KIRJALLINEN KYSYMYS P-1326/02

esittäjä(t): Earl of Stockton (PPE-DE) komissiolle

(2. toukokuuta 2002)

Aihe: Eurooppalainen pidätysmääräys

Katsooko Euroopan komissio, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat ehdotukset eivät koske jossakin jäsenvaltiossa käytettäviä menettelyjä, jotka eivät ole kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön vastaisia?

Jos tällainen menettely on kuitenkin laitonta jossakin toisessa jäsenvaltiossa, vahvistaako komissio, ettei kyseisellä jäsenvaltiolla ole oikeutta turvautua eurooppalaiseen pidätysmääräykseen asiaan liittyvien henkilöiden luovuttamiseksi?

Katsooko komissio, että materiaalin lähettäminen jossakin jäsenvaltiossa Internetiin tai kansainvälisen postin välityksellä ulkomaille on yksinomaan kyseisessä jäsenvaltiossa käytettävä menettely?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(6. kesäkuuta 2002)

Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva puitepäätös, joka neuvoston on vielä muodollisesti hyväksyttävä, perustuu oikeuden päätösten vastavuoroiseen tunnustamiseen. Tämä tarkoittaa, että jäsenvaltion on tunnustettava ja pantava täytäntöön minkä tahansa muun jäsenvaltion oikeusviranomaisen päätös vaatia jonkun henkilön pidättämistä ja luovuttamista.

Ollakseen tehokas vastavuoroisen tunnustamisen on rajattava kaksoisrangaistavuuden periaatteen soveltamisalaa, sillä ainakin karkottamisen yhteydessä tuo periaate antaa jäsenvaltiolle mahdollisuuden kieltäytyä luovuttamasta henkilöä sellaisen teon perusteella, jota ei pidetä rikoksena tuon jäsenvaltion alueella.

Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa puitepäätöksessä(1) kaksoisrangaistavuuden periaate on suljettu pois 32 sellaisen rikoksen osalta, joista voidaan pidätysvaltion lainsäädännön nojalla määrätä vähintään kolmen vuoden vankeusrangaistus. Tämä tarkoittaa, että jos teko kuuluu mainittujen 32 rikoksen luetteloon ja siitä voidaan määrätä vähintään kolmen vuoden vankeusrangaistus pidätysvaltion lainsäädännön nojalla, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen ei tarvitse tarkistaa, onko teko rikos myös kansallisen lainsäädännön mukaan.

Jos rikos ei sisälly tuohon luetteloon tai jos siitä ei voida pidätysvaltiossa määrätä vähintään kolmen vuoden vankeusrangaistusta, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä luovuttamasta kyseistä henkilöä, jos tekoa, jonka johdosta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys, ei katsota rikokseksi kansallisessa lainsäädännössä (4 artiklan 1 kohta). Kaksoisrangaistavuuden periaatetta on kuitenkin sovellettava väljästi. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava, onko tekoja pidettävä rikoksina kansallisen lainsäädännön nojalla, mutta sen ei tarvitse arvioida, onko rikokset määritelty täysin samalla tavoin (joissakin määrittelyperusteissa voi olla eroja) tai onko rangaistustaso vastaava. Tässä suhteessa eurooppalainen pidätysmääräys eroaa rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevasta aiemmasta menettelystä, koska vähimmäisrangaistuksen vaatimusta täytäntöön panevassa jäsenvaltiossa ei enää ole.

Oikeusviranomainen voi antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen rikosoikeudellista syytteeseenpanoa varten vain, jos se on kansallisen lainsäädännön nojalla toimivaltainen tutkimaan kyseisen rikoksen ja jos teko voidaan katsoa sellaiseksi rikokseksi, josta voidaan määrätä vähintään yhden vuoden vankeusrangaistus. Jäsenvaltion oikeusviranomainen ei tietenkään voi antaa eurooppalaista pidätysmääräystä sellaisesta teosta, jota voidaan pitää rikoksena jonkin muun jäsenvaltion, mutta ei sen oman lainsäädännön nojalla.

Jäsenvaltion kansallisesta lainsäädännöstä riippuu, kuuluuko laittoman materiaalin lähettäminen Internetiin sen toimivaltaan. Jos tutkimukset ja syytteeseenpano koskevat useampaa kuin yhtä jäsenvaltiota, ne voivat saada koordinointiapua Eurojust-yksiköltä.

Neuvostossa on käsitelty komission ehdotusta puitepäätökseksi lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja lapsipornografiasta(2). Komissio on pyrkinyt laatimaan toimivaltaa koskevat vähimmäissäännöt siten, että ainakin yhdellä jäsenvaltiolla on kaikissa tapauksissa toimivalta nostaa syyte lapsipornografian julkaisemisesta Internetissä, kun materiaalia on toimitettu jäsenvaltion alueelta tai sen alueelle. Rasismia ja muukalaisvihaa koskevassa komission puitepäätösehdotuksessa(3) on omaksuttu sama asenne. Näissä teksteissä ei ole esitetty, että tällaisten tekojen voitaisiin katsoa tapahtuvan yksistään jossakin tietyssä jäsenvaltiossa. Komissio aikoo kuitenkin käsitellä yksinomaista toimivaltaa koskevia sääntöjä myöhemmin tänä vuonna tiedonannossa, jonka aiheena on toimivalta rikosasioita koskevien oikeudellisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen yhteydessä.

On syytä panna merkille, että tässä vastauksessa esitetyt arviot lainkäyttökysymyksistä koskevat vain eurooppalaista pidätysmääräystä. Siviilioikeuden alalla tilanne on toinen.

(1) Päätös perustuu komission ehdotukseen, joka on julkaistu virallisessa lehdessä EYVL C 332 E, 27.11.2001.

(2) EYVL C 62 E, 27.2.2001.

(3) EYVL C 75 E, 26.3.2002.