KIRJALLINEN KYSYMYS E-1983/97 esittäjä(t): Kirsi Piha (PPE) - komissiolle (9. kesäkuuta 1997)

Aihe: Suomen kielelle käännettävät asiakirjat

Viime päivinä on Suomessa herättänyt kielteistä huomiota komission asiakirjojen suomennosten tason kirjavuus. Joissakin niistä on ollut erittäin pahoja kielivirheitä ja niiden teksti on ollut vaikeasti ymmärrettävää tai jopa täysin käsittämätöntä.

Julkisuudessa on tässä asiassa viitattu komission aluepoliittisen pääosaston kaupunki- ja aluesuunnittelua koskevaan kilpailuesitteeseen, joka on räikeä esimerkki huonosta käännöksestä. Esitettä ei kuitenkaan ole asiantuntijan arvion mukaan kääntänyt suomen kieltä äidinkielenään puhuva henkilö ja lisäksi on jopa mahdollista, että se on käännetty koneellisesti.

Aikooko komissio vastaavanlaiselta kiusalliselta huomiolta välttyäkseen antaa sisäisen ohjeen kaikille käännöspalveluita tarvitseville pääosastoilleen ja yksiköilleen, että ne velvoitetaan käyttämään käännöksissään vain tähän tehtävään kilpailun kautta valittuja ammattitaitoisia kielenkääntäjiä ja samalla varmistumaan siitä, että asiakirjan käännettäväkseen saanut henkilö puhuu myös äidinkielenään sitä kieltä, jolle hän käännöksensä laatii? Huolehtiiko komissio lisäksi siitä, että suomen kielen kääntäjiä on riittävä määrä kaikkien asiakirjojen asianmukaiseksi kääntämiseksi?

Komission jäsenen Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (11. heinäkuu 1997)

Äskettäinen keskustelu EU:n asiakirjojen suomenkielisten käännösten laadusta sai alkunsa esitteestä, jota ilmeisesti ja virheellisesti luultiin EU:n jonkin toimielimen julkaisuksi. Näin ei ollut. Helsingin Sanomissa 20.5.1997 esitelty asiakirja koski Urban planning award -kilpailua. Sen järjestäjä on yhdyskuntasuunnittelijoiden järjestö European Council of Town Planning, joka ei ole komission eikä muunkaan EU-toimielimen alainen, joskin kilpailun järjestäjät ovat saaneet komissiolta taloudellista tukea. Itse kilpailuesite ei ollut komission eikä minkään muunkaan EU-toimielimen käännättämä tai julkaisema.

Tässä tapauksessa järjestö oli laatinut kilpailusta esitteen englanniksi ja käännättänyt sen muille yhteisön virallisille kielille, siis myös suomeksi, lontoolaisessa käännöstoimistossa. Komission saamien tietojen mukaan suomenkielinen versio lähetettiin tarkistamattomana painoon ja jakeluun. Esitteen suomennos oli kiistatta huono, mikä on aiheuttanut harmia ja vahinkoa myös niiden maineelle, jotka eivät ole olleet käännöksestä vastuullisia. Jotta vastaavaa ei enää tapahtuisi, komissio on kiinnittänyt pääosastojensa huomiota käännösten laadun valvontaan. Nyt esillä olevasta tapauksesta riippumatta on todettava, että myös komission suoraan teettämien suomennoksien laadussa on ajoittain ollut toivomisen varaa.

Tavanomaista on, että suomennoksen saa tehtäväkseen komission käännöspalvelu. Se antaa työn pääasiassa omille kääntäjilleen, mutta työtilanteen vaatiessa myös luotettaville free lance -kääntäjille tai toimistoille, joiden tekstit tarkastetaan komissiossa ja joiden työn laatua muutenkin valvotaan. Alihankintakäännöksistä ei ole mahdollista kokonaan luopua, koska ne palvelevat omien käännösyksiköiden kuormitushuippujen tasaamista ja varmistavat tiettyjä kapeita erikoisaloja edustavien suomennosten luotettavuuden.

Suomentaminen ei suinkaan ole aina ongelmatonta. EU on tuottanut suuren määrän aivan uusia käsitteitä, joille on ollut löydettävä nopeasti suomenkieliset vastineet. Lisäksi yhteisön oikeuskäytännössä pidetään säädöksen jokaista kielitoisintoa lainvoimaisena alkuperäiskappaleena, ja tekstin mukauttaminen indoeurooppalaisten kielten esimerkin mukaiseksi tekee usein suomenkielisestä versiosta turhan kankean.

Pelkästään Euroopan komission suomenkieliset käännösyksiköt käsittelivät vuonna 1996 n. 90 000 sivua tekstiä, josta noin 80 % käännettiin käännösyksiköissä ja loput käännätettiin alihankkijoilla. Muilla toimielimillä - neuvostolla, parlamentilla, tuomioistuimella sekä talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean yhteisellä organisaatiorakenteella - on omat käännösyksikkönsä.

Komissiossa on tällä hetkellä 70 suomentavaa tai suomennoksia tarkastavaa virkamiestä, ja vielä heinäkuun 1997 ajan toimivassa Helsingin yksikössä on sen lisäksi 22 määräaikaista kääntäjää. Tämän vuoden loppuun mennessä pyritään täyttämään myös suomen kielen osalta kaikki budjetoidut virat, niin että komissiossa työskentelevien suomentajien määrä saadaan muiden virallisten kielten tasolle, yhteensä sataan kääntäjään ja tarkastajaan. Tässä yhteydessä on syytä erikseen todeta vielä se tosiseikka, että komission suomeksi kääntävien virkamiesten ja vakituisten alihankkijoiden äidinkieli on suomi.

Pätevien ja suomenkielisen ilmaisun suvereenisti hallitsevien kääntäjien löytäminen ei ole ollut helppoa muun muassa siksi, että suomalaisen kääntäjäkoulutuksen painopisteenä on näihin päiviin asti ollut kääntäminen suomesta vieraisiin kieliin eikä päinvastoin.

Yhteisöjen uuden virallisen kielen sisäänajo kestää aiempien kokemusten valossa monta vuotta. Suomen kielen osalta on jo kuluneiden kahden ja puolen jäsenyysvuoden aikana edistytty merkittävästi.

Kesäkuun alussa komissiossa on astunut virkaansa päätoiminen suomen kielen koordinaattori. Hänen tehtäviinsä kuuluu kielenhuollosta ja kääntäjien täydennyskoulutuksesta huolehtiminen. Erityishuomiota tullaan kiinnittämään ilmaisun selkeyteen ja sujuvuuteen. Tarkoituksena on myös eriyttää käytettävä käännöstyyli yhä enemmän käsillä olevan tekstilajin vaatimusten mukaiseksi, niin ettei kaikkia asiakirjoja käännetä säädös- tai hallintokielen kaavoja orjallisesti noudattaen.