KIRJALLINEN KYSYMYS E-2515/99

esittäjä(t): Mikko Pesälä (ELDR) komissiolle

(22. joulukuuta 1999)

Aihe: Jalostushankkeet huomioon pellavaesityksessä

Komission valmistelema esitys EU:n uudeksi pellavakuituasetukseksi on Suomen kannalta ongelmallinen, koska kuitupellavan tuotanto esitetään kiintiöitäväksi aiempien kansallisten viljelymäärien perusteella. Suomessa aiempi kuitupellavan viljely on ollut pienimuotoista.

Suomessa kuitupellavan viljely on vasta alkutekijöissään, mistä johtuen viljelymäärä on ollut viime vuosina vähäinen, vain tuhatkunta hehtaaria vuodessa. Tällä hetkellä Suomen maatalous on kokemassa rakennemuutosta, jossa maatilat joutuvat vaihtamaan tuotantosuuntiaan ja etsimän uusia kannattavia tuotantomuotoja. Yhtenä lupaavana vaihtoehtona nähdään kuitupellava, joka sopii kasvina hyvin Suomen oloihin. Hehtaarisadot ovat meillä samaa luokkaa kuin EU:n parhailla viljelyalueilla, joten kuitupellavan viljelyn odotetaan lisääntyvän huomattavasti tulevaisuudessa. Suomen pellavantuottajien kannalta kiintiöinti on pahinta mitä tässä vaiheessa voisi tapahtua. Suomeen on tällä hetkellä rakenteilla ainakin kolme uutta kuitupellavan jalostuslaitosta. Yhteensä nämä laitokset tarvitsevat raaka-aineekseen ainakin 12 00012 500 pellavahehtaaria. Jos komission uusi pellava-asetus toteutuu nykyisessä muodossaan, se vie kotimaan viljelyltä laajenemismahdollisuudet, ja näin ollen uudet tehtaat joutuvat toimimaan tuontiraaka-aineen varassa. Tällöin ei myöskään ole realistisia edellytyksiä kehittää edelleen suomalaista pellavateollisuutta.

Lisäksi esityksen vaatimus, että kuidutetussa tavarassa saisi olla päistärettä mukana vain viisi prosenttia on Suomen eristevillatuotannolle liian kireä. Myös komission tukiesitys kohtelee Suomea kaltoin, kärsisimme

kuitupellavan kanssa viljan alhaisista viitesadoista, koska tuki laskettaisiin osittain niiden pohjalta. Pitkälle ja lyhyelle kuidulle on suunniteltu erilaisia prosessointitukia, kuitenkin kuitulajien erojen määrittely on epäselvä ja käyttötarkoitus hyvin pitkälti sama.

Miten komissio huomioi sen, ettei pitkä- ja lyhytkuituista pellavaa voi tyhjentävästi erottaa toisistaan nykyisillä määritelmillä? Mitä komissio aikoo tehdä, jotta kuitupellavan viljelylle ja jalostukselle olisi Suomessakin hyvät edellytykset? Miten komissio aikoo turvata viljelyn ja jalostuksen kehittymisen ja sen mahdollisuudet osana suomalaista maataloutta?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(20. tammikuuta 2000)

Kuitupellavan ja hampun kylvetyt alat ovat jo usean vuoden ajan kasvaneet, vaikka vastaavaa kehitystä ei ole havaittavissa tuotannossa tai näiden tuotteiden todellisessa markkinakysynnässä. Vähäkustannuksinen ja erittäin heikkotuottoinen kuitupellavan ja hampun viljely, jota on harjoitettu lähes yksinomaan tuen saamiseksi, on järkyttänyt tukijärjestelmää.

Viime vuosina on toteutettu joukko lainsäädännöllisiä toimenpiteitä valvonnan tehostamiseksi ja palkkioiden vuoksi harjoitettavan viljelyn välttämiseksi. Viljelyalojen kasvu huomioon ottaen nämä säännökset eivät selvästikään ole johtaneet toivottuun tulokseen, vaan ne ovat pääasiassa monimutkaistaneet lainsäädäntöä huomattavasti.

Komission uudistusehdotuksen(1) tarkoitus on alan tervehdyttäminen ottaen samalla huomioon etenkin käyttötarkoituksia koskeva tekninen kehitys alalla viime vuosina. Ehdotetulla järjestelmällä pyritään turvaamaan tekstiileihin käytettävän pitkän kuidun perinteinen tuotanto ja tarjoamaan samalla mahdollisuus muille taloudellisesti elinkelpoisille tuotantomuodoille pysyvien markkinoiden löytämiseksi. Suomalaiset pellavantuottajat voivat näin ollen kehittää viljelyä sikäli kuin heidän tuotantonsa soveltuu markkinoille. Korkeaan tukitasoon perustuva viljely sen sijaan kitketään pois.

Ehdotuksen tarkoituksena on siis mukauttaa tuotanto uusiin pellavan ja hampun markkinoihin ottaen samalla huomioon yksinkertaistamisen tarve ja yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) osana monilla muilla aloilla aloitettu budjettikurin toteuttaminen. Tässä tilanteessa talousarvion vakauttajien käyttöönotto on välttämätöntä tukea saavien määrien vilpillisen lisäämisen ja yhteisön menojen holtittoman kasvun välttämiseksi. Edellä mainitun budjettikurin vuoksi vakauttajat on laskettava mahdollisimman pitkälle todellisten tuotantolukujen perusteella eikä vaikeasti arvioitavien laajennusodotusten perusteella.

Ehdotuksen mukaan komission myöhemmin antamissa soveltamista koskevissa yksityiskohtaisissa säännöissä vahvistetaan kriteerit pitkien ja lyhyiden kuitujen, joiden markkinat ovat selvästi erilliset, erottamiseksi. Tekniset määritelmät onkin parempi jättää soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annettavaan asetukseen, jota voidaan helpommin mukauttaa alan myöhemmän teknisen kehityksen myötä.

(1) KOM(1999) 576 lopullinen.