FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 70/3

(2004/C 70 E/003)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2606/02

esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle

(18. syyskuuta 2002)

Aihe: Kilpailua vääristävät maksut maiden välisessä kaupassa

EU:n jäsenvaltioissa Saksassa, Itävallassa ja Italiassa kirjailijoiden, säveltäjien ja musiikkikustantajien henkistä omaisuutta suojellaan tekijänoikeusmaksuin.

Onko vapaiden markkinoiden periaatteiden ja EU:n etujen mukaista, että kirjailijoiden, musiikkikustantajien ja säveltäjien tuotteista maksetaan Saksassa ja Itävallassa tekijänoikeusmaksuja ja että nämä maksut joudutaan tuotteen maastaviennin jälkeen ennen jälleenmyyntiä maksamaan vielä uudelleen Italiassa?

Eikö tällainen menettely ole kilpailua vääristävää?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(22. lokakuuta 2002)

Kansainvälisten velvoitteiden ja tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevan Euroopan unionin lainsäädännön mukaisesti jäsenmaiden kansallisissa tekijänoikeuslaeissa annetaan tekijöille useita yksinoikeuksia. Jakelu-oikeus antaa tekijöille oikeuden valvoa teostensa myyntiä tai muuta kirjallisen, musikaalisen, audiovisuaalisen tai muunlaisen aineistonsa fyysisten kopioiden omistusoikeuden siirtoa ja saada tekijänpalkkiota niiden levityksestä esimerkiksi kirjoina, videoina tai CD-levyinä.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jakeluoikeus kuitenkin päättyy, kun teoksen kopio myydään ensimmäisen kerran unionissa tai Euroopan talousalueella (ETA), edellyttäen että teoksen on myynyt oikeudenhaltija tai myynti on tapahtunut hänen myöntymyksellään. Tämä tarkoittaa, että kun esimerkiksi kirjailija tai hänen nimissään toimiva kustantaja on markkinoinut tekijänoikeuksin suojattuja kirjoja yhdessä jäsenvaltiossa, kirjoja voidaan kierrättää vapaasti koko Euroopan unionin alueella ja niitä voidaan myydä edelleen ilman kirjailijan (tai hänen lisensoimansa kustantajan) erillistä lupaa. Kirjailijalle ei myöskään enää tarvitse maksaa tekijänpalkkiota.

Tämä oikeuskäytäntö, joka sovittaa yhteen periaatteen tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta unionin ja ETA:n alueella sekä henkisen omaisuuden oikeudellisen suojaamisen, on vahvistettu useissa tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevissa direktiiveissä, jotka aluksi luokiteltiin teosten mukaan, kuten tietokoneohjelmat (1) ja tietokannat (2), ja vuonna 2001 koskemaan kaikkia teoksia (3), kuten kirjallisia teoksia kirjoina ja musiikkituotteita CD-levyinä. Siksi tekijänoikeudella suojatun tuotteen ensimmäisen jakelun yhteydessä täytyy saada tekijän suostumus ja hänelle täytyy maksaa tekijänpalkkio. Jälleenmyynnin ja tai muun myöhemmin tapahtuvan omistuksensiirron yhteydessä unionin tai ETA:n alueella ei enää tarvita tekijän suostumusta, eikä tekijänpalkkiota tarvitse maksaa. Komissio ei ole tietoinen tapauksista, joissa myöhemmin tapahtuvan jakelun yhteydessä olisi jouduttu suorittamaan maksu uudelleen.

Tekijänpalkkioita voidaan joutua maksamaan myös tekijänoikeudella suojattujen tuotteiden muusta käytöstä, kuten tuotteiden kopioimisesta. Näitä maksuja voidaan periä tiettyjä tuotteita markkinoitaessa. Nämä maksut eivät kuitenkaan olisi myöhemmin tapahtuvan jakelun yhteydessä perittäviä päällekkäisiä maksuja, koska ne eivät ole yhteydessä tekijänoikeudella suojatun tuotteen jakeluun. Esimerkiksi useimmissa jäsenvaltioissa tekijällä on oikeus saada hyvitys teostensa kopioimisesta yksityiseen käyttöön. Näitä maksuja peritään yleensä audio- tai audiovisuaalisen aineiston tyhjistä tallennusvälineistä ja/tai äänityslaitteista, ja sen maksaa yleensä tällaisen tuotteen valmistaja tai maahantuoja. Korvausjärjestelmien täytyy olla direktiivin 2001/29/EY 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyjen tietoyhteiskunnan tekijänoikeuksia koskevien yleisperiaatteiden mukaisia. Jäsenvaltioiden on pantava direktiivi täytäntöön joulukuuhun 2002 mennessä. Direktiivissä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus poiketa tekijänoikeudesta yksityisen kopioinnin sekä korvausjärjestelmien osalta. Koska näitä korvausjärjestelmiä ei ole yhdenmukaistettu unionin tasolla, niihin liittyvät ehdot saattavat vaihdella jäsenvaltiosta toiseen. Maksuja peritään yleensä vain, jos tuotteita myydään jäsenvaltion sisällä, mutta niitä ei ole tarkoitettu vientiin.

(1) Neuvoston direktiivi 91/250/ETY, annettu 14 päivänä toukokuuta 1991, tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta, EYVL L 122, 17.5.1991.

(2) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/9/EY, annettu 11. maaliskuuta 1996, tietokantojen oikeudellisesta suojasta, EYVL L 77, 27.3.1996.

(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/29/EY, annettu 22. toukokuuta 2001, tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa, EYVL L 167, 22.6.2001.