KIRJALLINEN KYSYMYS E-3257/02

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle

(19. marraskuuta 2002)

Aihe: Eurooppalainen rajapoliisi

Kun otetaan huomioon Sevillan Eurooppa-neuvostossa käsitellyt teemat, eli laiton maahanmuutto, turvapaikkakysymykset ja ulkorajojen hallinnointi, voisiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin:

1. Mihin aloitteisiin on ryhdytty eurooppalaisen rajapoliisin perustamiseksi?

2. Onko yksilöity prioriteetteja uudelleenpääsyä koskevien sopimusten suhteen ja näin erityisesti niiden maiden kanssa, joista tulevat suurimmat laittomien maahanmuuttajien virrat?

3. Onko yhteisön tasolla lisätty varoja kotiuttamisen, ulkorajojen hallinnoinnin sekä turvapaikka- ja maastamuuttohankkeiden suhteen kolmansissa maissa?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(3. tammikuuta 2003)

1. Euroopan rajapoliisin tai Euroopan rajavartiolaitoksen perustamista ovat ehdottaneet ja kannattaneet eräät jäsenvaltiot ja komissio. Asiasta on keskusteltu myös neuvostossa, mutta Euroopan rajapoliisin perustamisesta ei vielä ole tehty poliittista päätöstä.

Neuvoston 13. kesäkuuta 2002 hyväksymässä EU:n jäsenvaltioiden ulkorajojen valvontaa koskevassa suunnitelmassa(1) tähdennetään näiden asioiden moniulotteisuutta ja asteittain etenevää politiikkaa. Samoja asioita korostetaan komission tiedonannossa(2). Sen 4751 kohdissa määritetään Euroopan rajavartiolaitoksen perustavat periaatteet, joiden mukaan laitoksen virkailijoilla olisi toimivaltuudet suorittaa EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan mukaisia rajatarkastuksiin ja -valvontaan liittyviä tehtäviä. Tiedonannossa kuitenkin tähdennetään, että tavoitteeseen pääsemiseksi on ratkaistava monta käytäntöön liittyvää ja oikeudellista ongelmaa.

Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmässä nro 32 etusijalle asetetut näkökohdat ja niihin liittyvät käytännön kokemukset mitä todennäköisimmin paljastavat oikeudelliset ja toiminnalliset puutteet, jotka on korjattava ennen Euroopan rajavartiolaitoksen perustamista. Tällä haavaa ulkorajoilla valmistellaan yhteisoperaatioita, joissa useiden jäsenvaltioiden lähettämät kansalliset joukot tekevät yhteistyötä tiettyinä ajanjaksoina. Yhteistoimintaa isännöivät tai koordinoivat jäsenvaltiot tekevät useimmissa tapauksissa yhteistyötä komission kanssa niin, että ne pyytävät komissiolta hankkeisiin liittyvää neuvontaa ja asiantuntemusta yhteisön toimielimistä ja lainsäädännöstä.

2. Neuvosto hyväksyi Luxemburgissa 25. huhtikuuta 2002 pitämässään oikeus- ja sisäasioiden kokouksessa päätelmät perusteiden luomisesta niiden kolmansien maiden määrittämiseksi, joiden kanssa on neuvoteltava uusista takaisinottosopimuksista. Perusteiden määrittäminen pohjautuu yksityiskohtaisiin vaatimuksiin, jotka sisältyvät Laekenin Eurooppa-neuvoston (14. ja 15. huhtikuuta 2002) päätelmiin sekä 28. helmikuuta 2002 hyväksyttyyn yhteisön toimintasuunnitelmaan laittoman maahanmuuton ja ihmiskaupan torjumiseksi.

Huhtikuun 25. päivänä 2002 antamissaan päätelmissä neuvosto hyväksyi seuraavat kuusi määrittämisperustetta:

- kolmannesta maasta tai sen kautta EU:hun kohdistuva muuttopaine sekä palauttamista odottavien henkilöiden lukumäärä

- kolmannen maan maantieteellinen sijainti EU:hun nähden

- se, että kolmas maa ei ole ehdokasvaltio, jonka kanssa EU neuvottelee EU:hun pääsystä

- maantieteellisen tasapainon ja alueellisen johdonmukaisuuden näkökohdat

- se, että kolmannella maalla on EU:n kanssa assosiaatio- tai yhteistyöyhteistyösopimus, joka sisältää takaisinottolausekkeen

- yhteisön sopimuksen lisäarvo yksittäisten jäsenvaltioiden sopimuksiin nähden.

Hyväksyttyään yllä olevat perusteet huhtikuussa 2002 neuvosto on valtuuttanut komission neuvottelemaan yhteisön takaisinottosopimuksista Ukrainan, Albanian, Algerian, Kiinan ja Turkin kanssa. Sitä ennen komissio sai syyskuussa 2000 neuvotteluvaltuudet yhteisön takaisinottosopimuksista Marokon, Sri Lankan, Pakistanin ja Venäjän kanssa sekä huhtikuussa 2001 Hongkongin ja Macaon kanssa.

3. Komissio antoi 3. joulukuuta 2002 neuvostolle ja parlamentille tiedonannon(3), joka koskee siirtolaisuuskysymysten saattamista osaksi EU:n politiikkaa suhteissa unionin ulkopuolisiin maihin. Tiedonanto sisältää tarkan kertomuksen, jossa arvioidaan yhteisön rahoituksen tehokkuutta maahanmuuttajien ja hylättyjen turvapaikanhakijoiden palauttamisessa, ulkorajojen valvonnassa sekä turvapaikka- ja maahanmuuttohankkeissa kolmansissa maissa. Komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä tutustumaan kertomukseen.

(1) EYVL L 161, 19.6.2002.

(2) Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa, KOM(2002) 233 lopullinen.

(3) KOM(2002) 703 lopullinen.