Virallinen lehti nro C 304 , 02/10/1998 s. 0144



KIRJALLINEN KYSYMYS P-0683/98 komissiolle esittäjä(t): Umberto Bossi (NI) (2. maaliskuuta 1998) Aihe: Italian pankin kulta ja julkisen sektorin lainantarve Italian pankin kullan myynti Ufficio italiano cambille (UIC, Italian valuutanvaihtotoimisto) ei ole todellakaan ensimmäinen skandaali, jossa Italia esittää kielteistä pääosaa toivottomassa yrityksessään täyttää Maastrichtin kriteerit. Komission äskettäin Brysselissä hyväksymässä asiakirjassa sanottiin, että neuvosto käsittelee tapausta ja Eurostat tutkii sitä arvioidakseen toimenpidettä. Asiakirjassa muistutetaan, että vuonna 1974 Italian liiraan kohdistuvien spekulatiivisten hyökkäysten torjumiseksi Italian pankki sai 2 miljardin dollarin suuruisen lainan Bundesbankilta. Lainan takaamiseksi UIC osti Italian pankilta 543 tonnia kultaa. Laina maksettiin takaisin syyskuussa 1978, mutta kulta jäi UIC:lle. Kullan arvo nousi vuosien mittaan, mutta siitä saatuja pääomavoittoja ei verotettu, sillä Italian verolainsäädännön mukaan pääomavoittoja ei veroteta ennen kuin ne on realisoitu. Heinäkuussa 1997 UIC, joka muuten oli lopettamassa toimintaansa, myi kullan takaisin Italian pankille. Tämä toimenpide tuotti UIC:lle pääomavoittoa noin 7 600 miljardia liiraa ja näin ollen siitä oli maksettava veroa 4 000 miljardia liiraa, joista osa (3 400 miljardia) maksettiin marraskuussa 1997. Näin ollen ¨kassaan¨ jäi 3 400 miljardia, jotka on säännöllisesti kirjattu julkisen sektorin lainan tarpeena, joka oli vahvistettu 2,7 prosenttiin BKT:sta vuoden 1997 lopussa, toisin sanoen alle Maastrichtin kriteerien mukaisen 3 prosentin ylärajan. Aikooko komissio selvittää lopultakin, millainen kyseinen toimenpide on luonteeltaan? Aikooko komissio selvittää, onko laillista tukea tällaisia julkisen sektorin lainan tarpeena saatuja verotuloja? Jos vastaus on kielteinen, niin eikö komissio katso, että tämä tapaus osoittaa jälleen kerran, että Italia ei ole muuttanut tapojaan ja että se on valmis halpamaisiin laskennallisiin keinoihin täyttääkseen yhteisön vaatimukset? Komission jäsenen Yves-Thibault de Silguyn komission puolesta antama vastaus (17. maaliskuuta 1998) Komissio arvioi perusteellisesti eri jäsenvaltioissa toteutetun makrotaloudellisen ja talouspoliittisen vakauttamisen laajuutta ja luonnetta käyttäen apunaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa määrättyjä valvontamenettelyjä, kuten monenvälinen valvonta (103 artikla) ja liiallisen alijäämän menettely (104 c artikla). Arvioinnissaan komissio erottaa selkeästi rakenteelliset ja tilapäiset toimenpiteet. Näin tehdessään komissio valvoo kaikkien jäsenvaltioiden tilinpitojärjestelmien avoimuutta ja tarkkuutta. Komissio on analysoinut kysyjän tarkoittamaa erityistoimenpidettä ja todennut sen noudattavan Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän ESA 79:n tilinpitosääntöjä. Tammikuun 27 päivänä 1998 tehdyn päätöksensä N:o 5/98 nojalla Eurostat on päättänyt käsitellä tätä maksua rahoitustoimena, jolla ei ole vaikutusta julkisen alijäämän laskemiseen sellaisena kuin se on määritelty liiallisen alijäämän menettelyssä. Toisin sanoen kyseinen toimi ei vähennä alijäämää eli julkisyhteisöjen nettoluotonottoa Euroopan talous- ja rahaliittoon osallistumisen kannalta merkittävällä tavalla. Komissio esittää arvion sekä Italian että muiden jäsenvaltioiden julkisen talouden kestävyydestä EY:n perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan nojalla laadittavassa lähentymiskertomuksessa, joka on määrä julkaista 25. maaliskuuta 1998.