FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/229

(2004/C 78 E/0232)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3151/03

esittäjä(t): Herman Schmid (GUE/NGL) komissiolle

(23. lokakuuta 2003)

Aihe: Käsitys hyvinvoinnista EU:ssa

Hyvinvointia voidaan mitata monin eri tavoin. OECD:n näkemys hyvinvoinnista perustuu yksityisten tuoteja palvelumarkkinoiden BKT:n mittaamiseen. Ruotsi sijoittuu näissä mittauksissa seitsemännelletoista sijalle.

Toisessa, Yhdysvaltojen työministeriön tekemässä mittauksessa tutkitaan teollisuuden tuottavuuden kehitystä (International comparisons of manufacturing productivity and unit labor cost trends 2002, Newsletter September 9, 2003 — Bureau of Labor Statistics, Washington D.C.). Näistä luvuista käy ilmi, että Ruotsin teollisuuden tuottavuus parani vuonna 2002 enemmän kuin minkään muun maan. Ruotsi sijoittui näissä tutkimuksissa ensimmäiselle sijalle.

On selvää, että eri tutkimuksista saadaan täysin erilaisia tuloksia. Siksi on mielenkiintoista kysyä komissiolta, voivatko nämä tutkimukset sen mielestä antaa luotettavan, käyttökelpoisen ja oikeudenmukaisen kuvan hyvinvoinnista yksittäisessä jäsenvaltiossa. Eivätkö ne itse asiassa anna aivan liian rajoittunutta kuvaa hyvinvoinnista EU:ssa, joka pyrkii perustamaan identiteettinsä eurooppalaiseen hyvinvointimalliin, toisin sanoen kilpailun ja yhteiskunnallisen vastuun tasapainoon?

On olemassa myös muita tutkimuksia, joissa ei kerätä vain taloutta koskevia tilastoja. Niitä on alettu tehdä, koska toimeksiantajat, muun muassa YK, ovat olleet sitä mieltä, että hyvinvoinnin mittaamiseen on sisällytettävä myös se, millaiseksi kansalaiset kokevat tilanteensa. Joidenkin harvojen tai enemmistön elintason nousu ei automaattisesti merkitse hyvinvoinnin lisääntymistä. Kansalaisten on ensin arvioitava, miten taloudellisen tilanteen parantuminen kyseisessä maassa tai henkeä kohti mitattuna on lisännyt heidän hyvinvointiaan. Sen mittaamiseen tarvitaan kehittyneempiä mittauskriteerejä.

On kehitetty mittauksia, joihin sisältyy myös sellaisia kriteerejä kuin pitkä elämä, hyvä ympäristö ja oikeusvarmuus. Yksi kansainvälinen neljäänkymmeneen hyvinvointitekijään perustuva kriteeriluettelo on nimeltään WISC, Weighted Index of Social Development. Tähän mittausmenetelmään sisältyy sellaisia muuttujia kuin koulutus, terveys, tasa-arvo, yhteiskuntatalous, demografia, ympäristö, yhteiskunnallinen kaaos (poliittiset oikeudet, korruptio, sotien uhrit) jne. Näissä mittauksissa Ruotsi sijoittuu jälleen ensimmäiselle sijalle.

Katsooko komissio, että WISC-mittausta ja muita sen kaltaisia menetelmiä on käytettävä useammin EU:ssa, kun EU:n jäsenvaltioita verrataan toisiinsa? Voiko se kilpailun ja yhteiskunnallisen vastuun välinen tasapaino, jonka EU Lissabonin-strategian mukaan on asettanut tavoitteekseen, olla vaarassa vinoutua niin, että kilpailun osuus korostuu ja yhteiskunnallisen vastuun osuus vähenee, jos EU:ssa sovelletaan vain OECD:n hyvinvointimittauksia? Onko edellä esitetyt seikat huomioon ottaen OECD:n hyvinvointimittauksia (tai vastaavia EU:ssa käytettäviä tuottavuuden mittausmenetelmiä) aina täydennettävä WISC-mittauksella (tai vastaavalla EU:ssa käytettävällä hyvinvointikriteerien luettelolla) mitattaessa hyvinvointia EU:ssa?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(20. marraskuuta 2003)

Monet erilaiset mutta toisiinsa liittyvät tekijät vaikuttavat elämänlaatuun, mikä tekee elämänlaadun määrittelemisestä ja mittaamisesta monimutkaista ja subjektiivista.

Tavaroiden ja palveluiden tuotantotaso bruttokansantuotteena mitattuna kertoo aineellisesta hyvinvoinnista, jota yleensä pidetään tärkeänä yleiseen elämänlaatuun vaikuttavana tekijänä. Elämänlaatu on kuitenkin muutakin kuin aineellista hyvinvointia, eikä komissio ole koskaan esittänyt, että bruttokansantuotteena esitetyt taso- tai kasvuarviot vastaavat elämänlaadun mittareita.

Kysymys viittaa erityisesti sosiaalisen edistyksen painotettuun indeksiin (WISP). Tämä on yksi monista samankaltaisista mittareista, joita on kehitetty viime aikoina, kun on yritetty mitata elämänlaadun osa-alueita laajemmin. Esimerkkeinä mainittakoon kestävän kehityksen indeksi ja inhimillisen hyvinvoinnin indeksi. Näiden indeksien laadinnassa on kaksi kriittistä vaihetta: ensiksikin täytyy valita muuttujat ja toiseksi ne täytyy koota yhteen yhdeksi luvuksi. Tätä lukua kutsutaan sosiaalisen edistyksen, ympäristön kestävän kehityksen tai inhimillisen elämänlaadun indeksiksi laatijasta riippuen.

Molempiin vaiheisiin — muuttujien valintaan ja niiden kokoamistavasta päättämiseen — liittyy todella paljon subjektiivisuutta, mikä on kaikkien tällaisten synteettisten indeksien suuri heikkous. Vaihtamalla muuttujajoukkoa tai mittausmenetelmää voidaan laskea eri mittareita ja siten maiden eri sijoituksia, joten on kyseenalaista, ovatko tällaiset indeksit luotettavampia elämänlaadun mittareita kuin perinteiset tilastot.

Sen sijaan että yritettäisiin tiivistää elämänlaadun kaltainen moniulotteinen aihe yhteen lukuun, olisi sopivampaa käyttää useita mittareita, jotka ottavat huomioon moniulotteisuuden ja välttävät subjektiivisuutta, joka on indeksien väistämätön heikkous. Näin ovat menetelleet kansainväliset järjestöt kuten Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) ja Yhdistyneet Kansakunnat, jotka ovat päättäneet korostaa kestävään kehitykseen liittyviä aiheita suunnittelemalla joukon kestävän kehityksen indikaattoreita. Eurostat on soveltanut Yhdistyneiden Kansakuntien laatimia indikaattoreita jäsenvaltioiden mittaamisessa — katso Euroopan kestävästä kehityksestä kertova julkaisu ”Measuring progress towards a sustainable Europe” — ja kehittää parhaillaan indikaattoreita, joilla voidaan valvoa EU:n kestävän kehityksen strategian täytäntöönpanoa.

Menetelmää on käytetty myös Lissabonin strategian valvonnassa, kun komissio ja neuvosto ovat esimerkiksi sopineet rakenneindikaattoreista, jotka liittyvät strategian eri elementteihin. Komissio on lisäksi laatinut tietokannan, joka sisältää strategiaan liittyviä lisätietoja. Tällä tavoin edistys kohti jokaista Lissabonin tavoitetta mitataan ja koko kehityksestä saadaan tasapainoinen kuva.