KIRJALLINEN KYSYMYS E-3267/00

esittäjä(t): Elspeth Attwooll (ELDR) komissiolle

(20. lokakuuta 2000)

Aihe: Myrkyllisten kukintojen vaikutus vedenelävien kasvatukseen

Onko komissio tutkinut myrkyllisten leväkukintojen ja vedenelävien kasvatuksen mahdollista yhteyttä ravinnon pilaantumiseen esim. äyriäisistä johtuvissa, muistinmenetystä aiheuttavissa ruokamyrkytystapauksissa? Mitä toimia komissio aikoo käynnistää suunnittelemassaan kestävää vedenelävien kasvatusta koskevassa politiikassa estääkseen ravinnon pilaantumisen, kun otetaan huomioon rehevöitymisestä käytävät keskustelut?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(4. joulukuuta 2000)

Euroopan meri- ja murtovesien mikrolevillä on haitallisia vaikutuksia, jotka uhkaavat kansanterveyttä ja aiheuttavat taloudellista vahinkoa kalastukselle, johon kuuluu myös vesiviljely, sekä matkailulle. Tällaisiin tapauksiin kuuluu laaja joukko erilaisia ilmiöitä, joita kutsutaan yhteisellä termillä haitalliset leväkukinnot (HAB).

Vaikka tiedetäänkin, että jotkin haitallisista levistä ovat kukkineet jo vuosisatojen ja jotkin jopa vuosituhansien ajan, leväkukintojen laajuus on kasvanut ja niistä on tullut yleisempiä.

Komissio rahoitti marraskuussa 1998 kansainvälisen työpajan, jossa käsiteltiin haitallisia leväkukintoja meri- ja murtovesissä. Työpaja järjestettiin Kalmarissa Ruotsissa. Työpajan tulosten mukaan yksi vastausta kaipaavista ydinkysymyksistä on se, miten haitallisten leväkukintojen esiintymisen luonnolliset syyt erotetaan ihmisten aiheuttamista syistä.

Haitallisten leväkukintojen esiintymiseen saattaa liittyä useita ihmisen aiheuttamia tekijöitä, kuten rehevöityminen, liiallisen kalastuksen aiheuttama merien ruokaketjujen häiriintyminen, mikroleville elintärkeiden tai niiden elämää estävien indikaattorimetallien lisääntynyt liikkuminen, ilmakehän saasteet (erityisesti typpiyhdisteitä sisältävä sadevesi) sekä tehovesiviljely tietyillä herkillä merialueilla.

Kun pohditaan vesiviljelyn mahdollista vaikutusta haitallisten leväkukintojen syntymiseen, on todettava, että vesiviljelyn aiheuttamien päästöjen osuus meri- ja murtovesien typpi- ja fosforikuormituksesta on alhainen verrattuna muuhun ihmisen toimintaan (maanviljelys, kaupunkiyhdyskunnat, teollisuus) ja että se on tavallisesti keskittynyt päästöjen lähteen läheisyyteen. On kuitenkin tehty joitakin tutkimuksia sen kartoittamiseksi, mitä kalankasvatuslaitosten ympärillä ja alla oleviin sedimentteihin kerääntyneille haitallisille levärakkuloille tapahtuu ja mitä riskejä niihin liittyy. On mahdollista, että tällaiset kasvupaikat saattavat toimia lepotilassa olevien rakkuloiden varastoina. On tehtävä lisää tutkimuksia, jotta ymmärrettäisiin paremmin haitallisten levärakkuloiden ja muiden kalankasvatusaltaiden alle kerääntyvien mahdollisesti haitallisten yksiköiden tila, mukaan luettuna viljelyssä pidettävien taukojen vaikutus sekä rakkuloiden mahdollisuus kukkasiemennykseen tietyissä ympäristöolosuhteissa.

Toisen kysymyksen osalta komissio toteaa, että 1970-luvulta lähtien on hyväksytty runsaasti ympäristöä koskevaa lainsäädäntöä. Ympäristönsuojelusta on myös tullut yksi yhteisön keskeisistä tavoitteista.

Yhteisön lainsäädännössä säädetään useista vesiviljelyn ympäristövaikutusten hallintatoimenpiteistä, joita ovat muun muassa ympäristövaikutusten arviointitoimenpiteet vesiviljelyn sijainnista, suunnittelusta ja harjoittamisesta päätettäessä; vesioikeuksien rajoitukset; päästöjenhallintatekniikat, joihin kuuluu ruokinnan määrän valvonta, lääkeaineiden, antibioottien ja muiden kemikaalien käyttörajoitukset; käyttäjäryhmäsopimusten kehittäminen, jotta vältettäisiin käyttöön liittyviä ristiriitoja ja mahdollistettaisiin tehokas aluehallinta; sekä vieraiden lajien kasvatusta koskevat määräykset.

Lisäksi kannustetaan parhaiden hallintakäytäntöjen kehittämiseen menettelysääntöjen ja käytänteiden avulla sekä kauppaan liittyvien tekniikoiden, kuten tuotesertifiointiohjelmien, kehittämiseen.

Yhteisö hyväksyi äskettäin (joulukuussa 1999) kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2792/1999(1) vesiviljelyalalle annettavien tukien uudenaikaistamiseksi rakennerahastojen uudistuksen puitteissa.

Vesiviljelyn ympäristövaikutuksilla on tulevaisuudessa hyvin suuri merkitys. Kaikkien avustuksilla tuettujen vesiviljelyhankkeiden, joissa käytetään tehoviljelymenetelmiä, on oltava tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin (ETY) N:o 85/337(2), sellaisena kuin se on muutettuna muuttamisesta 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetulla neuvoston direktiivillä (EY) N:o 97/11(3), määräysten mukaisia. Tässä yhteydessä ympäristövaikutuksista tehtävät tutkimukset katsotaan tukikelpoisiksi.

Jotta jäsenvaltioita kannustettaisiin puhtaaseen toimintaan, ne voivat saada enintään 10 % ylimääräistä rahoitustukea kaikkiin hankeinvestointeihin, joissa käytetään kielteisiä ympäristövaikutuksia oleellisesti lieventävää tekniikkaa.

Lopuksi voidaan tukea muita yleisen edun mukaisia toimenpiteitä, kuten vesiviljelypaikkojen parantamista, vesiviljelystä aiheutuvien päästöjen yhteistä käsittelyä, kalankasvatukseen liittyvien tautiriskien hävittämistä sekä tietojenkeruuta ympäristöhallinnon käyttöön osana rannikkoalueiden yhteistä hallintasuunnitelmaa.

(1) EYVL L 337, 30.12.1999.

(2) EYVL L 175, 5.7.1985.

(3) EYVL L 73, 14.3.1997.