FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/346

(2004/C 84 E/0404)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0274/04

esittäjä(t): Johanna Boogerd-Quaak (ELDR) komissiolle

(5. helmikuuta 2004)

Aihe: Arseenihappo

Etiopialainen alus menetti 21. joulukuuta Alankomaiden rannikon edustalla suuren määrän puunkyllästys-aineita sisältäviä tynnyreitä. Kyseinen alus oli lähtöisin Englannista ja oli matkallaan poikennut myös Antwerpenin satamassa. Sen oli määrä saapua lopulliseen määränpäähänsä Etiopiaan Bremenin kautta. Tarkemmat tutkimukset ovat osoittaneet, että tynnyreiden/aineiden rekisteröintiin/merkintöihin sekä kyseisten tynnyreiden/aineiden käsittelyyn liittyy paljon avoimia kysymyksiä.

1. Puunkyllästysaine CCA sisältää kuparioksidia, kromitrioksidia ja arseenihappoa. Alankomaiden viranomaiset päättivät vuonna 1992 muuttaa arseenihapon nimen arseenipentoksidiksi. Onko Euroopan komissio tietoinen siitä, että kolmesta vaikuttavasta aineesta yhden (arseenihapon) nimi on muuttunut (arseenipentoksidiksi)?

2. Onko komissio kanssani yhtä mieltä siitä, että tässä on kyse kahdesta eri aineesta? Suuronnettomuus-työntekijöiden mukaan aineet vaativat erilaisen käsittelyn onnettomuuden sattuessa tai varastoinnissa (niiden YK:n vahvistamat luokittelunumerot ja Alankomaissa sovelletut aineiden vaarallisuuden ilmaisevat GEVI-numerot ovat erilaiset)?

3. Noudattavatko muutkin jäsenvaltiot tätä toimintatapaa?

4. Miten tämä tapaus suhtautuu asetukseen (EY) N:o 142/97 (1), jossa ainoastaan arseenihappo on luokiteltu?

5. Miten tämä vaikuttaa muuhun asetukseen (EY) N:o 142/97 perustuvaan lainsäädäntöön?

6. Onko komissio sitä mieltä, että Alankomaiden hallitus yrittää tämän luokittelun avulla kiertää yhteisön sääntöjä?

7. Jos vastaus on myönteinen, mihin vastatoimiin komissio aikoo ryhtyä tämän johdosta?

8. Mikä on kyseisen luokituksen merkitys alusliikenteeseen liittyvän direktiivin 2002/59/EY (2) kannalta?

9. Oliko toimivaltaisilla viranomaisilla velvollisuus ilmoittaa tästä kuljetuksesta muille jäsenvaltioille ja toimittiinko siinä tapauksessa kyseisen velvollisuuden mukaisesti?

10. Jos vastaus on kielteinen, olisiko alus silloin saanut lähteä satamasta?

11. Kuinka suuresta rikkeestä on kyse silloin, kun myrkyllisten aineiden merkinnät ja lastausasiakirjat eivät vastaa (pakkauksen) sisältöä?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(2. huhtikuuta 2004)

Komissio ei ole tietoinen Alankomaiden hallituksen vuonna 1992 tekemästä päätöksestä, jolla arseeni-hapon nimi muutetaan arseenipentoksidiksi. Sen tietoon ei ole myöskään tullut, että muut jäsenvaltiot olisivat tehneet vastaavia muutoksia.

Kemian näkökulmasta katsottuna arseenihappo ja arseenipentoksidi ovat kaksi erilaista yhdistettä: arseenihapon kemiallinen kaava on AsH3O4 ja aineen nimi on arseenihappo (CAS # 7778-39-4 ja EINECS # 231-901-9); arseenipentoksidin kemiallinen kaava on As2O5 ja aineen nimi on diarseenipentoksidi (CAS # 1303-28-2 ja EINECS # 215-116-9). Ensin mainittua saadaan helposti liuottamalla jälkimmäistä ainetta veteen.

Toksikologian näkökulmasta katsottuna nämä kaksi ainetta ovat yhtä myrkyllisiä ihmisille ja ympäristölle. Yhdenmukaistetun luokituksen mukaan ne ovat ensimmäisen luokan karsinogeeneja (voivat aiheuttaa syöpää ihmisille), niitä pidetään hyvin myrkyllisinä vesieliöille ja ne voivat aiheuttaa pitkäaikaisia haittavaikutuksia vesiympäristössä vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27. kesäkuuta 1967 annetun neuvoston direktiivin 67/548/ETY (3) liitteessä I tarkoitetulla tavalla.

Vaikka Yhdistyneet Kansakunnat (YK) ja vaarallisten aineiden kansainvälinen merikuljetussäännöstö (IMDG-säännöstö) luokittelevatkin nämä aineet eri numeroin, hätätoimenpiteet kummankin aineen aiheuttaman ympäristön pilaantumisen hillitsemiseksi ovat samankaltaisia. Kumpikin aine on vesiliukoinen. IMDG-säännöstön mukaan niitä saa kuljettaa aluksissa ainoastaan vesitiiviissä pakkauksissa. Näin ollen kumpaakin ainetta koskeviin onnettomuuksiin on reagoitava etsimällä kadonneet säiliöt.

Ainoastaan arseenihappo mainitaan ensisijaisten aineiden luettelossa, joka on liitteenä 27. tammikuuta 1997 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 142/97 tiettyjä olemassa olevia aineita koskevien tietojen luovuttamisesta olemassa olevien aineiden vaarojen arvioinnista ja valvonnasta 23. maaliskuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93 (4) 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Arseenipentoksidia ei mainita yhdessäkään asetuksen (EY) N:o 793/93 8 artiklan nojalla laadituista ensisijaisten aineiden luetteloista. Vaarallisten aineiden luokitusta ja pakkaamista säännellään muilla säädöksillä, ts. neuvoston direktiivillä 67/548/ETY.

Sekä arseenihappo että arseenipentoksidi sisältyvät kuitenkin arseenin markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksista 6. tammikuuta 2003 annettuun komission direktiiviin 2003/2/EY (5), jonka mukaan arseenilla käsitellyn puun käyttö kuluttajille tarkoitetuissa sovelluksissa (esim. aitauksissa ja katteissa) on kiellettävä 30. kesäkuuta 2004 mennessä. Tästä kiellosta voidaan poiketa tietyn ammattikäytön perusteella tietyin edellytyksin.

Alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta 27. kesäkuuta 2002 annetussa parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/59/EY säädetään alusten liikkeitä ja lasteja koskevista ilmoituksista. Erityisesti siinä edellytetään, että jäsenvaltion satamasta lähtevien alusten liikenteenharjoittajien on annettava lähtösataman toimivaltaiselle viranomaiselle tietyt tiedot, muun muassa vaarallisten tai ympäristöä pilaavien aineiden tarkat tekniset nimitykset sekä niille annetut YK:n numerot tai Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) vaarallisuusluokat. Direktiivin tarkoituksena ei ole kuitenkaan asettaa vaarallisten tai ympäristöä pilaavien aineiden merkintöjä tai luokitusta koskevia vaatimuksia.

Direktiivin 2002/59/EY mukaan toimivaltaisilla viranomaisilla ei ole velvollisuutta tehdä rutiinimaisia ilmoituksia jäsenvaltioille, mutta niiden on pystyttävä toimittamaan liitteessä tarkoitetut tiedot toiselle jäsenvaltiolle tämän pyynnöstä sähköisessä muodossa erityisesti onnettomuustapauksissa tai muista turvallisuuteen liittyvistä syistä. Direktiivin mukaan aluksen lupa lähteä satamasta ei riipu tietojen toimittamisesta.

Kemikaalien merikuljetusten osalta Marpol 73/78 -yleissopimuksen liitteen II lisäyksessä I annetaan suuntaviivat haitallisten nestemäisen aineiden luokittelemiseksi. Nämä määräykset ovat merkityksellisiä riippumatta jäsenvaltioiden soveltamasta merkintätavasta. Lisäksi IMDG-säännöstö on perusopas kaikissa merikuljetusten vaarallisten aineiden ja merta pilaavien aineiden käsittelyä koskevissa kysymyksissä. Säännöstö tuli voimaan 1. tammikuuta 2004 ja hallitusten on hyväksyttävä se tai käytettävä sitä kansallisten säädösten perustana pannessaan täytäntöön SOLAS 1974- ja Marpol 73/78 -yleissopimusten vaatimukset täytäntöön. IMDG-säännöstössä määritellään perusperiaatteet: yksittäisiä aineita, materiaaleja ja tavaroita koskevat yksityiskohtaiset suositukset sekä joukko hyvää toimintatapaa koskevia suosituksia muun muassa terminologiasta, pakkaamisesta, merkinnöistä, varastoinnista, erottelemisesta, käsittelystä ja kiireellisistä toimenpiteistä.

(1) EYVL L 25, 28.1.1997, s. 11.

(2) EYVL L 208, 5.8.2002, s. 10.

(3) EYVL Ρ 196, 16.8.1967.

(4) EYVL L 84, 5.4.1993.

(5) EYVL L 4, 9.1.2003.