KIRJALLINEN KYSYMYS E-1315/03 esittäjä(t): Bernard Poignant (PSE) komissiolle. Öljytuotteiden sisäisen kulutusveron määrän alueellinen tarkistaminen Ranskassa.



Virallinen lehti nro 011 E , 15/01/2004 s. 0174 - 0175



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1315/03 esittäjä(t): Bernard Poignant (PSE) komissiolle (7. huhtikuuta 2003) Aihe: Öljytuotteiden sisäisen kulutusveron määrän alueellinen tarkistaminen Ranskassa Ranskan tasavalta on yhtenäisvaltio, jossa valtion toimivallan käyttö jakaantuu tasavallan presidentin, hallituksen sekä laeista äänestettäessä parlamentin kesken. Ranskan valtion sisäisillä julkisoikeudellisilla oikeushenkilöillä (alueet, departementit, kunnat, kuntienväliset julkiset laitokset yms.) on keskushallinnon lakien ja asetusten antamaa erityistoimivaltaa. Jo muutaman vuoden ajan Ranskassa on pyritty hajauttamaan päätösvaltaa siirtämällä sitä alueille. Ranskan hallitus on tehnyt asiasta useita ehdotuksia. Yksi näistä ehdotuksista koskee mahdollisuutta, että alueet puuttuisivat öljytuotteiden sisäisen kulutusveron määrään. Pääministeri Jean-Pierre Raffarin totesi asiaa koskevassa puheessaan seuraavaa: () Rahoitamme toimivallan siirtoja verotuksen muutoksilla, emme määrärahoilla. () Siirrämme departementtien ja alueiden hallintaan osan öljytuotteiden sisäisestä kulutusverosta. () Annamme alueille mahdollisuuden tarkistaa öljytuotteiden alueellisen kulutusveron määrää heti, kun olemme ratkaisseet asiaan liittyvän juridisen ongelman Euroopan unionin kanssa. Tulemme onnistumaan siinä, sillä näin on toimittu myös eräissä muissa unionin maissa (). Onko alueilla unionin lainsäädännön mukaan oikeus itsenäisesti tarkistaa edellä mainitun veron määrää? Tehdäänkö jäsenvaltioissa, joissa hallinnon hajauttamisprosessi on huomattavasti pidemmällä, tämänkaltaisia toimivallan siirtoja? Missä maissa kyseisen veron määrässä on tällä hetkellä alueellisia eroja? Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (7. toukokuuta 2003) Kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/81/ETY(1) ja kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/82/ETY(4) sekä tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetaan, että jäsenvaltioiden on sovellettava jokaiseen tuotteeseen, joka kuuluu yhdenmukaistettuun valmisteverojärjestelmään, yhdenmukaista kansallista valmisteveron määrää, joka on yhteisötasolla määrättyä vähimmäistasoa korkeampi(2). Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdassa säädetyn menettelyn mukaan neuvosto voi kuitenkin päättäessään yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan vapautuksiin tai lisävähennyksiin erityisistä poliittisista syistä. Monissa jäsenvaltioissa sovelletaan maantieteellisistä syistä eriytettyjä kivennäisöljyjen valmisteveron määriä, esim. Ranskassa on oikeus soveltaa eriytettyjä valmisteveron määriä toteutettaessa tiettyjä politiikkoja väestökadosta kärsivien alueiden auttamiseksi. Näitä eriytettyjä valmisteveron määriä sovelletaan yleensä erityisiin alueisiin ja tuotteisiin. Siten esim. Italialla on mahdollisuus alentaa höyryn tuotantoon tarkoitetun polttoöljyn valmisteveroja sekä sellaisen dieselöljyn valmisteveroa, joka on tarkoitettu käytettäväksi uuneissa molekyyliseulojen kuivattamiseksi ja toimintaan saattamiseksi Kalabriassa. Nämä poikkeukset eivät siten ole yleisiä, ja ne ovat määräaikaisia. Espanja antoi vuonna 2001 lain,(3) joka mahdollistaa polttoaineista kannettavan eriytetyn valmisteveron aluetasolla. Espanjan ilmoituksen mukaan tämän veron tuotolla rahoitetaan terveydenhuollon järjestelmää, jonka vastuu nyttemmin kuuluu alueille. Komissio tutkii parhaillaan tämän lain ja yhteisöoikeuden yhteensopivuutta. Komissio korostaa lopuksi, että näiden valmisteverotulojen kohdentaminen kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. (1) EYVL L 316, 31.10.1992, sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994). (2) Komissio toteaa lisäksi, että tämä yleinen periaate on edelleen energian verotuksesta annettavan direktiivin kulmakivi, josta valtiovarainministerit tekivät yksimielisen poliittisen sopimuksen 20. maaliskuuta 2003. (3) Laki 24/2001, 27.12.2001 (BOE 31.12.2001). (4) EYVL L 316, 31.10.1992, sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/74/EY (EYVL L 365, 31.12.1994).