KIRJALLINEN KYSYMYS P-2164/99

esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle

(19. marraskuuta 1999)

Aihe: Valuuttakaupan kustannusten nousun selvittäminen

Voiko komissio vahvistaa sen, että euron ja Englannin punnan väliset valuuttakaupan kustannukset ovat nousseet jyrkästi kuluneen vuoden aikana, ja aikooko komissio tutkia onko kyseisten markkinoiden osapuolten kesken ollut laitonta yhteistoimintaa, tai onko asiassa esiintynyt määräävän aseman väärinkäyttöä?

Mario Montin komission puolesta antama vastaus

(7. joulukuuta 1999)

Komissio on tietoinen tapauksista, joissa valuutanvaihtokulut euron ja Englannin punnan välillä ovat nousseet euroon siirtymisen jälkeen. Komission käsityksen mukaan näin on käynyt seuraavista syistä.

Osto- ja myyntikurssin ero valuuttamarkkinoilla mitataan pisteinä (piste=valuttakurssinoteerauksen viimeinen desimaali). Jos ostokurssi Englannin punnan ja euron välillä on 0,6397 ja myyntikurssi 0,6399, niin väliin jää kahden pisteen ero. Komissio tietää, että ennen euroon siirtymistä osto- ja myyntikurssin ero Englannin punnan ja Saksan markan välillä oli vähittäismarkkinoilla noin viisi pistettä 5 miljoonaa puntaa kohti. Euroon siirtymisen jälkeen osto- ja myyntikurssin välinen ero on vähittäismarkkinoilla Englannin punnan ja euron välillä noin kolme pistettä 10 miljoonaa euroa kohti. Vaikka euron ja Saksan markan arvon välinen ero on pienentynyt absoluuttisessa mielessä, ovat vaihtokulut nousseet prosentteina huomattavasti. Komissio tietää, että nykyisin Englannin punnan ja euron välillä on myös pankkienvälisillä markkinoilla noin kolmen pisteen osto- ja myyntikurssin ero. Pankkien on tästä syystä vaikea periä vähittäismarkkinoillakaan alle kolmea pistettä.

Näiden seikkojen valossa saattaa näyttää siltä, että valuutanvaihtopalvelujen tarjoajilla ei ole kilpailupainetta pienentää valuuttakurssien eroja, ei vähittäismarkkinoilla eikä pankkienvälisillä markkinoilla. Tämä ei kuitenkaan sinänsä todista, että yhteisön kilpailulainsäädäntöä olisi rikottu tai rikottaisiin parhaillaan.

EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan (ent. 86 artiklan) soveltamisen osalta on todettava, että sadat pankit myyvät ja ostavat Englannin puntia ja euroja ja tarjoavat valuutanvaihtopalveluja yritysasiakkaille. Siksi näyttää epätodennäköiseltä, että mikään yksittäinen pankki olisi määräävässä asemassa, tai että usean pankin voitaisiin katsoa yhdessä olevan määräävässä asemassa. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan (ent. 85 artikla) perusteella komissiolla ei ole todisteita yhteistoiminnasta. Yleisesti ottaen onnistunut yhteistoiminta valuuttaerojen säilyttämiseksi tai kasvattamiseksi vaatisi todennäköisesti kahta asiaa, jotka molemmat näyttävät puuttuvan näiltä markkinoilta. Ensinnäkin yhteistoiminnassa pitäisi olla suhteellisen pieni määrä osanottajia. Satoja jäseniä käsittävä kartelli tuntuu hyvin epätodennäköiseltä. Toiseksi onnistunut yhteistoiminta vaatisi jossain määrin hintojen läpinäkyvyyttä. Vähittäismarkkinoilla kurssien hintaero on kuitenkin periaatteessa vain ostajan ja myyjän tiedossa. Näistä syistä voidaan katsoa, että kurssien hintakartelli valuutanvaihtomarkkinoilla tuskin onnistuisi.

Vaikka komissio ei olekaan saanut virallista kantelua parlamentin jäsenen huolenaiheesta, se jatkaa tilanteen seuraamista.