KIRJALLINEN KYSYMYS E-3995/00

esittäjä(t): Helmuth Markov (GUE/NGL) komissiolle

(21. joulukuuta 2000)

Aihe: Saksan moottoriajoneuvoalan innovatiivisten yritysten ja kauppaedustajien liiton pyyntö saada nähtäväksi yksittäispoikkeusta koskeva asiakirja GEMA

Komissiolle esitettiin 26. maaliskuuta 1999 valitus (asiakirja IV-C/2 (SG) 486), joka koski GEMAa (Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und menchanische Vervielfältigungsrechte). Valitusta ei tiettävästi ole käsitelty vieläkään.

Saksan moottoriajoneuvoalan innovatiivisten yritysten ja kauppaedustajien liitto (Verband innovativer Kfz-Unternehmer und Handelsvertreter e.V.) jätti 13. tammikuuta 2000 hakemuksen, jossa se pyysi saada kopion yksittäispoikkeuksia koskevista asiakirjoista eli yksittäispoikkeuksen myöntämisestä GEMAlle. Tätä kopiota ei vieläkään ole toimitettu valituksen esittäjälle.

1. Miksi edellä mainittua valitusta ei ole käsitelty ja kopiota yksittäispoikkeusta koskevasta asiakirjasta toimitettu pyynnöstä huolimatta?

2. Onko komissio samaa mieltä valituksen esittäjän kanssa siitä, että toisin kuin kaupallisiin musiikkiesityksiin (esim. radiossa, yökerhossa, oopperassa, teatterissa, live-yhtyeiden esittäminä jne.), musiikin julkiseen esittämiseen ravitsemisliikkeissä, autoliikkeissä tai kampaamoissa ei liity velvollisuutta suorittaa siitä maksuja GEMAlle? (Komission päätöksen 71/224 mukaan musiikkiesityksistä on suoritettava maksu ainoastaan siinä tapauksessa, että esittäminen tapahtuu palkkiota vastaan.)

3. Onko komissio lisäksi samaa mieltä valituksen esittäjän kanssa siitä, että GEMA tarvitsee välttämättä yksittäispoikkeuksen niitä sopimuksia varten, jotka se tekee edellä mainittujen yritysten kanssa?

4. Voidaanko katsoa, että GEMAn ja näiden yritysten (kampaamot, ravitsemisliikkeet ilman yökerhon kaltaista toimintaa, autoliikkeet, joissa myynti-ilmapiiriä kevennetään musiikilla) väliset sopimukset ovat oikeutettuja tällaisiin poikkeuksiin?

Mario Montin komission puolesta antama vastaus

(7. maaliskuuta 2001)

1. VIKH väitti kirjeessään 26. maaliskuuta 1999, että periessään rojalteja ravintoloissa esittävästä joko elävästä tai äänitetystä taustamusiikista GEMA rikkoo kilpailuoikeutta. Kilpailun pääosasto ilmoitti VIKH:lle 27. huhtikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä, että sen mielestä ei ollut syytä aloittaa EY:n

perustamissopimuksessa annettujen kilpailusääntöjen mukaista menettelyä. Kilpailun pääosasto totesi, että periessään rojalteja lähioikeuksien suojaaman musiikin esittämisestä ravintoloissa GEMA ei riko asiaa koskevia säännöksiä. VIKH kirjeessä 26. maaliskuuta 1999 mikään ei viittaa siihen, että maksujen laskutapa rikkoi kyseisiä säännöksiä. Kilpailun pääosaston alustavan näkemyksen mukaan VIKH:n kirje 19. syyskuuta 2000 ei sisällä uusia tietoja, jotka voisivat oikeuttaa menettelyn aloittamisen. VIKH:lle on ilmoitettu asiasta.

Asiassa GEMA 2. kesäkuuta 1971 tehdyn komission päätöksen (71/224) jälkeen GEMAn perussääntöä muutettiin moneen kertaan. Näiden muutosten seurauksena komissio teki 4. joulukuuta 1981 päätöksen (82/204) puuttumattomuustodistuksen myöntämisestä. Komissio ei pitänyt yksittäispoikkeuksen myöntämistä tarpeellisena.

2. Komissio ei ole samaa mieltä VIKH:n kanssa siitä, että ravintoloissa soitetusta musiikista ei tarvitse maksaa rojalteja GEMAlle. Kuten parlamentin jäsenen mainitsemissa esimerkeissä myös musiikin esittämisessä ravintoloissa on kyse sen kaupallisesta hyödyntämisestä.

GEMA-päätöksessä (71/224) ei käsitellä tätä kysymystä. Tekijän tai lähioikeudenhaltijoiden kuten lähetysyhtiöiden on saatava rojalteja (korvauksia) musiikista, jota esitetään yrityksessä, jonka pääasiallinen tarkoitus/toiminta on luonteeltaan kaupallista. Korvauksesta säädetään jäsenvaltioiden lakien lisäksi myös kansainvälisessä sopimusoikeudessa (kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta tehdyn Bernin yleissopimuksen 11 a artikla, ja esittävien taiteilijoiden, äänitteiden valmistajien sekä radioyritysten suojaamisesta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen eli ns. Rooman yleissopimuksen 12 artikla). Yhteisön oikeus ja etenkin vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/100/ETY(1) 8 artikla vastaavat kansainvälistä oikeutta ja yhteisön kansainvälisiä sitoumuksia. Bernin yleissopimuksen 11 a artikla on lisäksi sisällytetty Maailman kauppajärjestön sopimukseen teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista. Kyseinen sopimus ei vapauta musiikkiäänitteitä esittäviä pieniä yrityksiä (kuten ravintoloita, autoliikkeitä tai kampaamoita) rojaltien maksamisesta eikä velvollisuudesta pyytää esittämiseen oikeudenhaltijan lupa.

3. ja 4. Sopimukset, jotka tehdään parlamentin jäsenen mainitsemien yritysten kanssa, eivät välttämättä edellytä yksittäispoikkeusta. Kyseiset sopimukset eivät automaattisesti kuulu yhteisön kilpailuoikeuden sääntöjen soveltamisalaan, jos ne koskevat vain tekijänoikeuden käyttöä maksua vastaan. Jos sopimuksilla on kohtuuttoman suurten tekijänoikeusmaksujen vuoksi tuntuvaa vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, niissä on kyse EY:n perustamissopimuksen 82 artiklassa (ent. 86 artikla) tarkoitetusta määräävän aseman väärinkäytöstä ja ne on kiellettävä. Tällaiselle rikkomiselle ei voida myöntää poikkeusta. Komissiolla ei kuitenkaan ole käytettävissään tietoja, jotka oikeuttaisivat tällaiseen päätelmään.

(1) EYVL L 346, 27.11.1992.