KIRJALLINEN KYSYMYS P-1476/01 esittäjä(t): Baroness Sarah Ludford (ELDR) komissiolle. Ne bis in idem -sääntö tai kaksoisrangaistuksen langettamisen kieltäminen samasta asiasta.



Virallinen lehti nro 350 E , 11/12/2001 s. 0166 - 0167



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1476/01 esittäjä(t): Baroness Sarah Ludford (ELDR) komissiolle (11. toukokuuta 2001) Aihe: Ne bis in idem -sääntö tai kaksoisrangaistuksen langettamisen kieltäminen samasta asiasta Onko komissio tietoinen, että englantilainen tuomari antoi vuonna 1999 määräyksen syytteestä luopumisesta Englannin korkeimmassa oikeudessa Kuwait Investment Officen, jota espanjalaisen Grupo Torra -holdingyhtiö edustaa, vaalipiirini äänestäjää Carin Parkeria vastaan nostaman kanteen johdosta ja että Kuwait Investment Office jatkaa samaa oikeudenkäyntiä Espanjassa? Onko komissio selvittänyt kaksoisrangaistuksen langettamiseen liittyviä ongelmia tapauksissa, joissa kansainväliset tahot voivat taloudellisten resurssiensa ansiosta käyttää väärin kansallisia oikeusjärjestelmiä saavuttaakseen itsensä kannalta mahdollisimman suotuisan tuomion? Antònio Vitorinon komission puolesta antama vastaus (21. kesäkuuta 2001) Kysymykseen voidaan vastata kahdella tavalla riippuen siitä, tarkastellaanko sitä yksityisoikeuden vai rikosoikeuden kannalta. Rikosoikeudelliselta kannalta on ensin tutkittava, koskevatko näissä kahdessa maassa esitetyt syytteet täsmälleen samaa asiaa ja onko asioiden sisältö kaikilta osiltaan täysin samankaltainen. On mahdollista, että kyseiset syytteet koskevat kahdessa jäsenvaltiossa samanaikaisesti tapahtunutta samankaltaista toimintaa, joiden välillä ei kuitenkaan ole todellista yhteyttä. Tällaisessa tapauksessa on mahdollista, että molemmissa jäsenvaltioissa nostetaan syyte, joka kuitenkin koskee eri rikkomuksia. Jos kyseessä on sama rikkomus, on kyseessä olevan henkilön itsensä vedottava non bis in idem -sääntöön ja vietävä asia syyttäjäviranomaisen tai toisen jäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tällaisten ongelmien välttämiseksi komissio antaa vielä tämän vuoden kuluessa tiedonannon, joka koskee toimivallan määräytymisperusteita rikosoikeudellisissa asioissa Euroopan unionissa. Tässä yhteydessä annetaan Eurojustin tehtäväksi välttää sen toimivaltaan kuuluvalla alueella tällaisten kahden syytteen tilanteiden syntymistä. Siltä osin kuin kysymys koskee siviili- ja kauppaoikeuden menettelyjä ratkaisevaa on se lainvoima, joka yhden jäsenvaltion antamalla tuomiolla on toisessa jäsenvaltiossa. Tällä hetkellä oikeudellisia asioita käsitellään tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan Brysselin yleissopimukse mukaisesti (1. maaliskuuta 2002 voimaan tulevan Bryssel I -asetuksen asiasisältö on tässä suhteessa samankaltainen). Brysselin yleissopimuksen 26 artikla kuuluu seuraavasti: Sopimusvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan toisessa sopimusvaltiossa vaatimatta minkään erityisen menettelyn noudattamista. Jos kysymys tuomion tunnustamisesta on riidanalainen, voi jokainen, jonka etua tuomion tunnustaminen koskee, pyytää tämän osaston 2 ja 3 jaksossa tarkoitetussa menettelyssä vahvistettavaksi, että tuomio on tunnustettava. Jos tuomioon vedotaan sopimusvaltiossa vireillä olevassa asiassa ja tuon asian ratkaisu riippuu siitä, onko tuomio tunnustettava, on asiaa käsittelevä tuomioistuin toimivaltainen ratkaisemaan tunnustamista koskevan kysymyksen. Koska sekä Yhdistynyt kuningaskunta että Espanja ovat sopimusvaltioita, Yhdistyneessä kuningaskunnassa annettu tuomio on tunnustettava Espanjassa (ellei jotakin yleissopimuksen 27 artiklassa määrätyistä poikkeuksista voida soveltaa), millä on ilmeiset seuraukset Espanjassa käynnissä olevalle oikeudenkäynnille. Kanne on hylättävä, jos samoja asianosaisia ja samaa asiaa koskevasta kanteesta on jo olemassa Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimessa tehty lopullinen päätös (koska asian yksityiskohdat eivät ole komission tiedossa, se ei luonnollisestikaan voi arvioida, onko Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa käynnistettyjen oikeudenkäyntien sisältö sama). Vastaaja voi käyttää toisen sopimusvaltion tuomioistuimen tekemää lopullista päätöstä puolustuksekseen uudessa oikeudenkäynnissä.