KIRJALLINEN KYSYMYS E-2350/02 esittäjä(t): Alexandros Alavanos (GUE/NGL) komissiolle. Monivammaiset lapset.



Virallinen lehti nro 192 E , 14/08/2003 s. 0059 - 0060



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2350/02 esittäjä(t): Alexandros Alavanos (GUE/NGL) komissiolle (30. heinäkuuta 2002) Aihe: Monivammaiset lapset Osalle monivammaisista lapsista (psykomotoriselta kehitykseltään viivästyneet ja näkövammaiset lapset, jotka eivät kykene itse huolehtimaan perustarpeistaan) ei ole Kreikan opetusministeriön asiakirjankaan mukaan tarjolla erityisiä rakenteita kuntoutusta ja hoitoa varten, minkä vuoksi heidän hyvinvointinsa jää lähisukulaisten harteille. Kun otetaan huomioon, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 13 artiklan mukaan neuvosto voi toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sukupuoleen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiseksi ja että vammaisten yhtäläisistä mahdollisuuksista antamassaan päätöslauselmassa (20/12/96, 97/C 12/01) neuvosto vahvistaa kunnioittavansa yhtäläisten mahdollisuuksien periaatetta laaja-alaisen vammaispolitiikan kehittämisessä ja että vammaisia koskevia toimenpiteitä varten on jo myönnetty runsaasti määrärahoja, kysyn komissiolta seuraavaa: Aikooko komissio tukea pyrkimyksiä luoda Kreikkaan vammaisten suojelun ja hoidon takaava toimintakehys, joka tarjoaisi heille vapauden elää mahdollisimman arvokasta elämää? Mikä tämän vammaisryhmän tilanne on muissa jäsenvaltioissa? 1. Voidaanko nämä lapset sijoittaa kansalaisten vapaan liikkuvuuden periaatteen mukaisesti muiden jäsenvaltioiden hoitokeskuksiin tai -laitoksiin niissä vallitsevien sääntöjen mukaisesti silloin, kun heidän holhoojansa tätä haluavat ja heille ei ole tarjolla hoitoa Kreikassa? 2. Aikooko komissio ryhtyä lisätoimiin vuonna 2003, joka on julistettu vammaisten teemavuodeksi, tämän vammaisryhmän lasten hyvinvoinnin lisäämiseksi? Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus (16. syyskuuta 2002) Yksittäisten kansalaisten laitoshoitoa koskevat järjestelyt jäsenvaltioissa eivät kuulu komission toimivaltaan, eikä se näin ollen voi puuttua yksittäisiin tapauksiin. Taloudellista tukea on kuitenkin vuodesta 1984 lähtien myönnetty yhteisön tukikehyksen puitteissa psykiatrisen hoidon uudistusten tukemiseen. Kreikkalaiset hankkeet ovat yhteisön toisen tukikehyksen puitteissa edistäneet arvoisan parlamentin jäsenen esiin tuomiin näkökohtiin paneutumista. Yhteisön kolmannessa tukikehyksessä (vuosiksi 20002006) hyväksyttiin vuonna 2000 taloudellisen tuen myöntäminen näihin aiheisiin paneutuviin toimiin. Terveyttä ja sosiaalisia tukitoimia koskevassa toimenpideohjelmassa on käytettävissä hieman yli 513 miljoonaa euroa viidellä eri painopistealalla, joihin lukeutuvat myös terveys, mielenterveys ja sosiaaliset tukitoimet. Nyt on jo käynnistetty joitakin toimia, joilla pyritään erityisesti kohentamaan vammaisten lasten tilannetta. Mitä tulee ihmisten vapaaseen liikkuvuuteen unionissa, komissio haluaa ensisijaisesti mainita asetuksen (ETY) N:o 1408/71(1), jolla sovitetaan jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmiä yhteen. Mikäli vammaisen lapsen hoitoa voidaan pitää terveydenhoitona, voidaan turvautua kyseisen asetuksen 22 artiklaan, joka koskee toiseen jäsenvaltioon hoitoon hankkiutuvia henkilöitä. Tällaisessa tapauksessa kyseisessä 22 artiklassa säädetään, että henkilön on saatava etukäteen lupa siltä sairausvakuutuslaitokselta, jossa hän on vakuutettu. Ennakkolupaa ei voida evätä, jos asuinmaan lainsäädännön mukaisesti tarjottavaa sairaanhoitoa ei voida järjestää siinä ajassa kuin on tavallisesti välttämätöntä kyseisen hoidon saamiseksi ottaen huomioon henkilön senhetkinen terveydentila ja todennäköinen taudinkulku. Kaikissa muissa tapauksissa sairausvakuutuslaitoksella on laaja harkintavalta luvan myöntämisen suhteen. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi kuitenkin asioissa Kohll (C-155/96), Decker (C-120/95), Smits ja Peerbooms (C-157/99) ja Vanbraekel (C-368/98) antamissaan tuomioissa, että jäsenvaltioiden on toimivaltaansa käyttäessään noudatettava yhteisön lainsäädäntöä. Tuomioistuin ilmoitti näissä tuomioissa, ettei asetusta (ETY) N:o 1408/71 ole varsinaisesti suunniteltu säätelemään jäsenvaltioiden maksamia korvauksia, ja ettei se näin ollen mitenkään estä jäsenvaltioita maksamasta toimivaltaisessa jäsenvaltiossa voimassa olevan hinnaston mukaisia kuluja, jotka aiheutuivat toisessa jäsenvaltiossa annetun hoidon yhteydessä, vaikkei henkilö olisikaan hankkinut ennakkolupaa. Tuomioistuimen mukaan matkailijoita, hoitoa saavia henkilöitä ja koulutus- tai liiketarkoituksessa matkustavia on pidettävä palvelujen vastaanottajina. Näin he hyötyvät EY:n perustamissopimuksen 49 artiklassa mainitusta palvelujen tarjoamisen vapaudesta, vaikkei heille olisi edes myönnetty ennakkolupaa. Lisäksi tuomioistuin vahvisti asiassa Kohll antamassaan tuomiossa, että jäsenvaltion olisi korvattava toisessa jäsenvaltiossa saadun sairaanhoidon kulut, mikäli toisessa jäsenvaltiossa saatu hoito on osa vakuutetun oman jäsenvaltion sosiaalivakuutusjärjestelmän maksamia sairaanhoitopalveluja ja vakuutetun oman jäsenvaltion hinnastoja sovelletaan. Riippuu kuitenkin kulloisistakin olosuhteista ja erityisesti halutusta hoidosta, voidaanko kansallista lainsäädäntöä pitää perusteltuna. Euroopan vammaisten teemavuodesta tehdyn neuvoston päätöksen(2) mukaisesti kunkin jäsenvaltion on perustettava tai nimettävä kansallinen koordinointielin, joka on vastuussa teemavuoden toteuttamisesta kyseisessä jäsenvaltiossa. Tämän elimen tehtäviin kuuluu laatia strategia ja vahvistaa keskeiset prioriteetit kyseiselle jäsenvaltiolle. Näin ollen on Kreikan kansallisen koordinointielimen tehtävänä päättää, pitäisikö Kreikassa keskittyä teemavuoden aikana erityisesti juuri vammaisiin lapsiin. (1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, annettu 14. kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä, EYVL L 82, 27.3.1980. (2) Neuvoston päätös 2001/903/EY, tehty 3. joulukuuta 2001, Euroopan vammaisten teemavuodesta 2003, EYVL L 335, 19.12.2001.