Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0038



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3302/97 komissiolle esittäjä(t): Angela Sierra González (GUE/NGL) (20. lokakuuta 1997) Aihe: Öljynjalostamojen onnettomuudet Visakhapatamin satamassa (Bengalinlahti, Intia) sijaitsevassa öljynjalostamossa syttyi 14. syyskuuta 1997 traaginen tulipalo, jonka seurauksena kymmeniä kuoli ja loukkaantui vakavasti. Alueelta evakuoitiin yli 150 000 asukasta ja petrokemian laitos tuhoutui täysin. Tämä tapahtuma asettaa kyseenalaiseksi näiden laitosten turvallisuuden ja niiden sijainnin lähellä asutuskeskuksia. Santa Cruz de Tenerife (Kanarian saaret, Espanja) on yksi niistä kaupungeista, joissa sijaitsee öljynjalostuslaitos. Tietääkö komissio Intiassa sijainneen jalostamon onnettomuuteen johtaneet syyt? Kuinka monen Euroopan kaupungin asutusalueella sijaitsee petrokemian laitos ja erityisesti jalostamo? Mitä turvallisuusnormeja komissio pitää tarpeellisina väestön hyvinvoinnin takaamiseksi? Miten öljynjalostamojen tapaiset laitokset ja väestön huomattavat asutuskeskukset sopivat yhteen? Onko Euroopan komissio laatinut näiden laitosten turvallisuutta koskevia säädöksiä ja missä määrin niitä noudatetaan? Mikäli ei noudateta, katsooko se tarpeelliseksi laatia näitä laitoksia koskevia erityisiä säädöksiä? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardin komission puolesta antama vastaus (26. marraskuuta 1997) Tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta 24. kesäkuuta 1982 annetun neuvoston direktiivin 82/501/ETY ((EYVL L 230, 5.8.1982. Direktiivi sellaisena kuin se muutettuna direktiivillä 87/216/ETY (EYVL L 85, 28.3.1987), direktiivillä 88/610/ETY (EYVL L 336, 7.12.1988) ja direktiivillä 91/692/ETY (EYVL L 377, 31.12.1991). )) (nk. Seveso-direktiivi) tavoitteena on suuronnettomuuksien estäminen ja tällaisten onnettomuuksien seurausten rajoittaminen. Direktiivissä velvoitetaan vaarallisen laitosten, myös petrokemian laitosten kuten öljynjalostamojen, toiminnasta vastaavat toteuttamaan tarvittavat turvatoimenpiteet ja tiedottamaan toiminnastaan toimivaltaisille viranomaisille. Direktiivistä kymmenen vuoden ajalta saatujen kokemusten perusteellinen tarkastelu sekä eri puolilla maailmaan samana ajanjaksona sattuneiden onnettomuuksien analysointi johtivat siihen, että neuvosto antoi joulukuussa 1996 uuden direktiivin 96/82/EY ((EYVL L 10, 14.1.1997 )) vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta (nk. Seveso II -direktiivi). Jäsenvaltioiden on pantava direktiivi täytäntöön kahden vuoden kuluessa. Tämä direktiivi korvaa vuoden 1982 direktiivin helmikuusta 1999 alkaen. Seveso II -direktiivi perustuu voimassa olevaan direktiiviin, mutta siihen on sisällytetty eräitä tärkeitä uusia tekijöitä kuten vaarallisten laitosten toiminnasta vastaavien velvollisuus ottaa käyttöön turvallisuusjohtamisjärjestelmä ja jäsenvaltioiden velvollisuus ottaa huomioon direktiivin tavoite maankäytön suunnittelussaan. Tätä säännöstä, joka sisällytettiin direktiiviin Bhopalin onnettomuuden jälkeen, voidaan pitää tärkeänä edistysaskeleena suuronnettomuusvaaran vähentämisessä. Maankäytön suunnittelulla voidaan pitkällä aikavälillä varmistaa, että vaarallisten laitosten ja asuinlueiden välinen etäisyys on riittävä. Jos tällainen laitos on jo sijoitettu asuinalueiden läheisyyteen, direktiivissä edellytetään, että harkittavaksi otetaan mahdolliset tekniset lisätoimenpiteet, jotta henkilöihin kohdistuvia vaaroja ei lisättäisi. Täyttääkseen tiedottamisvelvoitteensa jäsenvaltioita kohtaan ja ottaakseen oppia aikaisemmista onnettomuuksista komissio on lisäksi perustanut Isprassa Italiassa sijaitsevaan yhteiseen tutkimuskeskukseensa (YTK) suuronnettomuuksien raportointijärjestelmän (MARS, Major Accident Reporting System) ja yhteisön teollisuusriskien tietopalvelukeskuksen (CDCIR, Community Documentation Centre on Industrial Risks). MARS on atk-pohjainen rekisteri ja tietojärjestelmä, joka sisältää jäsenvaltioiden toimittamat onnettomuustiedot. CDCIR-kokoelma sisältää onnettomuuksien syiden analysointiin, onnettomuuksista saatuihin opetuksiin ja ehkäiseviin toimenpiteisiin liittyviä tietoja ja asiakirjoja. Nämä tiedot ovat sekä viranomaisten että asianomaisten yritysten käytettävissä (http://mtrls1.jrc.it:80/mahb/). Komissio on pyytänyt tietoja Visakhapatamin satamassa Intiassa sattuneen öljynjalostamopalon syistä ja olosuhteista. Tarkoituksena on varmistaa, että kaikki käytettävissä olevat tiedot ja onnettomuudesta saadut opetukset voidaan toimittaa eteenpäin.