ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0566/03 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle. Äänimerkinantolaitteita koskevat ongelmat.



Virallinen lehti nro 222 E , 18/09/2003 s. 0218 - 0218



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0566/03 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle (27. helmikuuta 2003) Aihe: Äänimerkinantolaitteita koskevat ongelmat Direktiivissä 70/388/ETY(1) säädetään vähimmäisarvoista, joilla moottoriajoneuvon äänimerkinantolaite voidaan hyväksyä, ja estetään siten sekä mahdollisuus käyttää mekanismia äänen voimakkuuden vähentämiseksi (esimerkiksi alhaisessa vauhdissa tai yöllä), jolloin vältettäisiin äänisaaste, että äänen voimakkuuden lisääminen tietyissä oloissa (esimerkiksi suuressa vauhdissa). Direktiivissä 93/30/ETY(2) puolestaan säädetään vähätehoisimpien moottoripyörien ja mopedien äänimerkinantolaitteiden alhaisesta tehosta, mistä aiheutuu usein onnettomuuksia jalankulkijoiden kanssa, kuten onnettomuustilastot selvästi osoittavat. Näin ollen kysyn, eikö direktiiviä pitäisi muuttaa siten, että hyväksytään älykkäät äänihälyttimet, jotka muuttavat äänimerkin voimakkuutta tilanteen mukaan. Eikö äänihälyttimien pitäisi olla kaksi- tai kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen osalta saman tehoisia kuin suurempien moottoripyörien osalta on jo säädetty? (1) EYVL L 176, 10.8.1970, s. 12. (2) EYVL L 188, 29.7.1993, s. 11. Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (8. huhtikuuta 2003) Komissio ei periaatteessa vastusta älykkäitä äänimerkinantolaitteita. Koska äänimerkinantolaitteiden tarkoituksena on varoittaa ajoneuvon lähistöllä olevia muita tienkäyttäjiä ajoneuvon läsnäolosta tai lähestymisestä, on kuitenkin harkittava hyvin tarkoin pienemmän tai suuremman äänenvoimakkuuden sallimista kuin mitä moottoriajoneuvojen äänimerkinantolaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä 70/388/ETY säädetään. Mitä tulee moottoripyöriin ja mopedeihin asennettuihin äänimerkinantolaitteisiin, komissio ei ole saanut tietoa siitä, että vähätehoisten moottoripyörien ja mopedien äänimerkinantolaitteille sallittu pienempi äänenvoimakkuus ei olisi jalankulkijoiden kuultavissa ja johtaisi näin onnettomuuksiin. Erityyppisiin kaksipyöräisiin moottoriajoneuvoihin sovellettavat äänitehon enimmäis- ja vähimmäisrajat vaihtelevat, mutta eri ajoneuvotyypeille sallitut rajat menevät päällekkäin. Siksi olisi mahdollista valmistaa äänimerkinantolaite, joka voitaisiin asentaa kaikentyyppisiin kaksipyöräisiin moottoriajoneuvoihin. Jos sidosryhmät ovat sitä mieltä, että vaihtelevavoimakkuuksisten äänimerkinantolaitteiden käyttäminen parantaisi tieturvallisuutta ja ympäristönsuojelua, komissio voisi harkita ehdotusten tekemistä säännösten muuttamiseksi.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0703/03 esittäjä(t): Baroness Sarah Ludford (ELDR) komissiolle. Eläinten hyvinvointi.



Virallinen lehti nro 222 E , 18/09/2003 s. 0229 - 0229



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0703/03 esittäjä(t): Baroness Sarah Ludford (ELDR) komissiolle (10. maaliskuuta 2003) Aihe: Eläinten hyvinvointi Heinäkuussa 2001 komission jäsen David Byrne ilmoitti, että komissio ei aikonut tehdä ehdotuksia, joiden mukaan velvoitettaisiin muuttamaan hanhen- tai ankanmaksan tuotantoon liittyviä ankkojen ja hanhien ruokintamenetelmiä (vastaus parlamentin esittämään kysymykseen E-1654/01(1)). Eikö komissio vieläkään aio ehdottaa lainsäädäntöä tämän julman ja tarpeettoman toiminnan kieltämiseksi? (1) EYVL C 364 E, 20.12.2001, s. 168. David Byrnen komission puolesta antama vastaus (9. huhtikuuta 2003) Arvoisa parlamentin jäsen viittaa kysymyksessään komission vastaukseen Jan Mulderin esittämään kirjalliseen kysymykseen E-1654/01(1) hanhenmaksan tuotannosta. Komissio käsittelee parhaillaan useita eläinten hyvinvointiin liittyviä seikkoja, kuten eläinten suojelua kuljetuksen aikana sekä lihatuotantoon kasvatettujen kanojen suojelua. Kirjalliseen kysymykseen E-1654/01 antamansa vastauksen mukaisesti komissiolla ei ole tällä hetkellä suunnitteilla ehdotuksia, jotka velvoittaisivat ruokintakäytäntöjen muuttamiseen hanhenmaksan tuotannossa. (1) EYVL C 364 E, 20.12.2001.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0171/03 esittäjä(t): Theresa Villiers (PPE-DE) komissiolle. Vasikoiden vienti Puolasta Euroopan unioniin.



Virallinen lehti nro 222 E , 18/09/2003 s. 0157 - 0157



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0171/03 esittäjä(t): Theresa Villiers (PPE-DE) komissiolle (29. tammikuuta 2003) Aihe: Vasikoiden vienti Puolasta Euroopan unioniin Kuinka monta kuuden kuukauden ikäistä tai sitä nuorempaa vasikkaa vietiin Puolasta a) Italiaan ja b) muihin Euroopan unionin jäsenvaltioihin vuonna 2000 ja vuonna 2001? Entä kuinka monta täysikasvuista lehmää vietiin Puolasta a) Italiaan ja b) muihin Euroopan unionin jäsenvaltioihin vuonna 2000 ja vuonna 2001? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (20. helmikuuta 2003) Viralliset tilastot eivät mahdollista vasikoiden tuonnin erittelyä iän mukaan. Tuonti on kuitenkin mahdollista eritellä painoluokkien mukaan. Vuonna 2001 Puolasta vietiin Italiaan 239 341 nautaeläintä. Määrä on vähentynyt 12 prosenttia verrattuna vuoteen 2000, jolloin vietiin 271 617 eläintä. Yli 80 prosenttia tästä karjasta oli alle 80 kilogramman painoisia vasikoita, joita ei yleensä viedä välitöntä teurastusta varten. (Vuonna 2000 vietiin 221 249 vasikkaa ja vuonna 2001 193 615 vasikkaa.) Puolasta vietiin Italiaan 41 720 täysikasvuista nautaa vuonna 2000 ja 32 739 vuonna 2001. Tämä määrä on 13,7 prosenttia Puolasta Italiaan vietyjen nautojen kokonaismäärästä. Yhteisöön tuotiin Puolasta yhteensä 329 937 nautaa vuonna 2000 ja 278 961 nautaa vuonna 2001. Alle 80 kilogramman painoisia vasikoita tuotiin 258 937 vuonna 2000 ja 217 573 vuonna 2001. >TAULUKON PAIKKA>
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0565/03 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle. Peruutusvaroittimia koskevat säännökset.



Virallinen lehti nro 242 E , 09/10/2003 s. 0147 - 0148



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0565/03 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle (27. helmikuuta 2003) Aihe: Peruutusvaroittimia koskevat säännökset Yhdysvaltalaisen NHTSA:n (National Highway Transportation Authority) tutkimuksista käy ilmi, että peruuttavat ajoneuvot tappavat monia jalankulkijoita, varsinkin lapsia. Valitettavasti vastaavia tilastoja ei ole Euroopan osalta saatavana. Peruutuksesta varoittavat äänimerkit voivat olla tehokkaita, kuten anglosaksisten maiden esimerkki osoittaa, mutta Euroopassa ne ovat joissakin maissa (esimerkiksi Ranskassa) lailla kiellettyjä ja joissakin maissa (kuten Italiassa) niistä ei edes puhuta. Eikö komissio katso, että asiasta olisi säädettävä yhteisön tasolla eri ajoneuvoluokittain (esimerkiksi kuorma-autot, linja-autot, matkailuautot, matkailuperävaunut ja muut ajoneuvot, joista näkyvyys on peruutettaessa heikko)? Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (3. huhtikuuta 2003) Komissio katsoo, että mahdollisuuksien mukaan ja tarpeen vaatiessa kuljettajan näkökentän kuolleet kulmat ajoneuvon etuosassa, sivulla ja takaosassa on poistettava. Tässä tarkoituksessa komissio on ehdottanut direktiiviluonnosta(1), jonka tavoitteena on kasvattaa henkilöautojen, linja-autojen ja kuorma-autojen kuljettajien epäsuoraa näkökenttää kehittämällä taustapeilien ominaisuuksia ja vauhdittamalla uuden tekniikan käyttöönottoa muiden tienkäyttäjien tai jalankulkijoiden näkyvyyden parantamiseksi moottoriajoneuvojen läheisyydessä olevissa kuolleissa kulmissa. Komission ehdotuksella nykyiseen taustapeilejä koskevaan direktiiviin lisätään kuolleiden kulmien vähentämistä koskevia erityisvaatimuksia. Keskeiset muutokset johtaisivat seuraaviin toimiin: - asennetaan lisäpeilejä tiettyihin ajoneuvoihin - parannetaan peilien teknisiä ominaisuuksia - korvataan tietyt peilit muilla epäsuoraa näkökenttää parantavilla järjestelmillä, kuten kamerasta ja näytöstä koostuvilla järjestelmillä, sekä lisäjärjestelmien, kuten havaitsemista helpottavien tunnistimien käyttöönotolla. Komissio on kuitenkin tietoinen, että laajakulmapeilit eivät ehkä riitä ratkaisemaan kokonaan ongelmatilanteita, joissa tienkäyttäjät joutuvat peruuttavien kuorma-autojen uhreiksi. Sen vuoksi komissio aikoo tarkastella kaikissa jäsenvaltioissa kerättyjä onnettomuustietoja (EU CARE-tietokantaa) tämäntyyppisten tapausten osalta. Tarkastelun perusteella on mahdollista päättää, ovatko muut toimet paikallaan. Koska äänimerkin antavilla peruutushälyttimillä on kielteisiä ympäristövaikutuksia etenkin pysäköintialueita ja teollisuustiloja tai kauppoja ympäröivillä alueilla, joilla hälyttimien äänimerkki kuuluisi pitkin päivää, myös muita toimia, kuten ajoneuvoihin asennettavia antureita, harkitaan. (1) EYVL C 126 E, 28.5.2002.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0591/03 esittäjä(t): Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) komissiolle. Rakenne- tai koheesiorahaston varojen käyttö Espanjassa toteutettavaan tiehankkeeseen.



Virallinen lehti nro 242 E , 09/10/2003 s. 0154 - 0154



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0591/03 esittäjä(t): Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) komissiolle (28. helmikuuta 2003) Aihe: Rakenne- tai koheesiorahaston varojen käyttö Espanjassa toteutettavaan tiehankkeeseen Andalusian maakunnassa Espanjassa rakennetaan Málagasta Cádiziin johtavaa valtatietä. Voiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin: 1. Onko tälle rannikkotie N340:n suuntaisesti kulkevalle valtatielle myönnetty yhteisrahoitusta rakennerahastoista tai koheesiorahastosta? 2. Peritäänkö tienkäytöstä maksua myös yhteisrahoitetuilla tieosuuksilla? 3. Onko tienkäyttömaksun periminen sallittua yhteisrahoitetuilla valtateillä? Michel Barnier'n komission puolesta antama vastaus (4. huhtikuuta 2003) Nykyisin Málagasta Cádiziin johtaa valtatie N-340. Fuengirolan kohdalla siitä erkanee maksullinen moottoritie A-7. Moottoritie ja kaksikaistainen valtatie yhtyvät jälleen Marbellassa, kunnes ne taas erkanevat Puerto Banusin ja Guadiaron välillä maksulliseksi moottoritieksi A-7 ja valtatieksi N-340. Guadiarosta San Roqueen tie jatkuu taas valtatienä N-340. Moottoritien A-7 kumpikin osuus maksullinen. Tien rakentamiseen ei ole myönnetty yhteisrahoitusta yhteisön rahastoista. Valtatie N-340 on maksuton. Guadiaron ja San Roquen välisen osuuden rakentamiseen on myönnetty yhteisrahoitusta koheesiorahastosta (tukiosuus on 85 prosenttia hiukan alle 40 miljoonan euron kokonaissummasta). Unioni voi yhteisrahoittaa myös maksullisia moottoriteitä. Niitä voidaan pitää merkittäviä nettotuloja tuottavina infrastruktuuri-investointeina, ja yhteisrahoitusosuuden suuruus ja luokitteluperusteet määräytyvät rakennerahastoista 21 päivänä kesäkuuta annetun neuvoston 1999 asetuksen (EY) N:o 1260/1999(1) 29 artiklan 4 kohdan ja koheesiorahastosta 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1164/1994(2) (sellaisena kuin se on muutettuna 26 päivänä kesäkuuta 1999 annetuilla neuvoston asetuksilla (EY) N:o 1264/1999(3) ja 1265/1999(4)) 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti. (1) Neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1999, rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä, EYVL L 161, 26.6.1999. (2) Neuvoston asetus (EY) N:o 1164/94, annettu 16 päivänä toukokuuta 1994, koheesiorahastosta, EYVL L 130, 25.5.1994. (3) Neuvoston asetus (EY) N:o 1264/1999, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1999, koheesiorahastosta annetun asetuksen (EY) N:o 1164/94 muuttamisesta, EYVL L 161, 26.6.1999. (4) Neuvoston asetus (EY) N:o 1265/1999, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1999, koheesiorahastosta annetun asetuksen (EY) N:o 1164/94 liitteen II muuttamisesta, EYVL L 161, 26.6.1999.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0157/03 esittäjä(t): Ilda Figueiredo (GUE/NGL) komissiolle. Madeiran saarelle rakennettavaa tutkaa koskeva muutos.



Virallinen lehti nro 242 E , 09/10/2003 s. 0101 - 0101



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0157/03 esittäjä(t): Ilda Figueiredo (GUE/NGL) komissiolle (29. tammikuuta 2003) Aihe: Madeiran saarelle rakennettavaa tutkaa koskeva muutos Viitaten komission jäsenen Margot Wallströmin 4. marraskuuta 2002 antamaan vastaukseen kirjalliseen kysymykseeni E-2734/02(1), joka koski tutkan asentamista Madeiran saarelle Pico do Areeiroon, haluaisin tietää seuraavaa: Mikä on komission kanta siihen, että saatujen tietojen mukaan kyseisen tutkan asentamista aiotaan jatkaa vain muutaman metrin päässä aikaisemmin suunnitellusta paikasta ottaen huomioon, että tästä pienestä muutoksesta huolimatta säilyvät kaikki aikaisemmat haitat? (1) EUVL C 110 E, 8.5.2003, s. 96. Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (5. maaliskuuta 2003) Ilda Figueiredon kirjalliseen kysymykseen E-2734/02 antamansa vastauksen(1) perusteella komissio voi ilmoittaa parlamentin jäsenelle, että se on kirjannut sittemmin tapauksen kanteluksi ja tiedustellut Portugalin viranomaisilta tilannetta. Portugalin viranomaisilla on ollut tilaisuus antaa haketta koskevia lisätietoja komission ja Portugalin viranomaisten kokouksessa. Viranomaisten mukaan tutkahankkeen takana oli Nato, ja hankkeen erityspiirteiden vuoksi tutka voidaan sijoittaa vain saaren kahdelle korkeimmalle kukkulalle, Pico Ruivolle tai Pico do Areeirolle. Sijoitus Pico Ruivolle hylättiin nopeasti hankkeen selvästi haitallisen vaikutuksen vuoksi. Pico do Areeiron alueen valintaa tuki se, että siellä on jo muita rakennuksia ja televiestintälaitoksia. Lisäksi Portugalin viranomaisten mukaan tutkan säteilyalue ei ulotu Madeiran Pterodroma-pesimäalueelle, koska tutka sijaitsee sitä selvästi korkeammalla. Hankkeesta on joka tapauksessa tehty ympäristövaikutustutkimus, jonka tuloksia ei ole vielä julkaistu. Lopuksi Portugalin viranomaiset ovat ilmoittaneet, että ne toimittavat komissiolle jäljennöksen ympäristövaikutustutkimuksesta. Komissio odottaa mainitun tutkimuksen lähettämistä, ennen kuin se pystyy ottamaan tilanteeseen kantaa. (1) EUVL C 110 E, 8.5.2003, s. 96.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0272/03

esittäjä(t): Rosa Díez González (PSE) komissiolle

(6. helmikuuta 2003)

Aihe: Erityisten riskiainesten polttamiseen tarkoitetun laitoksen käynnistäminen

Yli 1 000 Lleidan provinssissa sijaitsevien Térmensin ja Vallfogona de Balaguerin kylien asukasta on allekirjoittanut valituksen, jossa vastustetaan Grefacsa-yrityksen hanketta rakentaa polttolaitos.

Katalonian autonomian virallisessa lehdessä julkaistiin 5. marraskuuta 2002 polttolaitoksen rakennusanomus. Tarkoituksena on polttaa vuosittain noin 40 000 tonnia eläinjauhoa, joka on peräisin erityiseksi riskiainekseksi luokitelluista eläimistä tai elimistä, mikä mielestäni tarkoittaa BSE-taudin eli kansanomaisesti hullun lehmän taudin kaltaisista sairauksista kärsiviä eläimiä.

Lukuisten tieteellisten selontekojen mukaan polttolaitoksissa syntyy karsinogeenisia synteettisiä aineksia, jotka säilyvät pitkään ilmassa, vedessä ja maaperässä.

Onko komissio tietoinen tämän polttolaitoksen rakentamisesta?

Montako polttolaitosta Euroopassa on?

Voiko komissio tiedottaa nykyisestä lainsäädännöstä ja siitä, onko aiheesta laadittu direktiivi tai aiotaanko sitä laatia?

Mitkä ovat sallitut enimmäispäästöt?

Missä määrin laitos voi vaikuttaa ympäristöön ja erityisesti alle 10 kilometrin säteellä asuvien henkilöiden terveyteen?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(17. maaliskuuta 2003)

Jätteiden polttoa säännellään monilla oikeudellisilla välineillä, joilla pyritään ehkäisemään tai rajoittamaan sen kielteisiä ympäristövaikutuksia ja eläimille ja ihmisille aiheutuvia terveysriskejä niin paljon kuin on käytännössä mahdollista. Eläinten sivutuotteiden polttaminen ei kuulu jätteenpoltosta 4. joulukuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/76/EY(1) soveltamisalaan. Niihin sovelletaan muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä 3. lokakuuta 2002 annetun parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1774/2002(2) 12 artiklaa 1. toukokuuta 2003 alkaen.

Jätteenpolttolaitosten lupien myöntäminen kuuluu kansallisten viranomaisten toimivaltaan, eikä siitä tarvitse ilmoittaa komissiolle. Komissio ei näin ollen ole tietoinen kysyjän mainitseman polttolaitoksen rakennushankkeesta.

Yhteisössä toimivien jätteenpolttolaitosten tarkka kokonaismäärä ei ole komission tiedossa. Teknisistä julkaisuista ilmenee, että kaikkiaan laitoksia lienee muutamia satoja.

Direktiivissä 2000/76/EY vahvistetaan sen soveltamisalan rajoissa raja-arvot tavanomaisille saasteiden, kuten typen oksidien (NOX), päästöille ilmaan, ja hitaasti hajoavien ja/tai myrkyllisten aineiden, esimerkiksi raskasmetallien ja dioksiinien, päästöille ilmaan ja veteen.

Raja-arvojen asettamisella pyritään ehkäisemään tai rajoittamaan kielteisiä ympäristövaikutuksia ja ihmisille aiheutuvia terveysriskejä niin paljon kuin on käytännössä mahdollista. Paikallisen tason todellinen riski on arvioitava kussakin yksittäistapauksessa lupamenettelyn yhteydessä.

(1) EYVL L 332, 28.12.2000.

(2) EYVL L 273, 10.10.2002.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0504/03 esittäjä(t): Salvador Garriga Polledo (PPE-DE)ja Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) komissiolle. Alkoholitestit lentäjille.



Virallinen lehti nro 242 E , 09/10/2003 s. 0139 - 0139



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0504/03 esittäjä(t): Salvador Garriga Polledo (PPE-DE)ja Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) komissiolle (21. helmikuuta 2003) Aihe: Alkoholitestit lentäjille Espanjan lentäjien liiton (SEPLA) lento-onnettomuuksien tutkintayksikön johtaja on todennut, että sekä oman maan että etenkin muiden maiden lentäjille tehtävät alkoholitestit ovat täysin riittämättömiä. Tämä lausunto on ymmärrettävästi herättänyt laajaa huolestuneisuutta. Koska autonkuljettajien viimeaikaiset puhalluskokeet ovat tuottaneet tulosta, monet ovat sitä mieltä, että myös lentäjiä olisi testattava. Voiko komissio ilmoittaa, onko olemassa erityisiä yhteisösäädöksiä lentäjien alkoholitesteistä, ja pitäisikö komission mielestä Euroopan unionin ilmatilassa lentokoneita kuljettavia lentäjiä testata enemmän? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (3. huhtikuuta 2003) Ei ole olemassa erityistä yhteisön lainsäädäntöä, joka koskee alkoholitestejä siviili-ilmailun alalla. Alkoholin ja huumeiden käytöstä siviili-ilmailussa on kuitenkin olemassa erittäin tiukat säännöt, joita sovelletaan kansainvälisesti (Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön ICAO:n määräykset) ja Euroopan tasolla (Euroopan ilmailuviranomaisten yhteistyöjärjestön JAA:n yhteiseurooppalaiset ilmailumääräykset eli JAR-OPS-määräykset). Komissio on antanut Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen asetuksen (ETY) N:o 3922/91(1) muuttamisesta. Ehdotuksen tarkoituksena on saattaa JAR-OPS-määräykset osaksi yhteisön lainsäädäntöä. Ehdotus on parhaillaan käsiteltävänä neuvostossa, joka vahvistaa sitä koskevan yhteisen kannan. Komissio tutkii, olisiko muilla matkustajaliikenteessä toimivien ammattilaisten veren alkoholipitoisuutta koskevilla lainsäädäntöaloitteilla lisäarvoa yhteisön tasolla. (1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 3922/91, annettu 16. joulukuuta 1991, teknisten sääntöjen ja hallinnollisten menettelyjen yhdenmukaistamisesta siviili-ilmailun alalla (EYVL L 373, 31.12.1991).
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0982/03 esittäjä(t): Roberta Angelilli (UEN) komissiolle. Maceratan kunnan käyttämät Kulttuuri 2000 -ohjelmasta myönnetyt varat.



Virallinen lehti nro 242 E , 09/10/2003 s. 0195 - 0196



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0982/03 esittäjä(t): Roberta Angelilli (UEN) komissiolle (27. maaliskuuta 2003) Aihe: Maceratan kunnan käyttämät Kulttuuri 2000 -ohjelmasta myönnetyt varat Italian valtiovarainministeriön valvontakomitea antoi syyskuussa 2002 selonteon Euroopan unionin myöntämien varojen käytöstä. Kyseisestä selonteosta kävi ilmi, että jotkut paikalliset viranomaiset valitsevat hankkeita huolestuttavan hitaasti ja tehottomasti. Myös Euroopan komissio on useaan otteeseen korostanut, että paikalliset viranomaiset hyödyntävät riittämättömästi Euroopan unionin myöntämiä varoja. Erityisesti tietyt alueelliset yksiköt, kuten Maceratan kunta, tarvitsevat kipeästi unionin varoja tuodakseen esiin yhteistä kulttuurialuetta ja sen monimuotoisuutta ja perinteitä ja tukeakseen taiteen ja kulttuurin tekijöiden työtä ja heidän ammatillista liikkuvuuttaan sekä edistääkseen taiteen ja kulttuurin saatavuutta ja levittämistä. Voisiko komissio näin ollen vastata seuraaviin kysymyksiin: 1. Onko Maceratan kunta esittänyt Kulttuuri 2000 -ohjelmaa koskevia hankkeita? 2. Onko Maceratan kunta saanut rahoitusta kyseisiin hankkeisiin? 3. Onko kyseiset varat käytetty? Viviane Redingin komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-0830/03, E-0892/03, E-0978/03, E-0979/03,E-0980/03, E-0981/03, E-0982/03, E-0983/03, E-0984/03, E-0985/03,E-0986/03, E-0987/03, E-0988/03, E-0989/03 ja E-0990/03 (25. huhtikuuta 2003) Komissio kerää parhaillaan tietoja, joita se tarvitsee vastatakseen kysymykseen. Se ilmoittaa tuloksistaan mahdollisimman pian.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0137/03 esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) komissiolle. EU:n ja Norsunluurannikon välinen kalastussopimus ja kehitysyhteistyö.



Virallinen lehti nro 192 E , 14/08/2003 s. 0158 - 0158



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0137/03 esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) komissiolle (28. tammikuuta 2003) Aihe: EU:n ja Norsunluurannikon välinen kalastussopimus ja kehitysyhteistyö Ottaen huomioon voimassa olevan EU:n ja Norsunluurannikon välisen kalastussopimuksen voisiko komissio ilmoittaa, 1. kuinka paljon EU:n varoja on osoitettu Norsunluurannikon kalastusalan kehittämiseen, 2. kuinka paljon EU maksaa korvausta yhteisön kalastuslaivaston saamista kalastusoikeuksista, 3. kuinka paljon yhteisön varustajien on maksettava kalastusluvista ja -oikeuksista? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (6. maaliskuuta 2003) 1. Yhteisön ja Norsunluurannikon välisen kalastussopimuksen liitteenä olevan nykyisen pöytäkirjan(1) 3 artiklassa taloudelliseksi korvaukseksi vahvistetaan 957 500 euroa vuodessa. Pöytäkirjan mukaisesti tästä summasta käytetään vuodessa 682 500 euroa pöytäkirjan 4 artiklassa eriteltyihin toimiin Norsunluurannikon kalastusalan tukemiseksi. 2. Vuosittainen 957 500 euron suuruinen taloudellinen korvaus vastaa summaa, joka maksetaan vastikkeena yhteisön kalastuslaivastolle annetuista kalastusmahdollisuuksista. 3. Varustajien maksamat summat vahvistetaan pöytäkirjan liitteessä. Troolarien lisenssimaksu on 168 euroa bruttorekisteritonnia kohti vuodessa. Puolivuotisten lisenssien hintaa korotetaan kolme prosenttia ja neljännesvuosittaisten lisenssien hintaa viisi prosenttia. Vuosittainen lisenssimaksu on 25 euroa Norsunluurannikon vesillä saatua tonnikalatonnia kohti. Lisenssit myönnetään nuottaa käyttävien tonnikala-alusten tapauksessa 2 750 euron suuruista ennakkomaksua vastaan, pintasiima-alusten tapauksessa 1 000 euron suuruista ennakkomaksua vastaan ja vapapyydyksiä käyttävien tonnikala-alusten tapauksessa 375 euroa. (1) EYVL L 102, 12.4.2001.