KIRJALLINEN KYSYMYS E-0628/99

esittäjä(t): Daniela Raschhofer (NI) komissiolle

(12. maaliskuuta 1999)

Aihe: Komission toimipiste - vaihtokustannukset

Euron käyttöönottaminen ja liian korkeiden valuutanvaihtokulujen periminen ovat johtaneet neljän maan pankkien tutkimiseen. Komissio on perustanut tässä yhteydessä oman toimipisteensä, johon kansalaiset voivat valittaa liian suurista valuutanvaihtokustannuksista.

Tästä syystä kysyn seuraavaa:

1. Millä perustein tutkittavat pankit on valittu?

2. Pitääkö paikkansa, että pankit ovat sopineet perittävistä maksuista keskenään?

3. Miksi Itävallan pankkeja ei ole tutkittu?

4. Mitä laitoksia tutkimukset koskisivat, jos ne ulotettaisiin myös Itävallan pankkeihin?

5. Epäilläänkö Itävallan pankkeja jostakin?

6. Missä tämä toimipiste sijaitsee (kussakin jäsenvaltiossa vai Brysselissä)?

7. Kuinka kansalaiset tietävät, minne he voivat jättää valituksensa?

8. Onko tämän toimipisteen perustamisesta ilmoitettu? Jos on, milloin ja missä?

9. Kuinka monta valitusta toimipisteeseen keskimäärin jätetään päivässä ja viikossa?

10. Millaisia ongelmia ja kysymyksiä valituksen tekijät useimmin esittävät?

11. Mistä maista on tullut valituksia?

12. Millaisia ongelmia on esitetty Itävallasta?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(30. huhtikuuta 1999)

1.-2. Tutkittavat pankit valittiin toiminnallisin perustein, joihin sisältyvät niiden koko ja merkittävyys sekä käytettävissä olevat resurssit. Tutkimukset suoritettiin sen arvioimiseksi, ovatko eurooppalaiset pankit sopineet valuutanvaihdosta perittävistä maksuista keskenään. Komissio lähetti samassa yhteydessä lisätietoja koskevan kirjallisen pyynnön seitsemälletoista pankkialan järjestölle kahdeksassa jäsenvaltiossa, Itävalta mukaan luettuna. Kummankin menettelyn puitteissa saatuja asiakirjoja tutkitaan parhaillaan mahdollisten todisteiden löytämiseksi siitä, että valuutanvaihdosta perittävistä maksuista olisi tehty keskinäisiä sopimuksia. Arvoisa kysyjä ottanee huomioon sen, että komissio ei voi tässä vaiheessa ennakoida tutkimusten lopputuloksia.

3.-5. Se tosiseikka, että tutkimuksia ei suoritettu Itävallassa, ei välttämättä tarkoita sitä, että itävaltalaiset pankit jäisivät komission tutkimusten ulkopuolelle.

Kysyjän mainitsemien muiden kohtien osalta voidaan ensinnäkin todeta, että komission perustamat vihjelinjat eivät liity välittömästi 1-5 kohdissa tarkoitettuun kilpailua koskevaan tutkimukseen. Itse asiassa komissio päätti avata kaksi sähköpostiosoitetta ja kaksi faksinumeroa, joiden kautta kansalaiset voivat ilmoittaa komissiolle kohtaamistaan ongelmista, kuten tapauksista, joissa ei noudateta euron laillista asemaa koskevia säännöksiä (esimerkiksi silloin, kun virallista muuntokurssia ei noudateta) tai joissa jätetään noudattamatta suositusta euromuuntamisen pankkiveloituksista seteleiden vaihtamisen ja maksutapahtumien yhteydessä. Komissio toivoo saavansa tällä tavalla enemmän tietoa käytännössä esiintyvistä ongelmista. Toimenpiteen tarkoituksena on ollut valmistella parannuksia maksujärjestelmiin, ja se ei liity mitenkään komission käynnistämään kilpailua koskevaan tutkimukseen. Muihin kysyjän esittämiin kysymyksiin voidaan vastata seuraavasti:

6. Komission faksinumeroihin ja sähköpostiosoitteisiin lähetettyjä tietoja ei käsitellä erityisessä uudessa tietopalvelupisteessä, vaan ne kuuluvat sisämarkkinoista ja rahoituspalveluista vastaavan pääosasto XV:n sekä kuluttajapolitiikasta ja kuluttajien terveyden suojelusta vastaavan pääosasto XXIV:n tehtäviin niiden tavanomaisen organisaatiorakenteen ja työskentelyn puitteissa. Kaikki tiedot kootaan samaan tietokantaan. Muita, erityisesti kansallisia, tiedon vastaanottopisteitä ei ole.

7.-8. Sähköpostiosoitteet ja faksinumerot ilmoitettiin komission 5. helmikuuta 1999 julkaisemassa lehdistötiedotteessa IP 99/90.

9. Kuuden ensimmäisen toimintaviikon aikana vastaanotettiin viikoittain keskimäärin 15 sähköpostiviestiä ja 10 faksia.

10. Alustavien tulosten perusteella näyttää siltä, että noin kolmannes valituksista koskee rajatylittäviä tilisiirtoja (ja erityisesti niiden korkeita maksuja; osa valituksista koskee tilisiirtojen pitkiä viipeitä). Monet ilmoitukset koskevat sekkien vaihtamisesta veloitettavia korkeita maksuja. Selvästi suurin osa valituksista koskee kuitenkin setelirahan valuutanvaihtoon sovellettavia uusia maksuja. Monissa viesteissä ilmaistaan pettymys siitä, että näitä maksuja ei ole poistettu tai selkeästi alennettu. Joidenkin valituksen tekijöiden mukaan kyseiset maksut ovat jopa nousseet. Komissio julkaisee tarkemmat luvut huhtikuussa 1999.

11.-12. Suurin osa valituksista vastaanotettiin Belgiasta, Saksasta, Ranskasta, Italiasta, Alankomaista ja Itävallasta. Itävaltaa koskevat valitukset eivät poikkea sen paremmin määrältään kuin luonteeltaankaan merkittävästi valituksista, joita on tullut muista jäsenvaltioista.