Virallinen lehti nro C 117 , 16/04/1998 s. 0001



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0884/97 neuvostolle esittäjä(t): Nikitas Kaklamanis (UPE) (11. maaliskuuta 1997) Aihe: Talous- ja rahaliiton seuraukset Yhteisen eurooppalaisen rahayksikön käyttöönotto on näinä päivinä polttava aihe. On kuitenkin olemassa joukko ratkaisemattomia kysymyksiä, sekä liittyen niiden maiden kohtaloon, jotka tulevat osallistumaan Emuun, että niiden maiden kohtaloon, jotka eivät halua siihen osallistua tai aikovat liittyä siihen myöhemmin. Asia on erittäin tärkeä - älkäämme unohtako, että keskustelun aiheeksi nousee myös metafyysistä ongelmatiikkaa, esim. mitä mieltä EU:n perustajaisät olisivat Emusta jne. - ja siksi haluaisin kysyä neuvostolta seuraavaa: 1. Onko arvioitu sitä, mitä seurauksia erityisesti pienissä maissa on makrotaloudellisten työvälineiden, esim. kotimaisen valuutan devalvointimahdollisuuden, menettämisestä? 2. Onko tutkittu, millä tavoin voitaisiin tasapainottaa - jälleen erityisesti - pienten maiden tuotteiden kilpailukyvyn väheneminen, kun ne eivät kykene tasapainottamaan sitä edes hillityllä valuuttansa vaihtokurssin mukautuksella? 3. Onko otettu huomioon, että EU:n pienten maiden tuotannon lasku ja työttömyyden kasvu niissä saattaa johtaa niiden julkisen talouden tilan heikentymiseen siinä määrin, että verotuksen kiristäminen ja tuskalliset sosiaalimenojen leikkaukset näyttäisivät väistämättömiltä? 4. Onko neuvosto tarkastellut sitä tulevaisuudennäkymää, että monikansalliset yritykset todennäköisesti keskittävät investointinsa EU:ssa eurovaluutta-alueelle ja vetäytyvät maista, joiden talous on jo muutenkin horjuvassa ja teollisesti taantuneessa tilassa? 5. Onko EU:n pienistä maista, jotka eivät tule olemaan ensimmäisten Emuun osallistuvien maiden joukossa, huolehdittu, jotta niiden mukaantulo tulisi mahdolliseksi ja onnistuisi mahdollisimman lyhyessä ajassa? Vastaus (14. joulukuuta 1997) Kysymysten 1. , 2. ja 3. neuvosto muistuttaa, että rahapolitiikan päätavoite EMU:n kolmannessa vaiheessa on pitää hinnat vakaina. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 109 j artiklassa on määrätty neljä lähentymisperustetta. Nämä perusteet edellyttävät, että sekä ne jäsenvaltiot, jotka ottavat yhteisen rahan käyttöön heti alussa, että ne, jotka tekevät sen myöhemmin, ryhtyvät kestäviin pyrkimyksiin sellaisen makrotaloudellisen tilanteen luomiseksi, jossa on mahdollista säilyttää hintojen ja valuuttakurssien vakaus. Amsterdamin Eurooppa-neuvoston päätöslauselmassa valuuttakurssimekanismin perustamisesta talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa korostetaan sitä, että yhteismarkkinoiden moitteeton toiminta, investointien lisääminen, kasvu ja työllisyyden parantaminen edellyttävät vakaata taloudellista toimintaympäristöä. Sen luominen on näin ollen kaikkien jäsenvaltioiden edun mukaista. Edelleen päätöslauselmassa vahvistetaan, että kestävän valuuttakurssivakauden edellytyksenä on, että jäsenvaltiot noudattavat kurinalaista ja vastuullista hintavakuteen tähtäävää rahapolitiikkaa sekä tervettä finanssi- ja rakennepolitiikkaa. Uusi valuuttajärjestelmä, jolla kolmannen vaiheen alusta alkaen korvataan nykyään voimassa oleva Euroopan valuuttajärjestelmä, tarjoaa viitekehyksen euroalueen ulkopuolisten, valuuttakurssijärjestelmään osallistuvien jäsenvaltioiden terveelle talous- ja rahapolitiikalle. Samalla mekanismi osaltaan myös suojaa kaikkia jäsenvaltioita oikeudettomilta paineilta valuuttamarkkinoilla ja vahvistaa markkinoiden luottamusta. 4. Tähän mennessä neuvostolle ei ole esitetty tutkimuksia, joissa arvioitaisiin arvoisan parlamentin jäsenen kuvaamaa mahdollisesti syntyvää tilannetta. 5. Uusi järjestelmä tukee niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät ota euroa käyttöön, vakavia pyrkimyksiä saavuttaa talouden perustekijöiden kestävän lähentymisen korkea taso sekä ottaa euro mahdollisesti käyttöön myöhemmin Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa vahvistettujen lähentymisperusteiden puitteissa.