FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/952

(2004/C 84 E/1052)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1151/04

esittäjä(t): Elizabeth Lynne (ELDR) komissiolle

(6. huhtikuuta 2004)

Aihe: Valtuutuksen antaminen ulkomaille lääkärinhoitoon hakeutumiselle

Katsooko komissio, että lääkäreiden asema terveysalan laitoksissa, joiden rajallisiin resursseihin kohdistuu keskenään kilpailevia vaatimuksia, mahdollisesti vaikuttaa heidän potilaan kliinistä tarvetta koskeviin arvioihinsa (ja näin ollen päätökseen siitä, mikä on kohtuullinen odotusaika ennen kuin potilas voi hakeutua hoitoon ulkomaille)?

Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Geraets-Smits vastaan Stichting Ziekenfonds (asia C-157/99) antaman tuomion mukaan potilaalta voidaan evätä ulkomailla annettava lääkärinhoito vain ”jos potilas voi saada ajoissa samanlaista tai tehokkuudeltaan samanasteista hoitoa sellaisessa laitoksessa, jonka kanssa vakuutetun sairausvakuutuskassa on tehnyt sopimuksen”.

Ottaen huomioon, että potilaan kliininen tarve ratkaisee sen, mitä ”ajoissa” tarkoittaa, mihin toimiin komissio on ryhtynyt varmistaakseen, etteivät toimivaltaisten laitosten talouteen liittyvät näkökohdat vaikuta potilaan tarpeen arviointiin?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(30. huhtikuuta 2004)

Potilaat joutuvat joissain jäsenvaltioissa odottamaan kauan, ennen kuin saavat lääkärinhoitoa, mikä voi vaarantaa heidän terveydentilansa.

EY-tuomioistuin totesi asioissa Smits ja Peerboom (1) sekä Muller-Fauré ja van Riet (2) antamissaan tuomioissa, että lupa saada hakeutua hoitoon toiseen jäsenvaltioon saadaan evätä ainoastaan, jos potilas voi saada ajoissa samanlaista tai tehokkuudeltaan samanasteista hoitoa siinä jäsenvaltiossa, jonka sairaskassan jäsen hän on. EY-tuomioistuin asetti potilaan terveydentilan etusijalle todetessaan, että sen arvioimiseksi, voiko potilas saada hoitoa ajoissa, ”kansallisten viranomaisten on otettava huomioon kaikki kulloinkin kysymyksessä olevan konkreettisen tapauksen olosuhteet siten, että nämä viranomaiset eivät ota pelkästään huomioon potilaan sairautta sellaisena kuin se on lupaa haettaessa ja tapauksen mukaan potilaan kärsimiä kipuja tai hänen vammansa luonnetta, mikä saattaa esimerkiksi tehdä työnteosta mahdotonta tai kohtuuttoman vaikeaa, vaan myös sen, millainen sairaus on ollut tätä ennen” (asia C-385/99, Muller-Fauré ja van Riet, tuomion 90 kohta). Jäsenvaltioiden on siksi harkittava asiaa tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki potilaan terveydentilaan liittyvät seikat, eivätkä ne voi vain viitata yksinkertaisesti ennalta määriteltyihin odotusaikoihin evätäkseen sairaalahoidon ulkomailla.

Komissio on hiljattain antanut esityksen sisämarkkinapalveluja koskevaksi direktiiviksi (3), jonka tarkoituksena on parantaa palveluiden vapaasta liikkuvuudesta hyötyvien potilaiden ja sosiaaliturvajärjestelmien terveysalan ammattilaisten ja johtajien oikeusvarmuutta. Direktiiviehdotuksessa selkeytetään niitä ehtoja, joilla jäsenvaltiot varmistavat, että niiden sosiaaliturvajärjestelmä ottaa vastattavakseen toisessa jäsenvaltiossa saadun sairaalahoidon kustannukset. Siinä todetaan erityisesti, että lupaa ei voida evätä, jos kysymyksessä oleva hoito kuuluu sen jäsenvaltion lainsäädännössä säädettyjen etuuksien joukkoon, jossa potilas on vakuutettuna, ja milloin kyseistä hoitoa ei voida antaa potilaalle lääketieteellisesti soveliaan ajanjakson aikana potilaan kulloinenkin terveydentila ja sairauden mahdollinen eteneminen huomioon ottaen.

Tämä antaa lääkäreille mahdollisuuden varmistaa, että heidän potilaansa voivat hyötyä sisämarkkinoiden periaatteista, silloin kun se on lääketieteellisesti mahdollista. Se auttaa myös jäsenvaltioita saamaan EU:n alueella olevista terveydenhuollon perusrakenteista paremman hyödyn.

(1) Asia C-157/99, Smits ja Peerbooms, tuomio 12. heinäkuuta 2001, Kok. 2001, s. I-5473.

(2) Asia C-385/99, Müller-Fauré ja van Riet, tuomio 13. toukokuuta 2003, Kok. 2003, s. I-4509.

(3) KOM(2004) 2 lopullinen.