FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/75

(2004/C 78 E/0074)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2084/03

esittäjä(t): Graham Watson (ELDR) komissiolle

(24. kesäkuuta 2003)

Aihe: Vuonna 1970 tehty Unescon yleissopimus

Onko komissio sitä mieltä, että jäsenvaltiot ovat ryhtyneet riittäviin toimenpiteisiin noudattaakseen Unescon vuoden 1970 yleissopimuksen velvoitteita kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin ja viennin kieltämisestä?

Aikooko komissio päinvastaisessa tapauksessa kiinnittää vastahakoisimpien valtioiden huomion velvoitteiden laiminlyöntiin?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(30. syyskuuta 2003)

Mitä tulee jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden suhteisiin, Yhdistyneiden Kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestön Unescon yleissopimus vuodelta 1970 on edelleen maailmanlaajuisesti keskeisin lainsäädäntöväline kulttuuriesineiden laittoman kaupan vastaisessa taistelussa. Tällä hetkellä sopimuspuolina on yhdeksän jäsenvaltiota ja kahdeksan liittymässä olevaa valtiota. Tämän lisäksi sopimuksen ratifioimista tutkitaan useissa muissa jäsenvaltioissa. Kolmen jäsenvaltion liittyminen sopimukseen vuonna 2003 osoittaa, että tietoisuus tarpeesta taistella kulttuuriesineiden laitonta kauppaa vastaan on lisääntymässä ja sopimuksen hyväksyminen on niinikään yleistymässä, nyt saavutettu luku on 100 liittynyttä valtiota.

Euroopan unionin ja Afrikan välisen vuoropuhelun yhteydessä ”Varastettujen tai laittomasti vietyjen kulttuuriesineiden palauttaminen” on Kairon toimintasuunnitelmasta lähtien ollut yksi painopistealue. Marraskuussa 2002 Euroopan unionin ja Afrikan välinen ministerikokous Ougadougoussa hyväksyi suuntaviivat ja konkreettiset toimintasuositukset tällä alueella. Vastikään annetussa tiedonannossaan Euroopan unionin ja Afrikan välisestä vuoropuhelusta (1) komissio hahmotteli kulttuuriesineistä käytävää vuoropuhelua edistävän toimenpidesarjan, johon sisältyy kaikkien Euroopan unionin ja Afrikan maiden liittyminen asiaan kuuluviin kansainvälisiin sopimuksiin, erityisesti Unescon vuoden 1970 sopimukseen, ja tuen antaminen Unescon toiminnalle vuoden 1970 sopimuksen yhteydessä.

Sen lisäksi, että Unescon yleissopimus vuodelta 1970 on luonut diplomaattisen mekanismin varastettujen kulttuuriesineiden palauttamiseksi, sopimukseen sisältyy eräitä sopimuspuolia koskevia velvoitteita edistää alueillaan sellaisia suojelevia ja valmiuksia kehittäviä toimenpiteitä kuin museorakenteiden ja luetteloimisen kehittäminen tai koulutusohjelmien toteuttaminen. Komissio osaltaan on jo ryhtynyt valmiuksia kehittäviin toimiin kulttuuriesineiden alalla ulkopuolisten tukiohjelmien puitteissa. Parhaillaan tutkitaan mahdollisuutta konkreettisen projektin tukemiseen Euroopan unionin ja Afrikan välisen kulttuuriesineitä koskevan vuoropuhelun yhteydessä.

Yhteisön tasolla toteutettavat toimenpiteet todettiin tarpeellisiksi, kun havaittiin, ettei kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi tehty Unescon vuoden 1970 yleissopimuksen ratifiointikaan taannut riittävää suojelua. Tammikuun 1. päivästä 1993 eli EU:n sisäisen rajavalvonnan poistamisesta lähtien on osoittautunut tarpeelliseksi toteuttaa sisämarkkinoiden luomiseen tähtääviä liitännäistoimenpiteitä, jotta kulttuuriesineiden asianmukaista suojelua varten olisi tarjolla täydentäviä keinoja.

Sisämarkkinoiden toiminnan yhteydessä asetus (ETY) N:o 3911/92 (2) ja direktiivi 93/7/ETY (3) tähtäävät kulttuuriesineiden vapaan liikkuvuuden perusperiaatteen yhteensovittamiseen kansallisaarteiden suojelun periaatteen kanssa.

Asetuksen mukaan yhteisön ulkorajoille perustetaan yhtenäinen kulttuuriesineiden viennin ennakkovalvonta, jonka ansiosta niiden jäsenvaltioiden (kulttuuri- ja tullialan) toimivaltaiset viranomaiset, joista kulttuuriesineitä viedään kolmansiin maihin, voivat ottaa huomioon muiden jäsenvaltioiden intressit. Jos tällaista valvontaa ei olisi, sisärajojen valvonnan poistaminen olisi itse asiassa vaikuttanut siten, että laittomasti maasta viety kansallisaarre olisi voitu viedä helposti jäsenvaltion tullin kautta kolmanteen maahan.

Direktiivi 93/7/ETY täydentää asetusta (ETY) N:o 3911/92 säätämällä hallinnollisen yhteistyön käytänteistä jäsenvaltioiden välillä koskien niiden kansallisia aarteita sisämarkkinoiden puitteissa ja kansallisaarteiden palauttamiseen sovellettavista käytänteistä ja menettelyistä silloin, kun kansallisaarteita on laittomasti viety jäsenvaltion alueelta. Asetuksen tarkoituksena on estää se, että kansallisaarteita voidaan viedä yhteisön alueelta ilman valvontaa. Direktiivissä puolestaan säädetään esineiden palauttamisesta niiden lähtövaltioon, jos ne on viety sieltä laittomasti.

Komissio seuraa, miten jäsenvaltiot käyttävät edellä mainittuja yhteisön välineitä, ja laatii kolmen vuoden välein raportin. Viimeisin raportti julkaistiin 25. toukokuuta 2000 (4).

(1) KOM(2003) 316 lopullinen.

(2) Neuvoston asetus (ETY) N:o 3911/92, annettu 9. joulukuuta 1992, kulttuuriesineiden viennistä, EYVL L 395, 31.12.1992.

(3) Neuvoston direktiivi 93/7/ETY, annettu 15. maaliskuuta 1993, jäsenvaltion alueelta laittomasti vietyjen kulttuuriesineiden palauttamisesta, EYVL L 74, 27.3.1993.

(4) KOM(2000) 325 lopullinen.