KIRJALLINEN KYSYMYS E-2092/00

esittäjä(t): Reino Paasilinna (PSE) ja Ulpu Iivari (PSE) komissiolle

(28. kesäkuuta 2000)

Aihe: Maantieteellisten markkinoiden määrittely

Komissio on omaksunut ankaran linjan määritellessään käsitettä merkitykselliset markkinat, silloin kun se puuttuu yrityskauppoihin, fuusioihin tai tiettyjen sopimusten tekoon. Komissio on kieltänyt edellä mainittuja toimenpiteitä tai asettanut niille ehtoja, jos näillä on ollut vaikutusta merkityksellisille tuotemarkkinoille tai maantieteellisille markkinoille siten, että määräävä markkina-asema syntyy tai vahvistuu. Komission tulkinta merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määrittelyssä poikkeaa kuitenkin yritysten markkinakäsitteestä. Yritykset tarkoittavat markkina-alueella myyntialuettaan tai teollisuudenalaa, jolla ne toimivat. Tiedustelemme komissiolta, mihin sen tulkinta määräävästä markkina-asemasta tarkalleen perustuu? Miten komissio perustelee sen, että sen tulkinta eroaa niin perusteellisesti yritysten markkinakäsitteestä?

Käytännössä komission tähänastinen tulkinta on edellä olevien periaatteiden osalta johtanut siihen, että erityisesti taloudellisesti pieniltä markkina-alueilta tulevat yritykset ovat pitäneet epäoikeudenmukaisena komission puuttumista niiden välisiin yhteistyöjärjestelyihin. Kilpailusääntöjen nykyinen soveltaminen saattaa epätasa-arvoiseen asemaan yritysjärjestelyt, jotka tapahtuvat EU:n laajoilla ja harvaan asutuilla laita-alueilla verrattuna siihen, että ne toteutettaisiin EU-alueen ytimessä. Reuna-alueiden yhteenliittymiin, vaikka niiden markkinaosuus olisi vähäinen, on puututtu herkemmin kuin tapauksiin, joissa markkinaosuus on tuntuvasti suurempi. Vastaavaan yhteenliittymään EU:n ytimessä ei ole puututtu. Tiedustelemme komissiolta, miten se aikoo ottaa huomioon kyseisen epäkohdan ja huolehtia siitä, että markkina-aluetulkinta ei vahingoita pienillä markkina-alueilla olevien kilpailukykyisten yksiköiden syntymistä?

Mario Montin komission puolesta antama vastaus

(1. elokuuta 2000)

Pitää paikkansa, että fuusioita tai kilpailua rajoittavia toimia arvioitaessa merkityksellisten markkinoiden käsite voi poiketa muualla käytetyistä markkinoiden määritelmistä, yritysten käyttämät määritelmät mukaan luettuina. Yritykset voivat tarkoittaa markkinoilla esimerkiksi vain aluetta, jolla ne myyvät tuotteitaan, tai viitata niillä väljästi toimialaansa. Tämä ei ole sama kuin EY:n kilpailusäännöissä käytetty merkitykselliset markkinat, jolla on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkintaan perustuva juridinen ja taloudellinen merkitys.

Jälkimmäisessä merkityksessä markkinoiden määrittely on väline, jolla määritellään ja kuvataan yritysten välisen kilpailun rajat. Määrittelyllä laaditaan kehikko, jossa komissio kilpailupolitiikkaa soveltaa. Markkinoiden määrittelyn päätarkoitus on selvittää järjestelmällisesti ne kilpailun muodostamat rajoitteet, jotka yritykset joutuvat kohtaamaan. Markkinoiden määrittelyn tarkoitus on niin tuotemarkkinoiden kuin maantieteellistenkin markkinoiden osalta selvittää, mitkä tutkittavien yritysten kilpailijoista pystyvät rajoittamaan kyseisten yritysten toimintaa siten, että nämä joutuvat ottamaan huomioon tehokkaan kilpailupaineen. Tästä näkökulmasta markkinoiden määrittely mahdollistaa markkinaosuuksien laskemisen tavalla, jolla saadaan merkityksellistä tietoa kyseisten yritysten markkinavoimasta.

Näitä periaatteita sovelletaan kaikkiin yritysten sulautumistapauksiin (kuten myös EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan (ent. 85 ja 86 artikla) soveltamistapauksiin). Komissio ei ole arvoisien parlamentin jäsenten kanssa samaa mieltä siitä, että sen kilpailupolitiikkaa olisi johtanut pienemmillä markkina-alueilla toimivien yritysten yrityskauppojen syrjivään kohteluun. Koska kysymyksessä ei nimetä mitään tapausta, jossa arvoisien kysyjien mielestä syrjintää olisi tapahtunut, komissio havainnollistaa edellä esitettyä käyttämällä esimerkkinä Volvon ja Scanian tapausta.

Komissio päätti 14. maaliskuuta 2000 julistaa kahden ruotsalaisen raskaiden ajoneuvojen valmistajan ehdotetun fuusion yhteismarkkinoille soveltumattomaksi. Päätöksen perusteena oli se, että nämä kaksi yritystä olisivat sulautuneena saaneet määräävän markkina-aseman 15:llä raskaiden kuorma-autojen ja linja-autojen merkityksellisillä markkinoilla Tanskassa, Suomessa, Irlannissa, Norjassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Päätöksen julkistamisen jälkeen jotkut kommentaattorit esittivät samantapaisia kysymyksiä kuin arvoisat parlamentin jäsenet siitä, otetaanko sulautuma-asetuksessa (neuvoston asetus (ETY) N:o 4064/89, annettu 21 päivänä joulukuuta 1989, yrityskeskittymien valvonnasta(1)) riittävästi huomioon sellaisten pienten jäsenvaltioiden tilanne, joissa jokin toimiala on erityisen merkittävä.

Tässä yhteydessä on korostettava, että keskittymien valvonnan tarkoitus on varmistaa, että määrääviä markkina-asemia ei luoda tai vahvisteta millään merkityksellisillä markkinoilla (riippumatta siitä, ovatko kyseiset markkinat pienet vai suuret). Monilta niistä markkinoista, joihin Volvon ja Scanian fuusio olisi vaikuttanut, olisi kilpailu poistunut miltei kokonaan. Fuusio voidaan hyväksyä vain jos se ei luo tällaisia ongelmia. Valitettavasti kilpailun poistuminen näytti huolestuttavalta vielä sittenkin kun Volvon ehdottamia sitoumuksia oli huolellisesti tutkittu.

On myös muistettava, että Volvon ja Scanian kaltaisten yritysten menestys on perustunut pitkälti juuri niiden väliseen kilpailuun. Se selittää suurelta osin, miksi niistä on tullut menestyviä kansainvälisiä yrityksiä, jotka ovat myyneet yli 80 prosenttia tuotannostaan Pohjoismaiden ulkopuolelle. Myös toimialan kannalta on siksi epäselvää, miksi olisi kenenkään edun mukaista, että tällaisten yhtiöiden välinen kilpailu poistettaisiin fuusioimalla ne keskenään.

Jos määrääviin markkina-asemiin johtavat fuusiot sallittaisiin edes pienillä kotimarkkinoilla, se johtaisi pienissä jäsenvaltioissa olevien asiakkaiden ja kuluttajien syrjintään sen lisäksi, että se olisi sulautuma-asetuksen vastaista. Määräävä markkina-asema vaikuttaisi näihin asiakkaisiin eikä heitä suojattaisi siltä samalla tavoin kuin suuressa jäsenvaltiossa asuvia asiakkaita. Se johtaisi myös suurten jäsenvaltioiden yritysten syrjintään, koska niiltä estettäisiin pääsy määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen markkinoille, kun taas sulautunut yritys voisi päästä avoimempien (ja mahdollisesti suurempien) jäsenvaltioiden markkinoille. Suurten jäsenvaltioiden yrityksiä syrjittäisiin myös siksi, että ne eivät voisi vaatia tätä pienten markkinoiden suojaa.

Pienissä jäsenvaltioissa toimivia yrityksiä, joilla on kotimarkkinoillaan suuret markkinaosuudet, kuten Volvolla ja Scanialla, ei varmasti estetä laajentumasta fuusioiden avulla. Itse asiassa niillä on paljon mahdollisuuksia rajatylittäviin sulautumiin, minkä osoittaa jo se, että kumpikin on ryhtynyt uusiin yhteistyöhankkeisiin (Volkswagenin ja Renaultin kanssa) hyvin pian komission päätöksen jälkeen.

Komissio uskoo vahvasti, että väite kilpailusääntöjen soveltamisen syrjivyydestä pienten jäsenvaltioiden yrityksiä kohtaan ei ole perusteltu. Markkinoiden määrittelyssä kaikkia yrityksiä kohdellaan samoin. Siinä ei keskitytä siihen, ovatko merkitykselliset maantieteelliset markkinat suuret vai pienet eikä siihenkään, onko kyseessä reuna-alue vai keskusta-alue. Pääpaino on siinä, millaisia kilpailunrajoituksia taloudellisesti merkittävällä alueella toimivat yritykset kohtaavat ja siihen päähuomion on kohdistuttavakin.

(1) EYVL L 395, 30.12.1989.