ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2860/99 esittäjä(t): Rolf Linkohr (PSE) komissiolle. Rheinfeldenin voimala ‐ tuki suurille vesivoimaloille.



Virallinen lehti nro 225 E , 08/08/2000 s. 0210 - 0211



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2860/99 esittäjä(t): Rolf Linkohr (PSE) komissiolle (7. tammikuuta 2000) Aihe: Rheinfeldenin voimala tuki suurille vesivoimaloille Reinin varrella sijaitsevassa Rheinfeldenin voimalassa on suunniteltu vesivoiman käytön lisäämistä 25,7:stä 116 megawattiin. Tällä laajennuksella on tarkoitus korvata ja uudenaikaistaa vuonna 1898 rakennettu vanha voimala. Muutostöiden on määrä alkaa vuoden 2003 puoliväliin mennessä. Muussa tapauksessa vesioikeuden mukainen lupa umpeutuu, eikä sähköä voida enää tuottaa samassa paikassa. Suuret vesivoimalat eivät saa tällä hetkellä Saksan tai Euroopan tukea uusiutuville energiamuodoille. Tämänhetkisessä tilanteessa Rheinfeldenin vesivoimalaa ei voitaisi uudistaa tarvittavalla tavalla. Kun Rheinfeldenin tapaisia suuria vesivoimaloita ei voida taloudellisista syistä enää rakentaa, Euroopan unionin on yhä vaikeampaa noudattaa Kioton CO2-sitoumuksia. 1. Onko komissio tietoinen Rheinfeldenin tapauksesta? Onko vastaavia tapauksia muissa maissa? 2. Mitä mieltä komissio on kuvatusta tilanteesta? 3. Onko komission mielestä mahdollista sisällyttää tämä tapaus suunniteltuun direktiiviin, joka koskee uusiutuvien energiamuotojen avulla tuotetun sähkön tukemista sähkön sisämarkkinoilla? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (26. tammikuuta 2000) Sähkövoimaloiden rakentamiseen ja muuttamiseen liittyvien lupien kriteerit ovat jäsenvaltioiden päätettävissä. Komissio ei tunne Rheinfeldenin voimalaan liittyviä erityiskysymyksiä. Komissio suhtautuu myönteisesti vesivoimaloiden kehittämiseen, mutta investoinneista päättävät toimijat markkinoilla viranomaisten suostumuksella. Komissio tarkastelee parhaillaan suurten vesivoimaloiden sisällyttämistä uusiutuvien energialähteiden käytön edistämistä sähkön sisämarkkinoilla koskevan direktiiviehdotuksen soveltamisalaan.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2606/99 esittäjä(t): John Cushnahan (PPE-DE) komissiolle. Varhaiseläkejärjestelmä.



Virallinen lehti nro 225 E , 08/08/2000 s. 0183 - 0184



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2606/99 esittäjä(t): John Cushnahan (PPE-DE) komissiolle (22. joulukuuta 1999) Aihe: Varhaiseläkejärjestelmä Voiko komissio vahvistaa, että ensi vuonna uuden varhaiseläkejärjestelmän mukaisia eläkkeitä nostetaan? Nousevatko siinä tapauksessa myös vanhan järjestelmän piiriin kuuluvien eläkkeet? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (18. tammikuuta 2000) Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa uudessa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1257/1999(1) mahdollistetaan yhteisön tukeen oikeuttavien enimmäismäärien korottaminen jäsenvaltioiden kaudelle 20002006 ehdottamiin maaseudun kehittämissuunnitelmiin sisältyvän varhaiseläkejärjestelmän osalta. Varhaiseläketuen korotettuja määriä sovelletaan kuitenkin järjestelmässä ainoastaan uusiin hakijoihin. Koska maatalouden varhaiseläketukea koskevasta yhteisön järjestelmästä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2079/92(2) mukaisen järjestelmän puitteissa tehdyt sitoumukset on tarkoitus sisällyttää uusiin maaseudun kehittämisohjelmiin, ei ole kokonaan pois suljettu ajatus, etteikö nykyisten edunsaajien tuen määriä voitaisi korottaa uusien tuensaajien korkeampia tukimääriä vastaaviksi. Tällaisen korotuksen on kuitenkin oltava asianmukaisesti perusteltu asianomaisessa jäsenvaltiossa vallitsevien olosuhteiden nojalla. Uuteen neuvoston asetukseen sisältyvä yhteisön tukeen oikeuttavien enimmäismäärien korottaminen ei silti sellaisenaan riitä aikaisempiin sitoumuksiin perustuvien maksujen korottamisperusteeksi. (1) EYVL L 160, 26.6.1999. (2) EYVL L 215, 30.7.1992.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2193/99 esittäjä(t): Herman Schmid (GUE/NGL) komissiolle. Trikloorietyleeni.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0115 - 0116



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2193/99 esittäjä(t): Herman Schmid (GUE/NGL) komissiolle (19. marraskuuta 1999) Aihe: Trikloorietyleeni Trikloorietyleeni on helposti haihtuva liuote, joka aiheuttaa hermostovaurioita ja jota pidetään syöpää aiheuttavana aineena. Komission asenne tähän liuotusaineeseen on perinteisesti ollut melko suvaitsevainen. Ruotsissa kyseisen aineen ja joidenkin muidenkin klooripitoisten liuotteiden käyttö kuluttajille tarkoitetuissa valmisteissa kiellettiin vuonna 1993 ja vuodesta 1996 lähtien se on ollut kiellettyä myös teollisuudessa. Ovatko komissio ja komission asiantuntijat perillä uusista tutkimustuloksista, joiden perusteella trikloorietyleeni on luokiteltava syöpää aiheuttavaksi aineeksi? Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (4. tammikuuta 2000) Trikloorietyleeni on vuodesta 1976 lähtien yhdenmukaisesti luokiteltu yhteisön alueella vaaralliseksi aineeksi vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annetun neuvoston direktiivin 67/548/ETY(1) liitteessä I. Vuodesta 1988 lähtien trikloorietyleeni on kuulunut syöpää aiheuttavien aineiden luokkaan 3 (mahdollisia ihmiselle syöpää aiheuttavia vaikutuksia). Vuodesta 1996 lähtien se on luokiteltu myös ympäristölle vaaralliseksi. Ruotsin trikloorietyleeniä koskevan kiellon osalta on tärkeää huomioida, että teollisuudelle myönnetään useita poikkeuksia tästä kiellosta. Komission säännöllisesti järjestämissä asiantuntijatapaamisissa on vuodesta 1996 lähtien keskusteltu paljon trikloorietyleenistä ja tarkasteltu uudelleen sen luokittelua ja merkitsemistä. Näissä keskusteluissa on otettu huomioon uusimmat tutkimustulokset. Myös kansallisella tasolla on keskusteltu asiasta, kuten esim. Frankfurt am Mainissa 2. joulukuuta 1999 järjestetyssä asiantuntijatapaamisessa, jossa useita huolta aiheuttavia epidemiologisia tutkimuksia arvioitiin kriittisesti. Jatkuva keskustelu trikloorietyleenistä ja olemassa olevien tietojen huolellinen arviointi osoittavat, että on aiheetonta väittää komissiolla olevan perinteisesti suvaitsevainen asenne tätä ainetta kohtaan. (1) EYVL 196, 16.8.1967.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2295/99

esittäjä(t): Brigitte Langenhagen (PPE-DE) komissiolle

(29. marraskuuta 1999)

Aihe: Tonavanjokinieriän ja sen mädin tuonti Suomeen

Suomeen saa tuoda kaloja ainoastaan EU:n hyväksymistä kalanviljelylaitoksista. Tämä hyväksyntä koskee viljelylaitoksia, joissa on suljetut järjestelmät eli jotka eivät ole kosketuksissa avoimien vesistöjen kanssa. Näin minimoidaan kalatautien tartuntavaara.

Tonavanjokinieriä on makeassa vedessä elävä kalalaji, jolla on kuitenkin meriolosuhteissa suuremmat kasvumahdollisuudet, minkä takia sitä halutaan viedä Suomeen. Jos tonavanjokinieriää halutaan kuitenkin viljellä makeassa vedessä ja jos tuotteen halutaan olevan korkealaatuista, kaloja on pidettävä avoimissa altaissa, joiden vesi on pintavettä. Jos tonavanjokinieriän kutukaloja pidetään pohjavedessä, jossa lämpötila ei vaihtele, sukusolujen laatu on heikko. Terveysviranomaiset valvovat näitä tonavanjokinieriän viljelykseen käytettäviä avoimia järjestelmiä Saksassa ja Itävallassa säännöllisesti ja tutkivat niitä kalatautien varalta.

Onko mahdollista saada poikkeuslupa, jolla Suomeen voidaan tuoda sellaista tonavanjokinieriää tai sen mätiä, joka ei ole peräisin suljetuista järjestelmistä? Mitä todistuksia tai selvityksiä sitä varten tarvitaan?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(8. joulukuuta 1999)

Yhteisön sisällä kasvatusta varten tapahtuvaa elävien kalojen kauppaa koskevista edellytyksistä säädetään 28. tammikuuta 1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/67/ETY eläinten terveyttä koskevista edellytyksistä saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja tuotteita markkinoille.(1) Direktiivin tarkoituksena on ehkäistä kalatautien leviämistä kaupankäynnin yhteydessä.

Direktiivin 91/67/ETY nojalla Suomi on luokiteltu tautivapaaksi maaksi kahden tärkeimmän lohikalojen sairauden vertamuodostavan kuolion (IHN) ja virusperäisen verenvuotoseptikemian (VHS) osalta. Jäsenvaltion, joka haluaa viedä lohikaloja Suomeen, on annettava yhteisön lainsäädännössä vaadittu vakuutus siitä, ettei kaloissa ole kyseisiä tauteja. Tonavanjokinieriä kuuluu lohikaloihin, joten sen vieminen tautivapaaseen maahan on kyseisen ehdon alaista. Poikkeuksen tekemistä ei ole suunnitteilla.

Yhteisössä ei ole vahvistettu erityisiä tuontirajoituksia yhteisön ulkopuolelta tuotavien lohikalojen osalta. Direktiivin 91/67/ETY mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaiseen tuontiin sovelletaan vähintään vastaavia ehtoja kuin toisten jäsenvaltioiden tuotteiden valmistukseen ja markkinoille saattamiseen.

(1) EYVL L 46, 19.2.1991.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-1605/99 esittäjä(t): Marianne Thyssen (PPE-DE) komissiolle. Yhteisön tukea koskevan oikeusperustan laajentaminen.



Virallinen lehti nro 170 E , 20/06/2000 s. 0049 - 0050



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1605/99 esittäjä(t): Marianne Thyssen (PPE-DE) komissiolle (7. syyskuuta 1999) Aihe: Yhteisön tukea koskevan oikeusperustan laajentaminen Yhteisön nykyisen lainsäädännön mukaan yhteisön tukitoimia sovelletaan vaikeuksissa oleviin yrityksiin vain silloin, kun vaikeudet johtuvat eläimissä esiintyvistä eläin- tai kasviperäisistä sairauksista, joiden vuoksi tällaisista eläimistä jalostetut tuotteet on otettava pois markkinoilta, jotta sairaudet eivät tarttuisi ihmisiin. BSE-kriisin yhteydessä sovelletut yhteisön tukitoimet perustuvat tähän oikeusperustaan. Myös dioksiinikriisin yhteydessä yhteisön tasolla päätettiin eläinten ottamisesta pois markkinoilta kansanterveyden suojelemiseksi. Erona BSE-kriisiin oli kuitenkin se, että tässä tapauksessa sairastuminen ei johtunut virusperäisestä tai bakteeri-infektiosta vaan inhimillisestä erehdyksestä. Asianomaisille yrityksille aiheutuneet seuraukset ovat kuitenkin samat. Eikö komissio katsokin, että Belgian dioksiinikriisin laajuus ja se, että inhimillisiä erehdyksiä saattaa tapahtua myös muissa jäsenvaltioissa, ovat luonteeltaan sellaisia asioita, joiden perusteella yhteisön tukea koskevan oikeusperustan laajentaminen on toivottavaa, jotta tulevaisuudessa selvästi osoitettavissa olevat eläinsairaudet (minkä vuoksi kyseiset eläimet ja niistä jalostetut tuotteet eivät sovi enää ihmisten kulutukseen ja ne on siis poistettava markkinoilta) voisivat olla riittävä syy antaa yhteisön tukea asianomaisille yrityksille? Onko komissio valmis tekemään tarpeen mukaan lainsäädäntöehdotuksia oikeusperustan luomiseksi? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (8. lokakuuta 1999) Pitää paikkansa, että yhteisön oikeuden nykyisessä tilanteessa, joka perustuu tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista 26. kesäkuuta 1990 tehtyyn neuvoston päätökseen 90/0424/ETY(1), yhteisön rahoitusapua myönnetään ainoastaan kyseisen päätöksen liitteessä olevassa luettelossa mainittujen tautien torjuntaan ja valvontaan. Tässä luettelossa mainitaan myös nautaeläinten spongiforminen enkefalopatia (BSE). Dioksiinikriisi ei ole aiheutunut kyseisessä luettelossa mainituista taudeista, vaan inhimillisestä virheestä, joka saastutti elintarvikeketjun. Komissio katsoo, että kun kyseessä on inhimillinen virhe, siihen on periaatteessa sovellettava vastuuta koskevia sääntöjä. Saastumisen aiheuttaja ei luonnollisestikaan voi saada vahingonkorvauksia. Komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä ystävällisesti tutustumaan kysymykseen P-1609/99(2) annettuun komission vastaukseen, josta käy ilmi, mitä mahdollisuuksia jäsenvaltioilla on myöntää valtiontukea niille yksityisille tai yrityksille, jotka ovat kärsineet vahinkoa tällaisesta virheestä. (1) EYVL L 224, 18.8.1990. (2) EYVL C 27 E, 29.1.2000, s. 147.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-1508/99 esittäjä(t): Wolfgang Kreissl-Dörfler (Verts/ALE) komissiolle. Sachsenissa sijaitsevien Königsbrucker Heide- ja Am Spitzberg -luonnonsuojelualueiden tukeminen Konver-yhteisöaloitteen yhteydessä.



Virallinen lehti nro 170 E , 20/06/2000 s. 0026 - 0027



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1508/99 esittäjä(t): Wolfgang Kreissl-Dörfler (Verts/ALE) komissiolle (1. syyskuuta 1999) Aihe: Sachsenissa sijaitsevien Königsbrucker Heide- ja Am Spitzberg -luonnonsuojelualueiden tukeminen Konver-yhteisöaloitteen yhteydessä Sachsenissa sijaitseville Königsbrucker Heide- ja Am Spitzberg -luonnonsuojelualueille on myönnetty määrärahoja Konver-yhteisöaloitteesta. Voiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin: 1. Miten paljon ja mitä tarkoitusta varten tukia on maksettu ja lainoja myönnetty ja millaisia konkreettisia toimia näillä varoilla tuetaan? 2. Ovatko toteutetut toimet johtaneet alueen suojellun aseman loukkaamiseen (esim. biotoopin tuhoutumiseen, avoimien maastoalueiden metsittämiseen tai palokujien luomiseen metsäalueille)? 3. Ovatko tuetut toimet johtaneet siihen, että nämä alueet eivät enää kelpaa (luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/0043/ETY(1) mukaisiksi) suojelutoimialueiksi? 4. Missä määrin tuetut toimet ovat ristiriidassa nykyisten ympäristön- ja luonnonsuojelumääräysten kanssa tai loukkaavat Konver-yhteisöaloitteeseen sisältyvää määräystä, jonka mukaan tuettavien toimien on johdettava ympäristön tilan paranemiseen? 5. Tietääkö komissio, että Am Spitzberg -alueen suojeltua asemaa on ehdotettu lakkautettavaksi, koska Konver-yhteisöaloitteesta on myönnetty lisää määrärahoja? (1) EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7. Michel Barnierin komission puolesta antama vastaus (6. lokakuuta 1999) Käynnissä olevalla ohjelmakaudella 19941999 Sachsen saa tukea rakennerahastoista Konver-yhteisöaloitteen osana. Kumppanuus- ja toissijaisuusperiaatteiden mukaisesti kansalliset ja alueelliset viranomaiset ovat vastuussa toimintaohjelmien toteutuksesta ja erityishankkeiden valinnasta. Sachsenin tapauksessa päävastuussa on talousministeriö. Viranomaisia sitoo luonnollisesti yhteisön lainsäädäntö ja siihen sisältyvä luonnonsuojeluun liittyvä lainsäädäntö. Konver-yhteisöaloitteen mukaisesti määritellään ensin rahoituksen ensisijaiset kohteet, ja erityishankkeet valitaan vasta ohjelman toteutuksen aikana. Näin ollen vastuullisille viranomaisille on mahdollista jättää eri painopistealueita koskevia hankeanomuksia. Jos arvoisa parlamentin jäsen on tietoinen mahdollisesta rikkomisesta Am Spitzbergin tapauksessa tai jossakin muussa tapauksessa, häntä pyydetään toimittamaan yksityiskohtaisempaa tietoa, jotta komissio voi keskustella asiasta Saksan viranomaisten kanssa.
Virallinen lehti nro C 289 , 11/10/1999 s. 0116



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0129/99 esittäjä(t): Leonie van Bladel (UPE) neuvostolle (3. helmikuuta 1999) Aihe: Euron käyttöönotosta aiheutuvat kustannukset 1. Onko neuvosto tietoinen, että euron käyttöönoton johdosta pankit veloittavat asiakkailtaan ulkomailla tapahtuvista automaattinostoista viisi guldenia kerralta? 2. Tietääkö neuvosto myös, että kotimaassa tapahtuvasta automaattinostosta veloitetaan puoli guldenia? 3. Ymmärtääkö neuvosto, että viiden guldenin kertamaksu pakottaa pankin asiakkaat kustannuksia pienentääkseen nostamaan ulkomailla suurempia summia? Viidensadan guldenin kertanoston kustannukset ovat viisi guldenia kun taas nostettaessa viisi kertaa sata guldenia kustannukset ovat 25 guldenia. 4. Katsooko neuvosto, että tämä heikentää kansalaisten turvallisuutta, koska he joutuvat kustannusten pienentämiseksi nostamaan ulkomailla suurempia summia? 5. Pankkien perimä maksu on yhtenäinen. Onko neuvosto valmis tutkimaan, onko tässä kyse kartellinmuodostuksesta tai pankkien monopoliaseman väärinkäytöstä? 6. Mikäli vastaus on myönteinen, mitä toimenpiteitä neuvosto aikoo asian suhteen toteuttaa? Yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-4027/98 ja E-0129/99 (29. maaliskuuta 1999) Arvoisa parlamentin jäsen on varmaankin tietoinen siitä, että komissio antoi 23. huhtikuuta 1998 jäsenvaltioille sekä pankeille ja niiden yhdistyksille osoitetun suosituksen euromuuntamisen pankkimaksuista. Kyseisessä suosituksessa komissio katsoi, että pankeilla ei ole laillista oikeutta periä: - maksua euroyksikön tai kansallisen rahayksikön määräisten saapuvien maksujen muuntamisesta siirtymäkauden aikana, - maksua kansallisen rahayksikön määräisten tilien muuntamisesta euroyksikön määräisiksi siirtymäkauden lopussa, - erisuuruista maksua euroyksikön määräisestä palvelusta kuin muuten samanlaisesta kansallisen rahayksikön määräisestä palvelusta. Muiden tarjoamiensa palvelujen osalta pankeilla on periaatteessa oikeus periä maksu, mikäli ne noudattavat perustamissopimuksen sääntöjä ja erityisesti sen kilpailusääntöjä. 5 ja 6 kohdan osalta: Perustamissopimuksen 89 artiklan mukaisesti komission tehtävä on varmistaa, että perustamissopimuksessa ja erityisesti sen 85 ja 86 artiklassa esitettyjä vapaan kilpailun periaatteita noudatetaan (kilpailua rajoittavia tai vääristäviä sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja sekä määräävän aseman väärinkäyttöä koskeva kielto).
Virallinen lehti nro C 341 , 29/11/1999 s. 0037



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0031/99 esittäjä(t): Nikitas Kaklamanis (UPE) komissiolle (20. tammikuuta 1999) Aihe: Yhdysvaltojen hallituksen amerikkalaisille maanviljelijöille myöntämä erityistuki Yhdysvaltojen hallitus tukee amerikkalaisia maanviljelijöitä myöntämällä heille erityistukea, jonka tarkoituksena on lievittää maataloustuotteiden maailmanmarkkinahintojen laskusta aiheutuvia ongelmia. Euroopan unioni taas on ryhtynyt vähentämään ennennäkemättömällä tavalla maatalousmenojen osuutta yhteisön talousarviosta lähinnä leikkaamalla yhteisön maanviljelijöille maksettavia tukiaisia. Tämän seurauksena pienituloisille, ennen kaikkea yhteisön eteläisten osien maanviljelijöille aiheutuu valtavia taloudellisia menetyksiä. Onko erityistuen maksaminen amerikkalaisille maanviljelijöille komission mielestä Maailman kauppajärjestön laatimien sääntöjen mukaista ja mitä komissio aikoo tehdä estääkseen eurooppalaisten maanviljelijöiden kilpailukyvyn heikentymisen ja tulojen vähenemisen entisestään? Komission jäsenen Franz Fischlerinkomission puolesta antama vastaus (10. maaliskuuta 1999) Maailman kauppajärjestön (WTO) jäsenet ovat ryhtyneet alentamaan kotimaisia tukia määrällisten sitoumusten mukaisesti. Maataloussopimuksessa määrättyjen erityisperusteiden mukaisiin tukiin ("green and blue box" -toimenpiteet) ei kuitenkaan sovelleta tätä alennussitoumusta. Arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemat Yhdysvaltojen toimenpiteet on ilmoitettava WTO:lle, joka varmistaa niiden perinpohjaisen tutkimuksen niiden luonteen ja Yhdysvaltojen antaman tukien alennussitoumuksen perusteella. Nykyisten maatalouden markkinajärjestelyjen kautta yhteisöllä on kohtuulliset mahdollisuudet reagoida maailmanmarkkinoiden kehitykseen. Agenda 2000 -asiakirjan ehdotukset muodostavat lähtökohdan sisäisen ja ulkoisen kilpailukyvyn parantamiselle tulevaisuudessa sen varmistamiseksi, että yhteisön tuottajat saavat täyden hyödyn markkinoiden kehityksestä.
Virallinen lehti nro C 370 , 21/12/1999 s. 0108



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0788/99 esittäjä(t): Graham Mather (PPE) komissiolle (6. huhtikuuta 1999) Aihe: Komission kritiikki brittiläistä MCA:ta (Medicines Control Agency) kohtaan Osa Yhdistyneen kuningaskunnan teollisuudesta on esittänyt valituksen MCA:ta kohtaan, minkä seurauksena myös komissio on arvostellut lääkevalmisteiden valvonnasta vastaavaa MCA:ta, koska viranomaiset eivät ole pystyneet soveltamaan lääkevalmisteita koskevaa lainsäädäntöä tuoteluokituksen raja-alueilla, johon kuuluvat elintarvikkeet, kosmetiikka, lääkintään käytettävät tuotteet ja lääkevalmisteet. Yhdistynyt kuningaskunta on vastikään esittänyt tätä alaa koskevia uusia lainsäädäntöehdotuksia. 1. Mikä oli komission MCA:ta kohtaan osoittaman kritiikin perimmäinen tavoite? 2. Ottavatko komission mielestä Yhdistyneen kuningaskunnan asiaa koskevat lainsäädäntöehdotukset huomioon tämän kritiikin? 3. Katsooko komissio, että uudet lainsäädäntöehdotukset eivät rajoita kohtuuttomasti tiettyjen tuotteiden saatavuutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja näin häiritse sisämarkkinoiden saumatonta toimintaa? Komission jäsenen Martin Bangemanninkomission puolesta antama vastaus (7. toukokuuta 1999) Lääkevalmisteita koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 26. tammikuuta 1965 annetun direktiivin 65/65/ETY(1) 1 artiklan mukaan lääkkeeksi katsotaan kaikki aineet tai aineitten yhdistelmät, jotka on tarkoitettu ihmisen tai eläimen sairauden hoitoon tai ehkäisyyn. Myös kaikki aineet tai aineitten yhdistelmät, jotka voidaan antaa ihmiselle tai eläimelle sairauden syyn selvittämiseksi taikka elintoimintojen palauttamiseksi, korjaamiseksi tai muuttamiseksi ihmisessä tai eläimessä, on katsottava lääkkeeksi. Yleinen periaate on, että valmiiksi valmistetut lääkkeet voidaan saattaa jäsenvaltion markkinoille ainostaan, jos niiden laatu, turvallisuus ja tehokkuus on todistettu markkinoille saattamisen lupamenettelyssä. Jäsenvaltioiden olisi pitänyt panna näitä perussäännöksiä täytäntöön lainsäädännössään jo vuosien ajan. Komissio sai kuitenkin tietoonsa erästä tiettyä tuoteryhmää koskevan valituksen yhteydessä, ettei Yhdistyneen kuningaskunnan laissa pantu edellä mainittuja sääntöjä johdonmukaisesti täytäntöön kaikkien Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla olevien tuotteiden osalta (erityisesti tiettyjen "terveystuotteiden" osalta). Komission oli tuolloin yhteisön lainsäädännön valvojan ominaisuudessaan kehotettava Yhdistynyttä kuningaskuntaa saattamaan lääkkeiden luokitusta koskeva kansallinen lainsäädäntönsä yhteisön lainsäädännön mukaiseksi. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että ne aikovat saavuttaa tavoitteen eli yhteisön lainsäädännön täyden noudattamisen hyväksymällä nopeasti uudet lääkkeiden luokitusta koskevat säännösehdotukset. Komissio odottaa, että kyseisten uusien säännösten antamisella päästään tähän tavoitteeseen ja toivoo, että lääkkeitä koskevan yhteisön lainsäädännön täysipainoinen täytäntöönpano Yhdistyneessä kuningaskunnassa edistää sisämarkkinoiden toimivuutta. (1) EYVL 22, 9.2.1965.