Virallinen lehti nro C 135 , 14/05/1999 s. 0159



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3050/98 esittäjä(t): Hiltrud Breyer (V) komissiolle (2. lokakuuta 1998) Aihe: Alankomaalainen tutkimus ftalaateista 1. Miksi toksisuutta, ekotoksisuutta ja ympäristöä tutkiva tieteellinen komitea määritti huhtikuussa 1998 TDI-arvon korkeammaksi kuin vuonna 1994? 2. Miksi komitean huhtikuussa 1998 antamassa kertomuksessa oli helmikuussa 1998 annettuun kertomukseen verrattuna seuraavia eroja: lapsen painoa oli lisätty 5 kilosta 8 kiloon ja tutin imemisaikaa oli laskettu 12 tunnista 6 tuntiin, jolloin ainoastaan kaksi ftalaattia luokiteltiin mahdollisesti kriittisiksi aiemman kolmen sijasta? 3. Tieteellinen komitea arvioi, että leikkikaluista johtuva ftalaateille altistuminen on ainoastaan 10-30 % kokonaisaltistuksesta. Miksi komissio perustaa tästä huolimatta ftalaatteja koskevan suosituksensa täydelle TDI-arvolle (eikä vain 10-30 %:lle) ja sivuuttaa siten tosiasian, johon se itse aiemmin viittasi? 4. Onko komissio sitä mieltä, että pikkulapsille mahdollisesti pitkäaikaisvaurioita aiheuttavat tuotteet olisi vedettävä pois markkinoilta ainakin niin pitkäksi aikaa, että niiden vaarattomuus on osoitettu yksiselitteisesti toteen? 5. Komissio on varmasti samaa mieltä parlamentin jäsenten kanssa siitä, että lapsilla tehtävät kokeet eivät ole eettisesti hyväksyttäviä. Kuinka komissio voi tästä huolimatta hyväksyä, että miljoonat lapset altistuvat päivittäin tuntikausiksi ftalaateille, vaikka työelämässä jo kahta 15 minuutin pituista jaksoa ei pidetä enää eettisesti hyväksyttävänä? 6. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä estääkseen sen, että lapset joutuvat hallitsemattomaan vaaraan ftalaattien takia? Komission jäsenen Emma Boninonkomission puolesta antama vastaus (23. lokakuuta 1998) 1. Myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevä tiedekomitea (CSTEE) otti alustavassa arvioinnissaan huomioon aikaisemmat tiedot, erityisesti elintarvikealan tiedekomitean määrittämät, siedettävissä olevat päivittäiset annokset (TDI-arvot). Useimmat näistä oli esitetty elintarvikealan tiedekomitean lausunnoissa vuonna 1996. Vaikutuksia koskevassa arvioinnissaan, joka sisältyy 24. huhtikuuta 1998 annettuun CSTEE:n lausuntoon lelujen sisältämistä ftalaateista, CSTEE kuitenkin totesi, että käytettävissä on uusia tietoja, jotka korvaavat entiset. 2. Ensimmäisessä raportissaan helmikuussa 1998 CSTEE oli Euroopan standardointikomitean CENin raporttiluonnoksen perusteella olettanut altistumisajaksi 12 tuntia ja lapsen painoksi viisi kiloa. Näihin altistusoletuksiin kohdistuneen arvostelun jälkeen CSTEE tarkisti niitä ja esitti huhtikuussa 1998 päätelminään, että PVC:stä valmistettuja puruleluja käyttäviä lapsia koskevat arvot olivat liian varovaiset. Tiedekomitea päätti käyttää oletusarvoina kuuden tunnin altistumisaikaa ja kahdeksan kilon painoa. 3. CSTEE on korostanut tarvetta ottaa huomioon lelujen ja lastentarvikkeiden lisäksi myös muut ftalaattilähteet, joille lapset ovat alttiina. Se on kuitenkin painottanut epävarmuustekijöitä, jotka liittyvät altistuslähteiden pitoisuuksien mittaamiseen. Muita altistuslähteitä koskevat luvut 10-30 % viittaavat kaikkiin ftalaatteihin eivätkä ole riittävä perusta mukauttaa CSTEE:n lausunnossa mainittuja ftalaatteihin liittyviä TDI-arvoja. komission 1. heinäkuuta 1998 antamaan suositukseen 98/485/EY(1) alle kolmivuotiaille tarkoitetuista suuhunpantavista lastentarvikkeista ja leluista, jotka on valmistettu tiettyjä ftalaatteja sisältävästä pehmeästä PVC:stä, sisällytettiin CSTEE:n suosittelemat lelujen sisältämien ftalaattien viitteelliset ohjearvot mukauttamatta niitä. Samalla jäsenvaltioille huomautettiin, että on tarpeen ottaa huomioon koko lausunto, kun arvioidaan kyseisten tuotteiden turvallisuutta ja päätetään toteutettavista toimenpiteistä. Suosituksessa todetaan, että kyseisten tuotteiden valvonnassa jäsenvaltiot tutkivat asianmukaisilla tarkistuksilla ainesosien migraatiotasoja ottaen huomioon myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevän tiedekomitean (CSTEE) 24 päivänä huhtikuuta 1998 antaman lausunnon ftalaateista leluissa ja erityisesti liitteessä esitetyt komitean suosittelemat ftalaattien migraation raja-arvot näissä tuotteissa. Suosituksen sisältämät ohjearvot olisi nähtävä viitteellisinä enimmäisrajoina, ja jäsenvaltioiden tulisi soveltaa varovaista lähestymistapaa arvioidessaan tiettyjen tuotteiden turvallisuutta. 4. Komission kanta on, että alle kolmivuotiaille tarkoitetut suuhunpantavat lastentarvikkeet ja lelut, jotka on valmistettu tiettyjä ftalaatteja sisältävästä pehmeästä PVC:stä, olisi kiellettävä ja vedettävä pois markkinoilta, silloin kun on viitteitä siitä, että ne ovat haitallisia lasten terveydelle, erityisesti CSTEE:n lausuntoon sisältyvien tietojen perusteella. Koska asiasta ei ole yhteisön säädöksiä, jäsenvaltioiden tehtävänä on arvioida tietyistä tuotteista aiheutuvat riskit ja päättää tarvittavista toimenpiteistä yleisestä tuoteturvallisuudesta 29. kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/59/ETY(2) sisältämien velvoitteiden nojalla. Niiden mukaisesti markkinoille saa tuoda vain turvallisia tuotteita. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimenpiteet ovat oikeutettuja ja kohtuullisia. 5. Komissio katsoo, että lapsille ei yhteisössä saa aiheuttaa vaaraa altistamalla heitä ftalaateille. Komissio ottaa huomioon saatavilla olevan tieteellisen tiedon ja aikoo tehdä asiaa koskevan lainsäädäntöehdotuksen mahdollisimman pian. Ennen uuden lainsäädännön voimaantuloa komissio kehottaa jäsenvaltioita tarkistamaan markkinoilla olevat tuotteet ja ryhtymään asianmukaisiin toimiin kansallisella tasolla. Kysymys lapsilla tehtävistä kokeista on asia erikseen, ja siihen liittyy näkökohtia, jotka ovat laajempia kuin kysymyksessä olevat tuotteet ja niihin liittyvät riskit. 6. Komission toteuttamat tai suunnittelemat toimenpiteet on mainittu edempänä. Lisäksi komissio kuulee uudelleen CSTEE:tä saadakseen ajan tasalla olevan, äskettäin julkaistuihin tutkimuksiin perustuvan lausunnon. Lausunnon saatuaan CSTEE:n komissio harkitsee, onko sen tarpeen muuttaa nykyistä politiikkaansa. (1) EYVL L 217, 5.8.1998, s. 35. (2) EYVL L 228, 11.8.1992.