen

Yleisesti tiedetään, että öljytuotteiden hinnoissa on suuria eroja eri jäsenvaltioiden välillä. Lyijyttömän bensiinin litrahinta vaihtelee Kreikassa maksettavasta 1 378:sta Italian liirasta Italiassa pyydettävään 1 946:een liiraan, kun taas lämmitysöljy maksaa Itävallassa 752 Italian liiraa litralta ja Italiassa jopa 1 544 liiraa. Mainitut hinnat koskevat tilannetta 1. joulukuuta 1999. Äskettäin bensiinin hinta nousi Italiassa jälleen ja dieselöljyn litrahinta kohosi 1 705 liiraan. Kyseisten tuotteiden hinnat ovat Italiassa paljon korkeampia kuin muualla Euroopassa keskimäärin. Voiko komissio kertoa,

1. mistä näin suuret hintaerot johtuvat?

2. ovatko öljyalan yhtenäismarkkinat toteutettavissa, jos hintaerot ovat näin suuria?

3. eivätkö tällaiset hintaerot estä kilpailua ja aseta korkeita hintoja maksavat maat ja alueet (kuten ylämaa-alueet lämmitysöljyn tapauksessa) eriarvoiseen asemaan?

4. mitkä ovat ne objektiiviset seikat, jos sellaisia on, jotka estävät komissiota ehdottamasta lainsäädännön yhdenmukaistamista tällä alalla?

5. miksi toimissa ylämaa-alueiden hyväksi ei oteta huomioon kyseisten alueiden erityisistä ilmasto-oloista johtuvia suurempia lämmityskustannuksia?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(28. heinäkuuta 2000)

1. Polttoaineiden hinnat muodostuvat kolmesta päätekijästä: raakaöljyn kustannuksista, jalostuskustannuksista ja jakelusta sekä veroista. Yleensä polttoaineiden hintaerot johtuvat pääasiassa erilaisesta verotuksesta ja etenkin siitä, miten kukin jäsenvaltio soveltaa yhteisön lainsäädännön verotusta koskevia määräyksiä. Erot markkinoiden kilpailurakenteessa voivat myös vaikuttaa hintaerojen syntymiseen.

2. Vuoden 1992 jälkeen yhteisön energiatuotteiden verotusta koskeva järjestely on perustunut erityisesti kahteen kivennäisöljyjen valmisteveroa käsittelevään direktiiviin, jotka annettiin sisämarkkinoiden toteuttamiseksi 1. tammikuuta 1993 alkaen. Kyseessä ovat neuvoston direktiivit 92/81/ETY(1) ja 92/82/ETY(2), joissa säädetään yhteisön tasolla eri kivennäisöljylle valmisteveron vähimmäismäärä, joka

riippuu niiden käyttötarkoituksesta (moottoripolttoaineet, teollinen tai kaupallinen käyttö, käyttö lämmityksessä). Käytännössä useat jäsenvaltiot soveltavat verokantaa, joka ylittää hyvin selvästi yhteisön asettamat vähimmäismäärät. Nämä direktiivit olivat aikanaan ensimmäinen yritys vähentää olemassa olevia energiatuotteiden verotuksen eroja ja uusia yrityksiä odotettiin seuraavan.

3. ja 5. Neuvoston direktiivin 92/81/ETY 8 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat soveltaa täydellisiä tai osittaisia valmisteveron määrää koskevia vapautuksia tai alennuksia kivennäisöljyihin, joita käytetään verovalvonnassa ottaakseen huomioon esimerkiksi ympäristön ja teollisuuden kilpailukyvyn epäsuotuisilla maantieteellisillä alueilla. Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan nojalla neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan ottaa käyttöön täydentäviä verovapautuksia tai veronalennuksia erityisistä poliittisista syistä. Italialle on tähän mennessä annettu lupa soveltaa alennettua verokantaa lämmitysöljyihin, nestekaasuihin ja muihin kivennäisöljyihin, joita kulutetaan tietyillä alueilla tai erityisen epäsuotuisilla maantieteellisillä alueilla(3).

4. Komissiolla ei ole toistaiseksi aikomusta ehdottaa lainsäädäntöä kivennäisöljyjen verotasojen yhdenmukaistamisesta kaikissa jäsenvaltioissa. Vuonna 1997 komissio antoi ehdotuksen uudeksi direktiiviksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta(4). Jos tämä ehdotus hyväksytään, se uudistaa yhteisön kivennäisöljyjä koskevaa verojärjestelmää ja laajentaa sen soveltamisalaa koskemaan kaikkia energiatuotteita. Sen avulla yhteisö saisi täyden hyödyn sisämarkkinoista ja täyttäisi asettamansa ympäristötavoitteet. Ehdotuksesta keskustellaan yhä neuvostossa ja sen hyväksyntä näyttää muodostuvan vaikeaksi, koska veroasioissa edellytetään yksimielistä päätöstä.

(1) EYVL L 316, 31.10.1992.

(2) EYVL L 331, 23.12.1999.

(3) 1999/880/EY: Neuvoston päätös, tehty 17 päivänä joulukuuta 1999, luvan antamisesta jäsenvaltioille soveltaa tai edelleen soveltaa tiettyihin erityistarkoituksiin käytettyihin kivennäisöljyihin valmisteveron alennuksia tai vapautuksia valmisteverosta direktiivissä 92/81/ETY säädetyn menettelyn mukaisesti EYVL L 331, 23.12.1999.

(4) EYVL C 139, 6.5.1997.