ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/170

(2004/C 33 E/171)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1798/03

esittäjä(t): Wolfgang Ilgenfritz (NI) komissiolle

(21. toukokuuta 2003)

Aihe: Sokeria jalostaville yrityksille maksettava vientituki

Itävaltalaisen Agrar Invest Tatschl -yrityksen harjoittama sokerin maahantuonti Serbiasta ja Kroatiasta kuuluu Brysselin yleissopimusta koskevan ilmoituksen 2002/C 152/05 (1) piiriin. Serbiasta tai Kroatiasta peräisin oleva sokeri jalostetaan Itävallassa mehuiksi, suklaaksi ja muiksi tuotteiksi, ja valmiit tuotteet viedään kolmansiin maihin.

Sokeritonnin interventiohinta on nykyisin noin 699 euroa. Maailmanmarkkinahinta on kuitenkin vain noin 250 euroa. Tämän mukaan sokeria jalostavien yritysten kuuluisi saada noin 450 euroa vientitukea jokaista Serbiasta tai Kroatiasta edelleen jalostettavaksi tuotua sokeritonnia kohti, jos valmiit tuotteet (mehut ja suklaat) viedään kolmansiin maihin (kyseessä on liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden vienti yhteisön vapaasta liikkeestä, johon haetaan vientitukea).

Edellä kuvattu korvausjärjestelmä toimii Saksassa ja Italiassa ongelmitta. En ymmärrä, miksi itävaltalaisia sokeria jalostavia yrityksiä syrjitään ja miksi niille ei makseta kyseistä tukea.

Itävallan valtiovarainministeriö tarttui asiaan jo vuosi sitten (28. maaliskuuta 2002) ja pyysi komissiota selvittämään, onko itävaltalaisilla yrityksillä oikeus kyseiseen tukeen. Komissio ei ole vastannut vielä tähän päivään mennessä.

Tämän vuoksi pyydän komissiota vastaamaan nyt seuraaviin kysymyksiin:

1. Voivatko itävaltalaiset sokeria jalostavat yritykset saada vientitukea?

2. Voidaanko mahdollinen tuki maksaa takautuvasti?

3. Miten yritysten on meneteltävä saadakseen tukea takautuvasti?

4. Mikäli yritykset eivät voi saada kyseistä vientitukea, pyydän komissiota ilmoittamaan, mihin direktiiveihin kielteinen päätös perustuu.

Erkki Liikasen komission puolesta antama täydentävä vastaus

(22. elokuuta 2003)

Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tehtävänä on päättää, voidaanko yhteisön lainsäädännön nojalla myöntää vientitukea. Toimijoiden on näin ollen otettava ongelmatapauksissa yhteyttä kansallisiin viranomaisiin.

Arvoisan parlamentin jäsenen esiintuoman tapauksen osalta komissio katsoo, että Kroatiasta ja Serbiasta tuodulle sokerille, jota käytetään sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 19 päivänä kesäkuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/2001 (2) liitteessä mainittujen jalostustuotteiden valmistamiseen, ei pitäisi maksaa vientikorvauksia kyseisen asetuksen 27 artiklan 3 ja 12 kohdan perusteella. Jotta yhdenmukainen tulkinta voidaan varmistaa, komissio ryhtyy pian asianmukaisiin toimiin.

(1) EYVL C 152, 26.6.2002, s. 14.

(2) EYVL L 178, 30.6.2001.
1.—3.

Ranskassa julkisella sektorilla ja valtion tukemalla yksityisellä sektorilla opettajat otetaan palvelukseen EU-kansalaisille avoimien kilpailujen kautta. Kilpailun jälkeen kilpailussa menestyneet ehdokkaat joutuvat suorittamaan opettajankoulutuslaitoksessa (”IUFM, Institut Universitaire de Formation des Maîtres”) harjoittelujakson ja kokeen. Kokeen läpäistyään kokelaat saavat opettajantodistuksen (”certificat d'aptitude à l'enseignement”). Ranskan nykyisen lainsäädännön mukaan muista jäsenvaltioista tulevien opettajien on osallistuttava rekrytointikilpailuun. Kotimaanaan olevassa jäsenvaltiossa saavutta- mansa pätevyyden ja harjoittelukokemuksen perusteella kokelaat kuitenkin vapautetaan kilpailua seuraavasta harjoittelusta ja loppukokeesta. Komissio on toistaiseksi hyväksynyt tilanteen sillä perusteella, ettei yhteisön lainsäädännössä ole mitään, mikä estäisi jäsenvaltioita käyttämästä kilpailua virkamiesten valitsemismenettelynä, ja sillä perusteella, että on tehtävä ero tutkintojen tunnustamismenettelyn ja rekrytointimenettelyn välille. Itse asiassa mm. opettajanpätevyyttä koskeva neuvoston direktiivi 89/48/ETY annettu 21. joulukuuta 1988, vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä (1), antaa maastamuuttajalle oikeuden ryhtyä ammatin harjoittamiseen tai harjoittaa sitä vastaanottavassa jäsenvaltiossa ”samoilla edellytyksillä, joita sovelletaan sen omiin kansalaisiin”. Tämän tilanteen etu opettajille on, että vaikka heidän on osallistuttava kilpailuun, direktiivin 89/48/ETY ansiosta heidän ei tarvitse suorittaa korvaavia toimenpiteitä. Mitä tulee kysymykseen siitä, ovatko Ranskan yksityisen koulujärjestelmän piirissä jo työskentelevät siirtotyöntekijät oikeutettuja osallistumaan sisäiseen kilpailuun vasta kolme vuotta Ranskan yksityisessä koulujärjestelmässä työskenneltyään, komissio haluaa tiedottaa seuraavasti: Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön (2) mukaisesti komissio katsoo, että Ranskan yksityisten oppilaitosten on otettava huomioon siirtotyöläisten toisessa jäsenvaltiossa suorittamat vastaavan alan työskentelyjaksot samalla tavalla kuin Ranskassa saatu työkokemus otetaan huomioon ratkaistaessa hakijoiden oikeutta osallistua sisäiseen kilpailuun. Äskettäin ranskalaiset viranomaiset ovat tiedottaneet komissiolle kelpoisuusehdoista, jotka koskevat opettajien sisäisiä rekrytointikilpailuja, joiden perusteella opettajia valitaan työsuhteeseen Ranskan julkisessa ja yksityisessä koulujärjestelmässä: samalla tavalla kuin Ranskan kansalaiset, ehdokkaat, jotka ovat muun valtion kuin Ranskan kansalaisia, joutuvat paitsi todistamaan tittelinsä ja tutkintonsa myös täyttämään virantoimituksen suhteen vaaditun ajan. Mitä tulee valtion koulussa vaadittavan virantoimituksen kestoon, muiden jäsenvaltioiden julkisessa koulujärjestelmässä hankittu työkokemus katsotaan samalla tavalla suoritetuksi kuin työkokemus Ranskassa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/168

(2004/C 33 E/167)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1769/03

esittäjä(t): Dominique Vlasto (PPE-DE) komissiolle

(28. toukokuuta 2003)

Aihe: Prestige-aluksen haaksirikosta aiheutuneiden vahinkojen korvaaminen FIPOL-takuurahastosta

Prestige-alus haaksirikkoutui 13. marraskuuta 2002. FIPOL ilmoitti 9. toukokuuta, että Prestige-öljykatastrofin uhrit saisivat aluksi korvaukseksi 15 prosenttia arvioimistaan vahingoista aiheutuneista kuluista, joiden kokonaiskustannukset ovat miltei miljardi euroa.

Kysymyksen laatija on uhrien lailla närkästynyt siitä, että kuusi kuukautta katastrofin jälkeen he löytävät itsensä tilanteesta, jossa heille tarjotaan kärsimiinsä vahinkoihin ja näkemäänsä vaivaan nähden naurettavia korvauksia. Komissio ehdotti Erika II -lainsäädäntöpaketissa, että perustetaan yhteisön korvausrahasto, COPE-rahasto (Euroopan vesillä tapahtuvien öljyvahinkojen korvausrahasto). Euroopan parlamentti hyväksyi tämän tekstin ensimmäisessä käsittelyssä vuoden 2001 kesäkuussa, mistä lähtien neuvosto on estänyt sen käsittelyn.

1. Voiko komissio ilmoittaa, miksi tämän ehdotuksen käsittely estettiin?

2. Prestige-aluksen onnettomuudesta aiheutuvia vahinkoja korvattaessa jäsenvaltioiden veronmaksajat joutuvat rahoittamaan loput vahingonkorvauksista. Tämä pöyristyttävä tilanne olisi voitu korjata käyttämällä COPE-rahaston varoja. COPE-rahastoa ei perustettu, koska neuvosto esti sen. Mitä vaihtoehtoisia ratkaisuja ongelmaan komissio pystyy esittämään?
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/104

(2004/C 33 E/105)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1314/03

esittäjä(t): Jean Lambert (Verts/ALE) komissiolle

(7. huhtikuuta 2003)

Aihe: EU-kansalaisten äänioikeus asuttaessa toisessa EU-maassa

Minuun otti hiljattain yhteyttä Ison-Britannian kansalainen, joka on asunut Itävallassa vuodesta 1981.

Maasta pitkään poissa olleena hän ei voi äänestää Yhdistyneen kuningaskunnan valtiollisissa vaaleissa, koska kyseisen maan sääntöjen mukaan kansalainen ei voi 15 vuoden poissaolon jälkeen enää äänestää maan vaaleissa.

Hän ei voi myöskään äänestää Itävallan valtiollisissa vaaleissa. Kyseisen maan säännöt sallivat, että muut kuin Itävallan kansalaiset saavat äänestää ainoastaan paikallisissa tai EU-vaaleissa.

Ei ole mitään aikarajaa sille, kuinka kauan ulkomailla asuvat Itävallan kansalaiset saavat jatkaa Itävallan valtiollisissa vaaleissa äänestämistä. Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten eriävät kannat ovat johtaneet esille tulleeseen epäsuhtaiseen tilanteeseen.

Tilanne on ongelmallinen, koska Ison-Britannian ja EU:n kansalaisena kyseisen henkilön pitäisi itsestään selvästi pystyä äänestämään joko asuinmaansa tai kotimaansa valtiollisissa vaaleissa. Äänestäminen on yksi demokratian perusoikeuksista, jonka kieltäminen on vakava asia.

Mitä mieltä komissio on asiasta?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(15. toukokuuta 2003)

Parlamentin jäsen tuo esiin, että ulkomailla yli 15 vuotta asuneet Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset menettävät äänioikeutensa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Komissio mainitsee ensinnäkin vastauksensa Michael Cashmanin esittämään kirjalliseen kysymykseen E-1301/02 (1) ja vahvistaa, että yhteisön lainsäädännössä taataan ainoastaan, että jokaisella unionin kansalaisella on oikeus äänestää ja asettua ehdolle Euroopan parlamentin vaaleissa ja kunnallisvaaleissa siinä jäsenvaltiossa, jossa hän asuu, samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion kansalaisilla. Jäsenvaltion omien kansalaisten oikeus äänestää kyseisen jäsenvaltion vaaleissa kuuluu täysin jäsenvaltion toimivaltaan riippumatta siitä, asuuko kansalainen jäsenvaltion alueella vai jäsenvaltion ulkopuolella, kuten nimenomaisesti vahvistetaan asiaa koskevissa direktiiveissä 93/109/EY (2) ja 94/80/EY (3).

(1) EUVL C 92 E, 17.4.2003.

(2) Neuvoston direktiivi 93/109/EY, annettu 6 päivänä joulukuuta 1993, niille unionin kansalaisille, jotka asuvat jäsenvaltiossa, mutta eivät ole sen kansalaisia, Euroopan parlamentin vaaleissa kuuluvaa äänioikeutta ja vaalikelpoisuutta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, EYVL L 329, 31.12.1993.

(3) Neuvoston direktiivi 94/80/EY, annettu 19 päivänä joulukuuta 1994, niiden unionin kansalaisten kunnallista äänioikeutta ja vaalikelpoisuutta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, jotka asuvat jäsenvaltiossa, jonka kansalaisia he eivät ole, EYVL L 368, 31.12.1994.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/99

(2004/C 33 E/098)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1234/03

esittäjä(t): Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) komissiolle

(2. huhtikuuta 2003)

Aihe: Euskaldunon Egunkaria -sanomalehden lakkauttaminen

Baskimaassa ilmestyvä Euskaldunon Egunkaria -sanomalehti lakkautettiin varotoimena 20. helmikuuta 2003 Espanjan korkeimman oikeuden (Audiencia Nacional) tuomari Juan del Olmon tekemällä päätöksellä. Vastaavanlaista ei ole tapahtunut koskaan aikaisemmin Espanjan demokratian aikana. Kyseinen tuomari, yleinen syyttäjä ja sisäasiainministeriö laativat yhteisen lehdistötiedotteen, jossa perusteltiin tämän ainoan kokonaan baskinkielisen sanomalehden lakkauttamista sen oletetuilla kytkennöillä terroristijärjestö ETA:an. Perustelujen taustalla oli muutama asiakirja, jotka Espanjan poliisi oli takavarikoinut 1990-luvulla. Tapahtumista on jo kulunut yli kuukausi, mutta viisi kymmenestä pidätetystä on tuomioistuimen tekemän päätöksen seurauksena edelleen vangittuna, vaikka heidän kytkennöistään terroristijärjestöön ei ole annettu selviä ja kiistämättömiä todisteita. Lisäksi eräät vangituista ovat kertoneet Espanjan poliisiviranomaisten harjoittamasta kidutuksesta, mikä ei ainakaan edistä rauhan aikaansaamista kovia kokeneessa Baskimaassa. Koska kyse on tiedotusvälineeseen kohdistuvista toimista, niillä aiheutetaan huomattavia vahinkoja Baskimaan kielelle ja kulttuurille. Toimista kärsivät myös paikalliset asukkaat, jotka seuraavat neuvottomina tapahtumia, jotka muistuttavat vielä kansan tuoreessa muistissa olevalle Francon aikakaudelle tavanomaista toimintaa. Eri poliittiset ryhmät, järjestöt, ammattiyhdistykset, uskonnolliset yhteisöt ja monet muut tahot niin Baskimaassa, Kataloniassa kuin muuallakin Euroopassa ovat osoittaneet tukea ja solidaarisuutta sanomalehden työntekijöille, mitä Espanjan hallituksen ei tulisi jättää huomioimatta eikä väheksyä.

Euskaldunon Egunkaria -sanomalehden lakkauttaminen on hyvin merkittävä teko, ja sillä loukataan selvästi perustuslaillista oikeutta, kuten Espanjan perustuslain 20 artiklassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artiklassa turvattua kansalaisten oikeutta tiedonsaantiin.

Katsooko komissio Espanjan viranomaisten rikkoneen unionin lainsäädännön ehdottomia periaatteita?

Onko komissio sitä mieltä, että syyttömyysolettamaa on selvästi ja toistuvasti rikottu?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(5. toukokuuta 2003)

Arvoisaa parlamentin jäsentä pyydetään tutustumaan vastauksiin, jotka komissio on antanut kirjallisiin kysymyksiin E-0672/03 (Borghezio) ja E-0641/03 (Ebner) (1).

(1) EUVL C 280 E, 21.11.2003, s. 75.
3.

Komissio tekee läheistä yhteistyötä muiden kilpailuviranomaisten kanssa, ja erityisesti kahden yhdysvaltalaisen viraston (Federal Trade Commission ja Department of Justice) kanssa. Luottoluokitus-yrityksiä koskevaa kysymystä ei kuitenkaan ole koskaan otettu esille näiden kahden viraston kanssa. Yhdysvaltain rahoitustarkastusvirasto American Securities and Exchange Commission on julkaissut tammikuussa 2003 kertomuksen luotto- ja riskiluokitusyritysten roolista ja toiminnasta arvopaperimarkkinoilla (Role and Function of Credit and Rating Agencies in the Operation of the Securities Market). Kertomuksen päätelmissä todetaan, että American Securities and Exchange Commission tutkii, kuinka perusteltuja väitteet suurten luottoluokitusyritysten kilpailua rajoittavista tai epäterveistä käytännöistä ovat, ja jos ovat, miten käytäntöihin voitaisiin puuttua. Lisäksi se tutkii, onko mahdollisten säännöksiin perustuvien markkinoille tulon esteiden vähentäminen mahdollista. Komissio seuraa näiden tutkimusten kehittymistä.
3.

Liverpoolissa sijaitseva Smee on amerikkalaisen ja eurooppalaisen kovapuun sertifioitu maahantuoja. Vuonna 2002 Grangessa Irlannissa toimiva Euroopan komission elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto voitti vuoden 2002 An Taisce -palkinnon kestävän kehityksen edistämisestä. An Taisce on kansalaisjärjestö ja kansallinen instituutio, joka on erikoistunut kansallisomaisuuden suojeluun ja luonnonsuojeluun.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 65/83

(2004/C 65 E/093)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1508/03

esittäjä(t): Gabriele Stauner (PPE-DE) komissiolle

(28. huhtikuuta 2003)

Aihe: Alamomentti A-1090 — komissaarien palkan lisät

Komission jäsenet ovat vuosien ajan nauttineet palkan lisistä, kun he ovat siirtäneet osan palkastaan muiden EU-maiden tileille asemapaikassaan Brysselissä olevien tilien sijasta ja hyötyneet näin niin kutsuttujen korjauskertoimien soveltamisesta. Komissio on ilmoittanut puolustuksekseen muun muassa (ks. vastaus kirjalliseen kysymykseen P-1805/02 (1)), että neuvosto ja parlamentti ovat vuosittain ottaneet talousarvioon kyseisiin siirtoihin tarvittavat määrärahat ja että nämä olisi mainittu selvästi vastaavissa selvitysosissa.

Varainhoitovuoteen 2002 asti asiaa koskevaan alamomenttiin (A-1090 — Toimielimen jäsenten palkkajärjestelyn mahdollinen mukauttaminen/Korjauskertoimet) liitettiin seuraava selvitysosa: ”Se [määräraha] kattaa myös sen korjauskertoimen vaikutuksen, jota sovelletaan siihen palkan osaan, joka siirretään säännöllisesti eri maahan kuin missä asemapaikka on.” Komissio ehdotti tätä selvitysosaa myös varainhoitovuoden 2003 alustavassa talousarvioesityksessä. Ministerineuvosto poisti sen ensimmäisessä käsittelyssä, ja parlamentti vahvisti poiston.

Mitä johtopäätöksiä komissio tekee budjettivallan käyttäjän päätöksestä poistaa kyseinen selvitysosa?

Katsooko komissio, että komission jäsenet voivat jatkossakin hyötyä korjauskertoimista siirtäessään osan palkastaan eri maahan kuin missä heidän asemapaikkansa sijaitsee?

Mitä johtopäätöksiä komissio tekee siitä, että komission jäsenten palkkajärjestelyä käsittelevässä asetuksessa ei edes mainita mahdollisuutta soveltaa korjauskertoimia palkkojen siirtoon?

Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus

(23. kesäkuuta 2003)

Kuten parlamentin jäsen tietää edellisten vastausten perusteella, korjauskerroinjärjestelyjä, joihin hän viittaa, on aina sovellettu yhteisöjen tuomioistuimen ja tilintarkastustuomioistuimen jäseniin sekä komission jäseniin. Kuten parlamentin jäsen tietää, yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut uudelleen käytännön laillisuuden hallintopäätöksellä. Parlamentin jäsen on varmasti tietoinen siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen ja tilintarkastustuomioistuimen jäsenet alkoivat tämän jälkeen jälleen käyttää järjestelmää. Komission kesäkuussa 2002 tekemä päätös keskeyttää korjauskertoimen soveltaminen on yhä voimassa.

Kun neuvosto päätti poistaa huomautuksen, johon parlamentin jäsen kysymyksessään viittaa, se, ettei komissiota ollut kuultu tai sille ollut tiedotettu asiasta eikä asiaa ollut selitetty selittävässä muistiossa, sai budjettipääosaston pääjohtajan huomauttamaan neuvoston budjettikomitean puheenjohtajalle 7. toukokuuta 2002, että komissio piti menettelyä ”epänormaalina”. On kuitenkin selvää, ettei kyseistä budjettikohtaa koskeva huomautus vaikuttanut millään tavalla asian laillisuuteen, kuten ei myöskään huomautuksen poistaminen, mikä ilmenee siitä, että määrärahat siirtoihin säilytettiin (edellisten vuosien tasolla).

(1) EYVL C 309 E, 12.12.2002, s. 164.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/185

(2004/C 33 E/187)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1889/03

esittäjä(t): Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) komissiolle

(27. toukokuuta 2003)

Aihe: Eurostat

Voisiko komissio antaa tietoja Eurostatia koskevista sisäisistä tarkastuskertomuksista, jotka se on vastaanottanut vuoden 1999 jälkeen?

Voisiko komissio myös kertoa pääpiirteittäin, mitä kyseisissä asiakirjoissa sanottiin Eurostatista?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(4. syyskuuta 2003)

Vastuuvapauden myöntämistä varainhoitovuonna 2001 koskevan päätöksen seurannan puitteissa ja parlamentin pyynnöstä komissio toimitti budjettivaliokunnan sihteeristölle 16. toukokuuta 2003 kuusi sisäistä tarkastuskertomusta, jotka Eurostatin sisäinen tarkastus on laatinut vuosina 1999—2002. Tämä tapahtui niiden ehtojen mukaisesti, joista on säädetty luottamuksellisten asiakirjojen lähettämistä parlamentille koskevassa puitesopimuksessa. Budjettivaliokunnan sihteeristölle toimitettiin 20. toukokuuta 2003 edellä mainittujen ehtojen mukaisesti tiivistelmäkertomus toimenpiteistä, joihin sisäiset tarkastuskertomukset ovat johtaneet. Komissio toimitti 3. heinäkuuta 2003 kyseisten ehtojen mukaisesti parlamentin puhemiehelle Eurostatin rahoitusjärjestelmän sisäistä tarkastusta koskevan kertomuksen, jonka varainhoidon valvonnasta vastaava pääosasto laati 7. kesäkuuta 2000.

Komissio pani merkille 9. heinäkuuta 2003 kaksi yksiköidensä raporttia varainhoidosta ja sen valvonnasta Eurostatissa. Toinen niistä sisältää budjettipääosaston analyysin Eurostatin sisäisen tarkastuksen laatimista tarkastuskertomuksista. Komissio antoi 21. toukokuuta 2003 valtuudet laatia kyseisen raportin, jossa analysoidaan Eurostatin varainhoitoa ja valvontaa sekä niiden toimenpiteiden, joihin sisäiset tarkastuskertomukset ovat johtaneet, yhdenmukaisuuden varainhoitoasetuksen kanssa. Raportti toimitettiin budjettivaliokunnan sihteeristölle 11. heinäkuuta 2003. Toinen raporteista on sisäisen tarkastuksen toimialan väliraportti, joka laadittiin 11. kesäkuuta 2003 komissaarien muodostaman kollegion valtuutuksella ja toimitettiin Euroopan petostentorjuntavirastolle (OLAF).

Eurostat on saanut valmiiksi hiljattain (8. heinäkuuta 2003) Sup Com -ohjelmaan liittyvistä näkökohdista analyysin, joka toimitettiin Euroopan petostentorjuntavirastolle 22. heinäkuuta 2003 asetuksen (EY) N:o 1073/1999 7 artiklan 1 kohdan nojalla.

Komissio korostaa, että Euroopan petostentorjuntavirasto tutkii tiettyjä tarkastuskertomuksia. Lisäksi virasto on toimittanut osan näistä kertomuksista muiden asiakirjojen joukossa Luxemburgin oikeusviranomaisille tai Pariisin ylemmän asteen tuomioistuimessa toimivalle syyttäjälaitokselle. Komissio pyrkii varmistamaan käynnissä olevien tutkimusten turvaamisen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/165

(2004/C 33 E/163)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1757/03

esittäjä(t): Juan Ojeda Sanz (PPE-DE) komissiolle

(27. toukokuuta 2003)

Aihe: Mahdollinen vallan väärinkäyttö

Portugalin lainkäyttövaltaan kuuluvien aluevesien rajalla on hiljattain sattunut uusia välikohtauksia, koska espanjalaisia kalastusaluksia on tunkeutunut Portugalin vesille. Portugalin viranomaiset vastaavat näihin valitettaviin ja toistuviin rikkomuksiin käyttämällä tuliaseita ja muita väkivaltaisia, täysin suhteettomia keinoja siitä huolimatta, että kyseessä on kaksi naapurimaata, joista molemmat ovat EU:n jäseniä.

Kun otetaan huomioon edellä esitetyt seikat sekä se, että EU:n perusoikeuskirjan 49 artiklassa viitataan rikoksia ja rangaistuksia koskeviin laillisuuden ja suhteellisuuden periaatteisiin, katsooko komissio, että tehdyn rikkomuksen vastatoimet ovat liioiteltuja? Jos katsoo, miten komission mielestä tällaista vallan väärinkäyttöä voitaisiin valvoa EU:ssa?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(8. heinäkuuta 2003)

Komissiolla ei ole yksityiskohtaisia tietoja parlamentin jäsenen mainitsemasta tapauksesta.

Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20. joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (1) 24 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on toteutettava yhteisen kalastuspolitiikan noudattamisen varmistamiseksi tarvittavat tarkastus- ja täytäntöönpanotoimenpiteet alueellaan taikka suvereniteettiinsa tai lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesialueilla. Mainitun asetuksen 25 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on myös huolehdittava, että toteutetaan asianmukaiset toimenpiteet, joihin kuuluu hallinnollisen tai rikosoikeudellisen menettelyn aloittaminen vastuussa olevia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä vastaan jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Lisäksi jäsenvaltioiden on tämän säädöksen mukaan on toteutettava välittömiä toimenpiteitä, joilla estetään neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1447/1999 (2) määriteltyä vakavaa rikkomista suorittamassa olevia, itse teossa tavattuja aluksia, luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä jatkamasta tätä menettelyä.

Tässä yhteydessä on selvää, että seuraamuksia on sovellettava parlamentin jäsenen mainitseman perusoikeuskirjan periaatteiden mukaisesti.

Koska komissiolla ei ole tästä tilanteesta yksityiskohtaisia tietoja, se ei pysty vastaamaan viimeiseen parlamentin jäsenen kysymykseen.

(1) EYVL L 358, 31.12.2002.

(2) Neuvoston asetus (EY) N:o 1447/1999, annettu 24. kesäkuuta 1999, sellaisten käyttäytymistapojen luettelosta, joilla rikotaan vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä (EYVL L 167, 2.7.1999).