KIRJALLINEN KYSYMYS P-1234/02 esittäjä(t): Professor Sir Neil MacCormick (Verts/ALE) komissiolle. Veromerkit ja salakuljetuksen torjuminen.



Virallinen lehti nro 028 E , 06/02/2003 s. 0086 - 0087



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1234/02 esittäjä(t): Professor Sir Neil MacCormick (Verts/ALE) komissiolle (23. huhtikuuta 2002) Aihe: Veromerkit ja salakuljetuksen torjuminen Alkoholijuomien salakuljetus Euroopan unioniin on muodostunut ongelmaksi, ja jotkut jäsenvaltiot harkitsevat veromerkkien käyttöönottoa, jolloin kaikkien laillisesti myytyjen alkoholipullojen varustaminen veromerkillä olisi pakollista. Katsooko komissio, että a) veromerkit olisivat tehokas keino salakuljetuksen torjumiseksi ja b) että toisaalta on olemassa vaara siitä, että veromerkkien käyttö olisi ristiriidassa yhtenäismarkkinoiden syrjinnän vastaisten lakien kanssa? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (21. toukokuuta 2002) Arvoisan parlamentin jäsenen esittämän kysymyksen a-kohdan osalta voidaan todeta, että suhtautuminen veromerkkien tehokkuuteen salakuljetuksen ja petosten valvonnassa on vaihtelevaa jäsenvaltiokohtaisesti sekä myös tuotekohtaisesti ja olosuhteiden muuttuessa myös ajankohdittain. Siksi komissio ei halua esittää mielipidettä niiden yleisestä käyttökelpoisuudesta. Komission tietojen mukaan ainoastaan Tanska, Espanja, Italia ja Portugali edellyttävät nykyisin veromerkkien käyttämistä erityisesti pullotetuissa väkevissä juomissa. Kysymyksen b-kohdan osalta voidaan todeta, että yksityiskohtaiset säännöt veromerkkien käytöstä esitetään valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin (92/12/ETY)(1) 21 artiklassa, jossa määrätään erityisesti seuraavaa: 1. Jäsenvaltiot voivat säätää, että tuotteet, jotka on tarkoitettu luovutettaviksi kulutukseen niiden alueella, on varustettava veromerkeillä tai verotuksessa käytettävillä kansallisilla tunnistemerkeillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan 1 kohdan soveltamista. 2. Jäsenvaltion, joka säätää käytettäviksi 1 kohdassa tarkoitettuja veromerkkejä tai kansallisia tunnistemerkkejä, on saatettava ne muiden jäsenvaltioiden valtuutettujen varastonpitäjien käyttöön. Kukin jäsenvaltio voi kuitenkin säätää, että veromerkit on saatettava tämän jäsenvaltion veroviranomaisten valtuuttaman veroedustajan käyttöön. Jäsenvaltiot valvovat, että tunnistemerkit eivät ole esteenä valmisteveron alaisten tuotteiden vapaalle liikkuvuudelle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niiden säännösten soveltamista, jotka jäsenvaltiot ovat vahvistaneet tämän artiklan asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi ja veropetosten, veronkiertojen ja väärinkäyttöjen estämiseksi. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen veromerkkien tai tunnistemerkkien on oltava voimassa ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, joka on ne antanut. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vastavuoroisesti tunnustaa näitä merkkejä. Direktiivin 92/12/ETY 6 artiklan 1 kohdassa, johon viitattiin edellä 21 artiklan 1 kohdassa, edellytetään, että valmisteverovaade tulee täytäntöönpanokelpoiseksi, kun tuote luovutetaan kulutukseen (joka määritellään säädöksessä yksityiskohtaisesti) tai kun todetaan hävikkejä, joista on kannettava valmisteveroa. Näin ollen jäsenvaltioiden vaatimukset tuotteiden veromerkeistä eivät vaikuta ajankohtaan, jolloin valmistevero tulee niistä maksettavaksi. (1) EYVL L 76, 23.3.1992.