KIRJALLINEN KYSYMYS E-3447/00

esittäjä(t): Carmen Fraga Estévez (PPE-DE) komissiolle

(7. marraskuuta 2000)

Aihe: Grönlannin kanssa tehty neljäs kalastuspöytäkirja: laivanomistajien osallistuminen rahoitukseen

Komissio on kaikissa eteläisten maiden kanssa tehdyissä kalastussopimuksissa asteittain korottanut laivanomistajien rahoitusosuutta sopimuksen kustannuksista (nykyään 1725 % kokonaiskustannuksista). Vastikään on kuitenkin voitu todeta, että Grönlannin kanssa tehdyssä uudessa kalastuspöytäkirjassa laivanomistajat, jotka ovat sopimuksen ainoita edunsaajia, eivät osallistu rahoitukseen laisinkaan.

Voisiko komissio kertoa, millä perusteella se jälleen kerran sallii unionin eteläisten ja pohjoisten jäsenvaltioiden laivanomistajien eriarvoisen kohtelun?

Onko komissio tietoinen siitä, että se myötävaikuttaa sellaisen yleisen mielipiteen syntyyn, jonka mukaan komissio selkeästi jakaa yhteisön laivanomistajat ensimmäisen ja toisen luokan laivanomistajiin, ja että tämän johdosta tiettyjen maiden kalastuslaivastot tuntevat itsensä hylätyksi ja menettävät täysin uskonsa komission harjoittamaan kalastuspolitiikkaan?

Mitä komission mukaan tarkoittaa loppumääräyksiä koskevan yhteisen julistuksen toteamus, jonka mukaan Grönlanti ei ole valmis harkitsemaan minkäänlaista uutta järjestelmää tässä yhteydessä?

Voitaneen olettaa, että jos kolmas maa saa sopivana pitämänsä taloudellisen korvauksen, se ei katso asiakseen puuttua Euroopan unionin tapaan jakaa kyseinen korvaus. Näin ollen, jos laivanomistajat eteläisten maiden kanssa tehdyissä sopimuksissa velvoitetaan osallistumaan rahoitukseen, syynä voi olla vain se, että komissio on sitä halunnut. Miksi se toisissa tapauksissa vaatii rahoitukseen osallistumista ja toisissa ei?

Franz Fischlerin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-3443/00, E-3444/00, E-3445/00, E-3446/00, E-3447/00 ja E-3448/00

(19. joulukuuta 2000)

Komissio katsoo, että Grönlannin kanssa tehty neljäs kalastuspöytäkirja vastaa neuvoston 4. elokuuta 2000 hyväksymiä neuvotteluohjeita. Taloudellisen korvauksen osalta yhteisö yritti sisällyttää pöytäkirjaan eron suoraan kalastukseen liittyvien ja muiden korvausten välille. Grönlannin valtuuskunta vastusti alusta lähtien järkähtämättömästi tätä vaihtoehtoa ja perusteli sitä taloudellisen suhteen vakaudella ja sillä, ettei pöytäkirjan 14 artiklan mukaisen tarkistuksen tulosta pidä arvioida ennakolta. Tässä tilanteessa yhteisö antoi yksipuolisen lausunnon, jossa se arvioi suoraan kalastukseen liittyvän osuuden olevan 28 miljoonaa euroa tämänhetkisessä tilanteessa. Grönlannin valtuuskunta kysyi, onko sopivaa yrittää laskea tiettyjen kiintiöiden arvoa valikoivasti. Valtuuskunnan mukaan kiintiöt eivät vastaisi tähän mennessä tiedossa olevan suhteen kokonaisluonnetta.

Neljännen pöytäkirjan taloudelliset korvaukset jätettiin siis tosiasiassa samalle tasolle kuin kolmannessa pöytäkirjassa. Neuvoston ohjeissa todettiin kuitenkin selvästi, että yksi neuvottelujen tavoitteista oli varmistaa yhteisön ja Grönlannin välisen yhteistyön läheisyys ja vakaus.

Taulukko lajikohtaisista saaliista, jäsenvaltioista ja pyyntivuodesta on lähetetty suoraan kysymyksen esittäjälle ja parlamentin sihteeristöön.

Kalastussopimuksessa ei vaadita Grönlantia toimittamaan yhteisön rahoitukseen liittyviä tietoja. Yhteisö ei saavuttanut tavoitettaan antaa taloudelliselle tuelle sellainen rakenne, että sen suoraan kalastukseen tarkoitettu osuus olisi erotettu korvauksen muista osuuksista. Niinpä ei ollut mahdollista viitata kehitysyhteistyöhön liittyviin korvauksiin. Näitä asioita käsitellään joka tapauksessa neljännen pöytäkirjan mukaisessa väliarvioinnissa. On selvää, että Grönlannin valtuuskunta ei halunnut ennakoida väliarvioinnin tulosta sopimalla näin perustavanlaatuisista muutoksista tässä vaiheessa.

Pohjoisen ja eteläisen pallonpuoliskon maiden kanssa tehtyjen sopimusten historialliset juuret ovat hyvin erilaiset. Grönlannin tapauksessa lisenssimaksujen käyttöönotto olisi merkinnyt sitä, että myös norjalaisten, islantilaisten ja färsaarelaisten kalastajien olisi pitänyt maksaa lisenssimaksuja, sillä he kuuluvat Grönlantia koskevan järjestelyn myötä samaan järjestelmään kuin yhteisöön kuuluvat kalastajat. Tämä olisi puolestaan saattanut aiheuttaa sen, että kyseiset maat olisivat ottaneet käyttöön sellaisia yhteisön kalastajia koskevat lisenssimaksut, jotka kalastavat näiden maiden vesillä yhteisön kanssa tehtyjen sopimusten nojalla. Tämä kuvaa hyvin sitä, että yksipuoliset lisenssimaksujärjestelmät eivät ole sopivia, kun kyseessä on vastavuoroinen samoilla vesillä tapahtuvaa kalastusta koskeva järjestely, jossa yhteisten kantojen hallinta on keskeisessä asemassa. Toisaalta, jos lisenssimaksuja vaadittaisiin vain yhteisön kalastajilta, nämä ja muut samoilla vesillä kalastavat ja saman järjestelmän alaiset kalastajat olisivat eriarvoisessa asemassa.

Komissio vastaanottaa ja ottaa huomioon erilaisista kanavista tulevia mielipiteitä ja kommentteja useilta eri sosiaalisilta aloilta.

Grönlanti vastusti lisenssimaksujen käyttöönottoa periaatteellisena asiana ja lukuisista käytännön syistä, mutta lähinnä siksi, että ne asettaisivat Grönlannin epävarmaan asemaan sopimuksen mukaisen kokonaiskorvauksen kannalta.

10 artiklassa (toisessa kohdassa) viitataan tässä yhteydessä paikallisten kalastajajärjestöjen yhteistyöhön, jossa molemmat osapuolet voivat olla jäseninä. Tämän artiklan ajatuksena on varmistaa ja vahvistaa yhteistyöpyrkimyksiä.

Grönlannin viranomaiset harjoittavat Grönlannin yksinomaisella talousvyöhykkeellä kaikkia itsemääräämiseen liittyviä oikeuksia, kuten valvonta- ja toimeenpano-oikeuksia. Artiklassa ei määrätä mistään yhteisön tai jäsenvaltioiden uusista valvonta- tai toimeenpanovelvollisuuksista tai niiden lisäämisestä Grönlannin yksinomaisella talousvyöhykkeellä.