KIRJALLINEN KYSYMYS E-2249/99

esittäjä(t): Jan Mulder (ELDR) komissiolle

(1. joulukuuta 1999)

Aihe: Ammoniakin raja-arvot Euroopan unionissa

Eri tietolähteiden mukaan Keski- ja Itä-Euroopan metsien kunto huononee jatkuvasti. Asiantuntijat arvioivat tämän johtuvan pääasiallisesti otsonista. Otsonia syntyy, kun haihtuvat orgaaniset yhdisteet ja typen oksidit reagoivat auringonvalon vaikutuksesta. Otsoni on vahva hapettumista aiheuttava aine. Se voi kuitenkin hajota vaarattomaksi typpikaasuksi ja vedyksi, kun se reagoi pelkisteen, ammoniakin, kanssa. Euroopan ympäristökeskuksen arvioiden mukaan henkilöautojen määrä kasvaa 30 %, rekka-autojen 50 % ja lentokoneiden 100 % ensi vuosikymmenellä. Tutkijoiden mielestä ei ole järkevää ottaa käyttöön ammoniakin raja-arvoja EU:ssa niin kauan, kuin haihtuvien orgaanisten yhdisteiden ja typen oksidien päästöt kasvavat.

Voiko komissio vahvistaa tämän?

Onko komissio sitä mieltä, että otsoni huonontaa merkittävästi metsien kuntoa?

Onko komissio sitä mieltä, että ammoniakin raja-arvojen käyttöönotto EU:ssa saattaisi estää korkean otsonipitoisuuden torjumista, kun otetaan huomioon edellä mainittu otsonin reagoimiskyky ammoniakin kanssa?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(7. tammikuuta 2000)

Kansallisia päästörajoja koskevan direktiiviehdotuksen(1) perustana olevassa analyysissä komissio otti huomioon liikenteen ennustetun kasvun. Toisaalta tekniikan kehittyessä monien alojen, myös liikenteen, päästöjä voidaan vähentää selvästi. Komissio on arvioinut nykyisen lainsäädännön, myös puhtaammista autoista ja polttoaineista viime aikoina annettujen direktiivien, täytäntöönpanon vaikutukset typen oksidien (NOX) ja haihtuvien hiilivetyjen (VOC) päästöihin. Vuoteen 2010 mennessä yhteisön NOX- ja VOC-päästöt laskevat 48 ja 49 prosenttia vuoden 1990 tasosta. Kansallisia päästörajoja koskevassa ehdotuksessa myös vaaditaan, että NOX-päästöjä on vähennettävä 55 prosenttia ja VOC-päästöjä 60 prosenttia. Tavoitteena on vähentää ihmisten ja kasvillisuuden altistumista otsonille jopa 70 prosentilla seuraavien kymmenen vuoden aikana.

Euroopan talousaluetta (ETA) koskevien tietojen ja ilman epäpuhtauksien tarkkailua ja arviointia koskevasta Euroopan yhteistyöohjelmasta (EMAP) saatujen tietojen mukaan näiden aineiden päästöt vähenivät jo vuosien 1990 ja 1995 välillä 10 prosenttia. Tämän vuoksi komissio odottaakin happamoitumisen torjumista ja alailmakehän otsonin vähentämistä koskevien valvontastrategioiden johtavan NOX- ja VOC-päästöjen huomattavaan vähenemiseen.

Komissio yhtyy käsitykseen siitä, että otsonin kasvanut määrä on uhka metsille. Otsonia koskevassa uudessa johdannaisdirektiiviehdotuksessa(2) se esittääkin pitkän aikavälin tavoitteiden ja otsonin tavoitearvojen vahvistamista metsien ja muun kasvillisuuden suojelemiseksi.

Komissio myös vahvistaa, että ammoniakki voi reagoida otsonin kanssa. Huomattavien ammoniakkilähteiden välitöntä läheisyyttä lukuun ottamatta ammoniakin määrä ilmassa on kuitenkin vähäinen verrattuna otsonin määrään koko alailmakehässä. Koska nämä kaksi reagoivat keskenään suhteellisen hitaasti, ammoniakin kanssa tapahtuvan reaktion kautta poistuvan otsonin kokonaismäärä on merkityksetön. Siksi komissio ei voi vahvistaa, että ammoniakkipäästöjen vähentäminen johtaisi otsonin määrän suureen lisääntymiseen.

Päästöjen lähteiden lähiympäristössä olevaa ammoniakkia lukuun ottamatta ammoniakki reagoi helpommin nitraatin ja sulfaatin kuin otsonin kanssa muodostaen aineita (ammoniumnitraatti ja -sulfaatti),

jotka säilyvät pitempään ilmakehässä ja voivat sen vuoksi kulkeutua pitkien matkojen päähän. Näiden aineiden laskeuma johtaa liian suureen happiyhdisteiden määrään maassa ja vesistöissä (rehevöityminen), ja samalla nitraatti- ja sulfaattiyhdisteet lisäävät happamuutta. Kumpikin vaikutus on uhka ekosysteemeille ja luonnon monimuotoisuudelle, ja ammoniakkipäästöt lisäävät tätä uhkaa. Sen vuoksi happamoitumisen ja rehevöitymisen torjunta edellyttää ammoniakkipäästöjen vähentämistä. Komissio on vakuuttunut siitä, että tämä ei ole ristiriidassa otsonin aiheuttaman pilaantumisen vähentämisen kanssa. Päinvastoin, epäpuhtauksien ja niiden vaikutusten väliset monimutkaiset yhteydet vaativat selvästi yhdennettyä lähestymistapaa kuten vaikutuksiin perustuvat päästökatot neljälle asian kannalta merkitykselliselle epäpuhtaudelle.

(1) KOM(1999) 125 lopullinen, täydennetty asiakirjalla SEC(1999) 2004.

(2) KOM(1999) 125 lopullinen, täydennetty asiakirjalla SEC(1999) 2004.