KIRJALLINEN KYSYMYS E-0817/00

esittäjä(t): Juan Naranjo Escobar (PPE-DE), Carlos Carnero González (PSE) ja Salvador Jové Peres (GUE/NGL) komissiolle

(21. maaliskuuta 2000)

Aihe: Yhteisön lainsäädännön ja erityisesti julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekemistä koskevien direktiivien noudattaminen jäsenvaltioiden sosiaalipolitiikassa

Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 136 artiklassa säädetään, että yhteisön ja jäsenvaltioiden tavoitteena on työllisyyden edistäminen, tarkoituksena saavuttaa korkea ja kestävä työllisyystaso ja torjua syrjäytyminen. Wienin Eurooppa-neuvoston johtopäätöksissä 11. 12. joulukuuta 1998 vahvistetaan, että

työllisyys on unionin tärkein prioriteetti. Katsooko komissio, että jäsenvaltioiden sosiaalipolitiikassa ja erityisesti pyrkimyksessä korkeaan työllisyystasoon ja vammaisten integroimisessa yhteiskuntaan noudatetaan yhteisön lainsäädäntöä ja erityisesti direktiivejä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekemisestä?

Neuvoston direktiivin 93/37/ETY(1) 30 artikla koskee sopimusten tekemisen kriteereitä. Artiklassa todetaan, että hankintaviranomaisen on sopimuksia tehdessään käytettävä perusteena joko pelkästään alinta hintaa, tai kun sopimus tehdään taloudellisesti edullisimman tarjouksen perusteella, eri perusteita sopimuksen mukaan: esimerkiksi hintaa, toteutusaikaa, käyttökustannuksia, kannattavuutta ja teknisiä ansioita. Kun otetaan huomioon, että nämä esimerkit eivät sulje pois muita kriteereitä sopimuksen tekemiselle, eivätkö komission mielestä vakaan työllisyyden luominen ja työpaikat vammaisille voi olla kriteereitä taloudellisesti edullisimman tarjouksen valitsemisessa yhteisön tuomioistuimen Beentjesin tapauksessa antaman päätöksen hengessä? Tämän päätöksen mukaan hyväksyttävimmän tarjouksen kriteerit voivat olla direktiivin mukaisia, jos hankintaviranomainen käyttää niitä harkintavaltansa puitteissa taloudellisesti edullisimman tarjouksen tunnistamiseksi objektiivisten kriteerien mukaan eikä niihin sisälly mitään mielivaltaa.

Eikö direktiiviä 93/37/EY julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyn yhteensovittamisesta olisi muutettava, jotta selvennettäisiin edellä mainittuja käsitteitä ottaen huomioon Euroopan unionin nykyiset prioriteetit sen turvaamiseksi, että jäsenvaltiot tällä tavalla voivat mukauttaa sosiaalisia toimenpiteitään kansalaistensa tarpeisiin.

(1) EYVL L 199, 9.8.1993 s. 54, suomenkielinen erityispainos: Lisäys s. 50.

Frederik Bolkestein komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0816/00 ja E-0817/00

(12. toukokuuta 2000)

Julkisia hankintoja koskevat yhteisön direktiivit kuuluvat sisämarkkinoiden alaan. Niissä pyritään toisaalta määrittämään julkisten hankintojen paras hallinnointitapa, siten että tavoitellaan aiempaa parempaa hinta-laatusuhdetta. Toisaalta tarkoituksena on taata kilpailun tehokkuus ja se, että kaikilla yrityksillä on yhtäläiset edellytykset hankintasopimuksen tekoon. Direktiiveissä säädetään näiden tavoitteiden saavuttamiseksi kahdesta sopimuksen tekemisen perusteesta: sopimuksen tekemisestä alhaisimman hinnan tai taloudellisesti edullisimman tarjouksen perusteella. Tarjouksen edullisuuden arviointiperusteina on objektiivisia kriteerejä, joista luetellaan esimerkkejä direktiiveissä. Kaikki objektiiviset kriteerit liittyvät kulloinkin kyseessä olevaan tarjoukseen, ja niiden perusteella saadaan tietoja suorituksen laadusta, mutta niillä ei voida viitata tarjoajayrityksen rakenteeseen. Yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännössä ja arvoisten parlamentin jäsenten mainitsemassa Beentjesin tapauksessa annetussa tuomiossa suljetaan nimenomaan pois sosiaalisen kriteerin (tässä tapauksessa pitkäaikaistyöttömien työllistämisen) käyttäminen toimeksiantoa myönnettäessä. Julkisasiamiehen asiassa C-225/98 äskettäin antama ratkaisuehdotus tukee tätä tulkintaa. Kyseisen oikeuskäytännön perusteella on sen sijaan mahdollista asettaa sosiaalipoliittisten velvoitteiden noudattaminen tehtyjen hankintasopimusten täytäntöönpanon ehdoksi, kuten komissio on tähdentänyt 11. maaliskuuta 1998 antamansa julkisia hankintoja koskevan tiedonannon(1) kohdassa 4.4. Tavoitteena voi esimerkiksi olla naisten työllisyyden edistäminen tai tiettyjen epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien suojaaminen. Tiedonannossa todetaan myös, että luonnollisesti vain sellaiset täytäntöönpanoehdot ovat sallittuja, joilla ei syrjitä suorasti tai epäsuorasti muiden jäsenvaltioiden tarjoajia, ja että asianmukainen avoimuus on lisäksi taattava mainitsemalla ehdot sopimusta koskevassa ilmoituksessa tai tarjouseritelmässä.

Toisin kuin kysyjät antavat ymmärtää, sopimuksen täytäntöönpanoehdoissa ei siis voida sulkea etukäteen pois joitakin yrityksiä (direktiiveissä säädetään tätä tarkoitusta varten valintaperusteista). Ehdoissa voidaan kuitenkin vaatia tarjouksen tekijöiltä sitoutumista tiettyjen toimenpiteiden toteuttamiseen, jos sopimus tehdään heidän kanssaan. Parlamentin jäsenten esittämän esimerkin pohjalta voidaan todeta, ettei yrityksiltä voida edellyttää, että jonkin osuuden niiden työntekijöistä on oltava pysyvässä työsuhteessa jo etukäteen. Sen sijaan tarjouskilpailun ratkettua voidaan vaatia, että yritysten on pyrittävä luomaan pysyviä työpaikkoja sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä.

Sama pätee yrityksessä työskentelevien vammaisten työntekijöiden määrän käyttämiseen ratkaisuperusteena. Edellä mainitussa ratkaisuehdotuksessa julkisasiamies on katsonut, että lisäperusteen käyttämisestä, silloin kun valitaan tasavertaisista tarjouksista, seuraisi, että kyseisestä perusteesta tulee lopullisesti sopimuksen tekemisen ainoa ja ratkaiseva peruste, mikä on suljettu pois Beentjesin tapauksessa annetussa tuomiossa, ja että se rikkoisi direktiivien määräyksiä. Mikään ei sitä vastoin estäisi

asettamasta avoimuussääntöjä ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltäviä sääntöjä noudattaen ehtoa, jonka mukaan tarjoajan on pyrittävä työllistämään sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä tietty luku- tai prosenttimäärä vammaisia työntekijöitä. Toisaalta, kuten komissio on muistuttanut edellä mainitussa tiedonannossa, direktiivit mahdollistavat sellaisten tarjoajien poissulkemisen, jotka toimivat (mldr) sosiaalisia tavoitteita edistävän lainsäädännön vastaisesti.

Julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14. kesäkuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/37/ETY valmistelun yhteydessä jäsenvaltiot nimenomaan vastustivat muuhun kuin tiukasti talouteen liittyvien kriteerien lisäämistä sopimuksen tekemisen perusteisiin.

Komissio on ilmoittanut edellä mainitussa tiedonannossa, että se aikoo antaa tulkitsevan tiedonannon julkisten hankintojen sosiaalinäkökohdista. Siinä on tarkoitus selventää periaatteita, joiden mukaisesti sosiaalisia tavoitteita voidaan ottaa huomioon julkisissa hankinnoissa, ja sitä, miten tällaiset tavoitteet sopivat yhteen julkisia hankintoja koskevan yhteisön lainsäädännön kanssa.

(1) KOM(98) 143.