KIRJALLINEN KYSYMYS E-0785/02

esittäjä(t): Bartho Pronk (PPE-DE), Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE)ja Toine Manders (ELDR) komissiolle

(19. maaliskuuta 2002)

Aihe: Asetus (EY) N:o 44/2001

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annettu asetus (EY) N:o 44/2001(1) tuli voimaan 1. maaliskuuta 2002. Asetuksen 20 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:

Työnantaja voi nostaa kanteen ainoastaan sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, missä sijaitsee työntekijän kotipaikka.

Kun otetaan huomioon suuret työ-, sosiaaliturva- ja verolainsäädännön erot eri jäsenvaltioissa, vaikuttaa ensinäkemältä siltä, että menettelytavat kehkeytyisivät pitkäaikaisiksi, hankaliksi ja kalliiksi. Kiistakysymyksissä on työntekijän jäsenvaltiossa olevan tuomarin aina ensin otettava huomioon työnantajan jäsenvaltion lainsäädäntö. Lisäksi asiakirjat on aina käännettävä, mikä vie huomattavasti aikaa ja rahaa. Tämä olisi oikeutettua, jos työntekijä todella toimisi siinä jäsenvaltiossa, jossa hänellä on kotipaikka, mutta näin ei useinkaan ole. Määräys vaikuttaa sen vuoksi erittäin tiukalta.

1. Voiko komissio selventää tämän määräyksen tulkintaa, perusteluita ja sen aiheuttavia seurauksia, kun otetaan huomioon edellä mainitut huolenaiheet? Eikö olisi parempi käyttää perusteena sitä, että tuomiovaltaa on vain sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, joissa työ on tosiasiallisesti tehty?

2. Eikö nykyinen järjestelmä johda tarpeettoman korkeisiin käännöskuluihin? Voiko komissio ilmoittaa kuka vastaa käännöksistä aiheutuvista lisäkustannuksista ja eikö komissio katso, että tämä aiheuttaa tarpeetonta ja ylimääräistä rasitusta kansalaisille ja/tai yrityksille Euroopan unionissa?

(1) EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(21. toukokuuta 2002)

Pyrkimys moitteettomaan oikeudenhoitoon on keskeinen tekijä laadittaessa kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjä. Tällä oikeudenalalla toteutetaan kuitenkin myös muita yleisen edun mukaisia tavoitteita, kuten oikeusriidan läheisyys tuomioistuimen valinnan ja sovellettavan lainsäädännön kannalta sekä heikomman osapuolen suojelu.

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annettu asetus (EY) N:o 44/2001(1) tuli voimaan 1. maaliskuuta 2002. Sen työsopimusta koskevia säännöksiä on muutettu nimenomaan heikomman osapuolen suojelemiseksi toimivaltaa koskevilla säännöillä, jotka suojaavat sen etuja paremmin kuin yleiset säännöt, jotka olisivat johtaneet työnantajaa lähempänä olevan tuomioistuimen ensisijaisuuteen. Asetuksen 20 artiklassa säädetään tämän vuoksi, että työnantaja voi nostaa kanteen työntekijää vastaan ainoastaan sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, missä sijaitsee työntekijän kotipaikka. Sen sijaan työntekijä voi nostaa kanteen työnantajaa vastaan sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, missä sijaitsee hänen kotipaikkansa tai toisessa jäsenvaltiossa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä työntekijä tavallisesti työskentelee, tai sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä hän viimeksi työskenteli.

Sovellettavan lain osalta kaikkia jäsenvaltioita sitovassa Rooman yleissopimuksessa 19. päivältä kesäkuuta 1980 määrätään, että tuomiovaltaa käyttävä tuomari soveltaa osapuolten valitsemaa lakia, mutta valinta ei kuitenkaan voi poistaa työntekijältä suojaa, joka hänellä tavallisesti on työn tavanomaisen suorituspaikan lain sitovien säännösten perusteella. Jos valintaa ei tehdä, sovelletaan sen maan lakia, jossa työntekijä tavanomaisesti suorittaa työnsä. Näin ollen rajatyöntekoa koskevat ainoastaan asetuksen N:o 44/2001 säännökset, joissa erotetaan sovellettava laki ja toimivaltaisen tuomioistuimen laki. Tämä ratkaisu johtuu yhtäältä tarpeesta kattaa kaikki saman yrityksen työntekijät samalla lainsäädännöllä ja toisaalta siitä, että työn suorituspaikan lainsäädäntö ja erityisesti sen sitovat työsuojelua koskevat säännökset ovat kiinteimmin sidoksissa riitaan. Mainittakoon kuitenkin, että komissio valmistelee parhaillaan

vihreää kirjaa Rooman yleissopimuksen muuttamisesta yhteisön välineeksi sekä sen nykyaikaistamisesta. Kyseisen yleissopimuksen työsopimuksia koskevat määräykset saattavatkin saada osakseen kriittistä arviointia.

Lisäksi asetuksen 73 artiklassa säädetään, että komissio antaa viimeistään viiden vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen sen soveltamisesta. Vaikka arvoisan parlamentin jäsenen kuvaama tilanne, joka on ollut olemassa jo silloin, kun neuvosto antoi asetuksen N:o 44/2001, ei ole tullut käytännössä vastaan eikä johtanut muutosehdotuksiin neuvotteluissa, komissio voi tarkastella tämän kertomuksen laatimisen yhteydessä sitä, olisiko asetuksen soveltamisesta jäsenvaltioissa pääteltävissä, että sen 20 artikla aiheuttaa vaikeuksia, jotka liittyvät erityisesti oikeudenkäyntikulujen kallistumiseen.

Komissio ei siis aio tässä vaiheessa ehdottaa juuri voimaan tulleen asetuksen (EY) N:o 44/2001 tarkistamista.

(1) EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1.