KIRJALLINEN KYSYMYS E-1369/03 esittäjä(t): Antonio Di Pietro (ELDR) komissiolle. Asunnon ostajien oikeuksien suojelu.



Virallinen lehti nro 268 E , 07/11/2003 s. 0191 - 0192



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1369/03 esittäjä(t): Antonio Di Pietro (ELDR) komissiolle (11. huhtikuuta 2003) Aihe: Asunnon ostajien oikeuksien suojelu Vuonna 1942 laadittu Italian konkurssilainsäädäntö ei suojele riittävästi uudisasuntojen ostajia, jos rakennusliike tekee konkurssin. Useimmissa Euroopan maissa lainsäätäjät ovat jo 60-luvulta asti pyrkineet merkittävästi suojelemaan rakenteilla olevien kiinteistöjen ostajia, koska ostajat ovat yleensä piensäästäjiä, jotka investoivat kaikki säästönsä asunnon hankintaan. Italiassa on sen sijaan voimassa säännös, joka suoranaisesti rikkoo Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen ensimmäisen lisäpöytäkirjan 1 artiklaa. Kyseessä on konkurssilain 72 artikla, jonka mukaan konkurssipesän selvittäjällä on oikeus purkaa rakenteilla olevan kiinteistön alustava myyntisopimus ja joissakin tapauksissa myös lopullinen notaarin vahvistama sopimus, vaikka ostaja on jo maksanut rakentamiskustannukset (joko kokonaan tai suurimmalta osaltaan) ja rakennus on jopa valmis ja ostaja on jo saanut asunnon käyttöönsä. Seurauksena on se, että lukuisat kiinteistön ostajat joutuvat ostamaan itselleen uudelleen asunnon, jonka olivat jo lähes kokonaan maksaneet, välttääkseen sen myymisen huutokaupassa tai etsimään toisen asunnon, jolloin he menettävät sekä jo hankkimansa asunnon että kaiken siihen investoimansa varallisuuden. Kaikista niistä vahingoista huolimatta, joita tällaisesta lainsäädännöstä aiheutuu tuhansille italialaisille perheille (Italian tilastokeskuksen Istatin mukaan tällaisia perheitä on 200 000), Italian viranomaiset valitettavasti jatkuvasti sulkevat silmänsä ongelmalta ja edesauttavat täten kiinteistöjen pakkohuutokauppakäytäntöä, joka 82 kaupan päivävauhdilla syö säästöt italialaisperheiltä, jotka olivat kuvitelleet vain ostaneensa oman asunnon. Aikooko komissio pyytää Italian hallitusta yhdenmukaistamaan kiireellisesti säännöksensä niiden jäsenvaltioiden säännösten kanssa, jotka ottavat paremmin huomioon omien kuluttajiensa vaatimukset, ja eliminoimaan täten tilanteen, jossa yritykset kaatuvat hyväuskoisten italialaisten syliin? Katsooko komissio, että kaikilla Euroopan kansalaisilla olisi yhtenäismarkkinoilla oltava yhtäläinen suoja, joka varmistetaan kiinteistömarkkinoita tehokkaammin ja avoimemmin ohjaavilla yhdenmukaisilla säännöksillä, joissa kunnioitetaan eurooppalaisen kuluttajan oikeuksia? David Byrnen komission puolesta antama vastaus (27. toukokuuta 2003) Komissio myöntää, että arvoisan parlamentin jäsenen kuvaama tilanne voi aiheuttaa ongelmia ostajille Italiassa. Kiinteän omaisuuden hankkimisen ja rahoittamisen säätely on kuitenkin kansallisen lainsäädännön asia ja jää suurimmaksi osaksi yhteisön lainsäädännön ulkopuolelle. Kiinteän omaisuuden luonteesta johtuen tällä alalla kansallinen lainsäädäntö vaikuttaa vähemmän sisämarkkinoiden toimintaan kuin irtaimen omaisuuden kohdalla. Tällä hetkellä ei ole osoituksia siitä, että rakennusliikkeiden konkurssista ostajalle aiheutuvat ongelmat vaikuttaisivat olennaisesti sisämarkkinoihin. Tästä johtuen yhteisön lainsäädäntö ei kata arvoisan parlamentin jäsenen ehdotuksen mukaisesti yksityisten ostajien suojelua, jos rakennusliike tekee konkurssin. Vastaavasti kiinteästä omaisuudesta on nimenomaan säädetty poikkeuksia kuluttajansuojaa koskevassa yhteisön lainsäädännössä. Kotimyyntidirektiivin 85/577/ETY 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa, kulutusluottodirektiivin 87/102/ETY 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sellaisena kuin se on muutettuna, kiinteistöjen osa-aikaista omistusta koskevan direktiivin 94/47/ETY johdanto-osan neljännessä kappaleessa ja etämyyntidirektiivin 97/7/ETY 3 artiklan 1 kohdan neljännessä luetelmakohdassa todetaan olennaisesti, että näitä määräyksiä ei sovelleta sopimuksiin, jotka käsittelevät maan tai olemassa olevan tai suunnitellun rakennuksen omistusoikeuksia. Euroopan komissio ei myöskään saa pakottaa mitään jäsenvaltiota muuttamaan kansallista lainsäädäntöään. Jos kuitenkin todetaan, että kiinteän omaisuuden hankkiminen ja rahoittaminen aiheuttavat ongelmia sisämarkkinoille, voidaan harkita, että koko yhteisössä toteutettaisiin yhdenmukaistamistoimia perustamissopimuksen sallimissa rajoissa. Tämän hetkisessä tilanteessa siis kansallisten hallitusten tulee varmistaa, että maan asuntomarkkinoilla ostajia suojellaan riittävästi.