KIRJALLINEN KYSYMYS E-3461/01

esittäjä(t): Rosa Miguélez Ramos (PSE) komissiolle

(4. tammikuuta 2002)

Aihe: Tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen Ison-Britannian tullissa

Monet sähköiseen kaupankäyntiin erikoistuneet espanjalaiset yritykset törmäävät säännöllisesti vaikeuksiin Ison-Britannian tullissa. Kyseiset yritykset käyvät kauppaa espanjalaisilla tuotteilla (viini, korut, lahjat jne.) ja tupakalla (savukkeet, sikarit ja irtotupakka). Voimassa olevan lainsäädännön mukaan Euroopan yhteisön sisällä yritykset voivat myydä yksittäiselle henkilölle hänen omaan käyttöönsä enintään neljä kartonkia savukkeita. Alkoholijuomien suurin sallittu määrä henkilökohtaiseen käyttöön on kymmenen litraa.

Vaikka yritykset toimivatkin yhteismarkkinoilla, Ison-Britannian tulli takavarikoi suuret määrät niiden asiakkaille osoitettuja lähetyksiä väittäen, että yritysten pitää maksaa verot Yhdistyneessä kuningaskunnassa, vaikka ne on jo maksettu Espanjassa. Kyseisten yritysten mielestä perustamissopimuksen säädöstä tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta rikotaan.

Ison-Britannian asetuksella 3155/1992 on siirretty virheellisesti 25. helmikuuta 1992 valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY(1) määräykset osaksi kansallista lainsäädäntöä. Direktiivin 8 artiklan mukaisesti: Yksityishenkilöiden omiin tarpeisiinsa hankkimien ja itse kuljettamien tuotteiden valmistevero on sisämarkkinoiden periaatteen mukaan kannettava siinä jäsenvaltiossa, josta ne hankitaan. Kun asiakas maksaa henkilökohtaisesti sen, että tavarat kuljetetaan erikseen (asiakkaalle lähetettävässä laskussa kuljetuskustannukset ilmoitetaan erikseen), mainitun direktiivin 8 artiklan laillisia vaatimuksia noudatetaan täydellisesti.

Katsooko komissio, että Ison-Britannian hallitus kunnioittaa tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatetta?

Katsooko komissio, että perimällä valmisteveron toiseen kertaan Ison-Britannian viranomaiset rikkovat valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annettua direktiiviä?

Eikö komissio katso, että kyseessä on itse asiassa piilotulli, joka on perustamissopimuksen 25 artiklan mukaan kielletty?

Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä velvoittaakseen Ison-Britannian hallituksen kunnioittamaan yhteismarkkinoita?

(1) EYVL L 76, 23.3.1992, s. 1.

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(15. helmikuuta 2002)

Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25. helmikuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY 8 artiklassa säädetään, että yksityishenkilöiden omiin tarpeisiinsa hankkimien tuotteiden valmistevero on kannettava siinä jäsenvaltiossa, josta ne hankitaan. Yksityishenkilöiden on kuitenkin kuljetettava tuotteet itse, jotta niihin voidaan soveltaa 8 artiklaa. Jos tuotteiden kuljettamisesta vastaa ostajan puolesta tavaraliikenteen harjoittaja, 8 artiklaa ei voida soveltaa.

Direktiivin 10 artiklassa säädetään erityisistä valmisteverosäännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden väliseen etämyyntiin. Periaatteena on se, että tuotteista, jotka luovutetaan kulutukseen yhdessä jäsenvaltiossa ja jotka myyjä tai joku hänen puolestaan lähettää tai kuljettaa suoraan tai muulla tavoin, on kannettava valmistevero niiden määräjäsenvaltiossa.

Direktiivin 10 artiklaa on tulkittava Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiasta C-296/95 antaman päätöksen(1) pohjalta. Tuomioistuin tulkitsee päätöksen 46 kohdassa 10 artiklan soveltamisalaa (sen vaatimuksen osalta, jonka mukaan tuotteiden kuljetuksesta vastaa myyjä tai joku muun hänen puolestaan) hyvin laajasti: tämän säännöksen sanamuodosta käy selvästi ilmi, että yhteisön lainsäätäjä painottaa enemmän liiketoimien objektiivista luonnetta kuin niiden oikeudellista muotoa. Lisäksi tuomioistuin toteaa, että 10 artiklan on katettava kaikki tapaukset, joissa tuote lähetetään myyjän puolesta.

Komission tietojen mukaan suurin osa niistä sähköisen kaupan verkkosivuista, joihin arvoisa parlamentin jäsen viittaa, tarjoaa kuljetus- tai lähetyspalveluita, joihin 10 artiklan sanamuodon voidaan katsoa sopivan. Olosuhteet saattavat kuitenkin joissakin tapauksissa olla sellaiset, että tuotteiden kuljettamisesta tai lähettämisestä vastaa selkeästi ostaja eikä myyjä. Komissio katsoo, että myös tällaisiin tapauksiin on sovellettava direktiivin 91/12/ETY 10 artiklaa, kun otetaan huomioon yhdenmukaistetun valmisteverojärjestelmän rakenne ja tuomioistuimen asiasta C-296/95 antaman päätöksen perustelut.

Komissio vastaa arvoisan parlamentin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

a) Komissio katsoo, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toteuttamat toimet, sellaisina kuin arvoisa parlamentin jäsen ne kuvaa, näyttävät olevan yhdenmukaistettujen valmisteverosääntöjen mukaiset. Nämä säännöt on laadittu erityisesti siksi, että tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaate voidaan panna täytäntöön sellaisten tuotteiden osalta, joita valmistevero koskee.

b) Kuten edellä mainitaan, komissio katsoo, että direktiivin 92/12/ETY 10 artikla koskee etämyyntiä. Tällaisten tapausten osalta 10 artiklassa säädetään myyjän lähtöjäsenvaltiossa maksaman valmisteveron palauttamisesta. Näin voidaan välttää kaksoisverotus.

c) Komission mielestä valmistevero ei muodosta tullimaksua (joka kielletään EY:n perustamissopimuksen 25 artiklassa), jos jäsenvaltio noudattaa valmisteveron kantamisen yhteydessä direktiivissä 92/12/ETY mainittuja yhdenmukaistettuja valmisteverosääntöjä.

d) Edellä mainittu huomioon ottaen komissio katsoo, että sillä ei ole mitään syytä ryhtyä Yhdistyneen kuningaskunnan vastaisiin toimiin.

(1) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, annettu 2. huhtikuuta 1998, The Queen vastaan Commissioners of Customs and Excise, ex parte EMU Tabac SARL, The Man in Black Ltd, John Cunningham, kok. 1998, s. I-1605.