KIRJALLINEN KYSYMYS P-3771/98

esittäjä(t): Olivier Dupuis (ARE) neuvostolle

(4. joulukuuta 1998)

Aihe: Angolan tilanne

Angolan tilanne on kehittynyt viime aikoina huolestuttavaan suuntaan: presidentti dos Santosin puolue on pyrkinyt toimillaan jumiuttamaan rauhanprosessin - sekä siihen liittyvät sitoumukset - ja maan hallitus on kieltänyt YK:n pääsihteerin edustajan vapaan liikkumisen Unitan valvonnassa olevilla alueilla. Lisäksi Lusakan pöytäkirjaan sisältyvien sopimusten mukaisesti ja kansainvälisen yhteisön tukemina Luandaan asettautuneiden Unitan jäsenten elämää on rajoitettu ja heitä painostetaan jyrkästi. Millä tavoin neuvosto on edistänyt tai aikoo edistää Angolan rauhanprosessin uudelleen käynnistämistä ja taata rauhanprosessin panttivankeina tällä hetkellä olevien Unitan jäsenten suojelun ja hyvinvoinnin?

Katsooko neuvosto, että on tarpeen järjestää Afrikan tämänhetkistä vakavaa tilannetta (jota voitaisiin jopa kutsua Afrikan ensimmäiseksi maailmansodaksi) yleisellä tasolla käsittelevä kansainvälinen konferenssi? Konferenssiin pitäisi kutsua Afrikan tämän alueen konfliktin kaikkien osapuolten edustajat ja sen avulla olisi pyrittävä pääsemään eroon YK:n turvallisuusneuvoston aina tähän päivään saakka harjoittamasta osittaisesta ja usein asenteellisestakin hallinnosta, jolla on liian usein edistetty vain yksittäisten valtioiden etuja, unohtaen todelliset paikalliset ongelmat.

Vastaus

(29. maaliskuuta 1999)

Neuvosto on arvoisan parlamentin jäsenen tavoin hyvin huolestunut Angolan poliittisen ja sotilaallisen tilanteen vakavasta heikentymisestä sekä siitä, että uhka uusiin sotatoimiin ryhtymisestä sekä jatkuvasta laajamittaisesta Angolan kansan kärsimyksestä kasvaa.

Euroopan unioni on johdonmukaisesti vedonnut osapuoliin, jotta ne noudattaisivat Lusakan pöytäkirjan velvoitteita erityisesti kaikkien niiden UNITA:n joukkojen demobilisaation osalta, joita ei ole vielä liitetty Angolan armeijaan. Neuvosto hyväksyi 3. heinäkuuta 1998 yhteisen kannan (98/425/YUTP) UNITA:n vastaisista rajoittavista toimenpiteistä.

Neuvosto katsoo, että tärkein syy Angolan kriisiin ja rauhanprosessin nykyiseen umpikujaan, kuten YK:n pääsihteerin 17. tammikuuta 1999 antamassa viimeisimmässä raportissa ja 3. joulukuuta 1998 annetussa YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa 1213 (1998) sekä 12. tammikuuta 1999 annetussa turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa 1221 (1999) ja turvallisuusneuvoston puheenjohtajan 21. tammikuuta 1999 antamassa julkilausumassa todetaan, on se, että Bailundossa oleva UNITA:n johto ei ole täyttänyt sille Acordos de Paz -sopimusten, Lusakan pöytäkirjan ja asiaa koskevien turvallisuusneuvoston päätöslauselmien mukaisesti kuuluvia velvoitteita. Neuvosto ei yhdy arvoisan parlamentin jäsenen kriittiseen näkemykseen YK:n turvallisuusneuvostosta.

Neuvosto on ilmaissut kantansa Angolan nykyiseen kriisiin 29. syyskuuta 1998 antamassaan julkilausumassa sekä yhteisessä tiedonannossa, joka laadittiin Euroopan unionin ja Eteläisen Afrikan kehitysyhteisön (SADC) välisessä, Wienissä 3. ja 4. marraskuuta 1998 pidetyssä ministerikonferenssissa.

Yhteenvetona voidaan sanoa että, EU ja SADC katsovat, että pääsyyllinen tilanteen nykyiseen huonontumiseen on UNITA, koska se ei edelleenkään ole täyttänyt sille kuuluvia velvoitteita. Neuvosto on toistuvasti vedonnut UNITA:an ja sen Bailundossa oleviin johtajiin, jotta nämä täyttäisivät välittömästi ja ehdoitta velvoitteensa, jotka koskevat erityisesti UNITA:n joukkojen täydellistä aseistariisumista sekä niiden täysipainoista osallistumista välittömästi ja ehdoitta tapahtuvaan valtion hallinnon laajentamiseen koko maan alueelle. Viimeaikaisten tapahtumien perusteella näyttää kuitenkin valitettavasti siltä, että UNITA:n johtajat ovat valinneet päinvastaisen linjan.

Neuvosto suhtautuu myönteisesti UNITA Renovadan sitoumukseen pyrkiä rauhaan ja kansalliseen sovintoon, mutta korostaa sitä, että kaikkien Angolan osapuolten olisi ponnisteltava Lusakan pöytäkirjan toteuttamiseksi onnistuneella tavalla. Neuvosto katsoo, että rauhan edistämiseksi ei ole suotavaa pitää UNITA Renovadaa ainoana neuvottelukumppanina tai kieltäytyä neuvotteluista Sawimbin kanssa. Neuvosto on myös vedonnut maan hallitukseen, jotta tämä pidättyisi sotilaallisista toimista ja noudattaisi sille Lusakan pöytäkirjan nojalla kuuluvia velvoitteita.

Unioni haluaa edelleen määrätietoisesti rohkaista ja tukea kansalliseen sovintoon tähtääviä toimia, taloudellista jälleenrakennusta ja demokratisoitumista Angolassa oikeusvaltion periaatteiden sekä hyvän hallintotavan pohjalta (mukaan lukien maan kaikkien voimavarojen avoin ja vastuullinen hallinnointi ja niiden suuntaaminen tasapuolisen ja kestävän kehityksen edistämiseen).

Mitä tulee kansainvälisen konferenssin järjestämiseen Afrikan nykyisen vakavan kriisin vuoksi, EU on johdonmukaisesti tukenut ajatusta YK:n ja OAU:n johdolla järjestettävästä konferenssista Suurten järvien alueen konfliktien ratkaisemiseksi. Unioni on tuonut esille selkeän kantansa alueella vallitsevasta tilanteesta 11. ja 12. joulukuuta 1998 Wienissä pidetyn Eurooppa-neuvoston puheenjohtajavaltion päätelmissä.

Neuvosto ei katso, että aivan erityisesti Angolan konfliktia käsittelevän kansainvälisen konferenssin järjestämistä kannattaisi ehdottaa ilman konfliktin osapuolten, YK:n ja myös OAU:n ja SADC:n aloitetta. YK:n tukema Lusakan pöytäkirja muodostaa puitteet rauhanprosessille ja perustan kaikille myöhemmille toimenpiteille ja seuraamuksille. Uuden prosessin käynnistäminen tässä vaiheessa saattaisi pikemminkin vaikeuttaa Lusakan pöytäkirjan toteuttamista.