FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/499

(2004/C 84 E/0577)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3042/03

esittäjä(t): Bill Miller (PSE) komissiolle

(17. lokakuuta 2003)

Aihe: Televiestintätilastojen pystytys

Televiestintäalan nopea laajeneminen on lisännyt mastojen tarvetta, ja samalla myös tietoisuus niiden mahdollisesti aiheuttamista terveysriskeistä on kasvanut. Onko Euroopan komissio siksi antanut minkäänlaisia ohjesääntöjä siitä, minne mastot tulisi pystyttää? Mikäli sellaisia ei ole annettu, tietääkö Euroopan komissio jäsenvaltioiden antaneen minkäänlaisia ohjesääntöjä?

Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus

(11. marraskuuta 2003)

Kuten arvoisa parlamentin jäsen mainitsi, matkapuhelinmastojen sijoittelu aiheuttaa edelleen huolta yleisön keskuudessa. Komissio on ottanut vastaan useita aiheeseen liittyviä parlamentin kysymyksiä (muun muassa Mauron ja Garganin esittämän kysymyksen E-l155/03 (1), Maatenin esittämän kysymyksen E-2821/02 (2) ja Breyerin esittämät kysymykset E-2900/02 (3) ja E-2901/02 (4)).

Neuvosto antoi 12. heinäkuuta 1999 suosituksen väestön sähkömagneettisille kentille (0 Hz—300 GHz) altistumisen rajoittamisesta (5). Suosituksen sisältämien perusrajoitusten ja viitearvojen tarkka noudattaminen antaa käyttäjille korkeatasoisen suojan ionisoimattoman säteilyn akuutteja ja pitkän aikavälin vaikutuksia vastaan koko spektrillä. Suositellut raja-arvot sisältävät varmuuskertoimen, jonka suuruus on 50 ja joka kattaa mahdolliset pitkän aikavälin vaikutukset koko taajuusalueella. Lisäksi sen tarkoituksena on suojata vielä todentamattomilta muilta kuin lämpövaikutuksilta.

Myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevän komission tiedekomitean 30. lokakuuta 2001 julkaistu lausunto sähkömagneettiselle säteilylle altistumisen terveydellisistä vaikutuksista vahvistaa neuvoston suosituksessa radiotaajuuksille ja mikroaalloille esitettyjen raja-arvojen oikeellisuuden. Myös kansallisen ja kansainvälisen tason muut tieteelliset arvioinnit ovat yhdenmukaisia komitean lausunnon kanssa.

Yleinen käsitys matkapuhelinmastojen aiheuttamista riskeistä on ristiriidassa mitattujen altistustasojen kanssa. Viime vuosina matkapuhelinverkkojen kattavuusalueet ovat laajentuneet erittäin nopeasti, mikä näyttää olevan suurin syy yleisön huolenaiheisiin, eikä yleisöä ole useinkaan kuultu aiheesta.

Eri jäsenvaltioissa suoritettujen mittausten mukaan väestön altistustaso (kerroin yleensä 100—100 000) jää alle neuvoston suosittelemien raja-arvojen. Suoja-alue mastojen ympärillä on yleensä neljästä (tavanomainen kaupunkialueen matalajännitetukiasema) kymmeneen (maaseutualueen korkeajännitetukiasema) metriin vaakasuorassa suunnassa ja alle metrin pystysuorassa suunnassa. Tavanomaisissa olosuhteissa etäisyys ihmisiin on kuitenkin paljon suurempi. Altistuksen laskeminen etäisyyden neliön lain mukaan selittää sen, miksi käytännössä mitataan alhaisia altistustasoja. Matkapuhelinten ja esimerkiksi radio- ja televisiomastojen, joista useat ovat olleet käytössä jo useiden vuosien ajan, läheisyydessä käytettyjen matkapuhelinten altistustaso on huomattavasti korkeampi.

Komissio on tietoinen, että joidenkin jäsenvaltioiden mastojen sijoituspaikkoja koskevissa säännöksissä säädetään niin sanotuista 500 metrin ja sitä pidemmistä suoja-alueista. Edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että nämä säännökset eivät perustu tieteelliseen tietoon. Useimpien jäsenvaltioiden terveys-säännökset perustuvat neuvoston suositukseen, ja niissä edellytetään suosituksessa vahvistettujen rajoitusten noudattamista mastojen sijoittelussa.

Komissio on antanut Euroopan standardointijärjestöille tehtäväksi laatia luonnoksen yhdenmukaistetuista eurooppalaisista standardeista, joiden nojalla voidaan osoittaa, etteivät mastot aiheuta väestölle neuvoston suosituksessa mainittuja raja-arvoja ylittävää altistusta. Ensimmäinen näistä standardeista (EN 50385) on jo saatettu voimaan radio- ja telepäätelaitteista ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroisesta tunnustamisesta 9 päivänä maaliskuuta 1999 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 1999/5/EY (6), jolla valmistajat velvoitetaan varmistamaan, etteivät niiden tuotteet aiheuta tarkoituksen mukaisessa käytössä vaaraa terveydelle. Valmisteilla on vielä muita standardeja, joilla pyritään standardoimaan menetelmiä, joilla määritellään tukiasemien ympärillä oleva vyöhyke, jonka sisällä suositellut raja-arvot voidaan ylittää, sekä paikan päällä sovellettavia mittausmenetelmiä.

Vaikka käytettävissä on raja-arvoja ja standardeja, joilla kansalaisia suojellaan parhaan tietämyksemme mukaisesti mahdollisilta kielteisiltä terveysvaikutuksilta, komissio seuraa tarkasti alan tutkimuksia ja rahoittaa niitä sekä reagoi tarvittaessa uusiin tutkimustuloksiin, joita ei vielä ole otettu huomioon.

Matkapuhelinten tukiasemien antennit eivät käytettävissä olevan parhaan tieteellisen tietämyksen mukaisesti aiheuta terveyshaittoja, kun ne asennetaan neuvoston suosituksessa annettuja suojatasoja noudattaen.

(1) EYVL C 301 E, 5.12.2002.

(2) EUVL C 192 E, 14.8.2003, s. 77.

(3) EUVL C 110 E, 8.5.2003.

(4) EUVL C 161 E, 10.7.2003, s. 52.

(5) EYVL L 199, 30.7.1999.

(6) EYVL L 91, 7.4.1999.