KIRJALLINEN KYSYMYS E-2261/99

esittäjä(t): Marie Isler Béguin (Verts/ALE) komissiolle

(13. joulukuuta 1999)

Aihe: Tutkintojen tunnustaminen

Euroopan yhteisön perustamissopimusta, jossa määrätään työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta, sijoittautumisvapaudesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudesta sekä tutkintojen ja ammatillisen koulutuksen tunnustamisesta, ei noudateta.

Tutkintojen vastavuoroista tunnustamista koskevan järjestelmän mukaan vastaanottava jäsenvaltio ei voi kieltää yhteisön jäsenvaltion kansalaiselta pääsyä säädeltyyn ammattiin, jos henkilöllä on pätevyys tämän ammatin harjoittamiseen alkuperämaassaan. Jäsenvaltioiden tutkintojen yhdenmukaistamista ja tunnustamista ei kuitenkaan ole vielä saatettu ajan tasalle tämä koskee esim. esikoulunopettajan tutkintoa (Belgia-Ranska) ja arkkitehdin tutkintoa (Ranska-Kreikka).

Tällaiset hallinnolliset seikat aiheuttavat sosiaalista ja ammatillista syrjäytymistä Euroopassa, joka puhuu rajojen poistamisen puolesta.

Komissio on päättänyt haastaa Ranskan ja Kreikan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen yhteisön lainsäädännön rikkomisesta.

Millä tavoin EU:n kansalaisen tulee menetellä ja mihin tahoon hänen tulee vedota, jos häneltä kielletään työskentelymahdollisuus, koska hän ei pysty osoittamaan tutkinnon vastaavuutta?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(20. tammikuuta 2000)

Yleinen järjestelmä perustuu vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen, jonka mukaisesti oletetaan, että yhteisön jäsenvaltiossa saatuja tutkintotodistuksia voidaan pitää samanarvoisina. Tätä periaatetta on sovellettu säänneltyihin ammatteihin, joihin vaadittavaa vähimmäiskoulutusta ei ole määritelty yhteisön laajuisesti(1). Vastaanottavan jäsenvaltion on verrattava toisesta jäsenvaltiosta (kotivaltio) tulevan hakijan ammattipätevyyttä vastaanottavan valtion vaatimuksiin. Jos erot ovat merkittäviä, vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia hakijalta kelpoisuuskokeen tai harjoittelujakson suorittamista tai ammattikokemusta.

Kukin jäsenvaltio vastaa yhteisön lainsäädännön sisällyttämisestä kansalliseen oikeusjärjestelmään. Tärkeimpien direktiivien, joilla luodaan yleinen järjestelmä, täytäntöönpano on saatettu miltei loppuun kaikissa jäsenvaltioissa; neuvoston 21. joulukuuta 1988 antama direktiivi 89/48/ETY vähintään kolmevuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä(2) ja neuvoston 18. kesäkuuta 1992 antama direktiivi 92/51/ETY direktiiviä 89/48/ETY täydentävästä ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta toisesta yleisestä järjestelmästä(3). Direktiivin 89/48/ETY täytäntöönpanoa ei ole saatettu loppuun Kreikassa. Komissio on saattanut asian tuomioistuimen käsiteltäväksi ja on pyytänyt uhkasakon määräämistä EY:n perustamissopimuksen 228 artiklan 2 kohdan nojalla (entinen 171 artikla). Lisäksi yleisen järjestelmän mukaiset kansalaisten perusoikeudet ovat suoraan sovellettavia jäsenvaltioissa. Kansalaiset voivat siten vaatia näitä oikeuksia kansallisissa tuomioistuimissa ja käyttää kansallisia oikeussuojakeinoja, joiden on oltava saatavilla kaikissa jäsenvaltioissa(4). Lähinnä kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan kuuluu päättää, ovatko kansalliset viranomaiset yksittäistapauksessa rikkoneet yhteisön lakia. Tässä tapauksessa kansallinen tuomioistuin voi pyytää yhteisön tuomioistuinta antamaan yhteisön lainsäädännön tulkintaa koskevan ennakkoratkaisun.

Perustamissopimusten mukaisesti komission tehtävänä on varmistaa, että yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan asianmukaisesti. Siitä johtuu, että jos jäsenvaltio ei noudata yhteisön oikeutta, komissiolla on valtuudet yrittää saada jäsenvaltio noudattamaan yhteisön oikeutta (jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne) ja tarvittaessa saattaa asia Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Komissio ryhtyy asianmukaiseksi katsomiinsa toimiin joko kantelun tai komission itse havaitsemien rikkomusepäilyjen perusteella. On todettava, että yksittäistapauksessa komission aloittamalla rikkomusta koskevalla menettelyllä ei ole samaa oikeudellista pätevyyttä kuin kansallisella oikeustoimella, ja siksi komission toimi ei voi korvata kansallista oikeustointa.

Kuka tahansa voi esittää jäsenvaltiota vastaan kantelun komissiolle niistä jäsenvaltion käytänteistä tai (lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin liittyvistä) toimista, jotka kantelijan mielestä ovat yhteisön oikeuteen kuuluvan säännöksen tai periaatteen vastaisia. Kantelijan ei tarvitse osoittaa, että asialla on merkitystä hänen oikeussuojansa kannalta; hänen ei myöskään tarvitse todistaa, että kantelun kohteena oleva rikkomistapaus kohdistuu pääasiassa ja välittömästi hänen etuihinsa. Jotta kantelu voidaan ottaa käsiteltäväksi, siinä on ilmoitettava, että jäsenvaltio on toiminut yhteisön oikeuden vastaisesti. Kantelussa ei siten voi olla kyse yksityishenkilöiden välisestä kiistasta.

Kansalainen, jonka tutkintotodistusta ei ole tunnustettu, voi ottaa yhteyttä yhteen kansallisista yhteyspisteistä, joista on saatavana luettelo kaikissa komission tiedotustoimistoissa. Kansalaisille yhteisön

lainsäädännön mukaan kuuluvista oikeuksista saa tietoja myös kansalaisten Vastauspalvelusta (ilmainen numero kaikissa jäsenvaltioissa) tai Internetistä.

(1) Yleistä järjestelmää ei voida soveltaa ammatteihin, joista on annettu kelpoisuuden vähimmäistason yhtenäistämistä koskevia säädöksiä (esimerkiksi lääkärit, yleissairaanhoitajat, kätilöt, hammaslääkärit, farmaseutit ja jossain määrin myös arkkitehdit). Näiden ammattien osalta tutkintojen tunnustaminen on automaattista.

(2) EYVL L 19, 24.1.1989.

(3) EYVL L 209, 24.7.1992.

(4) Ks. direktiivin 89/48/ETY 8 artiklan 2 kohta sekä direktiivin 92/51/ETY 12 artiklan 2 kohta.