KIRJALLINEN KYSYMYS E-0532/00

esittäjä(t): Raffaele Costa (PPE-DE) komissiolle

(28. helmikuuta 2000)

Aihe: Eräiden italialaisten luottolaitosten harjoittama politiikka omia tiliasiakkaitaan kohtaan

Mitkä säännöt suojelevat kuluttajia ja käyttäjiä pankkitalletusten alalla?

Voivatko pankit tehdä aina mielensä mukaan vai katsooko Euroopan unioni, että koronkiskontaa koskevien sääntöjen ohella pankit ovat velvollisia noudattamaan tiettyjä sääntöjä?

Tietääkö komissio, että eräät luottolaitokset Italiassa ovat perineet 13 prosentin lainakorkoja, kun taas talletustilien korko on 0,1 prosenttia (tai jopa pienempi)?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(12. huhtikuuta 2000)

EY:n perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan (ent. 57 artiklan 2 kohta) mukaisesti yhteisön direktiiveillä yhteensovitetaan ja tarvittaessa myös yhdenmukaistetaan jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä. Näin pyritään edistämään luottopalvelujen tarjontaa yhtenäismarkkinoilla.

Tämän vuoksi talletusten vakuusjärjestelmistä annettiin 30. toukokuuta 1994 direktiivi 94/19/ETY(1), jossa tallettajien etujen suojaamiseksi vahvistetaan yhdenmukaistettu talletussuojan vähimmäistaso. Kaikki yhden tallettajan tekemät talletukset on 1. tammikuuta 2000 alkaen suojattu vähintään 20 000 euroon asti.

Komissio antoi 26. toukokuuta 1999 tiedonannon Rahoitusmarkkinoiden puitteiden toteuttaminen: toimintasuunnitelma(2). Tiedonanto toimitettiin heti Euroopan parlamentille ja neuvostolle; Kölnin Eurooppa-neuvosto hyväksyi sen myöhemmin. Komissio esitti tiedonannossa, että rajatylittävät vähittäisrahoituspalvelut menestyvät vain, jos kuluttajat luottavat tarjottuihin palveluihin ja palvelujen tarjoajien liiketoimintatapoihin. Palvelujen tarjoajien on myös oltava hyvämaineisia, ja riita-asioiden ratkaisussa käytettävien oikaisumenettelyjen on oltava tehokkaita. Tämän vuoksi tiedonannossa korostetaan, että yhteisön toimintaa vähittäisrahoitusmarkkinoilla etenkin kuluttajansuojan turvaamiseksi on pidettävä tärkeänä painopistealueena. Tiedonannossa luetellaan myös joukko toimenpiteitä, joita komissio aikoo toteuttaa, jotta kuluttajat saisivat tarvitsemansa tiedot ja suojan (selkeästi vahvistetut oikeudet ja tehokkaat riitojen ratkaisumenettelyt) voidakseen osallistua täysimääräisesti ja aktiivisesti rahoituspalvelujen yhtenäismarkkinoille. Komission tarkoituksena on myös tunnistaa ja estää perusteettomat pyrkimykset säilyttää epäyhtenäiset kuluttajakaupan säännöt, jotka haittaavat rajatylittävien palvelujen tarjoamista. Lisäksi pyritään edistämään tehokkaiden järjestelmien käyttöönottoa, joilla poistetaan yksityisoikeudellisista eroista johtuvat rahoitusalan vähittäismarkkinoiden puutteet. Komission tavoitteena on myös vahvistaa tarvittavat lainsäädännölliset puitteet, joiden avulla uudet jakelukanavat ja etäyhteydet mahdollistava teknologia saadaan käyttöön koko Euroopan alueella. Komissio kannustaa myös luomaan kustannustehokkaita ja turvallisia maksujärjestelmiä, joiden avulla kansalaiset voivat suorittaa arvoltaan vähäisiä rajatylittäviä maksuja ilman kohtuuttomia kuluja.

Komissio ei sitä vastoin pidä mahdollisena eikä suotavana puuttumista luottolaitosten soveltamiin korkoihin. Kuten arvoisa parlamentin jäsen tietää, EY:n perustamissopimuksen 4 artiklan (ent. 3 A artiklan) mukaan yhteisön talouspolitiikka perustuu yhteismarkkinoihin ja sitä harjoitetaan vapaaseen kilpailuun perustuvan avoimen markkinatalouden periaatteen mukaisesti. Ainoastaan tätä periaatetta noudattamalla taloudelliset resurssit voidaan kohdentaa optimaalisella tavalla. Näin ollen jokaisen luottolaitoksen tehtävänä on määritellä oma liiketoimintapolitiikkansa markkinatilannetta ja siihen liittyviä riskejä koskevien arvioiden perusteella ja kilpailusääntöjen mukaisesti. Kuten komissiolla oli jo tilaisuus todeta Stefano Zappalan ja Antonio Tajanin esittämään kirjalliseen kysymykseen E-2738/99(3) annetussa vastauksessa, viranomaisten puuttuminen rahoitusmarkkinoilla tehtäviin valintoihin olisi komission mielestä paitsi juridisesti arveluttavaa myös este rahoituspalvelujen vapaalle liikkuvuudelle. Se estäisi kuluttajia hyödyntämästä yhtenäismarkkinoiden mukanaan tuomaa lisääntynyttä valinnanvaraa ja kilpailukykyisiä ehtoja ja vähentäisi kilpailukykyä sekä haittaisi tästä syystä sekä yrityksiä että kuluttajia ja vaikuttaisi kielteisesti kehitykseen ja työllisyyteen.

Yhteisön kilpailusääntöjen osalta voidaan todeta, että EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa (ent. 85 artikla) kielletään kaikki kilpailunvastaiset sopimukset yritysten välillä ja erityisesti hinnoittelua koskevat sopimukset. EY:n perustamissopimuksen 82 artiklassa (ent. 86 artikla) kielletään määräävän aseman väärinkäyttö yhteismarkkinoilla. Näitä perustamissopimuksen määräyksiä sovelletaan kuitenkin vain sellaisiin kilpailunrajoituksiin, jotka vaikuttavat tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Jos kyse ei ole tällaisesta tapauksesta, kansallisilla kilpailuviranomaisilla on valtuudet soveltaa kansallista kilpailulainsäädäntöä.

Arvoisa parlamentin jäsen on varmaankin tietoinen siitä, että Italian keskuspankki (joka toimii pankkialan kilpailuviranomaisena Italiassa) teki äskettäin päätöksen, jossa määrättiin sakkoja eräiden italialaisten pankkien muodostamalle ryhmälle (gli amici della banca -ryhmä) kilpailunvastaisten sopimusten tekemisestä, jotka koskivat otto- ja antolainauksen korkotasoa. Koska Italian keskuspankki vastasi kyseiseen

päätökseen johtaneista tutkimuksista eikä tuntuvaa vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ole vielä osoitettu, komissio ei ole katsonut asianmukaiseksi puuttua kyseiseen asiaan.

(1) EYVL L 135, 31.5.1994.

(2) KOM(1999) 232 lopullinen.

(3) EYVL C 280 E, 3.10.2000, s. 120.