KIRJALLINEN KYSYMYS E-0946/02

esittäjä(t): Marie Isler Béguin (Verts/ALE) neuvostolle

(9. huhtikuuta 2002)

Aihe: Meriliikenteen turvallisuuden parantaminen

Säiliöalus Erikan haverin, joka tapahtui 12. joulukuuta 1999, vuoksi Bretagnen rannikolle valui 28 000 tonnia raskasta polttoöljyä. Onnettomuus aiheutti peruuttamatonta vahinkoa meren eläimistölle ja kasvistolle ja vahingoitti alueen merivaroja ja rannikkoja ja sitä kautta paikallista talouselämää.

Erikan haverin tapaiset satunnaiset saastumiset ovat vain murto-osa tapauksista, joissa öljyä pääsee mereen, vaikka ne herättävätkin runsaasti huomiota ja aiheuttavat välittömästi suuria vahinkoja. Suurin osa tankkien puhdistamisesta hiilivedyistä ja muista haitallisista aineista, jotka joutuvat merten ekosysteemeihin, on tahallista ja niin ollen rikollista. Näin toimitaan sillä tekosyyllä, että siten säästetään aikaa tai rahaa vältettäessä säiliöiden puhdistuskustannukset. Valtameriin päästetään vuosittain laittomasti ja lähes ilman seuraamuksia arviolta kaksi miljoonaa tonnia hiilivetyjä. Virallisesti Ranskan kansalliskokous arvioi tämän rutiininomaisen saastuttamisen määräksi 600 000 tonnia vuosittain pelkästään Välimeren alueella, mikä vastaa joka viikko Erikan haverin talouselämälle, ympäristölle ja tuleville sukupolville aiheuttamia vahinkoja.

Voisiko neuvosto ilmoittaa tarkalleen, missä jäsenvaltioissa ja jäsenehdokasvaltioissa on tähän mennessä otettu käyttöön satamissa tankkien puhdistamista varten tarvittavat rakenteet sekä tarvittavat alusten tarkastus- ja seurantaverkostot, joiden avulla voitaisiin varmistaa kyseisten rakenteiden tehokkuus?

Voisiko neuvosto ilmoittaa kantansa niiden toimien soveltamiseen, jotka koskevat automaattista alukselle nousua tapauksissa, joissa alus jää kiinni itse teossa tai joissa aluksen epäillään syyllistyneen laittomaan tankkien puhdistamiseen? Voisiko neuvosto ilmoittaa kantansa myös sellaisen vakuusjärjestelmän perustamiseen, jonka avulla säädeltäisiin alusten lähtöä yhteisön vesiltä ja varmistettaisiin siten tahallisista ympäristövahingoista koituvat oikeudelliset seuraamukset?

Katsooko neuvosto, että tarvitaan meritse kuljetettavien tuotteiden, varsinkin saastuttavien tuotteiden, jäljitettävyyttä koskeva järjestelmä, jonka avulla voitaisiin todeta tapahtuneet rikokset ja varmistaa rikollisten tunnistaminen?

Vastaus

(30. syyskuuta 2002)

Neuvoston mielestä on erittäin tärkeää ehkäistä öljyn ja muiden haitallisten aineiden päästöjä aluksilta ja se katsoo, että viime vuosien aloitteita aluksista peräisin olevan, vahingoista aiheutuvan saastumisen ehkäisemiseksi on täydennettävä toimenpiteillä laittoman painolastin vähentämisen ja kaasupäästöjen ehkäisemiseksi.

Torjuntatoimenpiteenä täydentämään alan kansainvälisiä sopimuksia neuvosto ja Euroopan parlamentti antoivat marraskuussa 2000 direktiivin 2000/59/EY aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa(1), jossa säädetään, että jäsenvaltion satamassa käyvien alusten on ennen satamasta lähtöä toimitettava kaikki aluksella syntyneet jätteet satamassa oleviin

jätteen vastaanottolaitteisiin. Tätä varten direktiivissä velvoitetaan jäsenvaltiot huolehtimaan siitä, että satamissa on asianmukaiset jätteen vastaanottolaitteet ja että kullekin satamalle laaditaan ja pannaan täytäntöön asianmukainen jätteen vastaanotto- ja käsittelysuunnitelma. Aluksilta perittävät maksut kattavat jätteen vastaanottokustannukset samoin kuin jätteen käsittelystä ja hävittämisestä syntyvät kustannukset. Alukset velvoitetaan lisäksi ilmoittamaan ennen satamaan saapumista jätteiden ja jäämien laji ja määrä.

Yksityiskohtaiset tiedot jätteen vastaanottolaitteista jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa ovat saatavilla vasta kun direktiivin täytäntöönpano on saatettu päätökseen vuoden 2002 lopussa. On oletettavissa, että asiasta saadaan aikanaan tietoja komission arviointikertomuksesta järjestelmän toiminnasta. Direktiivissä perustetun järjestelmän noudattamisen osalta jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan, jos direktiivin mukaisesti annettuja kansallisia säännöksiä ei noudateta. Lisäksi satamavaltioiden suorittamaa valvontaa koskevassa yhteisön lainsäädännössä(2) säädetään, että suoritetaan yksityiskohtaisempi tarkastus, jos jotakin alusta syytetään vahingollisten aineiden ja jätevesien tyhjentämistä koskevien määräysten laiminlyönnistä.

Neuvosto katsoo myös, jäsenvaltioiden yhteistyö keskenään ja laajemmassa kansainvälisessä ympäristössä on keskeisen tärkeää öljyn ja muiden haitallisten aineiden päästöjen torjunnan kannalta. Tätä varten neuvoston yhteisessä kannassa alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta annetussa direktiiviehdotuksessa(3) otetaan käyttöön niitä aluksia koskevia erityisiä valvontavelvoitteita, joiden osalta on olemassa näyttöä tai on perusteltua olettaa, että ne ovat tahallisesti päästäneet öljyä jonkin jäsenvaltion aluevesillä. Jäsenvaltioiden on toimitettava toisilleen tietoja kyseisistä aluksista. Kun direktiivi annetaan, se velvoittaa myös aluksen päällikön ilmoittamaan kaikista havaituista ympäristöä pilaavien aineiden muodostamista lautoista. Direktiiviehdotuksessa on erityisen tarkat ilmoitusta ja valvontaa koskevat säännöt ympäristöä pilaavien aineiden merikuljetusten osalta.

Lopuksi mainittakoon, että yhteisössä on luotu puitteet jäsenvaltioiden väliselle yhteistyölle onnettomuuksista tai tahallisista päästöistä aiheutuvan meren pilaantumisen alalla(4) jäsenvaltioiden ponnisteluiden tukemiseksi. Puitteiden tarkoituksena on parantaa jäsenvaltioiden toimintakykyä tilanteissa, joissa öljyä tai muita haitallisia aineita pääsee mereen, ja edistää onnettomuuksien torjuntaa ja yhteistyötä, jotta vahingot voidaan korvata saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti.

(1) EYVL L 332, 28.12.2000, s. 81.

(2) 19 päivänä kesäkuuta 1995 annettu neuvoston direktiivi 95/21/EY alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta) (EYVL L 157, 7.7.1995, s. 1) sekä 19 päivänä joulukuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/106/EY alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta) annetun neuvoston direktiivin 95/21/EY muuttamisesta (EYVL L 19, 22.1.2002, s. 17).

(3) Neuvoston 19 päivänä joulukuuta 2001 vahvistama yhteinen kanta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta sekä neuvoston asetuksen 93/75/ETY kumoamisesta (EYVL C 58, 5.3.2002, s. 14).

(4) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2850/2000/EY, tehty 20 päivänä joulukuuta 2000 yhteisön yhteistyöjärjestelyistä onnettomuuksista tai tahallisista päästöistä aiheutuvan meren pilaantumisen alalla (EYVL L 332, 28.12.2000, s. 1).