KIRJALLINEN KYSYMYS E-3447/02

esittäjä(t): Bob van den Bos (ELDR) neuvostolle

(6. joulukuuta 2002)

Aihe: Ihmisoikeustilanne Iranissa/YK:n yleiskokouksen kolmannen komitean päätöslauselma

Yleisten asioiden neuvosto keskusteli 21. lokakuuta 2002 Iranin ihmisoikeustilanteesta ja unionin kannasta siihen. Keskustelussa keskityttiin kysymykseen siitä, miten EU:n Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen kolmannessa komiteassa mahdollisesti antama päätöslauselma Iranista suhtautuisi siihen vuoropuheluun ihmisoikeuksista, jota on sovittu käytävän Iranin kanssa ja joka on osa kauppa- ja yhteistyösopimuksen tekemistä koskeviin neuvotteluihin liittyvää toimenpidekokonaisuutta. Lopulta päätettiin, että EU ei anna tänä vuonna kolmannessa komiteassa Irania koskevaa päätöslauselmaa ja että jatkotoimet (muun muassa ensi keväänä ihmisoikeuskomiteassa Genevessä) ovat yhteydessä myös Iranin kanssa käytävän vuoropuhelun edistymiseen.

1. Jakaako neuvosto näkemyksen, että Iranin ihmisoikeustilanne on viime aikoina heikentynyt merkittävästi?

2. Yhtyykö neuvosto siihen käsitykseen, että EU:n ja Iranin välinen vuoropuhelu ihmisoikeuksista ei sulje pois sitä, että Iranin ihmisoikeustilanteeseen puututaan muilla foorumeilla annettavilla päätöslauselmilla? Jos vastaus on myönteinen, miksi siinä tapauksessa kuitenkin päätettiin olla antamatta päätöslauselmaa YK:n yleiskokouksen kolmannessa komiteassa?

3. Mitä merkitystä on oikeastaan ihmisoikeuksista käytävällä vuoropuhelulla, jos EU:n valtuuskunnan Teheranin vierailun (30. syyskuuta 2002) edeltävänä päivänä kyseisessä kaupungissa viisi henkilöä hirtetään julkisesti? Miten nämä teloitukset vaikuttivat EU:n ja Iranin väliseen vuoropuheluun?

4. Jakaako neuvosto kannan, jonka mukaan päätös antaa päätöslauselma YK:n ihmisoikeuskomitean 59. istunnossa vuonna 2003 ei saa olla riippuvainen ihmisoikeusvuoropuhelun edistymisestä, vaan ihmisoikeuksien todellisesta tilanteesta Iranissa? Jos vastaus on kielteinen, miksei neuvosto jaa tätä näkemystä?

Vastaus

(8. toukokuuta 2003)

1. Neuvoston päätelmillä 21. lokakuuta 2002 aloitetun EU:n ja Iranin välisen ihmisoikeuksia koskevan vuoropuhelun ensimmäinen istunto pidettiin Teheranissa 16. ja 17. joulukuuta 2002. Istunto pidettiin pyöreän pöydän keskusteluna, johon osallistui EU:n ja Iranin kansalaisyhteiskunnan jäseniä, ja erillisten virallisten kokousten muodossa. Pyöreässä pöydässä käsitellyt aiheet olivat syrjintä ja kidutuksen ehkäiseminen. Virallisissa kokouksissa käsiteltiin edellä mainittuja aiheita ja kaikkia muita Iranin ihmisoikeustilanteen EU:lle huolta aiheuttamia asioita. Neuvostolla ei ole vielä ollut tilaisuutta arvioida ensimmäisen vuoropuheluistunnon tuloksia eikä ottaa kantaa siihen, onko Iranin ihmisoikeustilanne tosiasiallisesti huonontunut lokakuusta 2002 lähtien.

2. Neuvosto vahvisti päätelmissään 21. lokakuuta 2002 periaatteellisen kantansa, että keskustelun aikaansaaminen ei vaikuta päätöslauselman esittämiseen YK:n yleiskokouksen kolmannessa komiteassa tai YK:n ihmisoikeustoimikunnassa. Tämä kanta esitettiin jo vuonna 2001 hyväksyttyjen ihmisoikeuksista käytäviä vuoropuheluja koskevien EU:n suuntaviivojen kappaleessa 9.

Neuvosto päätti 21. lokakuuta 2002 olla esittämättä Iranin ihmisoikeustilannetta koskevaa päätöslauselmaa YK:n yleiskokouksen 57. istunnossa lokamarraskuussa 2002. Neuvosto ei kuitenkaan tehnyt 21. lokakuuta 2002 päätöstä siitä, esittäisikö se Irania koskevan päätöslauselman YK:n yleiskokouksen tai YK:n ihmisoikeustoimikunnan tulevissa istunnoissa.

3. Iranin kanssa käytävän vuoropuhelun tarkoituksena on saada aikaan konkreettista edistymistä maan ihmisoikeustilanteessa. EU:n ihmisoikeusasiantuntijoiden valtuuskunta, joka vieraili Iranissa 30. syyskuuta ja 1. lokakuuta 2002, ilmaisi vierailun aikana Iranin ulkoasiainministeriölle huolensa julkisista teloituksista, joihin kysymyksessä viitataan.

Neuvosto aikoo säännöllisesti arvioida vuoropuhelun tuloksia valvoakseen, johtaako vuoropuhelu konkreettiseen edistymiseen Iranin ihmisoikeustilanteessa. Asiat, joiden suhteen edistymistä mitataan, koskevat kaikkia EU:n huolenaiheita, mukaan luettuna kuolemanrangaistuksen määrääminen.