KIRJALLINEN KYSYMYS E-1565/01

esittäjä(t): Ewa Hedkvist Petersen (PSE) komissiolle

(29. toukokuuta 2001)

Aihe: Alkoholiin liittyvien liikenneonnettomuuksien puutteellinen tilastointi

Kenellekään ei ole uutinen, että alkoholinkäyttö liikenteessä on vuosittain syynä moniin vakaviin onnettomuuksiin. Kyse onkin siitä, tiedämmekö mikä osuus alkoholilla on onnettomuuksissa. Komission kertomuksessa alkoholista, huumeista ja liikenteestä todetaan, että esimerkiksi Italiassa alkoholi on osallisena vain 1 prosentissa onnettomuuksista, vaikka Ranskassa luku on 40 prosenttia. Nämä erot eivät ole uskottavia, ja ne johtuvat eroista maiden tilastointitavoissa. Saksassa tehtyjen tilastojen mukaan 20 prosentissa Saksan onnettomuuksista alkoholilla on ollut osuutta asiaan, mutta Saksan tilastoissa ei ole mukana tieltä suistumisia, joka on yleisin sellaisten kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien tyyppi, joissa alkoholilla on ollut osuutta asiaan. Tämä antaisi ymmärtää, että Saksan tilastoista puuttuu paljon kuolemantapauksia. Puutteellisen tilastoinnin vuoksi päätöksentekijät eivät saa päätöstensä perusteiksi todenmukaista tietoa. Vaarana on silloin, että rattijuoppouden vastaiset tarpeelliset toimet jäävät toteuttamatta.

Ruotsin virallisten lukujen perusteella ei myöskään saa kovin hyvää käsitystä todellisuudesta. Kaikista liikenneonnettomuuksissa menehtyneistä ajoneuvojen kuljettajista lähes 90 prosentille tehdään ruumiinavaus, jonka yhteydessä ruumiin nesteistä otetaan oikeuslääketieteen laitokselle tutkittaviksi lähetettäviä näytteitä. Kun kuolonkolarien tiedot yhdistetään analyysituloksiin, käy ilmi, että Ruotsissa vuonna 1999 liikenneonnettomuuksissa kuolleista ajoneuvojen kuljettajista 19 prosentilla oli alkoholia veressään. Kyseisen vuoden virallinen tilastoluku on 5,6 prosenttia! Todellisuudessa luku on siis yli kolme kertaa suurempi kuin virallinen tilastoluku. On myös otettava huomioon, että tämä 19 prosenttiakaan ei anna todenmukaista kuva todellisuudesta, sillä eräät näistä kuolonuhreista elivät jonkin aikaa onnettomuuden jälkeen, jona aikana mahdollinen alkoholi on ehtinyt haihtua elimistöstä.

Eräänä syynä Ruotsin virheellisiin tilastoihin on se seikka, että viralliset onnettomuusluvut perustuvat poliisin onnettomuusraportteihin. Mahdollinen juopumus havaitaan poliisin epäilysten perusteella. Onnettomuustilanteissa poliisin tärkein tehtävä on kuitenkin estää muiden henkilöiden loukkaantuminen, jolloin etusijalle asetetaan muun liikenteen ohjaaminen. Tämä aiheuttaa sen, että poliisi useinkaan ei havaitse kuljettajan juopumustilaa.

Mitä komissio aikoo tehdä EU:n puutteellisten tilastojen korjaamiseksi?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(17. heinäkuuta 2001)

Onnettomuuksia koskevien tilastotietojen kerääminen on tehokkaan tieturvallisuuspolitiikan edellytys.

Tämän vuoksi neuvosto päätti vuonna 1993 perustaa henkilövahinkoja koskevan eurooppalaisen CARE-tietokannan(1). Tietokanta koostuu jäsenvaltioiden vuosittain toimittamista tiedoista, jotka puolestaan perustuvat onnettomuuspaikalla olleiden poliisivoimien ilmoituksiin. On selvää, että poliisille on tärkeintä järjestää apua ja taata muiden tienkäyttäjien turvallisuus ennen hallinnollisten tehtävien suorittamista, kuten tietojenkeruulomakkeiden täyttämistä. Onnettomuuden todennäköisen syyn ilmoittaminen jätetään lomakkeissa yleensä poliisin tehtäväksi. Poliisi ei kuitenkaan pysty ottamaan verinäytteitä paikalla menehtyneistä tai sairaalaan vietävistä henkilöistä. Tämän vuoksi alkoholipitoisuudet jäävät merkitsemättä kansallisiin tietokantoihin huomattavassa määrässä vakavia henkilövahinkoja, eikä kyseisiä tietoja sisällytetä siten CARE-tietokantaankaan(2). Komissio on siis tietoinen parlamentin jäsenen mainitsemista puutteista.

Komissio on toteuttanut erilaisia toimia tilanteen parantamiseksi. Se on esimerkiksi ryhtynyt jäsenvaltioiden kanssa CARE Plus -hankkeeseen, jonka avulla on tarkoitus ottaa käyttöön yhtenäinen terminologia ja kansallisten tietojen muuntamista CARE-tietokantaan koskevat säännöt. Alkoholia koskevien tietojen osalta säännöt tulevat voimaan vuoden 2001 toisen puolivuotiskauden kuluessa. Menettelytapoja koskevat ongelmat eivät selviä kuitenkaan välittömästi, ja on selvää, että komissio pyrkii välttämään koottujen tietojen käyttöä niin kauan kuin niiden luotettavuutta epäillään.

Komissio on toisaalta tukenut tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen neljänteen puiteohjelmaan kuuluvaa Stairs-hanketta, jossa pyritään laatimaan yhdenmukaiset menetelmät onnettomuuksia koskevia yksityiskohtaisia tutkimuksia varten. Tutkimuksen tekevät onnettomuuspaikalle saapuneet eri ammatteja edustavat työntekijät yhteistyössä sairaaloiden ja oikeusviranomaisten kanssa syiden ja vastuun selvittämiseksi yksityiskohtaisesti. Stairs-hankkeen päätelmien on johdettava käytännön toimiin. Yksityiskohtaiset (haastattelu)tutkimukset (joiden määrä on rajallinen korkeiden kustannusten vuoksi) tarkentavat tilastojen avulla saatua tietämystä. Ne antavat kvalitatiivisia tietoja, jotka täydentävät CARE-tietokannan tarjoamaa kvantitatiivista kuvaa.

Komissiolla on myös tarkoitus kannustaa jäsenvaltioita kehittämään järjestelmä, joka mahdollistaa riippumattomat tutkimukset onnettomuuksien syiden selvittämiseksi mahdollisimman tarkkaan ja niiden tulosten huomioonottamisen käytännön toiminnassa.

CARE-tietokannan parantaminen on runsaasti aikaa vaativa tehtävä. Se on eräs niistä toimista, joita on tarkoitus kehittää tulevassa tieturvallisuutta koskevassa yhteisön ohjelmassa ohjelmakaudella 20022010 todellisen tieturvallisuutta koskevan tietojärjestelmän luomiseksi yhteisöön.

(1) Tieliikenneonnettomuuksia koskevan yhteisön tietokannan perustamisesta 30 päivänä marraskuuta 1993 tehty neuvoston päätös 93/704/EY, EYVL L 329, 30.12.1993.

(2) Katso moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettajia koskevasta suurimmasta sallitusta veren alkoholipitoisuudesta 17 päivänä tammikuuta 2001 annettu komission asetus, EYVL C 48, 14.2.2001.