KIRJALLINEN KYSYMYS E-0119/00

esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle

(27. tammikuuta 2000)

Aihe: Direktiivin 77/388/ETY mukainen henkilökuljetusta koskeva liikevaihtovero

Neuvoston 17. toukokuuta 1977 antamassa direktiivissä 77/388/ETY(1) määrätään henkilökuljetusta koskevasta liikevaihtoverosta. Tähän mennessä viidestätoista jäsenvaltiosta vain kolme (Itävalta, Saksa ja Belgia) on pannut tämän direktiivin täytäntöön ja perii henkilökuljetuksesta liikevaihtoveroa alueellaan. Tämä järjestely lisää byrokratiaa ja kustannuksia henkilökuljetusyrityksille, jotka toimivat kaikkien näiden kolmen valtion alueella. Tilanne tuskin vastaa vapaan liikkuvuuden ja rajat ylittävän toiminnan edistämisen periaatetta. Voiko komissio tässä yhteydessä ilmoittaa,

- toteutuuko 17. toukokuuta 1977 annetun direktiivin 77/388/ETY täytäntöönpanon yhteydessä Euroopan yhteisön tavoite, joka on yhdenmukaisten määräytymisperusteiden luominen kaikkia jäsenvaltioita varten?

- onko Euroopan yhdentymisen kannalta tarkoituksenmukaista, että viidestätoista jäsenvaltioista vain kolme on pannut täytäntöön neuvoston direktiivin 77/388/ETY?

- vääristääkö kyseisen direktiivin noudattaminen vapaata kilpailua, koska itävaltalaisten, saksalaisten ja belgialaisten henkilökuljetusyritysten ei tarvitse maksaa liikevaihtoveroa muiden EU:n jäsenvaltioiden alueella tehtävistä henkilökuljetuksista, mikä merkitsee niille säästöä kustannuksissa?

(1) EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1.

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(14. maaliskuuta 2000)

Henkilökuljetusta koskevan verotuksen perussäännös on neuvoston direktiivin 77/388/ETY(1) 9 artiklan 2 kohdan b alakohta, jossa todetaan seuraavaa: kuljetuspalvelun suorituspaikka on paikka, jossa kuljetus, huomioon ottaen kuljettu matka, tapahtuu. Tämän säännöksen perusteella jäsenvaltiot voivat soveltaa positiivista arvonlisäverokantaa kotimaan henkilökuljetuksiin sekä yhteisön sisäisten ja kansainvälisten henkilökuljetusten kotimaan osuuksiin.

Tähän perussäännökseen on kuitenkin eräitä poikkeuksia, mukaan luettuina ne poikkeukset, jotka jäsenvaltiot ovat neuvotelleet liittyessään yhteisöön. Vaihtelevuuden pääasialliset syyt ovat seuraavat: kuudes direktiivi antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden soveltaa yhtä tai kahta alennettua verokantaa (vähintään 5 prosenttia) tiettyjen tuotteiden ja palvelujen tarjontaan (henkilökuljetukset kuuluvat tähän ryhmään 12 artiklan 3 kohdan a alakohta ja liite H 5 kohta); jäsenvaltiot, jotka ovat soveltaneet direktiivissä määriteltyä vähimmäisverokantaa matalampaa verokantaa, voivat jatkaa näiden verokantojen soveltamista, jos ne ovat olleet voimassa 1 päivänä tammikuuta 1991 (tämä antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden pitää henkilökuljetusten verokanta nollassa tai erittäin matalana 28 artiklan 2 kohta); ja viimeiseksi, jäsenvaltio voi jatkaa henkilökuljetuspalvelujen vapauttamista jäsenvaltiossa voimassa olevin edellytyksin (28 artiklan 3 kohdan b alakohta ja liitteen F 17 kohta).

Kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet arvonlisäveroa koskevan kuudennen direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä, mutta yhteisössä voi silti edelleen olla erilaisia soveltamismääräyksiä.

Henkilökuljetusten verokäsittelyn epätasa-arvoisuuden vuoksi komissio teki vuonna 1992 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi(2), jonka tarkoituksena oli luoda yksityiskohtaiset säännöt arvonlisäveron yhdenmukaiseksi soveltamiseksi henkilökuljetuksiin yhteisön sisäisillä teillä ja vesiteillä. Ehdotuksen mukaan olemassa olevat arvonlisäverokannat ja vapautukset olisivat pysyneet ennallaan, mutta verotuspaikaksi olisi määritelty paikka, josta henkilökuljetus alkaa. Neuvosto ei valitettavasti hyväksynyt ehdotusta ja komissio peruutti ehdotuksensa päätöksellä 97/C2/02.

Kaikkia henkilökuljetuksia koskevaa yhdenmukaista verojärjestelmää luotaessa esiintyneiden ongelmien perusteella komissio päätti käynnistää tutkimuksen taloutta koskevia tietoja ja verotuksen käytännön seurauksia henkilökuljetusalalla selvittääkseen. Tutkimusta käytettiin apuna komission laatiessa parlamentille ja neuvostolle kertomuksen arvonlisäveron ja henkilökuljetusten kokonaistilanteesta huomioiden kuljetussektorin kehitys ja yhteismarkkinoiden asianmukainen toimivuus. Kyseisestä tutkimuksesta vastanneen konsultin kertomus esiteltiin vuonna 1998 ja komissio on julkistanut sen.

Komissio aikoo ottaa tämän kysymyksen huomioon arvonlisäveroa koskevan kokonaisstrategian uudelleentarkastelun puitteissa valmistellessaan kyseistä uutta ohjelmaa ja määritellessään tulevia painopisteitä arvonlisäveron alalla.

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta yhteinen arvonlisäverojärjestelmä; yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi EYVL L 145, 13.6.1977.

(2) KOM(92) 416 lopullinen.