Virallinen lehti nro C 060 , 25/02/1998 s. 0033



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1642/97 esittäjä(t): Undine-Uta Bloch von Blottnitz (V) - komissiolle (14. toukokuuta 1997) Aihe: IAEA:n turvatarkastukset EU:ssa Iso-Britannia sallii IAEA:n tarkastukset esimerkiksi URENCOssa. Saksalaisessa Unterweserin ydinvoimalassa tällaiset tarkastukset eivät ole toivottuja. Onko Euroopan unionin alueella kansallisia eroja IAEA:n tarkastusluvissa? Mikäli näin on, millaisia nämä erot ovat, mistä ne johtuvat ja miksi Euratom ei huolehdi siitä, että IAEA:n tarkastajat saavat saman kohtelun kaikissa maissa? Komission jäsenen Christos Papoutsisin komission puolesta antama vastaus (22. heinäkuuta 1997) Komissio haluaa muistuttaa parlamentin jäsentä siitä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitseva Urencon laitos on uraanin rikastuslaitos, kun taas Saksassa sijaitseva Unterweser on voimala. Tämä merkitsee sitä, että teknisessä mielessä tilanne on turvatarkastusten suhteen erilainen. Rikastuslaitoksilta vaaditaan hyvin usein tai jatkuvasti suoritettavia tarkastuksia, kun taas voimaloilta harvempia, joskin vuodessa useita, tarkastuksia. Unterweserissa suoritettiin vuonna 1996 yli 10 tarkastusta, joista useimmat yhdessä kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) kanssa. IAEA:n kanssa ollaan eri mieltä siitä teknisestä kysymyksestä, missä sekaoksidipolttoaineen (MOX) mittaukset pitäisi suorittaa. Komissio, joka noudattaa Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) ydinmateriaalivalvontajärjestelmää, katsoo, että valvonta on tehokkainta suoritettuna sekaoksidipolttoaineen valmistuslaitoksilla (tässä tapauksessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa), kun taas IAEA pitää parempana suorittaa nämä mittaukset ydinaseettomissa valtioissa, vaikka tällaiset reaktorimittaukset on suoritettava veden alla. Tästä asiasta keskustellaan parhaillaan. Yhteisössä on itse asiassa kansallisia eroavaisuuksia IAEA:n turvatarkastuksissa riippuen siitä, onko kyseessä ydinasevaltio vai ydinaseeton valtio. Niinpä IAEA:n ydinmateriaalivalvontajärjestelmän toteuttamiseksi yhteisössä tehtiin kolme sopimusta Euroopan atomienergiayhteisön, sen jäsenvaltioiden ja IAEA:n välillä: - INFCIRC/193: yhteisön, sen ydinaseettomien jäsenvaltioiden ja Kansainvälisen atomienergiajärjestön sopimus, tullut voimaan 21 päivänä helmikuuta 1977; - INFCIRC/263: yhteisön, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kansainvälisen atomienergiajärjestön välinen vapaaehtoinen sopimus Kansainvälisen atomienergiajärjestön turvavalvonnan soveltamisesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa, tullut voimaan 14 päivänä elokuuta 1978 (keskeinen ero verrattuna INFCIRC/193:een on, että IAEA:n rutiinitarkastuksia sovelletaan vain niihin laitoksiin, jotka IAEA on nimennyt Yhdistyneen kuningaskunnan laatimasta luettelosta, joka kattaa kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan siviilikäytössä olevat ydinlaitokset), - INFCIRC/290: yhteisön, Ranskan ja Kansainvälisen atomienergiajärjestön vapaaehtoinen sopimus turvavalvonnan soveltamisesta Ranskassa, tullut voimaan 12 päivänä syyskuuta 1981 (soveltamisalaan kuuluvat vain Ranskan erityisesti nimeämät materiaalit). Joka tapauksessa kaikki siviilikäyttöön tarkoitettu ydinmateriaali niin Ranskassa kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassakin kuuluu Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ydinmateriaalivalvontajärjestelmän piiriin.