FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/332

(2004/C 88 E/0339)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0761/03

esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle

(12. maaliskuuta 2003)

Aihe: Matkapuhelinmastojen asentamista koskevat EU-vaatimukset

Vastauksessaan kirjalliseen kysymykseen E-3246/02 (1), komissaari Byrne totesi muun muassa seuraavaa:

Mitä tulee matkapuhelinverkon tukiasemien antennien asentamista koskevien yhteisön säädösten mahdolliseen olemassaoloon, näiden antennien sijoittaminen kuuluu paikallisten, alueellisten ja valtion viranomaisten vastuualueeseen.

Yhteisön radiolaitteita, mukaan luettuina matkapuhelinverkkoon kuuluvat antennit, koskevassa lainsäädännössä velvoitetaan valmistajat varmistamaan, että tuotteet ovat turvallisia, kun niitä käytetään asianmukaiseen tarkoitukseen, mutta kansalliset tai paikalliset viranomaiset voivat määrätä lisärajoituksia radiolaitteiden käytölle esimerkiksi määräämällä vähimmäisetäisyydet altistuviin henkilöihin varmistaakseen puhelinverkkoon kuuluvien antennien asianmukaisen asennuksen.

Matkapuhelinverkon tukiasemien antenneihin mahdollisesti liittyvien vaarojen suhteen yhteisö on lisäksi antanut ohjeita noudatettavista turvatasoista laatimalla joukon enimmäisaltistuksen raja-arvoja.

Voisiko komissio selventää neuvoston suosituksen 1999/519/EY (2) oikeudellisen aseman? Ovatko suosituksessa mainitut turvatasoja koskevat ohjeet ainoastaan neuvoa-antavia vai rikkoisiko jäsenvaltio direktiiviä 1995/5/EY (3) (ottaen erityisesti huomioon direktiivin johdanto-osan 14 kappaleessa määritetyt yleiset vaatimukset, joiden mukaan ”on huolehdittava siitä, etteivät radio- ja telepäätelaitteet aiheuta terveysvaaroja, jotka voitaisiin ehkäistä”) tai jotain muuta EU:n lainsäädäntöä, mikäli siltä jää varmistamatta, että joko valmistaja tai asianomaiset kaavoitusviranomaiset noudattavat kyseisiä ohjeita?

Pystyykö komissio vakuuttamaan, että matkapuhelinmastojen asentamisesta kussakin jäsenvaltiossa annetut säännökset ovat yhdenmukaiset direktiivissä 1995/5/EY valmistajille tai muille toimijoille asetettujen vaatimusten kanssa, vai tutkiiko komissio asiaa vasta saatuaan asiaa koskevan valituksen?

Onko komissiolla tietoa, mitkä jäsenvaltiot vaativat, että matkapuhelinmastojen on sijaittava vähintään 500 metrin päässä kouluista ja asuinalueista?

Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus

(14. huhtikuuta 2003)

Väestön sähkömagneettisille kentille (0 Hz—300GHz) altistumisen rajoittamisesta 12. heinäkuuta 1999 annetussa neuvoston suosituksessa 1999/519/ETY asetetut altistuksen raja-arvot eivät ole jäsenvaltioita sitovia, sillä suositukset eivät ole EY:n perustamissopimuksen nojalla sitovia. Suurin osa jäsenvaltiosta, myös Yhdistynyt kuningaskunta, on ottanut raja-arvot käyttöön. Jotkut jäsenvaltiot soveltavat tiukempia rajoja, mutta yksikään jäsenvaltiot ei sovella väljempiä rajoja.

Kuten vastauksessa arvoisan parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen E-2736/00 (4) todetaan, komissio on radio- ja telepäätelaitteista annetun direktiivin 1999/5/EY (5) mukaisesti antanut Euroopan standardointielimille tehtäväksi ottaa nämä rajat täysimääräisesti huomioon, kun ne laativat yhdenmukaistettuja turvallisuusstandardeja matkaviestinlaitteille. Tämän seurauksena laite, joka altistaisi yleisön neuvoston suosituksessa asetettuja raja-arvoja suuremmille arvoille, ei selkeästi noudattaisi direktiivin olennaisia turvallisuusvaatimuksia. Tällaisessa tapauksessa direktiivin 9 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot ryhtymään aiheellisiin toimenpiteisiin sellaisia laitteistoja vastaan, jotka eivät noudata direktiiviä.

Jäsenvaltiot voivat radio- ja telepäätelaitteista annetun direktiivin 7 artiklan 2 kohdan nojalla rajoittaa radiolaitteiden käyttöönottoa erityisesti kansanterveyttä koskeviin asioihin liittyvistä syistä. Komissio on tietoinen siitä, että matkapuhelinmastojen pystyttämistä säännellään useilla kansallisilla ja paikallisilla säännöksillä. Vaikka näitä säännöksiä koskevan kattavan tutkimuksen toteuttaminen on käytännössä mahdotonta (koska monet säännöksistä on annettu paikallistasolla), komission tietoon ei ole tullut sellaista kansallista säännöstä, jolla asetettaisiin vaatimuksia, jotka tosiasiallisesti höllentäisivät direktiivillä 1999/5/EY säädettyä järjestelyä.

Siitä huolehtiminen, että laitteistot ovat radio- ja telepäätelaitteista annetun direktiivin vaatimusten mukaisia, on lähinnä jäsenvaltioiden asia. Direktiivin 9 artiklan mukaisesti komission tehtävänä on määrittää kantansa vaatimuksenmukaisuuden puuttumista koskeviin ilmoitettuihin tapauksiin eikä ryhtyä oikeudellisiin toimiin laitteistojen valmistajia vastaan. Jos jäsenvaltiot kuitenkin jättävät noudattamisen varmistamista koskevat velvoitteensa täyttämättä, komissio voi aloittaa rikkomisesta johtuvan menettelyn EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisesti. Komissiolla ei kuitenkaan ole syytä uskoa, että nykytilanne edellyttäisi sitä. Useiden jäsenvaltioiden suorittamat mittaukset ovat osoittaneet, että matka-puhelinmastojen aiheuttamat altistusmäärät ovat reilusti neuvoston suosituksessa asetettuja rajoja alhaisemmat.

Mitä viimeiseen kysymykseen tulee, komissio ei ole tietoinen, että jäsenvaltioissa olisi annettu vähimmäismatkoja koskevia säännöksiä. Jotkut paikallisviranomaiset ovat antaneet tämäntyyppisiä säännöksiä yleisten huolenilmauksien seurauksena.

(1) EUVL C 137 E, 12.6.2003, s. 179.

(2) EYVL L 199, 30.7.1999, s. 59.

(3) EYVL L 91, 7.4.1999, s. 10.

(4) EYVL C 174 E, 19.6.2001.

(5) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/5/EY, annettu 9 päivänä maaliskuuta 1999, radio- ja telepäätelaitteista ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroisesta tunnustamisesta, EYVL L 91, 7.4.1999.