KIRJALLINEN KYSYMYS E-1553/99

esittäjä(t): Olivier Dupuis (TDI) komissiolle

(1. syyskuuta 1999)

Aihe: CITES:iä koskeva asetus ja Ranska

Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen CITES:in sopimuspuolten viime kokouksessa, joka pidettiin Hararessa (Zimbabwessa) kesäkuussa 1997, päätettiin yli kahden kolmasosan enemmistöllä siirtää Botswanan, Namibian ja Zimbabwen elefanttikannat sopimuksen liitteestä I (kaupankäynti kielletty) liitteeseen II (valvottu kaupankäynti). Tämä luokittelun muutos mahdollistaa sen, että nämä kolme maata voivat laillisesti viedä maasta elefanttien päitä, eläviä eläimiä ja tiettyjä elefanteista peräisin olevia tuotteita. Nämä maat saavat myös, mikäli tietyt ehdot täytetään, 18. maaliskuuta 1999 lähtien myydä lailliset jalostamattoman norsunluun varastonsa yhdelle ainoalle ostajalle, Japanille. Tällä päätöksellä kansainvälinen yhteisö on tunnustanut, että näiden kolmen eteläisen Afrikan maan elefanttikannat eivät ole uhanalaisia ja antanut hyväksyntänsä näiden maiden tehokkaalle eläinpolitiikalle, jota toteutetaan erityisesti kansallisilla kehitysohjelmilla, joissa maaseudun väestö osallistuu villieläinkantojen valvontaan, hoitoon ja ylläpitoon ja hyötyy siitä. Marraskuussa 1997 Euroopan komissio hyväksyi määräenemmistöllä asetuksen, jolla, Hararen kokouksessa tehtyjen päätösten johdosta, tarkistetaan neuvoston asetusta n:o 338/97(1) CITES:in soveltamisesta Euroopan unionissa. Tarkistettu asetus sallii mm. elävien elefanttien ja tiettyjen Botswanasta, Namibiasta ja Zimbabwesta peräisin olevien elefanteista valmistettujen tuotteiden tuonnin koko Euroopan unionin alueelle. Asetus pannaan täytäntöön kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa.

Ranska ei kuitenkaan hyväksy tätä päätöstä, vaan siellä tuli 1. syyskuuta 1998 voimaan ministeriön määräys, jolla Ranska kieltää eteläisestä Afrikasta peräisin olevien elefanttien ja tiettyjen elefanteista valmistettujen tuotteiden tuonnin alueelleen. Näin se rikkoo Euroopan unionin asetusta, joka ei salli tiukempia yksipuolisia toimia. Tietääkö komissio tästä Ranskan toimenpiteestä? Mikäli tietää, onko se ilmoittanut Ranskalle, että tämä määräys on yhteisön oikeuden vastainen? Aikooko komissio, ellei se ole jo sitä tehnyt, antaa Ranskan yhteisön oikeuden vastaisen rikkomuksen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi?

(1) EYVL L 61, 3.3.1997, s. 1.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(18. marraskuuta 1999)

Komissio ei ole saanut Ranskalta ilmoitusta minkäänlaisista Ranskan antamista laeista tai säädöksistä, jotka koskisivat Botswanassa, Namibiassa ja Zimbabwessa elävistä Loxodonta africana -lajin (Afrikan-norsu) norsuista peräisin olevilla metsästysmuistoilla (eläinten päillä) tai näistä eläimistä valmistetuilla tuotteilla tai lajin yksilöillä käytävää kauppaa tai niiden tuontia ja joilla Ranska saattaisi osaksi kansallista lainsäädäntöään luonnonvaraisten kasvien ja eläinten suojelemisesta niiden kauppaa sääntelemällä 9 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 338/97(1), erityisesti sellaisena kuin sen on muutettuna 18 päivänä marraskuuta 1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2307/97(2).

Erityisesti komissio ei ole saanut ilmoitusta parlamentin jäsenen mainitsemasta ministeriön säädöksestä, joka olisi tullut voimaan 1. syyskuuta 1998 ja jolla kiellettäisiin eteläisestä Afrikasta peräisin olevien norsujen ja tiettyjen niistä valmistettujen tuotteiden tuonti Ranskan alueelle.

Tarkistuksen tuloksena on kuitenkin käynyt ilmi, että aivan kuten parlamentin jäsen totesi Ranskassa on todellakin annettu ainakin yksi tätä asiaa koskeva ministeriöiden välinen säädös, mutta siitä ei ole toimitettu komissiolle minkäänlaista ilmoitusta. Kyseinen säädös on annettu 30. kesäkuuta 1998 tiettyjen afrikkalaisten elefanttiyksilöiden maahantuonnista, kuljetuksesta ja myynnistä.

Asetuksen (EY) N:o 338/97, sellaisena kuin se on muutettuna, 20 artiklan mukaan jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle ja yleissopimuksen sihteeristölle niistä erityisistä säännöksistä, jotka se antaa tämän asetuksen panemiseksi täytäntöön, sekä kaikista käytetyistä oikeudellisista keinoista sekä toteutetuista toimenpiteistä tämän asetuksen panemiseksi täytäntöön ja soveltamiseksi.

Varmistuttuaan, ettei Ranska ollut toimittanut ilmoitusta ainakaan edellä mainitusta 30. kesäkuuta 1998 annetusta säädöksestä ja että se on näin ollen rikkonut neuvoston asetuksen 20 artiklan säännöksiä, komissio tutkii mahdollisimman pian, mihin toimenpiteisiin se ryhtyy tässä asiassa.

(1) EYVL L 61, 3.3.1997.

(2) EYVL L 325, 27.11.1997.