FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/140

(2004/C 33 E/139)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1612/03

esittäjä(t): Heide Rühle (Verts/ALE) komissiolle

(13. toukokuuta 2003)

Aihe: Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta annetun direktiivin mahdollinen rikkominen

Saksan liikenteestä, rakentamisesta ja asunnoista vastaava ministeriö on teettänyt useasta liikenteen alalla toteutettavasta hankkeesta kustannushyötytutkimuksen, joka kytkeytyy osittain hankkeiden ympäristövaikutuksia koskevaan arviointiin. Saadut tulokset on tarkoitus sisällyttää myös lakiehdotukseen, jolla pyritään Saksan tieliikennesuunnitelman uudistamiseen.

Saksan liittohallitus on pyytänyt osavaltioiden hallituksia ottamaan kantaa tämän kustannushyöty-tutkimuksen tuloksiin. Baden-Württembergin osavaltion liikenneministeriö puolestaan on pyytänyt kannanottoa osavaltioiden hallintopiirin keskusvirastoilta (Regierungspräsidium).

Baden-Württembergin osavaltion Karlsruhen hallintopiirin keskusvirastoa pyydettiin toimittamaan kopio kyseisestä kannanotosta ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta annetun direktiivin ja vastaavan lain mukaisesti.

Virasto kieltäytyi toimittamasta kopiota sillä perusteella, että ympäristöä koskevista tiedoista säädetyn lain 3 pykälän 1 momentin 1 kohdan mukaan osavaltioiden ylimmät hallintoelimet eivät ole velvollisia toimittamaan tietoja lainsäädäntötehtäviä hoitaessaan.

Karlsruhen keskusvirasto ei ole Baden-Württembergin osavaltion ylin hallintoelin. Ympäristö- ja liikenneministeriö kuitenkin tarvitsee siltä kyseistä tieliikennesuunnitelmaa koskevan kannanoton, jotta Baden-Württembergin osavaltio voisi osallistua kyseessä olevaan tieverkoston laajentamista koskevaan lainsäädäntömenettelyyn. Ympäristöä koskevan tiedon saannista säädetyn lain 3 pykälän 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettua kieltäytymisperustetta ei keskusviraston mukaan voida kiertää siten, että tietopyyntö esitetään kyseisen lain 3 pykälän 1 momentin 1 kohdan nojalla erioikeuden saavan ministeriön asemesta ministeriön alaisuuteen kuuluvalle viranomaiselle, jolla ei ole kyseistä erioikeutta.

Katsooko komissio, että keskusvirasto saa kieltäytyä toimittamasta antamaansa kannanottoa sillä perusteella, että on kyse sellaisesta asiakirjasta, jonka (alemmalla tasolla oleva) keskusvirasto on laatinut (ylemmällä tasolla olevalle) osavaltion hallituksen ministeriölle, joka on lainsäädäntövaltaa käyttävä elin (direktiivin 90/313/ETY 2 artiklan b kohta (1))?

Margot Wallströmin komission puolesta antama

yhteinen vastaus

kirjallisiin kysymyksiin P-1605/03 ja E-1612/03

(25. kesäkuuta 2003)

Molemmat arvoisan parlamentin jäsenen esittämät kysymykset koskevat sitä, onko ympäristöä koskevan tiedon saantia koskevan Saksan lain (Umweltinformationsgesetz) 3 §:n 1 momentti sopusoinnussa ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7. kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY 2 artiklan b kohdan kanssa.

Tämän direktiivin 2 artiklan b kohdan mukaan ”viranomaisella” tarkoitetaan kansallisen, alueellisen tai paikallisen tason hallintoa, jolla on ympäristöön liittyviä tehtäviä ja jolla on hallussaan siihen liittyvää tietoa, lukuun ottamatta tuomio- tai lainsäädäntövaltaa käyttäviä elimiä.

Ympäristöä koskevan tiedon saantia koskevan Saksan lain 3 §:n 1 momentissa rajataan pois kaikki ”tuomiovaltaa käyttävät elimet”, joista esitetään laaja tulkinta: poisrajaaminen koskee tuomioistuimia sekä syyteasioista ja kurinpitomenettelyistä vastaavia viranomaisia.

Direktiivin 90/313/ETY tulkinta on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tehtävä. Komissio katsoo, että yleisellä tasolla direktiivissä pyritään luomaan viranomaisten hallussa olevan ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaus, minkä vuoksi poikkeuksia on tulkittava ahtaasti. Tuomioistuinmenettelyjen ja tuomioiden kaltaiset tuomiovaltaan liittyvät toimet ovat kaikissa jäsenvaltioissa periaatteessa julkisia. Syyttäjäviranomaisten toiminta ei sitä vastoin tavallisesti ole julkista. Lisäksi ne saattavat olla riippuvaisia poliittisten tai hallinnollisten elinten antamista ohjeista, mikä taas ei ole asianlaita tuomareiden tapauksessa. Näin ollen syyttäjäviranomaisten toiminta ei näytä liittyvän tuomiovaltaan. Tämän vuoksi syyttäjäviranomaisen hallussa olevan tiedon saantia ei tavallisesti pidä rajoittaa ainakaan arvoisan parlamentin jäsenen esille ottaman tapauksen kaltaisissa asioissa, joissa tutkimukset on lopetettu.

Direktiivissä 90/313/ETY annetaan kuitenkin jäsenvaltioille mahdollisuus kieltäytyä antamasta tietoa asioista, jotka ovat tai ovat olleet tutkintamenettelyn kohteena (3 artiklan 2 kohdan kolmas luetelmakohta). Direktiivin 90/313/ETY nykyisen sanamuodon mukaan syyttäjäviranomaiset voivat siis kieltäytyä antamasta ympäristöä koskevaa tietoa, joka on ollut tutkintamenettelyn kohteena, mikäli kyseisen jäsenvaltion täytäntöönpanolainsäädännössä näin säädetään.

Lainsäädäntövaltaa käyttävistä elimistä Saksan lainsäädännössä säädetään, että liittovaltion ja osavaltioiden korkeimmat viranomaiset rajataan pois, mikäli ne toimivat lainsäädäntövallan käyttäjinä. Kirjallisen kysymyksen E-1612/03 sisällöstä käy ilmi, että Regierungspräsidium Karlsruhe ei katso olevansa osavaltion korkein viranomainen mutta että se ei anna tietoa kustannus-hyötyanalyysia koskevista huomautuksistaan, koska Baden-Württembergin osavaltion liikenneministeriö ei osavaltion korkeimpana viranomaisena, jolle Regierungspräsidium Karlsruhe lähettää nämä huomautukset, kuulu kyseisen lainsäädännön soveltamisalaan, sillä huomautukset otetaan huomioon lainsäädännön valmisteluvaiheessa.

Komissio katsoo, että hallintoviranomaisen lausunto, joka annetaan lainsäädäntömenettelyä valmisteltaessa tai lainsäädäntömenettelyn aikana, ei missään tapauksessa ole osa lainsäädäntömenettelyä. Ei ole merkityksellistä, onko hallintoviranomainen jäsenvaltion tai alueen korkein hallintoviranomainen vai ei. Direktiivin 90/313/ETY tarkoituksena on todellakin tehdä mahdolliseksi mahdollisimman laaja ympäristöä koskevan tiedon saanti. Asiassa C-321/96, Mecklenburg, antamassaan tuomiossa (Kok. 1998, s. I-3809) Euroopan yhteisöjen tuomioistuin tunnusti tämän toimintatavan, jossa hallintoviranomaisen tasolla ei ole merkitystä. Näiden seikkojen perusteella komissio tutkii parhaillaan kantelua, jonka aiheena on tämä kieltäytyminen tietojen antamisesta.

Komissio haluaa myös kiinnittää arvoisan parlamentin jäsenen huomion viimeaikaisiin edistysaskeliin ympäristöä koskevan tiedon saannin parantamisen alalla. Komissio antoi 29. kesäkuuta 2000 neuvostolle ja parlamentille direktiivin 90/313/ETY 8 artiklassa tarkoitetun kertomuksen (2) direktiivin 90/313/ETY soveltamisesta saadusta kokemuksesta. Kertomuksen sivulla 10 komissio ilmoitti, että yhden havaituista ongelma-alueista muodostivat julkistettavaksi pyydetyn tiedon sekä tietojen julkistamisesta vastaavien viranomaisten ja muiden toimielinten määritelmät. Komissio katsoi, että niitä olisi selvennettävä kunkin asianomaisen kategorian laajentamiseksi.

Komissio hyväksyi 29. kesäkuuta 2000 ehdotuksen (3) uudeksi direktiiviksi, jolla muutetaan direktiiviä 90/313/ETY ja jonka tavoitteena oli korjata direktiivin 90/313/ETY käytännön soveltamisessa havaitut puutteet sekä samalla valmistella vuonna 1998 allekirjoitetun, tiedon saantia, kansalaisten osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku-ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan YK:n Euroopan talouskomission yleissopimuksen (ns. Århusin yleissopimuksen) ratifiointia.

Lainsäädäntöprosessin tuloksena direktiivi 2003/4/EY ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja neuvoston direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta (4) annettiin 28. tammikuuta 2003. Tämän direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa ilmaistaan entistä selkeämmin, mitkä viranomaiset kuuluvat direktiivin soveltamisalaan, ja säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltiot voivat säätää, että tämä määritelmä ei koske elimiä tai laitoksia silloin kun ne toimivat tuomio- tai lainsäädäntövallan käyttäjinä”.

Komissio on tietoinen siitä, että Saksan viranomaiset valmistelevat parhaillaan ympäristöä koskevan tiedon saantia koskevan lain muuttamista direktiivissä 2003/4/EY säädettyjen velvollisuuksien täyttämiseksi.

Seuratessaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöprosesseja voimassa olevan lainsäädännön saattamiseksi sopusointuun direktiivin 2003/4/EY kanssa komissio ottaa asianmukaisella tavalla huomioon arvoisan parlamentin jäsenen esille ottamat seikat edellä esitetyllä tavalla.

(1) EYVL L 158, 23.6.1990, s. 56.

(2) KOM(2000) 400 lopullinen.

(3) EYVL C 337 E, 28.11.2000.

(4) EUVL L 41, 14.2.2003.