KIRJALLINEN KYSYMYS E-1698/99

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(29. syyskuuta 1999)

Aihe: Kielteiset seuraukset, jotka aiheutuvat kansallisten hyväksymismerkintöjen korvaamisesta tavaranvalmistajien Conformité Européenne -merkinnän perusteella suorittamalla itsesertifioinnilla

1. Voisiko komissio vahvistaa tiedon, jonka mukaan CE-merkinnän (Conformité Européenne) käyttöönotto kulutustuotteissa ja ammattilaislaitteissa antaa tavaranvalmistajille mahdollisuuden arvioida itsenäisesti, ovatko heidän tuotteensa asetettujen turvallisuus-, laatu-, energiansäästö- ja ympäristönsuojeluvaatimusten mukaisia sen sijaan, että tähän asti jäsenvaltioissa on ollut voimassa järjestelmä, jonka mukaan tuote voidaan tuoda markkinoille vasta, kun (kansallisten) viranomaisten osoittama taho, kuten KEMA Alankomaissa, on antanut sille hyväksymismerkinnän?

2. Millä tavoin komissio valvoo, missä määrin CE-merkintää koskevien direktiivien soveltamisalaan kuuluvat tuotteet todellakin täyttävät direktiiveissä asetetut vaatimukset?

3. Valvooko komissio sitä, johtaako itsesertifiontijärjestelmä, jonka mukaan tavaranvalmistajat ja -tuojat ovat itse vastuussa uusien tuotteiden CE-direktiivien mukaisuudesta, asetettujen vaatimusten kiertämiseen? Jos komissio valvoo tätä, miten se tapahtuu? Jos se ei valvo näitä toimia, onko se valmis tekemään mahdollisimman pikaisesti Euroopan parlamentille ehdotuksen tehokkaasta valvonnasta?

4. Voisiko komissio vahvistaa tiedon, jonka mukaan Alankomaissa työnvalvonnasta (Arbeidsinspectie) ja tuotteiden hyväksymismerkinnöistä (Keuringsdienst van Waren) vastaavilla alueellisilla virastoilla ja myös muiden jäsenvaltioiden vastaavilla tahoilla ei ole valtuuksia pyytää valmistajilta teknisiä asiakirjoja, jotta ne voisivat tehdä kyselyn toisen jäsenvaltion ilmoitetulle laitokselle? Jos komissio vastaa tähän myöntävästi, mitä tämä silloin merkitsee direktiivien täytäntöönpanon valvonnan tehokkuuden kannalta?

5. Kuinka monta kertaa vuonna 1998 yksittäiset jäsenvaltiot (tai niiden asianomaiset tahot) pyysivät tuotteiden teknisiä asiakirjoja, koska oletettiin, että EC-merkinnällä varustettu tuote ei täyttänyt asianomaisen CE-direktiivin vaatimuksia?

6. Onko komissio tietoinen, että Den Haagin tuotteiden hyväksymismerkinnöistä (Keuringsdienst van Waren) vastaavan viraston vuonna 1998 tekemästä hioma- ja porakoneiden sekä vannesahojen turvallisuutta koskevasta tutkimuksesta ilmeni, että 90 prosenttia tutkituista koneista ei ollut eurooppalaisen konedirektiivin mukaisia ja että yksikään niistä ei vastannut koneita koskevan Alankomaiden tuotelainsäädännön vaatimuksia?

7. Voiko komissio antaa yleiskatsauksen toimista, joihin komissio on ryhtynyt ja joihin se aikoo ryhtyä antaakseen kansallisille viranomaisille, tutkimuslaitoksille ja kansalaisille pikaisesti asianmukaisen selvityksen siitä, ovatko tuotteet todella kyseisen CE-direktiivissä määriteltyjen perusvaatimusten mukaisia?

8. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä kartoittaakseen tilastollisesti CE-merkinnän vaikutukset ja varmistamaan tämän perusteella, että kuluttajat, tuotteiden ammattikäyttäjät ja ympäristö eivät kärsi standardien heikkenemisestä?

Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus

(12. marraskuuta 1999)

1. CE-merkintä kiinnitetään uuden lähestymistavan direktiivien(1) soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin tuottajan, tuottajan valtuuttaman yhteisön alueella toimivan edustajan tai tuotteen yhteisön markkinoille saattamisesta vastuussa olevan henkilön vastuulla merkiksi siitä, että direktiivien olennaiset vaatimukset on täytetty ja että niissä määrättyjä vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjä on noudatettu. Kyseiset vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt vaihtelevat riskien laadun sekä tuotteiden mukaan. Kaikki menettelyt perustuvat korkeaan suojelun tasoon. Vaikka jotkut jäsenvaltiot ovat saattaneet käyttää joissakin tuotteissa laatumerkkiä ennen kuin yhteisö on hyväksynyt sen, tämä ei kuitenkaan ole ollut yleinen käytäntö. Tämän vuoksi komissio ei voi olla samaa mieltä parlamentin jäsenen kanssa.

23. Jäsenvaltiot ovat vastuussa siitä, että tuotteita yhteisön markkinoille saattavat toimijat noudattavat säännöksiä. Komission on huolehdittava siitä, että jäsenvaltiot täyttävät velvollisuutensa. Äskettäin toteutetulla vastavuoroisella vierailuohjelmalla, joka päättyi Brysselissä syyskuussa vuonna 1999 järjestettyyn seminaariin, edistettiin tietojen ja parhaiden toimintatapojen vaihtoa. Se on esimerkki näiden velvollisuuksien täyttämisestä.

4. Yhteisön oikeus edellyttää, että valmistajan, valmistajan valtuuttaman edustajan tai tuotteen markkinoillesaattamisesta vastuussa olevan henkilön (tietyissä tapauksissa myös henkilön, jolla asiakirjat ovat) tulee olla sijoittunut yhteisöön ja hänellä täytyy olla tekniset asiakirjat, joiden perusteella on todettu vaatimustenmukaisuus uuden lähestymistavan direktiivien kanssa. Hänen tulee myös pitää kyseiset asiakirjat kansallisten viranomaisten saatavilla. Kyseiset asiakirjat sisältävät kaikki erityiset tiedot, joilla varmistetaan vaatimustenmukaisuus turvallisuussäännösten ja määräysten kanssa, ja niihin voi kuulua ilmoitettujen laitosten toimittamia vaatimustenmukaisuuden osoittamiseen liittyviä todistuksia tai testiraportteja. Komissio katsoo, että tämän tulisi edistää tehokasta markkinoiden valvontaa.

5. Jos valmistaja vaatii, että ilmoitettujen laitosten on suoritettava vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt uuden lähestymistavan direktiiveissä vaadittujen menetelmien mukaisesti, ne suoritetaan muun muassa valmistajan toimittamien teknisten asiakirjojen perusteella. Ilmoitettujen laitosten tehtävä ei ole ryhtyä autonomiseen markkinoiden valvontaan, joka on kansallisten viranomaisten oikeus.

6. Komissio ei ole tietoinen tutkimustuloksista, joihin parlamentin jäsen viittaa.

7. Puutteellisten tuotteiden tunnistaminen kuuluu jäsenvaltioille. Ellei ongelmia ole tyydyttävällä tavalla ratkaistu, komissio auttaa levittämään jäsenvaltioiden viranomaisten löytämiä puutteellisia tuotteita koskevaa tietoa osallistumalla hallinnolliseen yhteistyöhön ja suojatoimenpiteisiin sekä vakavan ja välittömän vaaran aiheuttavien kulutustavaroiden ollessa kyseessä n RAPEX-menettelyihin. Lääkinnällisten laitteiden vaaratilannejärjestelmässä seurataan lääkinnällisten laitteiden aiheuttamia vakavia vaaratilanteita riippumatta siitä, onko puutteet korjattu vai ei.

8. Loukkaantumistapausten vähentämiseen tähtäävä seuranta on aikaisemmin hoidettu kotona ja vapaa-aikana tapahtuvia tapaturmia koskevalla yhteisön tietojenvaihtojärjestelmällä (EHLASS). Henkilövahinkojen ehkäisemistä koskeva yhteisön toimintaohjelma osana kansanterveyden alan toimia(2) tukee ja kehittää EHLASS-järjestelmää auttamalla tunnistamaan alueita, joilla tuotteiden turvallisuutta koskevat puutteet saattavat osaltaan edistää onnettomuuksien syntymistä. Kuten jo edellä mainittiin, komissio ei ole parlamentin jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että CE-merkinnän käyttö huonontaisi turvallisuusstandardeja, vaan uskoo, että tilanne on päinvastainen siksi, että sisämarkkinoille saatettuihin tuotteisiin sovelletaan yhtenäisesti korkeaa suojelun tasoa.

(1) EYVL C 136, 4.6.1985; EYVL L 220, 30.8.1993; EYVL L 282, 17.11.1993.

(2) Henkilövahinkojen ehkäisemistä koskevan yhteisön toimintaohjelman hyväksymisestä osana kansanterveyden (19992003) alan toimia 8 päivänä helmikuuta 1999 tehty Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 372/1999/EY EYVL L 46, 20.2.1999.