KIRJALLINEN KYSYMYS E-1592/01

esittäjä(t): Ilda Figueiredo (GUE/NGL) komissiolle

(1. kesäkuuta 2001)

Aihe: Yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) tukien mukauttaminen

Agenda 2000 -asiakirjaa koskevassa keskustelussa komission alkuperäinen ehdotus YMP:n tukien mukauttamisesta hylättiin. Sen sijaan hyväksyttiin asetus, jonka nojalla jäsenvaltiot voivat vähentää jopa 20 prosentilla suoria tukia ja käyttää siten jääneet varat maaseudun kehitystoimiin. Tähän mennessä vain kolme jäsenvaltiota on käyttänyt tätä suorien tukien vähentämismahdollisuutta. Vaikka komission alkuperäinen ehdotus ei sisältänytkään todellista mukauttamista, siinä oli myönteistä se, että se olisi mahdollistanut tukien mukauttamisen yhteisön tasolla niin, että olisi voitu löytää ratkaisuja ongelmiin, jotka koskivat tukien epätasaista jakautumista eri jäsenvaltioiden, tuotantoalojen tai tuottajien kesken. Komission jäsen Fischler hyväksyi Saksan CDU-puolueen järjestämässä maatalouskonferenssissa 7. toukokuuta 2001 pitämässään puheessa mahdollisuuden esittää YMP:n välitarkistuksen yhteydessä uudestaan komission alkuperäinen ehdotus tukien mukauttamisesta.

Aikooko komissio tässä yhteydessä mahdollisesti tarkistaa alkuperäistä ehdotustaan?

Eikö komissio pidä tärkeänä sekä oikeudenmukaisuuden että varojen vapauttamisen kannalta ottaa käyttöön tilakohtainen tukikatto ja lisätä suhteellisesti tukea niille maanviljelijöille, jotka saavat vähiten YMP:n tukia (mukauttaminen). Suostuisiko komissio esimerkiksi 15-20 prosentin lisäykseen niille maanviljelijöille, jotka saavat vähemmän kuin 5 000 euroa tukea? Mitä komissio ajattelee mahdollisuudesta ulottaa mukauttaminen koskemaan kaikkia YMP:n tukia.

Eikö komissio katso, että näin aikaansaatuja säästöjä voitaisiin käyttää parhaiten tasausmaksuihin ja maatalouden ympäristötoimenpiteisiin?

Eikö komissio katso, että sen alkuperäisessä ehdotuksessa esitetyt suuruusluokat ovat liian korkeita kyseisen toimenpiteen tarvittavan kattavuuden takaamiseksi? Miten komissio suhtautuu näiden suuruusluokkien tarkistamiseen alaspäin?

Kuinka moni maanviljelijä kussakin jäsenvaltiossa saa tukea vähemmän kuin 5 000 euroa, kuinka moni saa 5 000-25 000 euroa, 25 000-50 000 euroa, 50 000-75 000 euroa, 75 000-100 000 euroa, 100 000-150 000 euroa, ja kuinka moni saa yli 150 000 euroa?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(18. syyskuuta 2001)

Yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia suoran tuen järjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1259/1999(1) 4 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat vähentää asetuksen liitteessä mainittujen yhteisten markkinajärjestelyjen parissa toimiville viljelijöilleen maksettuja suoria tukia jopa 20 prosentilla ja käyttää näin säästyneet yhteisön varat muihin maaseudun kehittämistoimiin.

Maataloudesta vastaavan komission jäsenen Saksan CDU-puolueen järjestämässä maatalouskonferenssissa tekemät huomautukset, joihin parlamentin jäsen viittaa, on asetettava oikeaan yhteyteensä. Tilaisuudessa pitämässään puheessa maataloudesta vastaava komission jäsen ilmaisi pettymyksensä siihen, että vain harvat jäsenvaltiot olivat siihen mennessä hyödyntäneet neuvoston asetuksen (EY) N:o 1259/1999 4 artiklassa tarjottua mahdollisuutta käyttää mukauttamista tukien siirtämiseen yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) ensisijaisesta peruspilarista, suorista tuista, toiseen peruspilariin eli maaseudun kehittämistoimien rahoittamiseen. Tämän todettuaan komission jäsen pohti, olisiko paikallaan tehdä 4 artiklassa mainitusta mukauttamisesta kaikille jäsenvaltioille pakollinen, kuten komissio oli Agenda 2000 -asiakirjan yhteydessä alun perin ehdottanut.

Maataloudesta vastaava komission jäsen ei kuitenkaan sanonut, että komissio harkitsisi alkuperäisen yksityiskohtaisen mukauttamista koskevan ehdotuksensa esittämistä uudelleen (puhumattakaan tarkistamisesta), kuten parlamentin jäsen kysymyksessään antaa ymmärtää. Vaikka komission alkuperäisessä ehdotuksessa määriteltiinkin yleiset yhteisön tasolla sovellettavat tukikatot, joiden ylittyessä viljelijöiden suorien tukien saannissa on sovellettava mukauttamista, neuvosto ei ollut tämän kannalla.

Asetuksessa (EY) N:o 1259/1999 määritellään sen sijaan kolmenlaisia puolueettomia perusteita, joista jäsenvaltiot voivat omaa mukauttamisjärjestelmäänsä suunnitellessaan valita maansa tilarakenteeseen ja kansallisen maatalouspolitiikkansa tavoitteisiin sopivimman mallin.

Tässä vaiheessa komissio ei katso, että yhden koko yhteisön tasolla käytettävän tukikaton käyttöönotto suorien tukien maksamisessa olisi tarkoituksenmukaista tai toivottavaa. Yhtä ainoaa koko yhteisön kattavaa tukikattoa olisi hankala soveltaa, koska tilajärjestelmät ja -rakenteet vaihtelevat hyvin paljon niin jäsenvaltioiden sisällä kuin niiden välilläkin. Erilaisuus juontaa usein juurensa jäsenvaltioiden historiaan ja vanhoihin maankäyttötapoihin. Tietynlaiset tilajärjestelmät ja tietyt jäsenvaltiot joutuisivat helposti suhteettoman epäedulliseen asemaan. Vaikutus korostuu entisestään, jos tukikatto asetetaan suhteellisen alhaiselle tasolle, minkä kannalla parlamentin jäsen näyttää olevan.

Komissio ei myöskään katso neuvoston asetuksen (EY) N:o 1259/1999 voimassa olevien säännösten mukaan olevan juridisesti mahdollista, sen enempää kuin tarkoituksen- tai oikeudenmukaistakaan, käyttää tukikaton ansiosta vapautuneita varoja suoran tuen kasvattamiseen tietyille maanviljelijäryhmille. Komissio haluaa kiinnittää parlamentin jäsenen huomiota YMP:n suoran tuen alkuperäiseen tarkoitukseen, joka oli julkisen tuen antaminen yhteisön maanviljelijöille yhteisestä politiikasta aiheutuviin hinnanmuutoksiin sopeutumiseksi. Tästä syystä parlamentin jäsenen ehdotusta siitä, että tietyille viljelijäryhmille (joiden saama tuki alittaa tietyn määrän) kohdistettavaa tukea lisättäisiin esimerkiksi 15-20 prosentilla, olisi vaikea perustella sekä yhteisön sisällä että ulkopuolisille kauppakumppaneille.

Komissio ei kannata mukauttamisen laajentamista kaikkiin YMP:n tukiin. Mukauttamisen soveltaminen erilaisiin markkinatukijärjestelmiin, kuten hinta- tai vientitukeen, jotka ohjataan erilaisten väliportaiden (jalostajien tai muiden yritysten) kautta, olisi käytännössä mahdotonta, sillä näiden maksujen ja yksittäisten viljelijöiden välillä ei ole mitään suoraa yhteyttä. Maaseudun kehittämistoimiin komissio ei katso mukauttamisen myöskään soveltuvan, koska toimet kohdistetaan yleensä tarkasti ja ne ovat sidoksissa tehtyihin sopimuksiin ja tarkasti määriteltyihin tavoitteisiin. Se ei myöskään olisi yhteneväinen yhteisen maatalouspolitiikkamme suuntaviivojen kanssa, sillä näihin samoihin maaseudun kehittämistoimiin komissio haluaa mukauttamiskäytännöllä juuri kannustaa.

Mukauttamisen parhaista sovelluskohteista mainitaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1259/1999 5 artiklassa, jossa todetaan, että mukauttamista voidaan käyttää yhteisön täydentävänä tukena niille neljälle toimenpiteelle, joista säädetään Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1257/1999 (varhaiseläke, epäsuotuisat alueet ja ympäristörajoitteiset alueet, maatalouden ympäristötoimenpiteet ja viljelysmaan metsittäminen). Komissio katsoo, että toissijaisuusperiaatteen mukaisesti on ensisijaisesti jäsenvaltioiden tehtävä valita, mihin näistä neljästä toimenpiteestä ne haluavat mukauttamisen ansiosta vapautuneet varat kohdistaa. Näiden täydentävien yhteisön rahastojen (ja kansallisen yhteensovitetun rahoituksen) sisällyttäminen neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1257/1999 tarkoitettuihin jäsenvaltioiden/alueiden maaseudun kehitysohjelmiin edellyttää komission hyväksyntää, ja niiden tulee vastata kyseisen jäsenvaltion/alueen kehitysohjelmassa määriteltyjä erityistarpeita ja noudattaa tarkoin neuvoston asetuksen (EY) N:o 1259/1999 sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1259/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä yhteisön lisätuen ja tietojen antamisen komissiolle osalta(2) 17 päivänä toukokuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 963/2001 vaatimuksia. Asetuksissa korostetaan erityisesti täydennettävyyttä ja seurattavuutta.

Maatalouden ympäristötoimenpiteet näyttävät tällä hetkellä olevan ylivoimaisesti yleisin kohde ohjata mukauttamisen ansiosta vapautuneet varat niissä jäsenvaltioissa, joissa mukauttamista jo sovelletaan tai joissa sen käyttöönotossa on edetty pitkälle. Tämä on sopusoinnussa komission pyrkimysten kanssa kannustaa maataloustuotannossa sellaisten menetelmien käyttöön, jotka säästävät ympäristöä ja joiden ansiosta uusia maaseudun kehittämisohjelmia voidaan jatkaa myös kaudella 2000-2006.

Parlamentin jäsen pyysi tietoja YMP:n suoraa tukea saavien maanviljelijöiden määrästä, joten suoran tuen jakamista jäsenvaltioissa koskeva arvio lähetetään taulukon muodossa suoraan parlamentin jäsenelle sekä parlamentin sihteeristöön.

(1) EYVL L 160, 26.6.1999.

(2) EYVL L 136, 18.5.2001.