KIRJALLINEN KYSYMYS P-2286/99

esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle

(24. marraskuuta 1999)

Aihe: EU:n suklaadirektiivin muuttaminen

Lokakuun lopussa neuvosto hyväksyi EU:n suklaadirektiivin muutoksen, joka pienentää suklaan kaakaopitoisuutta. Kun muuttunut direktiivi astuu voimaan, voivat suklaavalmistajat käyttää halvempia, suklaan korvaavia ainesosia. Kahdeksassa yhteisön viidestätoista jäsenvaltiosta nimikettä suklaa voi toistaiseksi käyttää vain tuotteista, joissa on 25 prosenttia kaakaota, 14 prosenttia maitoa eikä lainkaan kasviperäisiä rasvoja.

Tämä suklaadirektiivin muutos aiheuttaa kaakaota tuottavissa maissa ja kaakaoviljelijöiden keskuudessa vakavia sosiaalisia ja taloudellisia ongelmia. Direktiivin muutos rikkoo sitäpaitsi selkeästi vuoden 1995 kansainvälistä kaakaosopimusta, jonka mukaan kaikki kaakaota tuovat maat, mukaanlukien viisitoista EU-jäsenvaltiota, sitoutuvat ponnistelemaan kaakaon kulutuksen kasvattamiseksi.

1. Kuka (komissio, EU:n jäsenvaltio, suklaavalmistajat,) teki aloitteen kaakaopitoisuuden alentamiseksi?

2. Millä perusteilla ja/tai mihin asiakirjoihin pohjautuen komissio antoi kaakaopitoisuuden alentamiselle hyväksyntänsä?

3. Mitkä jäsenvaltiot kannattivat kaakaopitoisuuden alentamista? Millä perusteilla ja/tai mihin asiakirjoihin pohjautuen kyseiset jäsenvaltiot puolustivat kantaansa?

4. Selvittikö komissio millaisia sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia kaakaopitoisuuden alentamisella olisi kaakaota tuottaville maille ja niiden maanviljelijöille ennen kuin päätös tehtiin? Jos selvitti, mitkä olivat selvityksen tulokset? Jos ei selvittänyt, miksi komissio ei katsonut olevan tarvetta tuollaiselle tutkimukselle, ottaen huomioon muutoksen kauaskantoiset seuraukset kaakaota tuottaville maille ja niiden maanviljelijöille?

5. Onko matalamman kaakaopitoisuuden sisältävä suklaadirektiivi yhteensovitettavissa vuoden 1995 kansainvälisen kaakaosopimuksen kanssa, joka pyrkii lisäämään kaakaon kulutusta? Jos on, miten komissio perustelee näkemyksensä?

Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus

(20. tammikuuta 2000)

Neuvosto antoi 28. lokakuuta 1999 kaakao- ja suklaatuotteita koskevan yhteisen kannan. Tavoitteena on yksinkertaistaa ja korvata elintarvikkeena käytettäviä kaakao- ja suklaatuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24. heinäkuuta 1973 annettu neuvoston direktiivi 73/241/ETY(1). Tämä on vuonna 1992 Edinburghissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaista, sillä niissä sitouduttiin yksinkertaistamaan joitakin elintarvikealan säädöksiä.

Yhteinen kanta vahvistettiin määräenemmistöllä. Belgia ja Alankomaat äänestivät esitystä vastaan ja Luxemburg pidättyi äänestyksestä.

Yhtenä yhteisen kannan tärkeänä tavoitteena on ratkaista kysymys muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin käytöstä suklaan valmistuksessa. Muiden kasvirasvojen käyttö on toistaiseksi sallittua ainoastaan seitsemässä jäsenvaltiossa. Neuvosto katsoi, että tällaisten aineiden käytön täydellinen yhdenmukaistaminen on paras keino varmistaa kaikkien suklaatuotteiden vapaa liikkuminen ja siten kyseisen alan sisämarkkinoiden toteutuminen. Tästä syystä yhteiseen kantaan sisältyy säännös, jonka mukaan muita kasvirasvoja voidaan lisätä suklaatuotteisiin kaikkialla yhteisössä. Samalla siinä kuitenkin rajoitetaan huomattavasti tällaisten rasvojen käyttöä määrittelemällä ne teknisin ja tieteellisin perustein sekä vahvistamalla luettelo kuudesta rasvasta, jotka ovat kaikki trooppista alkuperää. Lisäksi yhteisessä kannassa on hyvin selkeät merkintäsäännöt, joilla pyritään varmistamaan oikean tiedon antaminen kuluttajille.

On syytä täsmentää, että toisin kuin parlamentin jäsen uskoo muita kuin kaakaopavuista peräisin olevia kasvirasvoja voidaan lisätä suklaaseen valinnaisina ainesosina, mutta niillä ei voida korvata direktiivissä säädettyjä kaakaon ja kaakaovoin vähimmäismääriä. Tämä käy selville yhteisen kannan 2 artiklan 1 kohdasta, jossa täsmennetään, että muita kasvirasvoja voidaan lisätä suklaatuotteisiin, jos eräät ehdot täytetään kaakaovoin vähimmäispitoisuutta tai kaakaokuiva-aineen kokonaismäärää alentamatta. Jos muita kasvirasvoja lisätään ehtojen mukaisesti, valmista tuotetta pidetään edelleenkin suklaana, mikäli tuote täyttää muut suklaatuotteelle asetetut vaatimukset (erityisesti ne, jotka koskevat kaakaopavuista peräisin olevien aineiden pitoisuutta).

Direktiiviehdotus(2) ei ole kansainvälisen kaakaosopimuksen vastainen. Ensiksikin kaakaon kulutus lisääntyy jatkuvasti yhteisössä. Toiseksi ehdotukseen sisältyvillä merkintäsäännöillä pyritään varmistamaan, ettei kuluttajia johdetaan harhaan. Lisäksi on huomattava, että seitsemän sopimuksen allekirjoittanutta jäsenvaltioita, joissa muiden kasvirasvojen käyttö on sallittua, eivät ole katsoneet tällaisten aineiden käytön olevan säännösten vastaista.

Komissio on tehnyt tutkimuksen direktiivin vaikutuksesta kaakaontuottajamaihin. Tutkimuksen perusteella voidaan päätellä, että suklaatuotteiden markkinat toimivat hyvin, eikä direktiivillä odoteta olevan kielteisiä vaikutuksia kehitysmaiden talouteen. Komissio on kuitenkin sitoutunut antamaan raportin neljän vuoden kuluessa direktiivin antamisesta.

Komissio katsoo, että neuvoston vahvistamassa yhteisessä kannassa otetaan asianmukaisesti huomioon kaikkien osapuolten myös kehitysmaiden edut. Yhteinen kanta vastaa suurelta osin parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä esittämiä toiveita. Se on toimitettu parlamenttiin toista käsittelyä varten.

(1) EYVL L 228, 16.8.1973.

(2) KOM(95) 722 lopullinen.