KIRJALLINEN KYSYMYS E-3091/02 esittäjä(t): Ilda Figueiredo (GUE/NGL) komissiolle. Rakennerahastojen toteuttaminen ja sääntö n+2.



Virallinen lehti nro 155 E , 03/07/2003 s. 0089 - 0091



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3091/02 esittäjä(t): Ilda Figueiredo (GUE/NGL) komissiolle (28. lokakuuta 2002) Aihe: Rakennerahastojen toteuttaminen ja sääntö n+2 Nykyinen talouskasvun huomattava hidastuminen ja julkisia menoja sitovat vakaussopimuksen ehdot, jotka koskevat etenkin julkisia investointeja, aiheuttavat rakennerahastojen oikeaan ja asianmukaiseen käyttöön liittyviä ongelmia. Tilanne on vakava Portugalin tyyppisille lisää pääomaa ja investointeja tarvitseville maille, kuten olen todennut useiden vierailujen ja kokousten yhteydessä. Tämän lisäksi yhteisrahoituksen taso ja nykyiset sääntelymenettelyt, etenkin Agenda 2000:n yhteydessä käyttöön otetut muutokset, eivät näytä parantaneen tilannetta. Tässä yhteydessä sääntö n+2, joka tunnetaan myös giljotiinilausekkeen nimellä, aiheuttaa suurta rakenteellisten menojen leikkaamiseen liittyvää huolta. Lisäksi kuten komission jäsen Michel Barnier totesi 9. lokakuuta 2001 puhuessaan Euroopan parlamentin aluepolitiikkavaliokunnassa, joka risti säännön aikapommiksi, tai kuten hän myöhemmin heinäkuussa 2002 totesi esitellessään tietoja, joiden mukaan sääntö n+2 koskisi yli kolmea miljardia euroa rakennerahastojen varoja, 45:n toiminnassa olevan ohjelman toteutusaste olisi alle 50 prosenttia, ja vaikka määrärahojen menettämiseen liittyvät vaarat vuonna 2002 eivät odotusten mukaan olisi merkittäviä, tilanne varmasti pahentuisi vuonna 2003. 1. Eikö komissio katso, että sääntö n+2 vaarantaa rakennerahastojen menoja koskevat tavoitteet ja siksi se olisi poistettava? Mikä on vuotta 2002 koskeva tilanne ja vuoden 2003 näkymät tämän säännön soveltamiseksi? 2. Minkä arvion komissio tekee Agenda 2000:ssa käyttöön otetuista korvaus- ja maksumenettelyistä? Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä parantaakseen rakennerahastojen toteuttamista etenkin korvaus- ja maksumenettelyiden tarkistamiseen ja yksinkertaistamiseen liittyen? 3. Mitä mieltä komissio on yhteisön yhteisrahoitusasteen nostamisesta tavoite 1 -alueilla keinona parantaa vastaanottokykyä ja asianmukaista rakennerahastojen toteuttamista? Michel Barnier'n komission puolesta antama vastaus (9. joulukuuta 2002) Komissio muistuttaa parlamentin jäsenelle, että määrärahojen automaattista vapauttamista koskeva sääntö n+2 sisältyy yksimielisesti hyväksytyn, rakennerahastojen yleisistä säännöksistä 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999(1) 31 artiklan 2 kohtaan. Sen tarkoituksena on luoda kurinalaisuutta rakennerahastojen vuotuiseen hallintoon ja kannustaa jäsenvaltioita edistämään ohjelmien täytäntöönpanoa pitkäjänteisesti ja riittävän nopeassa tahdissa, sen sijaan, että viiveet paljastuisivat vasta jakson lopussa, kuten on käynyt aikaisemmilla ohjelmakausilla. Komission ja aluepolitiikasta vastaavien ministerien tapaamisessa 7. lokakuuta 2002, johon parlamenttikin kutsuttiin, jäsenvaltiot vahvistivat sitoutuneensa määrärahojen automaattisen vapauttamisen sääntöön, sillä se varmistaa rakennepolitiikalle myönnettyjen määrärahojen hyvän hallinnan. Tällä hetkellä vaikuttaa siltä, että määrärahojen menetys vuoden 2002 lopussa, joka on säännön ensimmäinen soveltamisvuosi, uhkaa ainoastaan rajoitettua määrää ohjelmia. Nämä luvut pienenevät varmasti merkittävästi sen jälkeen kun komissiolle on toimitettu maksuhakemukset vuoden 2002 lopussa. Tässä vaiheessa ei voida arvioida, kuinka moneen ohjelmaan sääntö n+2 mahdollisesti vaikuttaa vuoden 2003 lopussa. Rakennerahastoja koskevan uuden asetuksen perusteella käyttöön otetut maksumenettelyt ovat parantaneet rakennerahastojen suorittamien maksujen ja toimenpiteiden rahoitustarpeiden välistä suhdetta. Ennen vuotta 2000 rakennerahastojen maksut perustuivat pääasiassa ennakkomaksujärjestelmään, jossa ennakkomaksut laskettiin ohjelmien toteuttamissuunnitelman mukaan, joka liian usein poikkesi ohjelmien toteutuksesta käytännössä. Parlamentti on arvostellut tätä järjestelmää ja osoittanut, kuinka heikosti budjetin toteuttaminen edistää rakennerahastojen ohjelmia. Maksujärjestelmän osalta komissio katsoo, että ohjelmien toteuttamista voidaan parantaa tehostamalla saajille myönnettyjen maksujen suorittamista. Tässä suhteessa järjestelmä näyttää vastaavan hyvin tarpeita, ottaen huomioon ensimmäisen ennakkomaksun määrä ja korvausten normaalit maksuajat (60 päivää). Komissio pyrkii jatkossakin lyhentämään maksuaikaa mahdollisimman paljon. Asetus (EY) N:o 1260/1999 antaa jäsenvaltioille merkittävästi liikkumavaraa rakennerahastojen tukiosuuksien vaihtelujen osalta. Tuen tosiasiallisen määrän määrittäminen voi vaihdella erityisesti hankkeen toteuttamiseen tarvittavan kerrannaisvaikutuksen vuoksi. Komissio korostaa, että yhteisön osarahoituksen jatkuva lisääminen vähentäisi yhteisön tukea nauttivien hankkeiden määrää. Tällainen toimenpide ei ratkaisisi rakennerahastojen toteuttamiseen liittyviä ongelmia, sillä ne eivät liity toteutuneisiin osarahoituksen määriin, vaan pikemminkin jäsenvaltioiden kykyyn toteuttaa ohjelmia lainsäädännön mukaisissa määräajoissa. Tämän vuoksi komissio esitti 7. lokakuuta 2002 pidetyssä tapaamisessa (ks. edellä) konkreettisia ehdotuksia, joilla voidaan yksinkertaistaa, selkeyttää, koordinoida ja joustavoittaa rakennerahastojen hallintoa ja näin ollen parantaa rahastojen toteuttamista. (1) EYVL L 161, 26.6.1999.