KIRJALLINEN KYSYMYS E-3550/00

esittäjä(t): Johannes Blokland (EDD) komissiolle

(15. marraskuuta 2000)

Aihe: Alankomaiden aikomus ottaa käyttöön maanpinnan mineraaleja koskeva maksu

Alankomaiden hallitus aikoo ottaa käyttöön maanpinnan mineraaleja koskevan maksun. Tätä maksua ei kuitenkaan peritä mannerjalustan Alankomaille kuuluvalta alueelta peräisin olevasta merihiekasta ja ulkomailta tuotavista valmistuotteista. Alankomaiden liikenneministeriö on teettänyt tutkimuksen tämän toimen vaikutuksista talouteen ja ympäristöön. Toinen tutkimus, jonka on suorittanut Rotterdamissa sijaitseva Alankomaiden talousinstituutti, osoittaa, että tämä toimi johtaa muun muassa työpaikkojen menetykseen raja-alueilla, koska vienti tyrehtyy.

Voiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin:

1. Onko komissio sitä mieltä, että tämä toimi häiritsee sisämarkkinoiden toimintaa?

2. Onko komissio sitä mieltä, että tämä toimi, joka sisältää merihiekan ja ulkomailta tuotavien valmistuotteiden vapauttamisen kyseisestä maksusta, on yhdenmukainen WTO:n yleissopimuksen kansainvälistä kauppaa koskevien määräysten kanssa?

3. Ovatko tämän toimen odotettavissa olevat ympäristövaikutukset niin suuret, että ne oikeuttavat tällaisen sisämarkkinoiden toiminnan häiritsemisen?

4. Onko komissio sitä mieltä, että jäsenvaltioiden on keskusteltava yksityiskohtaisesti toimista, jotka häiritsevät sisämarkkinoiden toimintaa, ennen kuin ne voidaan ottaa käyttöön?

5. Aikooko komissio esittää kantansa tästä asiasta Alankomaiden hallitukselle?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-3549/00 ja E-3550/00

(19. tammikuuta 2001)

Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan Alankomaiden hallitus harkitsee sellaisen maksun käyttöönottoa, joka koskee kaikkia maan pintakerroksesta otettavia raaka-aineita niiden alkuperästä riippumatta. Maksu ei koske meren pohjasta otettavia raaka-aineita. Alankomaiden hallitus haluaa näin ollen edistää kierrätysmateriaalien, uusiutuvien raaka-aineiden ja merihiekan käyttöä edellä mainitun toiminnan rajoittamiseksi. Tällainen maksu ja sen seurauksena maksusta saatavien tulojen takaisinmaksu asianomaisen sektorin alankomaalaisille toimijoille vähentäisi tällaisten kaivausten mahdollisia vahingollisia vaikutuksia maisemaan ja luontoon.

Yhdenmukaistamisen nykyisessä vaiheessa yhteisön lainsäädännössä ei periaatteessa kielletä jäsenvaltiota ottamasta käyttöön tällaista maksua sillä edellytyksellä, että EY:n perustamissopimuksen ja johdetun oikeuden periaatteita noudatetaan. Komission hallussa olevien tietojen mukaan Alankomaiden hallituksen aikomus ei ole vielä tähän mennessä johtanut lain säätämiseen eikä edes lakiehdotukseen. Näin ollen komissio ei voi ottaa lopullista kantaa siihen, onko Alankomaiden mahdollinen maksu yhteisön lainsäädännön mukainen. Tämän vuoksi se ei voi myöskään ilmoittaa kantaansa Alankomaiden hallitukselle.

Jäsenvaltio, joka haluaa ottaa käyttöön sisämarkkinoihin vaikuttavia verotuksellisia toimenpiteitä, ei ole velvollinen neuvottelemaan muiden jäsenvaltioiden kanssa, paitsi jos nämä toimenpiteet ovat teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22 päivänä kesäkuuta 1998 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/34/EY(1) tarkoitettuja teknisiä määräyksiä. Tällaisessa tapauksessa komissiolle on ilmoitettava teknisiä eritelmiä tai muita vaatimuksia koskevista sellaisiin verotustoimenpiteisiin liittyvistä ehdotuksista, jotka vaikuttavat tuotteiden kulutukseen kannustamalla näiden teknisten eritelmien tai muiden vaatimusten noudattamista. Tämän direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa täsmennetään kuitenkin, että komission tai jäsenvaltioiden yksityiskohtaiset huomautukset ja lausunnot voivat koskea ainoastaan seikkoja, jotka voivat aiheuttaa kaupan esteitä, ei toimenpiteen verotuksellista osaa. Joka tapauksessa EY:n perustamissopimuksen perusteella komission on valvottava, että jäsenvaltion lainsäädäntö on yhteisön lainsäädännön mukainen eikä haittaa sisämarkkinoiden toimintaa.

Komissiolla ei ole tässä vaiheessa riittävästi tietoja suunnitellusta toimenpiteestä, jotta se voisi ottaa kantaa siihen, onko toimenpide Maailman kauppajärjestön (WTO) sääntöjen mukainen. Sikäli kuin kyseisellä maksulla ei ilmeisesti suosita kotimaisia tuotteita tuontituotteisiin nähden, toimenpide ei ensi näkemältä näyttäisi aiheuttavan erityisongelmia tässä suhteessa.

Tällaiseen maksuun liittyvien ympäristönäkökohtien osalta on aiheellista pitää mielessä liikenneneuvoston 6. lokakuuta 1999 Cardiffin prosessin puitteissa hyväksymä strategia, jonka tavoitteena on ottaa ympäristö ja kestävä kehitys huomioon liikennepolitiikassa ja joka esitettiin Helsingissä kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle (10.11. joulukuuta 1999). Strategia on komission liikennepoliittisten toimenpiteiden perusta. Strategian ja sen täytäntöönpanon ensimmäistä uudelleentarkastelua valmistellaan Ruotsin puheenjohtajakaudella vuoden 2001 ensimmäisellä puoliskolla kokoontuvaa liikenneneuvostoa varten.

Kestävyyden ydinkysymys on taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristönäkökohtien tasapainottaminen, jossa kaikki kolme näkökohtaa ovat yhtä tärkeitä. Merkittävä askel eteenpäin yleisestä kestävyyden tavoittelusta kohti toiminnallista muotoilua on laaja määritelmä, jota ehdotetaan jäsenvaltioiden ministeriöiden asiantuntijoista koostuvan yhdistetyn liikenne- ja ympäristöasiantuntijaryhmän raportissa, joka on annettu komissiolle 26. syyskuuta 2000. Sen mukaan kestävä liikennejärjestelmä mahdollistaa sen, että yksilöiden, yritysten ja organisaatioiden peruskuljetustarpeet voidaan tyydyttää turvallisesti ja tavalla,

joka ei vahingoita ihmisten terveyttä tai ekosysteemiä, ja edistää sukupolvien sisäistä ja välistä oikeudenmukaisuutta. Järjestelmä tarjoaa kohtuulliset hinnat, toimii tehokkaasti, tarjoaa mahdollisuuden valita eri liikennemuotojen välillä sekä tukee dynaamista taloutta ja alueellista kehitystä. Se rajoittaa päästöjen ja jätteiden määrää vastaamaan planeetan sietokykyä ja käyttää uusiutuvia resursseja korkeintaan niiden uusiutumisvauhdilla. Se käyttää uusiutumattomia resursseja korkeintaan sillä nopeudella kuin niille kehitetään uusiutuvia korvikkeita ja minimoi maan käytön ja melun syntymisen.

(1) EYVL L 204, 21.7.1998.