KIRJALLINEN KYSYMYS E-2661/99 esittäjä(t): Glenys Kinnock (PSE) komissiolle. Kehitysmaat ja maailmankauppa.



Virallinen lehti nro 374 E , 28/12/2000 s. 0008 - 0008



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2661/99 esittäjä(t): Glenys Kinnock (PSE) komissiolle (12. tammikuuta 2000) Aihe: Kehitysmaat ja maailmankauppa Kun otetaan huomioon, että useimmilla kehitysmailla ei ole inhimillisiä resursseja eikä teknistä kapasiteettia Maailman kauppajärjestön tämänhetkisen esityslistan toteuttamiseksi ja että ne eivät osallistu vapaaehtoiseen GPA-työryhmään, antaako komissio mitään tukea, joka mahdollistaisi kehitysmaiden osallistumisen tähän keskusteluun? Pascal Lamyn komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-2661/99, E-2662/99 ja E-2663/99 (8. helmikuuta 2000) Useimmissa maissa julkisiin hankintoihin (maanpuolustushankinnat pois luettuina) käytetään vähintään 1015 prosenttia bruttokansantuotteesta. Koska kyseisten varojen käytöstä ei ole olemassa monenvälisiä sääntöjä, hallitukset voivat jatkaa syrjivien ja kauppaa vääristävien hankintapolitiikkojen ja -käytäntöjen harjoittamista. Ei-avoimet ja/tai syrjivät hankintamenettelyt vaikuttavat kielteisesti maiden pidemmän aikavälin kehitystavoitteisiin, koska ne tukevat näin kilpailukyvyttömiä teollisuudenaloja ja luovat korruptiolle ja lahjonnalle suotuisan toimintaympäristön. Näkemystä tukee muiden maiden ja organisaatioiden tekemä empiirinen tutkimus. Lisäksi Maailman kauppajärjestön (WTO) ja sitä edeltäneen tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) aikaansaama vaikutus kaupan vapauttamisen alalla vähenee, koska merkittävä osa mahdollisesta kaupasta jää WTO:n sääntöjen ulkopuolelle. Avoimet julkiset hankinnat tarkoittavat sitä, että veronmaksajien rahoille saadaan paras mahdollinen arvo. Tuloksena saavutetaan merkittäviä kustannussäästöjä, jotka voidaan käyttää kehittämiseen ja muihin tavoitteisiin pyrkimiseen. Tästä syystä Euroopan yhteisö tukee Yhdistyneiden Kansakuntien ja muiden kansainvälisten organisaatioiden pyrkimyksiä saada maat käyttämään parhaita mahdollisia hankintakäytäntöjä ja tekemään hankinnat parasta arvoa rahalle -periaatteella. Yhteisön WTO:lle asettama pitkäaikainen tavoite hankintojen monenvälisestä vapauttamisesta olisi nähtävä muita aloitteita täydentävänä, samoin EY:n perustamissopimuksen 178 artiklaan (entinen 130 r artikla) sisältyvä sitoumus olla väheksymättä kehitysmaita tukevia toimia. Yhteisö tunnustaa varauksetta sen, että tarvittavan ja kattavan sääntökehyksen luominen WTO:ssa vie aikaa ja vaatii pragmaattista lähestymistapaa. Jos tavoite halutaan saavuttaa, asiassa on edettävä vaihe vaiheelta. Avoimuus on yksi vakaan ja ennustettavissa olevan hankintaympäristön kulmakivistä, ja yhteisön lähestymistapa Seattlen ministerikokouksen valmisteluvaiheessa olikin alalla jo käynnissä olevan monenvälisen työn loppuun saattaminen ja sittemmin sen asteittainen laajentaminen. WTO:n suurin haaste on luonteeltaan poliittinen; muutkin kuin kehitysmaat on saatava lopettamaan hankinnat keinona muiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tässä onnistuminen edellyttää uskottavia vaihtoehtoisia keinoja kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Tämä on yksi avoimen hankintapolitiikan puolestapuhujien suurimpia haasteita. Osana kahdenvälistä työtä on toteutettu useita maakohtaisia tutkimuksia, ja kuten edellä jo mainittiin, myös muissa kansainvälisissä organisaatioissa, esimerkiksi YK:ssa ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestössä (OECD), on käynnissä selvityksiä. Toistaiseksi komissio ei näe tarpeellisena toteuttaa lisäselvityksiä hankintojen vapauttamisen eduista kehitysmaille yleensä tai maittain, mutta se on valmis harkitsemaan lisätoimia kehitysmaiden vakuuttamiseksi siitä, että niiden julkisten hankintojen vapauttaminen on niiden oman edun mukaista. Kehitysmaiden, varsinkin kaikkein kehittymättömien maiden vaikeudet osallistua Geneven prosessiin eivät rajoitu hankintakysymyksiin. Julkisten hankintojen osalta yhteisö teki aloitteen, joka on parhaillaan julkisia hankintoja koskevan sopimuksen osapuolten tarkasteltavana. Aloitteen mukaisesti sopimuksen edut ulotettaisiin koskemaan kaikkein kehittymättömimpiä maita. Sopimuksessa määrätään teknisestä avusta kehitysmaille, ja samantyyppisiä määräyksiä on ehdotettu noudatettavaksi edellä mainitussa, avoimuutta edistävässä työssä. Yhteisö onkin osallistunut useisiin seminaareihin ja konferensseihin ja ollut mukana niiden järjestämisessä sekä yksittäisille maille että maaryhmille. Myös useat jäsenvaltiot ovat kunnostautuneet alalla. Vaikka tällainen tekninen työ onkin tärkeää, se ei kuitenkaan ole vastaus edellä tarkoitettuihin, perustavaa laatua oleviin poliittisiin ongelmiin. Komissio on tarkastellut kysymystä laajemmasta näkökulmasta ja perustanut ohjelman, jolla pyritään tukemaan Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtioiden integroitumista WTO:n maailmankauppajärjestelmään. Ohjelman avulla on tarkoitus rahoittaa teknistä apua, järjestää koulutusta ja tukea neuvottelutaitojen kehittämistä ja toimintaedellytysten luomista. Alkuvaiheessa komissio tukee AKT-maiden välisen koordinaation lisäämistä Genevessä niiden pääsihteeristön kautta. Komissio on myös aiemmin tehnyt yhteistyötä WTO:n sihteeristön kanssa rahoittamalla ja antamalla henkilöstöresursseja kokouksiin ja seminaareihin, joiden tavoitteena on WTO:n sääntöjen ja monenvälisen kauppajärjestelmän tarjoamien mahdollisuuksien parempi tuntemus ja ymmärrys. Tällä hetkellä komissio selvittää WTO:n ja AKT:n sihteeristöjen kanssa muita kehitysmaiden hyväksi toteutettavia toimia, joihin se voisi osallistua.