KIRJALLINEN KYSYMYS E-2769/99

esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle

(18. tammikuuta 2000)

Aihe: Sisävesiliikenteen hankkeiden sisällyttäminen Euroopan laajuisten verkkojen ensisijaisten tavoitteiden listalle

Liikenneongelma kasvaa koko ajan. Tiemme tulevat yhä tukkoisimmiksi. Tämän johdosta yhä useammat tahot katsovat, että rautatie- ja vesitiekuljetusten osuutta tavaraliikenteestä on kasvatettava.

Euroopan laajuisten verkkojen laajentamisen painopistealueita käsittelevästä katsauksesta ilmenee, että vesitiekuljetukset, ja erityisesti sisävesialusten käyttö, ovat vasta kolmannella tai neljännellä sijalla. Tämä on hyvin outoa, sillä tämä tavarankuljetustapa on hyvin ympäristöystävällinen, suhteellisen edullinen ja tavattoman tehokas.

Sisävesiliikenteessä on sitä paitsi merkittävässä määrin infrastruktuuriin liittyviä ongelmia, joista mainittakoon mm. monet pullonkaulat ja tärkeiden satamien ja niitä ympäröivien alueiden väliltä puuttuvat yhteydet. Voiko komissio kertoa,

1. yhtyykö se näkemykseen, jonka mukaan liikenneongelmien ratkaisemiseen voidaan vaikuttaa merkittävästi myöntämällä enemmän tukea sisävesiliikenteen (infrastruktuurin) kehittämiselle;

2. onko se valmis nostamaan Euroopan laajuisten verkkojen toteuttamisessa korkeammalle sijalle joidenkin pullonkaulojen poistamisen tai eräiden uusien vesiteiden rakentamisen;

3. onko se valmis neuvottelemaan tässä asiassa Euroopan laivurijärjestön (Europese Schippersorganisatie) kanssa;

4. onko sillä hallussaan selvitystä, joka käsittelee sisävesiliikenteen tärkeimpiä infrastruktuuriin liittyviä ongelmia? Jos on, voinko saada itselleni siitä kappaleen?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(9. maaliskuuta 2000)

Komissio on vakuuttunut siitä, että sisävesiliikenteen avulla voidaan merkittävällä tavalla poistaa liikkuvuusongelmia siirtämällä rahtiliikennettä pois ruuhkautuneilta maanteiltä ja rautateiltä. Sen mielestä sisävesiliikenne on kustannustehokas, turvallinen ja ympäristön kannalta järkevä kuljetusmuoto, jolla on ylimääräistä infrastruktuuri- ja aluskapasiteettia.

Yhteisössä sisävesiväyliä käsitellään osana Euroopan laajuisia liikenneverkkoja (TEN-T). Parlamentti ja neuvosto hyväksyivät vuonna 1996 yhteisön suuntaviivat Euroopan laajuisten liikenneverkkojen kehittämiseksi (yhteisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi 23. heinäkuuta 1996 tehty Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1692/96/EY(1)). Näihin verkkoihin sisältyy Euroopan sisävesiväyläverkko. Suuntaviivat esittelevät myös sisävesiväyläverkon pahimmat pullonkaulat ja puuttuvat yhteydet. Tältä osin huomattava määrä yleishyödyllisiä hankkeita on saanut TEN-T-rahoitusta. On kuitenkin pidettävä mielessä, että toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiot, joiden alueella sisävesiväylät sijaitsevat, ovat vastuussa väylien tavanomaisista parannustöistä ja kunnossapidosta. Lisäksi kun jäsenvaltiot hakevat rahoitusta Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR), Euroopan investointipankista (EIP) tai koheesiorahastosta, niiden edellytetään parantavan liikenneverkkojaan ja -järjestelmiään siten, että painopiste on yhteyksissä TEN-verkkoon ja sen osien välillä niiltä osin kuin näiden täydentämiseen on tarvetta.

Komissio on tässä asiassa yhteydessä kaikkien asianomaisten osapuolien ja järjestöjen, myös Euroopan laivurijärjestön (European Shipping Organisation) kanssa.

Vuonna 1998 komissio laati raportin TEN-T-suuntaviivojen täytäntöönpanosta(2). Täydentävässä komission asiakirjassa (SEC(98) 1993) on yksityiskohtaisempia tietoja sisävesiväyläverkosta.

(1) EYVL L 228, 9.9.1996.

(2) KOM(98) 614 lopullinen.