FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 70/172

(2004/C 70 E/182)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3029/03

esittäjä(t): Philip Claeys (NI) komissiolle

(17. lokakuuta 2003)

Aihe: Komission tiedonanto maahanmuutosta, kotouttamisesta ja työllisyydestä ja kotouttamista rajoittavat seikat

Tiedonannon (1) sivulla 23 ilmoitetaan, että ”oikeaa tietoa maahanmuuttajista ja heidän myönteisestä panoksestaan yhteiskuntiimme sekä talouden että kulttuurin kannalta on tuotava esiin (…)” Kukaan ei kiellä oikean tiedon tarpeellisuutta. Siksi on välttämätöntä, että tiedot ovat täydelliset, ja kartettavia aiheita ei saa syntyä. Pitkän aikaa oli hyvien tapojen mukaista vaieta tai ainakin olla käsittelemättä asioita, jotka koskivat maahanmuuttajien suuresta määrästä aiheutuvia ongelmia, kuten tiettyjen ryhmien korkeaa työttömyys- ja rikollisuusastetta, ihmisoikeuksia ja tasavertaisuutta koskevien perusperiaatteitamme vastaisia kulttuurista aiheutuvia toimia (naisen alempiarvoinen asema, järjestetyt avioliitot, jne.). Edellä mainitut toimet rajoittavat integraatiota, ja ongelmia ei ratkaista niistä vaikenemalla.

Komissio puolustaa eurooppalaisen vastaanottovaltion kansalaisuuden ja äänioikeuden saannin helpottamista, mutta se ei aseta näitä oikeuksia riippuvaiseksi mistään ehdoista. Käytännön esimerkkien mukaan tällaisella hölläkätisellä asennoitumisella ei edistetä, vaan pikemminkin toimitaan kotouttamista vastaan.

Perheen yhdistämistä pidetään myöskin tervetulleena. Perheiden yhdistäminen ja Euroopassa oleskelevien maahanmuuttajien väliset avioliitot kuitenkin vaikeuttavat integraatiota. Esimerkiksi Alankomaissa on todettu, että 70—80 prosenttia marokkolaisista tai turkkilaisista menee avioliittoon omasta maastaan kotoisin olevan puolison kanssa. Suurin osa heistä ei puhu hollantia, ja he eivät tunne vastaanottovaltionsa tapoja ja arvoja, joten heidän kotoutumisensa, vähäisenkin edistyksen jälkeen, usein taantuu tai pysyy olemattomana.

Komission asiakirjassa ei kiinnitetä huomiota velvollisuuksiin, joita maahanmuuttajilla itsellään voi olla nykyisiin ongelmiin liittyen, ja siihen, miten nämä ongelmat ratkaistaan. Aikooko komissio ryhtyä toimiin tai edistää toimia, joilla vahvistetaan oikeuksien ja vastuun yhdistämistä (vastaanottovaltion kielen oppimista, sen lakien ja miesten ja naisten välisen tasa-arvon kunnioittamista, kirkon ja valtion eron hyväksymistä) Jos aikoo, niin mitä toimia aiotaan soveltaa?

António Vitorinon komission puolesta antama

yhteinen vastaus

kirjallisiin kysymyksiin E-2937/03, E-2938/03, E-2986/03, E-3004/03 ja E-3029/03

(17. marraskuuta 2003)

Kaikki viisi arvoisan parlamentin jäsenen esittämää kysymystä viittaavat suoraan komission tiedonantoon maahanmuutosta, kotouttamisesta ja työllisyydestä, joten niihin vastataan yhteisesti.

Komissio on tietoinen kysyjän mainitsemien tutkimusten tuloksista ja tarkastelee näitä tutkimuksia ja alan muiden merkityksellisten tutkimusten tuloksia sekä ottaa ne huomioon tietolähteinä. Maahanmuuton nettoverovaikutus kokonaisuudessaan näyttää olevan yleisesti varsin vähäistä. Maahanmuutto ei siis ole ratkaisu ikääntyvästä väestöstä johtuviin taloudellisiin ongelmiin eikä merkittävä verorasituskaan.

Komissio on tietoinen, että maahanmuuton verovaikutuksesta tehdyissä tutkimuksissa on erilaisia arvioita maahanmuuton nettoverovaikutuksesta. Erilaiset tulokset selittyvät pääasiassa erilaisista kansallisista olosuhteista kuten maahanmuuttajien kotouttamisasteesta ja luultavasti osittain myös metodologisista ongelmista.

Etenkin kaksi usein vastakkaista tekijää on merkittäviä julkisen talouden verovaikutuksen määrittelemisessä. Yhtäältä maahanmuuttajien ikärakenne on hyödyllinen julkisen talouden kannalta, koska maahanmuuttajat ovat keskimäärin varsin nuoria työntekijöitä ja heidän maksamansa verot ylittävät hyvin todennäköisesti yksittäiset julkiset tulonsiirrot ja palvelut. Toisaalta useimpien nykyisten jäsenvaltioiden maahanmuuttajien suhteellisen alhainen työllisyysaste voi osittain tai kokonaan mitätöidä hyödyllisen ikärakenteen verovaikutuksen. Lisäksi maahanmuuttajien työllisyysaste verrattuna vastaanottavan väestön työllisyysasteeseen vaihtelee suuresti jäsenvaltioittain.

Komissiota huolestuttaa maahanmuuton mahdolliset ei-toivotut vaikutukset tiettyihin paikallisiin työntekijäryhmiin kuten tehdasteollisuuden ruumiillista työtä tekeviin ja palvelualojen kouluttamattomaan työvoimaan. Ehdotuksessaan neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten (2) komissio esittää erityisesti yhteisön työntekijöiden ensisijaisuuden periaatteen säilyttämistä Euroopan unionin tasolla oikeudellisesti sitovana sääntönä, jota sovelletaan koko EU:ssa. Tämä periaate, joka kuvastaa jäsenvaltioissa jo voimassa olevia sääntöjä, vaatii perusteellisen kotimaisen työmarkkinatilanteen arvioinnin ennen kolmansien maiden työntekijöiden tuloa markkinoille. Käytännössä tämä tarkoittaa, että kolmansien maiden kansalaiset pääsevät EU:n työmarkkinoille vain, jos työhön ei saada unionin työntekijää.

Aivoviennin merkitys vaihtelee suuresti lähettävän maan ja toimialan mukaan. Joissain tapauksissa aivoviennin kustannukset korvautuvat täysin lähettävälle maalle muilla eduilla kuten rahansiirroilla, taitotiedon siirrolla ja luonnollisten henkilöiden läsnäolon ansiosta syntyneillä läheisillä liikesuhteilla. Väliaikaisuutta korostavilla ja paluuseen rohkaisevilla politiikoilla pystytään parhaiten estämään mahdolliset negatiiviset vaikutukset. Teollisuusmaat voivat myös auttaa kehitysmaita koulutukseen, opiskelijavaihtoon sekä tiedon, viestinnän ja teknologian integrointiin liittyvien kohdennettujen politiikkojen avulla.

Tampereen Eurooppa-neuvoston vuonna 1999 tekemän esityksen mukaan yhteisessä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikassa pitäisi ottaa huomioon jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten tasa-arvoinen kohtelu. Eurooppa-neuvoston päätelmissä todetaan, että maassa laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten oikeusasemaa olisi lähennettävä vastaamaan jäsenvaltioiden kansalaisten oikeusasemaa. Tällaisille henkilöille tulisi myöntää yhdenmukaiset, mahdollisimman lähellä EU:n kansalaisten nauttimia oikeuksia olevat oikeudet.

Komissio on esittänyt ehdotuksen neuvoston direktiiviksi pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta (3). Neuvosto pääsi siitä poliittiseen sopimukseen 5. kesäkuuta 2003. Sen lisäksi että direktiivissä säädetään kolmansien maiden kansalaisten työmarkkinoilla ja koulutuksessa saamasta ja toimeentulotukea ja yhdistymisvapautta koskevasta tasa-arvoisesta kohtelusta verrattuna paikalliseen väestöön, komissio uskoo, että jäsenvaltioiden tulisi harkita myöntävänsä poliittisia oikeuksia pitkään oleskelleille asukkaille etenkin paikallistasolla, kun jäsenvaltiot saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tämä asia jää kuitenkin jäsenvaltioiden päätettäväksi.

Maahanmuuttajiin vaikuttavat suoraan kunnan vuokra-asuntoihin, terveyspalveluihin ja koulutukseen liittyvät päätökset, joissa kunnallisilla viranomaisilla on yleensä paljon vaikutusvaltaa. Kunnallisvaaleihin osallistumisoikeuden myöntäminen saattaa siten mahdollistaa poliittisen edustuksen päätöksissä, jotka vaikuttavat suorimmin maahanmuuttajien etuihin ja edistävät näin kotouttamisprosessia. Monet jäsenvaltiot ovat jo myöntäneet kolmansien maiden kansalaisille oikeuden osallistua kunnallisvaaleihin, eikä siis ole syytä pelätä, että tätä vastustettaisiin jyrkästi jäsenvaltioissa. Komissio myös korostaa, että yksikään maa, joka on myöntänyt kunnallisvaaleihin osallistumisoikeuden kolmansien maiden kansalaisille, ei harkitse sen poistamista, joten sillä ei ole ilmeisesti kielteistä vaikutusta näihin yhteiskuntiin.

Tampereen Eurooppa-neuvosto vaati erityisesti tehokkaampaa kotouttamispolitiikkaa, jonka avulla pyritään takaamaan kolmansien maiden kansalaisille oikeudet ja velvollisuudet, jotka ovat verrattavissa Euroopan unionin kansalaisten oikeuksiin ja velvollisuuksiin. Komissio on täysin samaa mieltä siitä, että maahanmuuttajilla on itsellään vastuu kotoutumisestaan vastaanottavaan maahan. Komissio uskoo, että kotouttaminen on kaksisuuntainen prosessi, joka perustuu keskinäisiin oikeuksiin ja vastaaviin velvolli- suuksiin. Tämä merkitsee yhtäältä vastaanottavan valtion vastuuta varmistaa, että maahanmuuttajien muodolliset oikeudet ovat voimassa, jotta maahanmuuttajat voivat osallistua taloudelliseen, sosiaaliseen, kulttuuriseen ja yhteiskunnalliseen elämään. Toisaalta se merkitsee, että maahanmuuttajat kunnioittavat vastaanottavan maan perussääntöjä ja -arvoja ja osallistuvat aktiivisesti kotouttamisprosessiin. Tulisi ottaa huomioon, että ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta (4), josta päästiin poliittiseen sopimukseen kesäkuussa 2003, säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta vaatia, että kolmansien maiden kansalaiset noudattavat kansallisen lainsäädännön mukaisia kotouttamisedellytyksiä saadakseen pitkään oleskelleen kansalaisen aseman. Kansalaisuuden saamisen edellytykset ovat jäsenvaltioiden päätettävissä, mutta on selvää, että kansalaisuus, joka merkitsee kyseiselle henkilölle oikeuksia ja velvollisuuksia, voi olla tärkeä askel kotouttamisprosessissa.

(1) KOM(2003) 33 6 lopullinen.

(2) EYVL C 332 E, 27.11.2001.

(3) EYVL C 240 E, 28.8.2001.

(4) EYVL C 240 E, 28.8.2001.