Virallinen lehti nro C 135 , 14/05/1999 s. 0058



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2443/98 esittäjä(t): Heidi Hautala (V) komissiolle (30. heinäkuuta 1998) Aihe: Merikilpikonnat Euroopan yhteisöt (EY) tekivät Maailman kauppajärjestö WTO:lle kolmannen osapuolen esityksen Yhdysvaltain, Intian, Malesian, Pakistanin ja Thaimaan välisessä kiistassa. Kiista koskee Yhdysvaltain asettamia katkaravun tuontirajoituksia, joita sovelletaan, kun käytetyt pyyntimenetelmät ovat todennäköisesti kohtalokkaita merikilpikonnien uhanalaisen lajin kannalta. EY:llä on WTO:n riitojen ratkaisua koskevan sopimuksen mukaisesti oikeus antaa oma puheenvuorokantansa yleisölle. Aikooko komissio edellä mainitun huomioon ottaen esittää puheenvuorokantansa? Erityisesti olisi selvitettävä seuraavaa: 1. Miksi EY sekaantui tähän kiistaan? 2. Kuinka EY voi onnistua pyrkimyksessään vastustaa Yhdysvaltain asettamia rajoituksia vaarantamatta uhanalaisia merikilpikonnia, jotka on sisällytetty uhanalaisten villieläin- ja kasvilajien kauppaa koskevassa CITES-yleissopimuksessa - jonka yhtenä osapuolena on EY - olevaan 1 liitteeseen? 3. Miksi EY ehdotti WTO:n yleisten poikkeusten (XX artiklan g kohta) yhteydessä, että saattaisi olla asianmukaista määritellä "an exhaustive natural resource" (katoamassa oleva luonnonvara, suomennos ainoastaan tiedoksi) lajeiksi, joita suojellaan Bonnin yleissopimuksella tai lajeiksi, jotka on luetteloitu CITES-sopimuksen liitteessä 1 (mutta ei liitteissä 2 tai 3)? 4. Missä määrin komissio on tyytyväinen riitojenratkaisupaneelin tekemiin Yhdysvaltojen vastaisiin havaintoihin? Komission jäsenen Sir Leon Brittaninkomission puolesta antama vastaus (6. lokakuuta 1998) 1. ja 2. Osallistumalla kolmannen osapuolen ominaisuudessa merikilpikonnia koskevan kiistan käsittelyyn komissio halusi yhteisön puolesta vaikuttaa tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XX artiklaa koskevan oikeuskäytännön muodostumiseen tavalla, joka olisi yhdenmukainen yhteisön kauppa- ja ympäristöpolitiikan kanssa, jota on esitelty yksityiskohtaisesti helmikuussa 1996 julkaistussa komission tiedonannossa(1). Yhteisön kolmannen osapuolen esitykset ensimmäisen asteen riitojenratkaisuelimelle ja valituselimelle perustuvat kantaan, jonka mukaan kansainvälinen yhteistyö on yksipuolisia toimia tehokkaampi ja kaupankäyntiä vähiten häiritsevä tapa käsitellä maailmanlaajuisia ja rajat ylittäviä ympäristöongelmia. Saman ajattelun mukaisesti on suotavaa, että Maailman kauppajärjestön (WTO) jäsenet edistävät yhteisten ympäristövarojen, myös muuttavien lajien, suojelua sopimalla toimintatavoista kansainvälisellä tasolla. Tämä on kaikilta osin sopusoinnussa ympäristöstä ja kestävästä kehityksestä annetun Rion julistuksen periaatteen nro 12 kanssa. Yhteisö katsoo kuitenkin, että yksittäinen WTO:n jäsen voi ottaa käyttöön yksipuolisia kauppapoliittisia keinoja yhteisten ympäristövarojen suojelemiseksi. Toimintaa on kuitenkin säänneltävä; yksipuoliset kauppapoliittiset toimenpiteet voitaisiin hyväksyä ainoastaan, jos kiistaa olisi jo toden teolla yritetty ratkaista kansainvälisellä tasolla. Tämä on olennainen tekijä merikilpikonnakiistassa ottaen huomioon, ettei Yhdysvallat ole pystynyt osoittamaan yrittäneensä aktiivisesti edistää merikilpikonnien suojelua yhteistyömenetelmin ennen yksipuolisten kauppapakotteiden käyttöön ottamista. Komissio on vakuuttunut, että tulkitsemalla GATTin XX artiklaa yhteisön ehdottamalla tavalla voitaisiin merkittävästi edistää kaupan vapauttamisen ja ympäristönsuojelun välistä suhdetta niin, että niiden tavoitteet olisivat keskenään sopusoinnussa. Ensinnäkin WTO:n on tunnustettava yhteistyö maailmanlaajuisten ja rajat ylittävien ympäristöongelmien ensisijaisena ratkaisuvälineenä. Tämä puolestaan johtaisi siihen, että entistä useammat tahot liittyisivät monenvälisiin ympäristöalan sopimuksiin. 3. Arvoisan parlamentin jäsenen kysymys GATTin XX artiklan g kohdan tulkinnasta näyttäisi perustuvan väärinkäsitykseen. Kolmannen osapuolen esityksessään riitojenratkaisuelimelle yhteisö viittasi edellisen kiistatapauksen yhteydessä vahvistettuihin tulkintaperusteisiin (torjuakseen kapea-alaisen tulkinnan, jonka mukaan ainoastaan kaupallista arvoa omaavat elottomat luonnonvarat tai lajit katsottaisiin kyseisen kohdan nojalla ehtyviksi luonnonvaroiksi, ("exhaustible natural resources")). Komissio katsookin, että periaatteessa GATTin XX artiklan g kohdassa tarkoitettuja ehtyviä luonnonvaroja ovat kaikki eläin- ja kasvilajit ja ilman muuta CITES-sopimuksen liitteissä I-III luetellut lajit. 4. Yhteisö on sitä mieltä, että riitojenratkaisuelimen päätös on omiaan laajentamaan kaupan ja ympäristön välisestä suhteesta käytävää keskustelua WTO:n kauppa- ja ympäristökomiteassa, jossa yhteisö on johdonmukaisesti esittänyt kantansa, jonka mukaan monenvälisten ratkaisumenetelmien pitäisi olla ensisijaisia WTO:n sääntöihin nähden. Joitakin riitojenratkaisuelimen kertomukseen sisältyviä väitteitä on kuitenkin tarkasteltava yksityiskohtaisemmin valituselimessä. Komissio katsoo, että tässä esiin tuodut seikat osoittavat, että yhteisö on osallistunut asian käsittelyyn vilpittömin mielin etsittäessä tehokkaita keinoja sovittaa yhteen kaupallisia ja ympäristöön liittyviä kysymyksiä ja säilyttää kauppaan koskevien ympäristökysymysten käsittelymahdollisuus WTO:ssa. (1) KOM(96) 54 lopullinen.