KIRJALLINEN KYSYMYS P-1302/01

esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle

(19. huhtikuuta 2001)

Aihe: Lampaista maksettavat tuet ja eläinkuljetukset

Voiko komissio antaa yksityiskohtaisia tietoja menetelmästä, jota käytetään Ison-Britannian lampaankasvattajille eri tukijärjestelmistä maksettavien tukien valvonnassa? Käytetäänkö eri jäsenvaltioissa eri menetelmiä?

Onko syytä uskoa, että tämä maksujärjestelmä tai sen valvonta on luonut käytännön, jossa lampaita lainataan joksikin aikaa tietyille maatiloille numerotietojen kaunistelemiseksi? Jos asia on näin, onko järjestelmä lisännyt eläinkuljetuksia, ja minkä verran?

Onko se myös edistänyt suu- ja sorkkataudin leviämistä, ja jos on, aikooko komissio ehdottaa valvontajärjestelmän välitöntä lopettamista tai muuttamista?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(1. kesäkuuta 2001)

Tukijärjestelmät, jotka sisältävät suoria tukia maanviljelijöille, kuten uuhipalkkio, kuuluvat yhdennettyyn hallinto- ja valvontajärjestelmään. Tässä järjestelmässä, joka otettiin käyttöön tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevasta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä 27 päivänä marraskuuta 1992 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3508/92(1), määritetään selvät valvontavaatimukset,

joita sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa. Toimivaltaisten viranomaisten on suoritettava tukihakemusten hallinnollisia tarkastuksia, joiden lisäksi osaan maatiloista tehdään tarkastuskäynti. Eläinpalkkioiden osalta vähintään 10 prosenttia hakemuksista on tarkastettava paikalla. Tarkastus koostuu lähinnä niiden eläinten laskemisesta, joista on haettu palkkiota, sekä kyseisten eläinten tukikelpoisuuden ja tilan eläinrekisterin tietojen tarkistamisesta.

Komissio järjestää säännöllisesti tarkastuskäyntejä jäsenvaltioissa varmistaakseen sääntöjen moitteettoman ja yhtenäisen soveltamisen koko yhteisössä.

Tukien maksuun liittyy aina petoksen mahdollisuus. Jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten velvollisuus on varmistaa, ettei järjestelmää käytetä väärin. Riskin minimoimiseksi valvontajärjestelmässä vaaditaan, että tarkastuskäynneistä ilmoitetaan ennalta vain silloin, kun se on ehdottoman välttämätöntä, esimerkiksi kun kotieläintuottajien on koottava eläimensä yhteen. Lisäksi valvontaviranomaiset voivat tutkia samalla muut alueen maatilat, jottei eläimiä siirretä naapuritilojen välillä. Valvontajärjestelmässä on määrätty rangaistuksia, jos tuottajien havaitaan rikkoneen sääntöjä.

Lampaiden osalta tuottajilla on oikeus uuhipalkkioon sillä edellytyksellä, että he pitävät sadan päivän ajan tukikelpoiset eläimet, joista ovat hakeneet palkkiota. Lisäksi palkkiokelpoisten eläinten määrää rajaavat tuottajan yksilökohtaiset kiintiöoikeudet. Joskus lampaankasvattaja saattaa ostaa tai jopa vuokrata lampaita vaaditun lukumäärän saamiseksi, mutta jos eläimet olisi pidetty koko sisäruokintakauden ajan, kasvattaja olisi täyttänyt uuhipalkkion saamisen edellytykset.

Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoden 2001 pitoaika alkoi 5. helmikuuta 2001, kaksi viikkoa ennen suu- ja sorkkatautitapausten havaitsemista. Iso-Britannian viranomaisten antamien tietojen mukaan ensimmäinen suu- ja sorkkatautitapaus havaittiin sikatilalla Luoteis-Englannissa vasta 4. helmikuuta 2001. Siten on hyvin epätodennäköistä, että ennen 5. helmikuuta 2001 tapahtuneet lampaiden kuljetukset olisivat levittäneet tautia, ottaen myös huomioon, että tartunnan saanut sika alkaa levittää virusta vasta 2 tai 3 päivää tartunnan saamisesta.

On tärkeää olla sekoittamatta toisiinsa lampaiden asianmukaisia kuljetuksia tiloilta ja uuhipalkkion saamiseksi petostarkoituksessa toteutettuja kuljetuksia. Lampaiden pitäminen talven ajan alavien maiden tiloilla on tavallinen käytäntö, sillä kukkuloilla sijaitsevien tilojen laitumet tarjoavat talvella niukasti ravintoa. Lampaankasvattajilla on myös täysi oikeus koota lampaat yhteen ennen myyntiä tai teuraaksi vientiä. Useimmiten on kyse karitsoista, jotka eivät muutoinkaan ole oikeutettuja uuhipalkkioon.

Lampaiden lukuisat kuljetukset erityisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa ovat tärkeä osa kyseisten jäsenvaltioiden markkinointijärjestelmää. Väärinkäytöksiä on esiintynyt, ja asianomaisten viranomaisten tehtävä on tutkia tapaukset. Ei ole silti mitään syytä uskoa, että lampaantuotannon tukijärjestelmä tai valvontajärjestelmä sinänsä olisivat lisänneet l uuhipalkkioiden saamiseksi petostarkoituksessa toteutettuja eläinkuljetuksia ja tällä tavoin edistäneet suu- ja sorkkataudin leviämistä. Useimmissa tapauksissa eläinten laajat kuljetukset, jotka levittivät tautia, olivat osa normaalia kaupankäyntiä.

(1) EYVL L 355, 5.12.1992.