FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/837

(2004/C 84 E/0930)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-0663/04

esittäjä(t): Samuli Pohjamo (ELDR) komissiolle

(3. maaliskuuta 2004)

Aihe: Toimet susitihentymiä vastaan Suomessa

Suomen edustajiin Euroopan parlamentissa on otettu lisääntyvässä määrin yhteyttä susiuhan kasvettua Suomessa. Pienillä vesistöjen rajoittamilla alueilla susitihentymät ovat kasvaneet sellaisiksi, että ihmiset ovat jopa paniikin vallassa. Susien lisääntymisestä ja leviämisestä aivan uusille alueille on olemassa selvät merkit.

Suomen susikanta on yhteinen Venäjän kanssa ja populaation koko siksi jopa 10 000 yksilöä. Suurimmat ongelmat Suomessa ovat tietyillä alueilla itärajan tuntumassa, esimerkiksi Pohjois-Karjalassa on todistettavasti kymmeniä susia, jotka elävät aivan ihmisten parissa. Ruokolahdella on uusi tihentymä, joka estää perinteisen metsästysajokoirakilpailun järjestämisen alueella. Pohjoisempana suurpetokantojen kasvu lopettaa pian poronhoidon, joka on alueella perinteinen elinkeino.

Nykyistä EU:n sääntelemää susien kokonaan rauhoittamista pidetään paikallisten asukkaiden keskuudessa mahdottomana tilanteena. Jotta lisääntyneen kannan takia voitaisiin myöntää ”poikkeustapauksissa” kaatolupia, täytyy ongelmista olla pitkän ajan todistettava näyttö. Ihmiset eivät voi ymmärtää, kuinka monta hyvää hirvikoiraa pitää ensin menettää ja pitääkö lapsen kuolla koulutiellä ennen kuin tilanteelle voidaan tehdä mitään. Sosiaalisessa paniikkitilanteessa ei ole riittävää, että kaatolupia myönnetään vain ”ongelmayksilöiden” lopettamiseksi. Susikanta tulisi pitää sellaisena etteivät sudet tule asuinpihoihin ja koulureiteille aiheuttamaan pelkoa ja todellisia vaaratilanteita.

Nyt näyttää valitettavasti siltä, että päätöksiä tehdään vuosia vanhojen tietojen ja vain ympäristöjärjestöjen toimittamien tietojen pohjalta, ja samaan aikaan pidetään yllä uhkaa oikeuskäsittelyistä kansallisia viranomaisia kohtaan. Tällainen politiikka ei auta ihmisiä, jotka kohtaavat susia jatkuvasti.

Olen tutustunut komission vastaukseen P-4034/03 (1), mutta pyydän tarkennusta vastaukseen. Mitä toimia komissio aikoo tehdä, jotta viranomaiset pystyvät ja uskaltavat reagoida nopeasti tilanteeseen myös myöntämällä kaatolupia tarpeen mukaan?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(7. huhtikuuta 2004)

Kuten parlamentin jäsen tietää, Euroopan unioniin liittyessään Suomi sitoutui noudattamaan yhteisön lainsäädäntöä ja sääntöjä. Useita suurpetoja, kuten sutta, maakarhua ja ilvestä, suojellaan luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (2) (jäljempänä luontotyyppidirektiivi) liitteellä IV a. Tästä johtuen näihin lajeihin sovelletaan tiukkaa suojeluohjelmaa, jossa muun muassa edellytetään, että lajien yksilöiden tahallinen tappaminen on kielletty. Direktiivissä kuitenkin todetaan, että tietyissä tilanteissa saattaa olla tarpeen poiketa tästä yleisestä tiukan suojelun säännöstä. Tällaiset poikkeuksiin oikeuttavat tekijät, esimerkiksi yleinen turvallisuus ja maataloudelle aiheutuvat vahingot, luetellaan direktiivin 16 artiklassa. Jäsenvaltiot voivat soveltaa näitä poikkeuksia edellyttäen, että muuta tyydyttävää ratkaisua ei ole ja että poikkeus ei haittaa kyseisten lajien kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä niiden luontaisella levinneisyysalueella.

Poronhoitoalueen susikannat Suomessa eivät sisälly direktiivin liitteeseen IV a, mutta ne luetellaan saman direktiivin liitteessä V. Tämä tarkoittaa sitä, että kannan valvomiseksi voidaan toteuttaa hallintatoimen-piteitä. Kyseisen liitteen soveltamisalaan kuuluvien lajien osalta sellaisten toimenpiteiden toteuttaminen, jotka voivat aiheuttaa kannan katoamisen paikallisesti tai häiritä kantaa vakavasti, on kuitenkin kielletty. Näin ollen periaatetta sovelletaan poronhoitoalueen susikantoihin (3). Asianmukaisten toimenpiteiden toteuttaminen edellä mainitussa asiassa kuuluu kansallisten viranomaisten toimivaltaan. Komission saamien tietojen mukaan sudet eivät ole lisääntyneet poronhoitoalueella viime vuosina.

Suomen viranomaisten komissiolle toimittamat porojen kuolleisuuslukuja koskevat tiedot osoittavat, että liikenteen aiheuttamat kuolemat (noin 2 500 poroa vuonna 2002) ovat huomattavasti merkittävämpiä kuin suurpetojen aiheuttamat kuolemat (sudet tappoivat 200—300 poroa vuonna 2002). Viralliset tiedot eivät selvästikään tue väitettä, jonka mukaan suurpedot saalistaisivat poroja niin paljon, että koko poronhoito (noin 200 000 poroa Suomessa vuonna 2002) olisi vaarassa.

Poronhoitoalueen ulkopuolella susien tappaminen sallitaan ainoastaan 16 artiklassa tarkoitetuissa poikkeustapauksissa, ts. jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole ja jollei poikkeus haittaa kyseisten lajien kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä niiden luontaisella levinneisyysalueella. Komissio on tietoinen siitä, että Suomen viranomaiset sallivat muutamien susien tappamisen vuosittain mainittuja poikkeuksia soveltamalla.

Suomen susikanta on kasvanut viime vuosina, mutta kyseessä on hyvin pieni lisäys. Arvioidun nykyisen kannan (140 sutta Suomen toimittamien virallisten tietojen mukaan) ei voida katsoa edustavan suotuisan suojelun tasoa luontotyyppidirektiivissä esitetyssä tarkoituksessa. Suomen viranomaiset eivät kyseenalaista näitä tietoja, sillä susi sisältyy ympäristöministeriön ja Suomen ympäristökeskuksen uhanalaisia lajeja koskevaan Red Data Book -luetteloon. Tämänsuuruinen kanta on hyvin pieni joihinkin muihin jäsenvaltioihin (esimerkiksi Espanjassa on 2 000 sutta, Italiassa 500, Portugalissa 400) verrattuna.

Direktiivin liitteissä lueteltujen lajien hallinta kuuluu kansallisten viranomaisten toimivaltaan, mutta direktiivin vaatimukset on otettava huomioon. Komissio on keskustellut Suomen susikannan hallinnasta kansallisten viranomaisten kanssa monissa yhteyksissä ja rohkaissut viranomaisia kattavan politiikan ja lähestymistavan laadintaan yleisen kansallisen hallintasuunnitelman muodossa. Heinäkuussa 2002 Suomen viranomaiset lupasivat valmistella tällaisen suunnitelman vuoden 2002 loppuun mennessä. Suunnitelmaa ei ole vielä toimitettu komissiolle.

(1) Katso sivu 136.

(2) EYVL L 206, 22.7.1992.

(3) Neuvoston direktiivin 92/43/ETY 15 artikla.