Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0132



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1464/98 komissiolle esittäjä(t): Nel van Dijk (V) (7. toukokuuta 1998) Aihe: Alankomaiden keskussuunnitteluvirasto ottaa huomioon Alankomaiden alemmat EU-maksut vaaliohjelmien kustannuksia laskettaessa Onko komissio ottanut huomioon Alankomaiden keskussuunnitteluviraston kertomuksen Keuzes in kaart - economische effecten van vijf verkiezingsprogramma's (Valinnat selviksi - viiden vaaliohjelman taloudelliset vaikutukset), erityisesti luvun EU-maksujen alenemisesta liitteessä 6? Koska neuvosto ei ole yksimielinen uusista rahoitusnäkymistä - esimerkiksi Alankomaiden käyttäessä veto-oikeuttaan - onko voimassa olevien rahoitusnäkymien jatkaminen ¨sidottu yksimielisyyteen¨, kuten keskussuunnitteluvirasto kirjoittaa? Miten tämä keskussuunnitteluviraston käsitys sopii rahoitusnäkymistä 29. lokakuuta 1993 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen 25 kappaleessa määrättyyn päätöksentekomenettelyyn? Pitääkö paikkansa, että neuvoston osalta toimielinten välisessä sopimuksessa on määrätty, että se voi estää jatkamisen määräenemmistöllä mutta että jäsenvaltiot ovat kuitenkin sopineet, että käytännössä jatkamiselle on saatava määräenemmistö ((Muistio mietinnöstä, joka koskee EY:n omien varojen järjestelmästä 31. lokakuuta 1994 tehdyn päätöksen hyväksymistä, Alankomaiden parlamentin alahuone, 1995 - 1996, 24127, N:o 5, s. 15. ))? Sallitaanko jo olemassa olevissa rahoitusnäkymissä, jos niitä jatketaan, vuonna 2002 korkeammat menot kuin komission äskettäin esittämässä ehdotuksessa uusiksi rahoitusnäkymiksi vuosiksi 2000 - 2006? Voiko komissio esittää arvion Alankomaiden EU-maksuista vuonna 2002 sillä oletuksella, että nykyisiä rahoitusnäkymiä jatketaan, nykyinen päätös omista varoista pysyy vielä voimassa ja käytössä olevasta rahoituksellisesta liikkumavarasta käytetään hyödyksi enimmäismäärä? Onko rahoitusnäkymiä kumottaessa sovellettava EY:n perustamissopimuksen 203 artiklan 9 kohdan ¨enimmäismäärällä korottamisen menettelyä¨? Kuinka usein ja milloin Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat jo käyttäneet 203 artiklan 9 kohdan viidennen alakohdan säännöstöjä, jossa sallitaan ¨enimmäismäärän¨ korottaminen? Voiko yksi ainoa jäsenvaltio käyttää tällaisen korotuksen suhteen veto-oikeuttaan? Kun otetaan huomioon vastaukset edellisiin kysymyksiin, pitääkö paikkansa keskussuunnitteluviraston kertomuksen johdannossa esitetty väite, jonka mukaan EU-maksuja muualle ohjattaessa noudatetaan ylärajaa, joka sopii sen kanssa, mihin Alankomaat voi tarvittaessa painostaa estämällä EU:n uusia rahoitusnäkymiä koskevan päätöksenteon? Onko keskussuunnitteluviraston kertomuksessa esitetty suunnitelma Euroopan päätöksentekoa varten parannettavissa? Komission jäsenen Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (5. kesäkuuta 1998) Komissio on tietoinen arvoisan parlamentin jäsenen mainitseman kertomuksen olemassaolosta. Talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta 29. lokakuuta 1993 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen ((EYVL C 331, 7.12.1993. )) 25 kohdassa määrätään seuraavaa: ¨Jos uuteen sopimukseen ei päästä ja jollei jokin osapuolista sitä nimenomaisesti perustamissopimuksen 203 artiklan 9 kohdan viidennessä alakohdassa määrätyllä määräenemmistöllä sano irti, olemassa olevien rahoitusnäkymien viimeisen vuoden ylärajoja mukautetaan tämän sopimuksen 9 kohdan mukaisesti soveltamalla näihin määriin omien varojen ylärajaa noudattaen edellisen kauden aikana todettua keskimääräistä korotusta.¨ Sopimuksen yhteydessä neuvosto antoi tästä kohdasta julistuksen, jonka mukaan toimielinten välisen sopimuksen liitteenä olevat rahoitusnäkymät ovat voimassa vain vuosien 1993-1999 ajan, ja neuvosto ottaa ne asianmukaisesti huomioon 25 kohdassa mainitussa tapauksessa. Neuvosto sopi päättävänsä EY:n perustamissopimuksen 203 artiklan mukaisella määräenemmistöllä siitä, pidennetäänkö rahoitusnäkymien voimassaoloaikaa omien varojen ylärajaa noudattaen vuodella. Jos tarvittavaa enemmistöä ei ole, neuvosto katsoo, että kyseisen kohdan mukaisesti vaadittavat irtisanomisedellytykset ovat täyttyneet. Sopimuksen 25 artiklan soveltaminen johtaisi siihen, että menojen yläraja ylittäisi sen, mitä komissio on ehdottanut (määrärahasitoumusten osalta noin viidellä prosentilla vuoteen 2002 mennessä). Jos määrärahat käytettäisiin kokonaan, jäsenvaltioiden osuus yhteisön talousarviosta nousisi suurin piirtein samassa suhteessa. Toimielinten välisen sopimuksen ja rahoitusnäkymien puuttuessa on sovellettava EY:n perustamissopimuksen 203 artiklan 9 kohdan mukaista menettelyä muiden kuin pakollisten menojen enimmäislisäyksestä. Kyseisessä artiklassa määrätään myös menettelyä varten tarvittavista määräenemmistöistä. Vuodesta 1988 on sovellettu toimielinten välisen sopimuksen määräystä, jonka mukaan molemmat budjettivallan käyttäjät sopivat hyväksyvänsä (rahoitusnäkymien kattamille) varainhoitovuosille sellaiset enimmäismäärät muiden kuin pakollisten menojen lisäämiselle, jotka perustuvat rahoitusnäkymien ylärajojen puitteissa laadittuihin talousarvioihin. Aikaisemmin erimielisyydet enimmäiskorotuksia koskevien säännösten soveltamisesta katkaisivat useaan otteeseen (1980, 1982, 1986, 1987) talousarviomenettelyn etenemisen, minkä seurauksena talousarviota ei voitu hyväksyä määräaikaan mennessä. Arvoisan parlamentin jäsenen esittämän kysymyksen muiden kohtien osalta voidaan todeta, että ei ole komission asia arvioida yksittäisen jäsenvaltion (tai sen viraston) suunnittelemaa panosta esitetyistä ehdotuksista käytävään keskusteluun.