KIRJALLINEN KYSYMYS E-2248/99

esittäjä(t): Karl von Wogau (PPE-DE) komissiolle

(1. joulukuuta 1999)

Aihe: Yksityistä sairaankuljetuspalvelua koskevat luvat

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin päätti 24. syyskuuta 1998 päivätyssä tuomiossaan, että sairaankuljetuspalveluista on käytävä tarjouskilpailuja. Tämän päätöksen johdosta Saksan koko pelastuspalvelualaa koskevaa lainsäädäntöä olisi muutettava. Tällaisia muutoksia ei kuitenkaan vielä ole tehty. Ala-Saksin ylemmän hallinto-oikeuden päätöksen (viite: 12 L 4158/97) mukaan sairaankuljetusajoneuvot, joita käytetään ammattimaiseen sairaankuljetukseen yleisen pelastuspalvelun ulkopuolella, eivät ole pelastusajoneuvoja Saksan tieliikennelupalainsäädännön 52 § 3 kohdan 4 alakohdan mukaisesti, mistä syystä niiden toiminta yleisillä maanteillä ei ole sallittua, jos ne on varustettu pyörivillä sinisillä varoitusvaloilla. Kaikilla pelastustoimintaa harjoittavilla vapaaehtoisyhdistyksillä jotka ovat perinteisesti yksityisyritysten suurin kilpailija on kaikissa Saksan osavaltioissa lupa suorittaa pelastustoimia ja tästä syystä ne voivat käyttää sinistä varoitusvaloa sairaankuljetusajoneuvoissaan, kun taas yksityiset sairaankuljetusalan yritykset, jotka alan hallintomonopolin takia eivät saa suorittaa pelastustoimia, eivät saa käyttää sitä. Tämä on vähentänyt selvästi yksityisyrityksille myönnettyjen sopimusten määrää, koska niiden ajoneuvoja ei saa varustaa sinisellä varoitusvalolla, joka on pelastusajojen suorittamisen edellytys.

Onko komissio tietoinen, että Saksan liittotasavallassa evätään yksityisyrityksiltä lupa sairaankuljetuksiin (puhumattakaan pelastustoimien suorittamisesta) sillä perusteella, että sairaankuljetusajoneuvoja on kysyntää vastaava määrä ja että menot kasvaisivat, jos lupia myönnettäisiin enemmän?

Onko komissio sitä mieltä, että tämä käytäntö suosii alalla toimintansa vakiinnuttaneita yrityksiä ja estää kilpailua?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(27. tammikuuta 2000)

Arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen voidaan vastata toteamalla ensinnäkin, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-76/97 (Tögel ja Niederösterreichische Gebietskrankenkasse) 24. syyskuuta 1998 antaman tuomion mukaisesti sairaankuljetus- ja pelastuspalvelut kuuluvat julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetussa direktiivissä 92/50/ETY(1) olevan liitteen I A pääluokkaan 25, silloin kun kuljetuspalvelun arvo on suurempi kuin kuljetuksen aikana suoritettujen pelastustoimien tai annetun lääkärinhoidon arvo. Tällaisissa tapauksissa EU:n laajuiset tarjouspyynnöt on julkaistava sairaankuljetuspalveluista silloin, kun direktiivissä asetettu kynnysarvo on saavutettu. Sopimus on tämän jälkeen myönnettävä edullisimman tarjouksen tehneelle tarjoajalle. Muita myöntämisperusteita ei ole.

Komissio on viime aikoina saanut asiasta useita valituksia yksityisiltä henkilökuljetuksia tarjoavilta yrityksiltä. Valitukset koskevat tilannetta useissa osavaltioissa. Ilmoitusten mukaan joissakin osavaltioissa sairaankuljetus- ja pelastuspalveluja, joista pitäisi järjestää julkinen tarjouskilpailu, ei avata julkiselle tarjouskilpailulle. Komissio on tutkinut asiaa, ja se tutkii parhaillaan kyseisten osavaltioiden julkisia hankintoja koskevia menettelyjä. Se tutkii myös sitä, ovatko asianomaisia palveluja koskevat näiden osavaltioiden lait direktiivin 92/50/ETY. Kun nämä tutkimukset on saatu päätökseen, komissio päättää, soveltaako se perustamissopimuksen 226 artiklan (entinen 169 artikla) mukaisesti käytettävissään olevia keinoja ja mitä näistä keinoista se mahdollisesti soveltaa puuttuakseen EY:n perustamissopimuksen mahdolliseen rikkomiseen tapauksissa, jotka koskevat sairaankuljetus- ja pelastuspalvelusopimusten myöntämistä.

(1) EYVL L 209, 24.7.1992.