Virallinen lehti nro C 196 , 22/06/1998 s. 0016



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3777/97 komissiolle esittäjä(t): Jean-Antoine Giansily (UPE) ja Jacques Donnay (UPE) (21. marraskuuta 1997) Aihe: Ranskan tekstiilialaa koskeva suunnitelma Komissio on viime aikoina arvostellut kovasti Ranskan tekstiilialaa koskevaa suunnitelmaa, joka luotiin Ranskan edellisen hallituksen aikana vuonna 1995 ja joka tunnetaan yleisesti nimellä ¨Borotran suunnitelma¨ ja johon sisältyy järjestelmä tekstiilialan yritysten sosiaalikulujen alentamiseksi. Tämä suunnitelma, josta on hyötynyt yli 2 000 yritystä, olisi mahdollistanut työntekijöiden lukumäärän vakiinnuttamisen, jopa pienen lisäyksen alalla, joka on kymmenessä vuodessa menettänyt puolet työpaikoistaan. Näyttää siltä, ettei Bryssel pelkästään tuomitse tätä suunnitelmaa laittomaksi, vaan vaatisi kaiken lisäksi, että tietyt tukia saaneet tekstiilialan yritykset palauttavat saamansa tukirahat. Voiko komissio kertoa ne kriteerit ja argumentit, joita on esitetty ja joiden perusteella tämä suunnitelma katsotaan laittomaksi? Eikö tällainen näkökanta ole sopimaton nykytilanteessa, kun kaikki vastuulliset eurooppalaiset osapuolet ovat vakuuttaneet, että Euroopan unionissa on annettava ehdoton etusija työpaikkojen säilyttämiselle ja työllisyyden edistämiselle? Miten komissio suhtautuu siihen, että tekstiilialan vaikea nykytilanne huomioon ottaen käytettäisiin sellaista vaihtoehtoa, että asetetaan kyseenalaiseksi pakolliset verot ja sosiaaliturvamaksut, jotka lisäävät aiheettomasti työvoimakustannuksia, ja aletaan periä Euroopan unionin rajoilla sosiaali- ja veropoliittista pääsymaksua? Komission jäsenen Karel Van Miertin komission puolesta antama vastaus (13. tammikuuta 1998) Komissio on todennut 9 päivänä huhtikuuta 1997 tekemässään päätöksessä, että koeluontoisina myönnetyt tuet, joilla alennettiin sosiaalikustannuksia tekstiili-, vaatetus-, nahka- ja kenkäalalla (eli tekstiilialalla), eivät olleet ainoastaan laittomia, vaan myös Euroopan yhteisön perustamissopimuksen vastaisia. Kyseiset tuet olivat laittomia sen vuoksi, että Ranska on aloittanut niiden myöntämisen tuensaajayrityksille ennen kuin komissio on tehnyt niistä päätöstä. Tuet myönnettiin perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdasta ja komission useista varoituksista huolimatta. Komissio katsoo, että tietyn alan yritysten pitäisi yleensä pystyä rahoittamaan työmarkkinaosapuolten välisistä sopimuksista niille aiheutuvat kulut omista talousarviostaan riippumatta siitä, ovatko nämä sopimukset tehty työajan muuttamiseksi vai muista syistä, ja vaikka ne merkitsisivät palkankorotuksia tai ylimääräisiä, yhteisiin säännöksiin sisältymättömiä lomia. Näin ollen komissio katsoo, että tässä tapauksessa jo se seikka, että jäsenvaltio on toteuttanut toimenpiteitä asiassa, osoittaa, että koko toimenpide on luonteensa vuoksi valtiontukea. Koska tuet ovat alakohtaisia ja koska ne on myönnetty herkälle alalle, joka on kriisissä Ranskan lisäksi koko yhteisössä, komissio ei ole voinut myöntää työllisyystuen suuntaviivoissa ((EVYL C 334, 12.12.1995. )) tarkoitettuja poikkeuksia. Ranskan tukiohjelman olisi voitu katsoa kuuluvan perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan vain, jos kyseiset toimenpiteet olisi ulotettu koskemaan koko Ranskan taloutta. Komissio on kehottanut perimään laittomasti myönnetyn tuen takaisin siltä osin kuin se ylittää 100 000 ecun ¨vähämerkityksisen tuen¨ ylärajan kolmen vuoden aikana. Tukea on kuitenkin peritty takaisin vain joiltakin yli 50 työntekijää työllistäviltä yrityksiltä. Muiden yritysten saama tuki ei ylitä tätä ylärajaa, ja komissio katsoo, että tuet ovat niiden kohdalla merkitykseltään vähäisiä. Komissio on katsonut päätöksessään, että yhteisön ensisijaisena päämääränä on toiminta työllisyystilanteen parantamiseksi, ja että näiden kamppailutoimenpiteiden onnistumisen edellytyksenä on jäsenvaltioissa noudatettavan kokonaistalouspolitiikan ja teollisuuspolitiikan syvempi integraatio. Komission tavoin myös jäsenvaltioiden on käytettävä mielikuvitusta ja rohkeutta etsiessään uusia ratkaisuja työttömyyden voittamiseksi. Komissio on aina korostanut, että sen kyseistä järjestelyä koskevilla huomioilla ei ole yhteyttä Ranskan pyrkimyksiin luoda työpaikkoja (erityisesti nuorille), vaan ne liittyvät tapaan, jolla nämä tavoitteet pyritään saavuttamaan, sekä sen vaikutuksiin. Kyseisen alakohtaisen tukijärjestelmän hyväksymisellä voidaan siirtää yhden jäsenvaltion yritysten ongelmia sen toisessa jäsenvaltiossa sijaitseville kilpailijoille. Näiden seikkojen perusteella komissio katsoo, että alakohtaisiin tukiin on suhtauduttava tiukasti, jotta niiden yleistyminen eri jäsenvaltioissa voitaisiin torjua ajoissa ja jotta koko sisämarkkinoiden käsitteen kyseenalaistaminen voitaisiin estää. Lisäksi komissio muistuttaa, että se on julkaissut tiedonannon valtiontukien valvonnasta ja työkustannusten alentamisesta ((EYVL C 1, 3.1.1997. )), josta käy ilmi, mitä perustamissopimuksen mukaisia ratkaisuvaihtoehtoja alalla voidaan toteuttaa. Komissio myös toivoo, että 20. ja 21. marraskuuta 1997 kokoontunut työllisyystilannetta käsittelevä Eurooppa-neuvosto voisi ehdottaa jäsenvaltioiden toimeenpantavaksi vaihtoehtoja alakohtaisille tuille.