Virallinen lehti nro C 310 , 09/10/1998 s. 0022



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0107/98 komissiolle esittäjä(t): Ria Oomen-Ruijten (PPE) (30. tammikuuta 1998) Aihe: Tekstiilin uudelleenkäyttö Käytetyt vaatteet ovat valmiita tuotteita, joita voidaan käyttää uudelleen pukeutumiseen ilman minkäänlaista käsittelyä tai muuttamista. Erityisesti kehitysmaissa tarvitaan länsimaista tuotuja käytettyjä vaatteita. Asetuksessa 75/442/ETY ((EYVL L 194, 25.7.1975, s. 39. )) käytetyt vaatteet määritellään kuitenkin jätteiksi. 1. Pitääkö komissio oikeana, että käytetyt vaatteet määritellään jätteiksi, vaikka niitä viedään kehitysmaihin, joissa niitä tarvitaan kipeästi? 2. Katsooko komissio, että jätteen määritelmä olisi muutettava, tai että pitäisi antaa mahdollisuus poikkeuksiin sen perusteella, että sellaisenaan uudelleen käytettävät vaatteet leimataan asiantuntemattomasti jätteeksi? 3. Katsooko komissio myös, että niin kauan kuin nykyinen tilanne saa jatkua, käytettyjen vaatteiden vienti kehitysmaihin hyvään tarkoitukseen vaikeutuu ja että jäsenvaltioiden monen kansalaisen on vaikea ymmärtää sitä, niin että heidän luottamuksensa eurooppalaiseen ajatteluun murenee? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardin komission puolesta antama vastaus (16. maaliskuuta 1998) Jätteistä annetun direktiivin 75/442/ETY muuttamisesta annetun direktiivin 91/156/ETY ((EYVL L 78, 26.3.1991. )) 1artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään jätteen määritelmästä, jonka mukaan jätteellä tarkoitetaan ¨mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään¨. Direktiivin liitteessä I mainitaan Q14 kohdassa ¨tuotteet, joille niiden haltijalla ei ole enää käyttöä (esimerkiksi maatalouden, kotitalouden, toimistojen, kauppojen ja liikkeiden hylkäämät tuotteet jne.)¨. Tämän perusteella komissio katsoo, että määritettäessä, onko jokin jätettä, tärkein tekijä on, hävittääkö haltija sen, aikooko haltija hävittää sen tai onko haltija velvollinen hävittämään sen. Jätteen määritelmää voidaan soveltaa, jos haltija hävittää tai aikoo hävittää käytetyt vaatteet. Tässä yhteydessä vaatteiden päämäärällä ei ole merkitystä (ne voidaan esimerkiksi toimittaa erityiseen vaatekeräykseen, antaa hyväntekeväisyyteen tai panna kotitalousjätteen joukkoon). On kuitenkin täysin mahdollista, että haltijan hävittämiä käytettyjä vaatteita lakataan pitämästä jätteenä ja aletaan pitää jälleen tuotteina. Tätä varten vaatteet on käsiteltävä asianmukaisesti esimerkiksi lajittelemalla, puhdistamalla ja korjaamalla (erityisen) vaatekeräyksen jälkeen, mutta kuitenkin ennen niiden mahdollista vientiä. Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestössä (OECD) käydään parhaillaan keskustelua jätteen määritelmästä. Keskustelujen tavoitteena on laatia arviointiperusteet, joiden avulla on voitava määrittää, onko esine tietyssä tapauksessa jätettä vai ei, ja milloin jätettä voidaan jälleen pitää tuotteena. Keskustelun tulosten on määrä olla valmiit huhtikuussa 1998, ja komissio tutkii niiden perusteella, onko tarpeen aloittaa keskustelu yhteisön lainsäädännössä olevasta jätteen määritelmästä. Komissio tutkii erityisesti mahdollisia muutoksia, joiden avulla määritelmää voitaisiin soveltaa entistä paremmin. Vaarattomia jätteitä, mukaan lukien käytetyt vaatteet, voidaan nykyisin viedä kehitysmaihin tavallisena kauppatavarana ilman erityistä valvontaa, kuten Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetun asetuksen (ETY) N:o 259/93 ((EYVL L 30, 6.2.1993. )) 1 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetään. Asetuksen (ETY) N:o 259/93 17 artiklassa kuitenkin säädetään, että komissio tiedustelee kaikilta OECD:hen kuulumattomilta mailta, haluavatko ne tuoda maahan kyseisen asetuksen liitteessä II (ns. vihreä jäteluettelo) lueteltuja jätteitä valvomattomina vai haluavatko ne, että tällaiseen yhteisöstä tapahtuvaan vientiin sovelletaan jotakin kyseisessä asetuksessa säädettyä valvontamenettelyä. Komissio on ottanut huomioon OECD:hen kuulumattomilta mailta saadut vastaukset laatiessaan lainsäädäntöehdotuksia. Monien maiden vastaus kuitenkin oli, etteivät ne halua ollenkaan vastaanottaa tällaisia jätteitä hyödynnettäviksi. Lisäksi monet maat eivät vastanneet lainkaan komission tiedusteluun. Komission ehdotuksessa neuvoston asetukseksi otetaan huomioon ennalta varautumisen periaate ja säädetään kyseisten maiden osalta sellaisen valvontamenettelyn soveltamisesta, jota tavallisesti sovelletaan liitteessä IV lueteltujen jätteiden vientiin. Euroopan parlamentti pyysi asetusehdotusta koskevassa lausunnossaan jätteiden viennin kieltämistä kieltoa pyytäneisiin maihin sekä maihin, jotka eivät vastanneet komission tiedusteluun. Komissio on hyväksynyt parlamentin tarkistukset vientikieltoa pyytäneiden maiden osalta. Vastaamatta jättäneiden maiden osalta komissio on kuitenkin sitä mieltä, että ehdotuksessa säädetty valvontamenettely on riittävä, ja neuvosto oli joulukuussa 1997 vahvistamassa yhteisessä kannassaan samaa mieltä. Näin ollen käytettyjen vaatteiden vienti kehitysmaihin tulevaisuudessa riippuu ensinnäkin kyseisen maan komissiolle antamasta vastauksesta ja toiseksi Euroopan parlamentin ja neuvoston lopullisesta kannasta ehdotettuun asetukseen. Kyseiset maat voivat tietenkin milloin tahansa muuttaa kantaansa yleensä tai tiettyjen jäteluokkien osalta, ja komissio voi tehdä ehdotuksia uusista toimenpiteistä tämän huomioon ottamiseksi.