KIRJALLINEN KYSYMYS P-0392/00

esittäjä(t): Inger Schörling (Verts/ALE) komissiolle

(8. helmikuuta 2000)

Aihe: Julkisuusperiaate ja lähdesuoja

Komission jäsen Neil Kinnock on Ruotsin lehdistössä väittänyt, että Ruotsin mallin mukainen julkisuusperiaate ja lähdesuoja eivät sovellu EU:n komissioon. Kinnockin mukaan tärkeät päätökset tehtäisiin epävirallisesti, jos julkisuusperiaate otettaisiin käyttöön, ja lähdesuoja voisi johtaa salailun lisääntymiseen. Kinnock on edelleen väittänyt, että Paul van Buitenen on muuttunut hyvästä komission virheellisten toimintatapojen paljastajasta pahaksi tiedonantajaksi, joka ainoastaan pyrkii mustamaalaamaan komissiota toimielimenä.

Voiko komission jäsen Kinnock lähemmin selvittää, millä perusteilla hän on tullut siihen lopputulokseen, että julkisuusperiaatteen ja lähdesuojan noudattaminen EU:ssa voisivat johtaa aivan päinvastaisiin seurauksiin kuin alun perin on tarkoitettu? Voiko komission jäsen selvittää yksityiskohtaisemmin, mikä Paul van Buitenenin toiminnassa on sellaista, että hän on muuttunut hyvästä pahaksi tiedonantajaksi?

Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus

(24. maaliskuuta 2000)

Komissio julkaisi hiljattain ehdotuksen asetukseksi yleisön oikeudesta saada tietoja yhteisön toimielinten asiakirjoista(1). Siinä esitetään periaatteet ja säännöt, jotka ovat komission mielestä tarpeen, jotta taataan Euroopan kansalaisten oikeus saada toimielinten hallussa olevia tietoja. Ehdotusta laatiessaan komissio otti huomioon myönteiset kokemukset, joita se on saanut käytännesäännöistä(2), asiakirjojen julkisuutta koskevasta jäsenvaltioiden lainsäädännöstä etenkin Pohjoismaiden hyvistä käytännöistä sekä yhteisöjen erityistilanteesta.

Parlamentti ja neuvosto keskustelevat tekstistä ja vahvistavat lopuksi sitovat säännöt asiasta.

Henkilöstöasioista ja hallintouudistuksesta vastaava varapuheenjohtaja on antanut Ruotsille sekä parlamentissa että muualla erityistä tunnustusta siitä, että sillä on pitkät ja myönteiset perinteet kansalaisten tiedonsaantioikeudesta. Siksi sen noudattamat standardit ovat harkitsemisen arvoisia, mutta niitä tuskin voidaan toteuttaa aivan sellaisinaan yhteisön toimielimissä lähitulevaisuudessa.

Julkisissa lausunnoissaan varapuheenjohtaja pani myös merkille, että Ruotsissa epäviralliset tietojenvaihdot ennen asiakirjan virallistamista eivät ole julkisia. Komission ehdotuksessa asiakirjan määritelmään eivät sisälly sisäiset asiakirjat, kuten valmistelu- tai keskusteluasiakirjat ja yksiköiden lausunnot, sekä epäviralliset viestit. Riippumattoman asiantuntijakomitean näkemyksen mukaan poikkeus oli tarpeen, koska komissio tarvitseetilaa ajatellamuotoillakseen politiikkaa ennen kuin siitä tulee julkista. Ilman poikkeusta virkamiehet saattaisivat olla haluttomia laatimaan ja vaihtamaan kyseisiä asiakirjoja. Tämä voisi johtaa entistä suurempaan salailuun mikä heikentäisi työskentelyn tehokkuutta.

Kysymyksen lainauksissa vääristellään varapuheenjohtajan lausuntoja. Hän on todennut moneen kertaan, että kaikkien komission kyseisen virkamiehen paljastamien säännönvastaisuuksien suhteen toteutettiin kurinpito- ja oikeudellisia menettelyjä ennen asian paljastumista. Hän on myös kommentoinut Ruotsin lehdistössä esitettyjä väitteitä, joiden mukaan tuhannet virkamiehet jatkoivat petoksia toimielimessä. Väitteet eivät pidä paikkaansa, vaan ne ovat yleistyksiä, joilla panetellaan komissiota ja sen henkilöstöä epäoikeudenmukaisesti ja aiheutetaan perusteetonta epäluottamusta kansalaisissa.

(1) KOM(2000) 30 lopullinen.

(2) Tiedonsaantioikeutta neuvoston ja komission asiakirjoista koskevat käytännesäännöt, jotka neuvosto hyväksyi 20.12.1993 (EYVL L 340, 31.12.1993, s. 43) ja komissio 8.2.1994 (EYVL L 46, 18.2.1994, s. 58). Euroopan parlamentti teki 10.7.1997 päätöksen yleisön oikeudesta tutustua sen asiakirjoihin (EYVL L 263, 25.9.1997, s. 27).