KIRJALLINEN KYSYMYS E-1474/02

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle

(27. toukokuuta 2002)

Aihe: Sijoituspalveluita koskevan direktiivin muuttaminen

Vallitsevan suuntauksen mukaisesti kyseistä direktiiviä (93/22/ETY(1)) ollaan muuttamassa siten, että sijoitusneuvontatoiminta palautettaisiin luottolaitosten ja kiinteistönvälitysyhtiöiden alaisuuteen tai että vakavaraisuusvaatimuksia tiukennettaisiin. Tässä tapauksessa rahoitusneuvonta, jota on tähän saakka pidetty oheistoimintona, siirtyisi jälleen suuryritysten hallintaan, minkä seurauksena monet itsenäiset konsulttiyhtiöt joutuisivat lopettamaan toimintansa. Tämä puolestaan vähentäisi miljoonien säästäjien valinnan- ja arvioinninvapautta, sillä he joutuisivat asioimaan ensi sijassa pankkien ja rahoitusalan myyjien kanssa ja tällä tavoin tukemaan tahtomattaan omaisuudenhoitoteollisuutta (jonka toiminta ei tunnetusti ole viime vuosina ollut loistavaa). On selvää, että kuluttajien edun turvaamiseksi pienten omaisuudenhoitoyhtiöiden toiminnan tulee vastata tiukkoja kriteereitä ja tunnuslukuja, joita valvontaviranomaisten on helppo tarkastella.

Mikäli komissio vahvistaa mainitut suuntaviivat myös kahden kysymystä koskevan kuulemistilaisuuden jälkeen, on syytä esittää seuraavat kysymykset:

1. Eikö komissio pidä rahoituspalvelumarkkinoiden rajoittamista josta käytännöllisesti katsoen on kysymys kielteisenä?

2. Miksi komissio ei ota huomioon sitä erittäin ansiokasta toimintaa, jota itsenäiset konsulttiyritykset harjoittavat sijoittajien valinnanvapauden lisäämiseksi, ja pyri turvaamaan säästäjien asemaa säännöillä, jotka eivät samalla syrjisi pieniä itsenäisiä yrityksiä?

3. Eikö komissio katso viime vuosina saatujen kokemusten osoittavan, että suurten rahoituslaitosten tapa suositella omien omistusyhtiöidensä sekä osakkaidensa ja asiakkaidensa osakkeita voi johtaa selkeään eturistiriitatilanteeseen? (Eikö Enronin tapaus ole opettanut mitään?)

4. Eikö komissio pidä tarpeellisena sellaisten säännösten luomista, joiden avulla voitaisiin välttää eturistiriidat ja estää se, että pankki- ja rahoitusjärjestelmää valvoisi omistusyhtiöiden verkosto, joka pienyritysten konsulttitoiminnan rajoitusten myötä hyödyttäisi pelkästään suuryrityksiä?

5. Eikö komission mielestä olisi parempi esittää sijoittajien aseman turvaamiseksi toimia, joiden ansiosta he voisivat hyödyntää palveluja mahdollisimman laajalti, kuin rajoittaa sijoittajien käytössä olevien palvelujen määrää?

(1) EYVL L 141, 11.6.1993, s. 27.

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(8. heinäkuuta 2002)

1. Komissio pyrkii luomaan vankan sääntelykehyksen, joka vahvistaa sijoittajien luottamusta ja jonka avulla sijoitustoimintaa voidaan kehittää yleiseurooppalaiselta pohjalta. Siksi komissio katsoo, että on syytä käsitellä kysymystä sijoitusneuvonnan käsitteen sisällyttämisestä sijoituspalveludirektiivissa säänneltyihin ydinpalveluihin. Näin tunnustettaisiin pankki- ja meklaritoiminnasta erillään harjoitettu sijoitusneuvonta itsenäiseksi ja yhä tärkeämmäksi rahoitusalan liiketoiminnaksi.

Sijoituspalveludirektiiviin liittämisen tärkeimmät vaikutukset olisivat seuraavat:

- Kaikkien sijoituspalveludirektiivissä tarkoitettuina sijoituspalveluyrityksinä toimivien laitosten (ja luonnollisten henkilöiden), joiden ensisijaisena tai ainoana toimintamuotona on sijoitusneuvonta, olisi saatava toimilupa tätä toimintaa varten. Nykyinen käytäntö vaihtelee kansallisen järjestelmän mukaan.

- Yritykset, joiden ainoa toimintamuoto on sijoitusneuvonta, voisivat hoitaa toimintaansa valtioiden rajat ylittävinä palveluina tai etäpalveluina. Yrityksillä olisi asiakkaita koko unionin alueella, mutta niitä valvoisi ainoastaan kansallinen viranomainen. Tällä hetkellä ainoastaan nykyisiä ydinpalveluita tarjoavat pankit ja sijoituspalveluyritykset voivat saada sijoituspalveludirektiivin mukaisen sijoitusneuvontatoimiluvan.

- Sijoitusneuvojien on hankittava sijoituspalveludirektiivin mukainen toimilupa ja noudatettava toiminnassaan luvan ehtoja. On myös laadittava oikeasuhteiset ja asianmukaiset valvontasäännöt niiden riskien varalta, joita sijoittajille saattaa aiheutua sijoitusneuvojien harhaanjohtavista suosituksista, ammattitaidon puutteesta tai epäeettisestä toiminnasta. Sijoitusneuvonnan sisällyttäminen sijoituspalveludirektiiviin antaisi sijoittajille yritysten käytännesääntöjä koskevan perussuojan silloin, kun nämä asioivat neuvojien kanssa, joilla on toimilupa tai joiden toimipaikka sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa (etäviestinnän välityksellä).

- Sisällyttämällä sijoitusneuvonta sijoituspalveludirektiiviin saataisiin erikoistuneet sijoitusneuvojat sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä 15 päivänä maaliskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/6/ETY soveltamisalan piiriin(1). Komissio on tietoinen siitä, että tämä huolettaa sellaisia erikoistuneita sijoitusneuvojia, joilla on vain vähän varoja, sillä he saattavat ensimmäistä kertaa joutua tekemään pääomavarauksia. Tällä hetkellä ei voida määritellä mahdollisesti syntyvien kulujen suuruusluokkaa(2). Kuten komission tarkistetuissa suuntaviivoissa todetaan, on huolehdittava sijoitusneuvojien vakavaraisuuserien tarkoituksenmukaisesta kohtelusta ja otettava huomioon sijoitusneuvonnasta sijoittajille aiheutuvat (vähäiset) riskit. Vasta sen jälkeen voidaan tarkastella sijoitusneuvojien sisällyttämistä sijoituspalveludirektiivin tai omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin soveltamisalaan. Omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin velvoitteiden vaikutukset pieniin ja erikoistuneisiin sijoituspalveluyrityksiin ovat tärkeä tekijä pääoman riittävyyttä koskevan tarkistustyön yhteydessä käytävissä neuvotteluissa ja niiden perusteella tehtävissä parannuksissa.

Sijoituspalveludirektiiviä koskevissa keskusteluasiakirjoissa (julkaistu maaliskuussa 2002) on edellä mainituista syistä käsitelty sijoitusneuvonnan sisällyttämistä sijoituspalveludirektiivin mukaisiin ydinpalveluihin. Komissio pohtii perusteellisesti kaikkia tästä ehdotuksesta esitettyjä näkökantoja ennen päätöksen tekemistä tästä kysymyksestä.

2. Jo se, että sijoitusneuvonnan sisällyttämistä sijoituspalveludirektiivin mukaisiin ydinpalveluihin pohditaan, on osoitus sijoitusneuvonnan kasvavasta merkityksestä EU:n sijoittajien tukena. On pyrittävä luomaan sääntelyjärjestelmä, jossa tälle liiketoiminnalle ominaiset sijoittajaan kohdistuvat riskit otetaan huomioon tavoitteisiin nähden oikeassa suhteessa ja joustavasti. Komissio on yhtä mieltä siitä, että sääntelyjärjestelmän ei pitäisi aiheuttaa sijoitusneuvojille kohtuuttomia lisävaatimuksia.

Ehdotetut sijoituspalveludirektiivin tarkistukset eivät syrjisi pieniä itsenäisiä sijoitusneuvontayrityksiä. Sen sijaan on tarkoitus tiukentaa eturistiriitojen hallintaa ja ilmoittamista koskevia vaatimuksia, joita sovelletaan sijoitusneuvontaa ja muita sijoituspalveluja tarjoaviin pankkeihin ja sijoitusyhtiöihin. Näin pyritään varmistamaan sijoittajan etujen ensisijaisuus neuvontapalveluiden yhteydessä.

3. Kuten edellä todettiin, tarkistettu sijoituspalveludirektiivi vahvistaa säännöksiä, joiden tavoitteena on varmistaa, etteivät useita erilaisia palveluja tarjoavan rahoituslaitoksen omistukseen perustuvat edut vaikuta asiakaskohtaisen neuvonnan asianmukaisuuteen tai objektiivisuuteen rahoitusinstrumenttien kaupan tai myyntiehtojen yhteydessä. On ehdotettu, että toiminnot olisi eriytettävä käytännössä kokonaan eturistiriitojen välttämiseksi. Mikäli eturistiriitoja ei voida estää tällä tavoin, on pankin tai sijoitusyhtiön, joka yhdistää neuvontapalveluja toisiin toimintamuotoihin siten, että eturistiriitojen syntyminen on mahdollista, ilmoitettava tästä mahdollisuudesta asiakkaalle tai potentiaaliselle asiakkaalle heti asiakassuhteen alussa. Suuntaviivoja koskevissa asiakirjoissa ehdotetaan myös, että mikäli eturistiriidoista ilmoittaminen tai organisaatiojärjestelyt eivät riitä takaamaan kohtuullista luottamusta siitä, etteivät ristiriidat vahingoita asiakkaan etua, sijoitusyhtiön on luovuttava liiketoiminnan harjoittamisesta asiakkaan tai potentiaalisen asiakkaan kanssa.

4. Komission mukaan sen laatimat suuntaviivat eivät johda siihen, että suuria yleispalveluiden tarjoajia suosittaisiin sijoitusneuvontapalveluiden tarjoajina pienten itsenäisten sijoitusneuvojien kustannuksella.

Edeltävistä kysymyksistä esitettyjen näkemysten perusteella komissio uskoo, että sisällyttämällä sijoitusneuvonta sijoituspalveludirektiivin mukaisiin palveluihin, joissa noudatetaan tarpeiden mukaan sovitettuja omien varojen riittävyydestä annettuja määräyksiä, voidaan

- luoda johdonmukainen ja tehokas eurooppalainen järjestelmä, jolla säännellään yksilölliseen sijoitusneuvontaan liittyviä sijoittajiin kohdistuvia riskejä

- antaa erikoistuneille ja pienille sijoitusneuvontayrityksille mahdollisuus kilpailla sääntelyn suhteen tasavertaisissa toimintaedellytyksissä yleispalveluiden tarjoajien kanssa sekä antaa näille mahdollisuus käyttää yhtä toimilupaa käydessään kauppaa muiden jäsenvaltioiden asiakkaiden kanssa

- vahvistaa yleispalveluiden tarjoajiin sovellettavia sääntöjä ja varmistaa, että ne tarjoavat sijoitusneuvontaa yhtä objektiivisesti ja puolueettomasti kuin erikoistuneet sijoitusneuvojat.

Pitkän aikavälin tavoitteena on parantaa erikoistuneiden sijoitusneuvojien toimintaedellytyksiä ja siten vahvistaa EU:n arvopaperikauppajärjestelmän toimivuutta.

5. Katso kohdat 14.

(1) EYVL L 141, 11.6.1993.

(2) Alkupääomaan on investoitava jonkin verran. Jatkuvaan toimintaan tarvittavan pääoman riittävyyttä koskevia vaatimuksia, jotka liittyvät pankkitoiminnan tai kaupankäyntisalkkujen riskeihin, ei sovelleta erikoistuneisiin sijoitusneuvojiin, jotka eivät tee kauppoja tai joilla ei ole hallussaan asiakkaan varoja tai omaisuutta. Uusi toiminnan riskit kattava maksu voitaisiin ottaa käyttöön kaikissa pankeissa ja sijoituspalveluyrityksissä, joiden vakavaraisuus on tarkasteltavana.