KIRJALLINEN KYSYMYS P-1017/02 esittäjä(t): Francesco Speroni (NI) komissiolle. Euromääräisten šekkien käytön rajoittaminen.



Virallinen lehti nro 277 E , 14/11/2002 s. 0129 - 0130



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1017/02 esittäjä(t): Francesco Speroni (NI) komissiolle (5. huhtikuuta 2002) Aihe: Euromääräisten ekkien käytön rajoittaminen Kuten kysymyksessä H-0087/02(1) esitettiin, jotkin yritykset, kuten ACCOR-ketju Ranskassa, kieltäytyvät kategorisesti ottamasta vastaan euromääräisiä ekkejä, jotka on kirjoitettu muissa maissa, vaikka nämä maat kuuluisivat euroalueeseen. Näin tapahtuu riippumatta ekin rahamäärästä, siitä, onko asiakas tunnettu yrityksessä vai ei, ja ekin tyypistä. Ainoana perusteena on, että ekki on kirjoitettu toisessa maassa sijaitsevassa pankissa. Tämä merkitsee sitä, että asiakkaan ekkiä ei hyväksytä, jos se on kirjoitettu muussa kuin ranskalaisessa pankissa, mutta jos samalla asiakkaalla on samalle määrälle kirjoitettu samantyyppinen ekki, joka on kirjoitettu ranskalaisessa pankissa, se kelpuutetaan. Kysymys ei siis ole siitä, että yritys hyväksyisi mieluummin käteismaksun tai muuntyyppisen maksun, ei siitä, onko asiakas tunnettu vai ei, eikä ekin enimmäis- tai vähimmäismäärästä, vaan ainoastaan alueellisesta syrjinnästä. Onko tällainen käytäntö pääoman vapaata liikkuvuutta koskevien ja muiden unionin säännösten mukaista? (1) Kirjallinen vastaus 12.3.2002. Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (11. kesäkuuta 2002) Ranskassa sijaitseva kaupallinen yritys hyväksyy ekkimaksuna ainoastaan Ranskassa sijaitsevien pankkien myöntämät ekit ja kieltäytyy siis ottamasta vastaan ulkomaisten pankkien myöntämiä ekkejä. Arvoisa parlamentin jäsen kysyy, onko tällainen käytäntö EY:n perustamissopimuksen mukainen kun kaikki kyseiset ekit ovat kuitenkin euromääräisiä. Rahaliikenneasioissa on tärkeää erottaa kansalliset maksutapahtumat rajat ylittävistä maksutapahtumista. Sadan euron ekkimaksu ranskalaisella ekillä Ranskassa ei aiheuta juurikaan kuluja. Rajat ylittävä samansuuruinen maksu aiheuttaa yli 25 euron kustannukset. Maksunsaajalla on suuri riski saada maksuna alle 75 euroa. On siis taloudellisesti järkevää olla hyväksymättä tällaisia ekkejä. Kyseisten ekkien torjuminen perustuu siihen tosiasiaan, että ne ovat rajat ylittäviä. Laillisten maksuvälineiden periaatetta soveltaen liikkeenharjoittaja ei ole milloinkaan velvollinen hyväksymään ekkimaksua, kun taas käteismaksu on aina hyväksyttävä. Liikkeenharjoittajan on siis juridisesti mahdollista päättää hyväksyvänsä vain tietyntyyppisiä ekkejä. Kysymys kuuluu, onko tällainen toiminta hyväksyttävää EY:n perustamissopimuksen pääomien vapaata liikkuvuutta (56 artiklan 1 kohta) tai jäsenvaltioiden välisiä maksuja (56 artiklan 2 kohta) koskeviin sääntöihin nähden. Kyseisiä sääntöjä sovelletaan vain jäsenvaltioihin. Tässä tapauksessa on kuitenkin kyse yksityisen yrityksen kaupallisesta päätöksestä. Kyseinen tapaus ei vaikuta siis kuuluvan yllä mainittujen perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaan. Tästä huolimatta komissio on sitä mieltä, että tällainen hintaero kansallisten ja rajat ylittävien maksujen välillä ei ole hyväksyttävä sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta. Siksi se tekikin heinäkuussa 2001 ehdotuksen asetuksesta, jonka mukaan kansallisten ja rajat ylittävien maksujen palvelumaksuissa ei tulisi olla hintaeroja. Asetus annettiin 19. joulukuuta 2001(1). Komissio ehdotti alunperin, että samansuuruisten palvelumaksujen periaatetta sovellettaisiin myös rajat ylittäviin ekkimaksuihin. Parlamentti ja neuvosto päättivät olla noudattamatta komission ehdotusta tässä kohdin. Kaksi pääasiallista perustelua olivat: - ekki kansallisena maksuvälineenä on katoamassa useista unionin jäsenvaltioista; - ekki ei kelpaa automatisoidun rajat ylittävän maksun muodoksi. Tämä selitys löytyy asetuksen johdanto-osan 8 kappaleesta, jonka mukaan nykytilanteessa ei ole tarkoituksenmukaista soveltaa samansuuruisten palvelumaksujen periaatetta paperiekkeihin, sillä niiden luonteen vuoksi niitä ei voida käsitellä yhtä tehokkaasti kuin muita maksuvälineitä, erityisesti sähköisesti suoritettavia maksuja. Sitä vastoin ekkeihin olisi sovellettava kustannusten avoimuuden periaatetta. Asetuksen 3 artiklan mukaista hintojen yhtenäistämisen periaatetta ei siis sovelleta ekkeihin (ks. vastaus parlamentin jäsen Banottin kysymykseen 3681/01). (1) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 2560/2001, annettu 19 päivänä joulukuuta 2001, rajat ylittävistä euromääräisistä maksuista (EYVL L 344, 28.12.2001).