KIRJALLINEN KYSYMYS E-3515/98

esittäjä(t): Amedeo Amadeo (NI) komissiolle

(25. marraskuuta 1998)

Aihe: Maailmanlaajuistuminen ja tietoyhteiskunta

Tiedonannossaan neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: "Maailmanlaajuistuminen ja tietoyhteiskunta vahvamman kansainvälisen koordinaation tarve" (KOM(98) 0050 lopull.) komissio mainitsee markkinoillepääsyn merkittäväksi esteeksi tietoliikenteen korkeat kustannukset todeten kuitenkin, että "hinnat ovat laskeneet" havaittavasti kustannusten alenemisen ja lisääntyneen kilpailun myötä.

Ottaen huomioon, että viranomaisten ei kuulu säädellä hintoja, jotka määräytyvät vapaan kilpailun pohjalta, voisiko komissio toimia siten, että taattaisiin avoimuusperiaate (johon kuuluu muun muassa mahdollisuus toteuttaa kuluihin ja palveluihin liittyviä toimia) sekä kilpailusääntöjen ja määräävää markkina-asemaa koskevien sääntöjen noudattaminen?

Komission jäsenen Martin Bangemanninkomission puolesta

antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiinE-3514/98 ja E-3515/98

(12. tammikuuta 1999)

Kaikilla markkinoilla tarvitaan pelisääntöjä, jotta toiminta sujuisi. Sähköinen kauppa ei ole mikään poikkeus. Selkeä ja vakaa oikeudellinen kehys takaa yrityksille mahdollisuuden hyödyntää uusia markkinatilaisuuksia ja synnyttää kuluttajien keskuudessa luottamusta tähän uuteen välineeseen. Periaatteessa online-järjestelmän ja muiden järjestelmien välillä ei pitäisi olla mitään eriarvoisuutta. Julkishallinnon on poistettava vanhat säännöt tai päivitettävä niitä, jos ne aiheuttavat tarpeettomia esteitä markkinoiden kehitykselle, ja niiden on luotava uusia sääntöjä sinne, missä oikeudellinen tyhjiö aiheuttaa epävarmuutta. Hallitusten on yhä useammin tunnustettava, että niissä yhteyksissä, joissa yritysten ja käyttäjien luomat vapaaehtoiset käyttäytymismallit tai tekniset ratkaisut osoittautuvat toimiviksi, ei sääntelyä ehkä tarvita.

Maailmanlaajuisilla sähköisillä markkinoilla, joilla palvelut eivät tunne valtioiden rajoja, kansallisia tai alueellisia sääntöjä ei enää voida asettaa yksin, jos niiden noudattamista halutaan valvoa asianmukaisesti. Vastaavasti myös keskenään ristiriitaiset kansalliset säännöt herättävät epävarmuutta. Internetin rajatylittävä luonne merkitsee, että Euroopan yhteisön sisällä tehtävissä ratkaisuissa on otettava huomioon globaali ulottuvuus. Nykyään 90 % Euroopan yhteisössä käytävästä kaupasta tapahtuu yhteisön sisällä, mutta sähköisen kaupan yleistyminen tullee kasvattamaan yhteisön ulkopuolisen kaupan osuutta. Kuluttajista on yhä houkuttelevampaa tehdä elektronisia hankintoja ulkomaisilta yrittäjiltä. Tästä syystä onkin tarpeen rakentaa maailmanlaajuista yksimielisyyttä suuntaviivoista, kuten korostetaan maailmanlaajuistumista ja tietoyhteiskuntaa koskevassa tiedonannossa(1).

Tämä ei merkitse, että sähköisen kaupan sisämarkkinoiden turvaaminen olisi toissijainen tavoite. Itse asiassa niiden monikansallisten ongelmien ratkaiseminen, jotka syntyvät palveluiden vapaan liikkumisen takaamisesta koko sisämarkkinoilla, antaa Euroopan yhteisölle hyvät mahdollisuudet johtaa kansainvälisiä keskusteluja.

Euroopan yhteisössä on jo nähtävillä, että globaali ulottuvuus on otettava huomioon politiikan laatimisessa. Silloinkin kun kansainväliset suuntaviivat ovat olemassa - esimerkiksi taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön OECD:n suuntaviivat yksityisyyden suojasta - Euroopan laajuista sääntelyä voidaan tarvita aukkojen täyttämiseen tai turvallisuustason korottamiseen. Toisaalta sähköisiä allekirjoituksia koskevassa direktiiviehdotuksessa(2) säädetään yhteistyömenettelyistä EU:n ulkopuolisten maiden kanssa, jotta varmenteiden vastavuoroinen tunnustaminen olisi mahdollista tiukoin edellytyksin.

Euroopan laajuisen terveen ja vakaan sääntely-ympäristön luominen sähköistä kauppaa varten sekä euron käyttöönotto antavat eurooppalaisille yrityksille suuren kilpailuedun maailmanlaajuisilla sähköisillä markkinoilla. Komissio antoi huhtikuussa 1997 tiedonannon Eurooppalainen elektronisen kaupankäynnin aloite(3), jossa hahmotellaan ne olennaiset toimenpiteet, jotka on vielä toteutettava sähköisen kaupankäynnin kasvun edistämiseksi Euroopassa. Kyseiset sääntely- ja liitännäistoimenpiteet on toteutettava vuoteen 2000 mennessä. Mitä sääntelyyn tulee, komissio on nyt esittänyt tarvittavat direktiiviehdotukset(4). Toivottavasti ne etenevät joutuisasti Euroopan parlamentissa ja neuvostossa, jotta määräajoissa pysyttäisiin.

Lähestymistapa on kaiken kaikkiaan ollut, että markkinoille luodaan luottamusta poistamalla esteitä palvelujen vapaan liikkumisen tieltä sisämarkkinoilla ja tarvittaessa kannustetaan itsesääntelevien toimintatapojen omaksumista. Tämä merkitsee, että yhteisöön sijoittautuneiden yritysten, jotka haluavat tilata tavaraa tai myydä palveluja yhteisön alueella sähköisesti, on noudatettava vain yhden jäsenvaltion lainsäädäntöä eikä 15 erilaista säännöstöä.

Yhteisön on myös pysyttävä aktiivisessa roolissaan kansainvälisissä yhteyksissä, jotta saadaan aikaan maailmanlaajuisesti hyväksytyt sääntelyperiaatteet. Tämä edellyttää vahvempaa kansainvälistä yhteistyötä politiikan laadinnassa, eikä vain hallitusten ja kansainvälisten järjestöjen tasolla vaan yhä enemmän myös yritysmaailman sisällä. Siksi on hyvä, että syntyy sellaisia aloitteita kuin Bonnin konferenssi, Maailman kauppajärjestön WTO:n työohjelma sähköisestä kaupankäynnistä, OECD:n ministerikokous ja maailmanlaajuinen yritysten vuoropuhelu, joka alkoi komission kesäkuussa 1998 järjestämästä maailman yritysjohtajien pyöreän pöydän tapaamisesta.

(1) KOM(98) 50 lopullinen.

(2) EYVL C 325, 23.10.1998.

(3) Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Eurooppalainen elektronisen kaupankäynnin aloite, KOM(97) 157.

(4) KOM(97) 628 lopullinen, EYVL L 144, 4.6.1997, EYVL L 281, 23.11.1995 ja EYVL L 24, 30.1.1998.