KIRJALLINEN KYSYMYS P-2140/99 esittäjä(t): Raffaele Costa (PPE-DE) komissiolle. Euroopan unionin tuki tupakka-alalle ja Marlboron mainonta.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0099 - 0100



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2140/99 esittäjä(t): Raffaele Costa (PPE-DE) komissiolle (18. marraskuuta 1999) Aihe: Euroopan unionin tuki tupakka-alalle ja Marlboron mainonta Romano Prodin johtama komissio lähetti neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle kertomuksen kansanterveyden suojelussa saavutetusta edistyksestä tupakankulutuksen haitallisten vaikutusten vähentämiseksi. Kertomus on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Haluaisin tietää, pitääkö komissio seuraavia seikkoja yhdenmukaisina saavutetun edistyksen ja kansanterveyden kanssa: 1. Euroopan unioni maksaa vuosittain määrärahoja (962 000 000 euroa vuodeksi 2000) tupakan tuottajille, ilmeisesti siksi, että ne voisivat jatkaa tuotantoa hinnoin, jotka ovat suotuisia tuottajille itselleen, kuluttajille ja valtioille, jotka joko suoraan tai epäsuorasti hyötyvät tupakasta sen kulutusta verottamalla. 2. Eri savukemerkkejä erityisesti Marlboroa mainostetaan häpeämättömästi ja saivarrellen televisioimalla eri tupakkafirmojen sponsoroimia autokilpailuja, mikä merkitsee tupakan mainontakiellon karkeaa kiertämistä. Lisäksi haluaisin tietää tupakalle myönnetyn tuen jakautumisen valtioittain ja yrityksittäin ainakin enemmän kuin 50 000 euroa saaneiden osalta. David Byrnen komission puolesta antama vastaus (8. joulukuuta 1999) Tupakankasvattajille myönnettävät tuet maksetaan yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) osana. Näitä maksuja koskeva raportti, johon sisältyi myös uudistusehdotuksia, esitettiin neuvostolle ja parlamentille vuonna 1996(1). Asiaa koskevissa keskusteluissa kaikissa yhteisön toimielimissä keskityttiin lukuisiin seikkoihin, kuten siihen, ovatko tuet yhteisön muiden kansanterveyden suojeluun liittyvien tavoitteiden mukaisia. Tukijärjestelmää päätettiin kuitenkin jatkaa, mutta siihen päätettiin tehdä lukuisia merkittäviä uudistuksia. Tähän päätökseen vaikutti voimakkaasti kaksi tärkeää näkökohtaa. Tukien lopettaminen ei aiheuttaisi huomattavaa tupakan kulutuksen vähenemistä, koska tupakoitsijat käyttäisivät vain enemmän tuontitupakkaa, joka nykyiselläänkin vastaa kahta kolmasosaa yhteisön kulutuksesta. Lisäksi tupakankasvattajat keskittyvät yhteisön vähemmän kehittyneille alueille, joilla on vähän vaihtoehtoja tupakankasvatukselle ansio- ja työllisyyslähteenä. Tukijärjestelmää uudistetaan kuitenkin yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien tavanomaisten uudistusmenettelyjen puitteissa. Parlamentilla on edelleenkin oma osansa tässä menettelyssä. Parlamentin päätös, että tuet eivät olisi laajempien kansanterveyteen liittyvien yhteisön velvoitteiden mukaiset, otettaisiin luonnollisesti huomioon päätettäessä tämän alan tulevasta politiikasta. Tupakkatuotteiden televisiomainontaa ja tupakkayhtiöiden sponsoroimia televisio-ohjelmia käsitellään televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3. lokakuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/552/ETY(2), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/36/EY(3). Tapahtumien sponsoroinnin osalta (sellainen julkinen tai yksityinen tapahtumalle tai toiminnalle annettava tuki, jonka tarkoituksena on tupakkatuotteiden edistäminen tai joka suoraan tai välillisesti vaikuttaa tupakkatuotteita edistävästi) tupakkatuotteiden mainontaa ja niiden hyväksi tapahtuvaa sponsorointia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 6. heinäkuuta 1998 annetun parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/43/EY(4) tavoitteena on poistaa vaiheittain tupakkatuotteiden mainonta ja sponsorointi. Jäsenvaltioiden ja yritysten tupakkateollisuudelle myöntämää tukea koskeva maininta on epätarkka, koska tällaista tukea myönnetään raakatupakan tuottajille ainoastaan yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa. (1) KOM(96) 554 lopullinen. (2) EYVL L 298, 17.10.1989. (3) EYVL L 202, 30.7.1997. (4) EYVL L 213, 30.7.1998.