KIRJALLINEN KYSYMYS E-3825/98

esittäjä(t): Gérard Caudron (PSE) komissiolle

(22. joulukuuta 1998)

Aihe: Euroina suoritettavista maksuista perittävä provisio

Euron käyttöönotto on historiallinen edistysaskel Euroopan unionille.

Suurin osa kansalaisista näyttää suhtautuvan myönteisesti yhtenäisvaluuttaan. Tämä koskee sekä sen todennäköistä roolia taloudessa että sen käyttöä jokapäiväisenä maksuvälineenä.

Tietyt rahoituslaitokset näyttävät kuitenkin haluavan periä provisiota kaikista euroina maksetuista ostoksista, jos ostokset suoritetaan niiden toimipaikkana olevan jäsenvaltion ulkopuolella. Asiaan ei vaikuta valittu maksutapa, eli käytetäänkö sekkejä vai pankkikorttia.

Yleistyessään tällainen käytäntö herättäisi epäilyksen euron hyödyllisyydestä. Yksi pääargumenteista sen käyttöönoton puolesta onkin ollut, että yhtenäisvaluutta poistaa kaikki ulkomailla suoritettuihin ostoksiin liittyvät vaihtokurssiriskit.

Aikooko komissio siis ryhtyä toimiin vastustaakseen tällaisia toimia, jotka vääristävät euron merkityksen?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(25. maaliskuuta 1999)

Komissio on arvoisan parlamentin jäsenen kanssa täysin samaa mieltä siitä, että yksi yhtenäisvaluutan käyttöönoton pääargumenteista oli valuuttakurssien poistaminen. Tavoite saavutettiin, kun osallistujavaluuttojen muuntokurssit vahvistettiin peruuttamattomasti 1. tammikuuta 1999 lähtien.

Arvoisa parlamentin jäsen on epäilemättä tietoinen komission huhtikuussa 1998 antamasta euromuuntamisen pankkimaksuja koskevasta suosituksesta 98/286/EY(1). 8. joulukuuta 1998 komissio julkisti lisäksi alustavan arvion,(2) jonka mukaan pankit koko euroalueella aikovat panna suosituksen täytäntöön. Pankit eivät toisin sanoen peri maksua euroon osallistuvan jäsenvaltion oman rahayksikön määräisten tilien muuntamisesta euromääräisiksi (esim. Ranskassa frangeista euroihin). Ne eivät veloita asiakasta myöskään maksujen muuntamisesta kansallisesta valuutasta euroihin tai päinvastoin. Suosituksen mukaan pankit eivät myöskään voi periä erisuuruista maksua euroyksikön määräisestä palvelusta kuin muutoin samanlaisesta oman kansallisen rahayksikön määräisestä palvelusta. Tämä on merkittävä kansalaisten euroon tuntemaa luottamusta lisäävä tekijä.

Ei suositus eikä euron käyttöönottokaan edellytä, että pankit lakkaisivat perimään maksuja tarjoamistaan palveluista. Kansainvälisten maksujen käsittely - olipa välineenä sekki, maksukortti tai tilisiirto - on palvelu, josta pankilla on oikeus periä maksu. Suosituksessa edellytetään kuitenkin, että muunnot ja vaihdot suoritetaan täysin avoimesti siten, että kiinteitten muuntokurssien soveltaminen esitetään selkeästi ja kaikki erilaiset maksut yksilöidään erikseen.

Ennen euron käyttöönottoa pankit saattoivat - ainakin osittain - piilottaa esimerkiksi valuutanvaihdosta tai muista vastaavista palveluista perimänsä maksut tapahtumassa sovellettuun (vaihtelevaan) muuntokurssiin. Toisin sanoen pankit pystyivät veloittamaan asiakkailtaan valuutanostokurssinsa ja -myyntikurssinsa erotuksen. Tällainen veloitus ei ole avointa, ja komissio onkin pitkään kehottanut pankkeja luopumaan siitä.

Euron käyttöönoton jälkeen pankit eivät enää pysty käyttämään maksujen määrittämiseen valuuttakurssimarginaalia silloin, kun kyse on euroon osallistuvien jäsenvaltioiden rahayksikköinä suoritettavista tapahtumista. Perusvaatimus on nimittäin, että euroalueeseen osallistuvien kansallisten rahayksiköiden kaikenlaiseen muuntamiseen ja vaihtoon sovelletaan kiinteitä muuntokursseja. Niinpä pankit joutuivat muuttamaan soveltamaansa maksumenetelmää viimeistään 1. tammikuuta 1999 lähtien.

12. helmikuuta 1999 komissio pyysi keskeisiä eurooppalaisia pankkiyhdistysten liittoja toimittamaan vertailutietoja palvelumaksutasoista ennen euron käyttöönottoa ja sen jälkeen.

15. helmikuuta 1999 komissio julkisti lehdistötiedotteen, jossa kehotettiin pankkeja lisäämään toimintansa avoimuutta saattamalla julkisesti saataville tietoja siitä, miten euroalueen setelien vaihdosta sekä kansainvälisistä sekki- ja korttimaksuista ja tilisiirroista perittävien maksujen kokonaistaso on muuttunut (ennen ja jälkeen euron käyttöönoton). Euroalueen pankkeja pyydettiin ilmoittamaan tilanteesta komissiolle eurooppalaisten yhdistystensä välityksellä 31. maaliskuuta 1999 mennessä. Lisäksi komissio käynnisti hiljattain pankkien mahdollisia kilpailupolitiikan rikkomisia käsitteleviä tutkimuksia. Komissio pitää parlamentin mainituista raporteista ja tutkimuksista ajan tasalla. Komissio otaksuu kuitenkin, että puheena olevien maksujen yleistaso laskee, kun pankeille ei enää tule valuuttakurssiriskeihin liittyviä kustannuksia ja toiminnan avoimuus lisää rahoituslaitosten kilpailua. Komissio on parlamentin lailla huolissaan siitä, että ensivaiheen palaute ja pankkien toiminnan analyysi eräissä jäsenvaltioissa viittaa päinvastaiseen kehitykseen.

Tilisiirtojen osalta komissio tunnustaa, että palvelumaksuissa on edelleen huomattavia eroja sen mukaan, onko kyse kansainvälisestä vai maan sisäisestä tapahtumasta. Komissio uskoo, että eurosetelien ja -kolikoiden käyttöönottoon johtava siirtymäaika antaa mahdollisuuden luoda sellaiset olot, joissa kansainvälisiin siirtoihin liittyvät ongelmat voidaan ratkaista. Siksi on tehokkain toimin paikattava kansainvälisten maksujen suorittamiseen käytettävän infrastruktuurin heikkoudet ja poistettava muut kansainvälisen kilpailun rakenteelliset esteet. Rahoituslaitokset on saatava erityisesti vakuuttumaan, että on poliittisesti tärkeää ja liiketaloudellisesti kannattavaa lisätä investointeja kotimaan vähittäismaksujärjestelmien kansainvälisiin yhteyksiin. Jäsenvaltioiden ja yhteisön viranomaisten on paitsi vedottava rahoituslaitosten velvollisuuksiin myös osaltaan helpotettava niitä hallinnollisia vaatimuksia, jotka rasittavat pankkeja niiden käsitellessä puheena olevia pankkitapahtumia. Komissio pyrkii toimimaan kehityksen liikkeellepanijana ja aikoo julkaista keväällä 1999 tiedonannon maksujärjestelmiin talous- ja rahaliitossa liittyvästä politiikasta. Tiedonannossa esitetään yksityiskohtaiset puitteet, joilla pyritään luomaan yhtenäinen maksualue.

Tilanne paranee osittain, kun jäsenvaltiot panevat 14. elokuuta 1999 mennessä täytäntöön 27. tammikuuta 1997 rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/5/EY(3). Direktiivissä säädetään palvelumaksujen avoimuudesta, kielletään toimitusmaksujen periminen kahteen kertaan sekä velvoitetaan rahalaitos maksamaan toimeksiantajalle hyvitys, mikäli tilisiirtoa ei ole toteutettu tietyn ajan kuluessa. Komissio kehotti 8. helmikuuta 1997 jäsenvaltioita pitämään kiinni sitoumuksestaan panna direktiivi täytäntöön ajallaan, sillä komissio ei pidä viivästymistä hyväksyttävänä.

Komission 5. helmikuuta 1999 julkistamassa lehdistötiedotteessa IP/99/90 on aiheesta lisätietoja.

(1) EYVL L 130, 1.5.1998

(2) Saatavana Internet-osoitteessa http://europa.eu.int/comm/dg15.

(3) EYVL L 43, 14.2.1997.