KIRJALLINEN KYSYMYS E-2506/99

esittäjä(t): Caroline Jackson (PPE-DE) komissiolle

(22. joulukuuta 1999)

Aihe: Aflatoksiinisienen sallittu pitoisuus EU:n alueelle tuoduissa parapähkinöissä

Voiko komissio ilmoittaa:

1. mihin tieteelliseen tutkimukseen se perustaa päätöksensä, jolla parapähkinöissä olevan aflatoksiinisienen suurimmaksi sallituksi pitoisuudeksi määrättiin 4 miljardisosaa, kun USA:ssa noudatettava taso on 20 miljardisosaa?

2. onko maapähkinöiden pitoisuustaso EU:ssa korkeampi kuin parapähkinöiden?

3. miten parapähkinöiden tuottajia kuultiin ennen EU:n päätöksen tekemistä?

4. mitä EU:n tukea tuottajille on tarjottu, jotta he voivat ryhtyä toimenpiteisiin pähkinöiden laadun parantamiseksi?

5. kuinka monta kuukautta etukäteen päätöksestä kerrottiin tuottajille?

6. aikooko EU tarjota korvauksia tuottajille vuonna 2000, jolloin he eivät enää voi myydä suurta osaa tuotannostaan EU:n markkinoille?

7. onko EU tietoinen siitä, että EU:n päätös saattaa vähentää roimasti eräiden metsäkansojen tuloja ja pakottaa heidät ympäristön kannalta haitallisempaan metsän hyödyntämiseen?

8. onko komissio valmis perumaan päätöksensä, jos tutkimuksella osoitetaan päätöksen haitalliset vaikutukset metsäkansojen elämään?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(7. helmikuuta 2000)

Tiettyjen elintarvikkeissa olevien vieraiden aineiden enimmäismäärien vahvistamisesta annetun komission asetuksen (EY) N:o 194/97 muuttamisesta 16 päivänä heinäkuuta 1998 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1525/98(1) vahvistetaan maapähkinöiden, pähkinöiden, mukaan lukien parapähkinät, kuivattujen hedelmien, viljojen ja näistä saatavien tuotteiden aflatoksiini B1:n ja kaikkien aflatoksiinien sekä maidon aflatoksiini M1:n enimmäismäärät.

1. Elintarvikealan tiedekomitea antoi 23. syyskuuta 1994 lausunnon aflatoksiineista, okratoksiini A:sta ja patuliinista(2) Komitea totesi tällöin aflatoksiinien olevan genotoksisia syöpää aiheuttavia aineita.

Tämäntyyppisten karsinogeenien osalta ei yleisesti katsota voitavan ilmoittaa sellaista kynnysarvoa, jota vähäisemmät määrät eivät aiheuta kasvaimien muodostumista. Toisin sanoen ainoastaan nollatason altistuminen olisi riskitöntä.

Tiedekomitea yhtyi Kansainvälisen syöväntutkimuslaitoksen (IARC)(3) vähän aikaisemmin (1993) aflatoksiinien karsinogeenisyydestä ja genotoksisuudesta esittämiin arviointeihin. Useiden riskinarviointiraporttien perusteella voidaan todeta, että jopa hyvin vähäinen altistuminen aflatoksiineille (eli 1 nanogramma kehon painokiloa kohti päivässä tai tätä vähäisempi määrä) lisää maksasyövän riskiä.

Tiedekomitea käsitteli aflatoksiinien toksikologiaa uudelleen 108. täysistunnossaan(4) syyskuussa 1997 elintarvikelisäaineita käsittelevän FAO:n ja WHO:n yhteisen asiantuntijakomitean (JECFA) arvioinnin(5) pohjalta. Tiedekomitea antoi tunnustusta asiantuntijakomitean ponnisteluille toteuttaa määrällinen riskinarviointi yhdistämällä karsinogeneettinen potentiaali ihmisten altistumista koskeviin tietoihin. Tiedekomitea huomautti kuitenkin useista tähän lähestymistapaan sisältyvistä rajoituksista ja oletuksista, jotka tuotiin selkeästi esiin raportissa. Tiedekomitea huomautti, että asiantuntijakomitea ei asettanut aflatoksiinien toksisuutta kyseenalaiseksi (aflatoksiinit ovat vahvimpia tiedossa olevia mutaatioita ja syöpää aiheuttavia aineita) ja että useat asiantuntijakomitean lausunnoista eivät ole ristiriidassa tiedekomitean vuonna 1994 aflatoksiineista antaman lausunnon kanssa. Tiedekomitea katsoi näin ollen, että tämä lausunto on edelleen voimassa.

Tämän arvioinnin perusteella katsotaan, että kuluttajien suojelua voidaan edistää vahvistamalla enimmäismäärät ja toteuttamalla saastumisen ehkäisyyn tähtääviä toimenpiteitä. Enimmäismäärät on vahvistettava niin alhaiselle tasolle kuin on kohtuuden rajoissa mahdollista.

2. Maapähkinöiden, pähkinöiden (myös parapähkinöiden), kuivattujen hedelmien, viljojen ja niistä tehtyjen suoraan ihmisravinnoksi tai elintarvikkeiden ainesosiksi tarkoitettujen tuotteiden osalta kaikkien aflatoksiinien (B1 + B2 + G1 + G2) enimmäismäärä voi olla 4 mikrogrammaa kiloa kohti (µg/kg) ja aflatoksiini B1:n enimmäismäärä 2 µg/kg. Jalostamattomia pähkinöitä voidaan lajitella tai niihin voidaan soveltaa muita aflatoksiinitasoa alentavia fyysisiä menetelmiä lopullisen, kuluttajalle menevän tuotteen saamiseksi. Kun nämä menetelmät otetaan huomioon, pähkinöille ja myöskin parapähkinöille on vahvistettu korkeammat enimmäismäärät (kaikkien aflatoksiinien enimmäismääräksi 10 µg/kg ja aflatoksiini B1:n enimmäismääräksi 5 µg/kg edellyttäen, että ne lajitellaan tai niihin sovelletaan jotakin muuta fyysistä menetelmää ennen

niiden päätymistä ihmisravinnoksi tai käyttämistä elintarvikkeiden ainesosina. Jalostamattomien maapähkinöiden kaikkien aflatoksiinien enimmäismääräksi on vahvistettu 15 ppb ja aflatoksiini B1:n enimmäismääräksi 8 ppb, mikä on yhdenmukainen Codex Alimentariuksessa(6) hyväksytyn arvon kanssa. Lisäksi on olemassa riittävästi tietoja siitä, että lajittelun ansiosta jalostamattomien maapähkinöiden taso 15 ppb voi laskea 4 ppb:hen lopullisessa kuluttajalle menevässä tuotteessa. Enimmäismäärää 15 ppb harkitaan myös jalostamattomille pähkinöille (myös parapähkinöille) ja kuivatuille hedelmille, jos ennen 1.7.2001(7) saadaan todisteita siitä, että lajittelutekniikoilla tai muilla fyysisillä menetelmillä voidaan alentaa jalostamattomien pähkinöiden ja kuivattujen hedelmien 15 ppb:n aflatoksiinitasoa tasolle, joka vastaa suoraan ihmisravinnoksi tai elintarvikkeiden ainesosiksi tarkoitetuille tuotteille asetettua enimmäismäärää. Tällaisia tietoja ei ole vielä saatu.

3, 5 ja 6. Toimenpide-ehdotuksista ilmoitettiin Maailman kauppajärjestölle (WTO) 8.1.1998 päivätyllä ilmoituksella G/SPS/N/EEC/51, jossa asetettiin huomautusten esittämisen määräajaksi 20.3.1998. Näin ollen toimenpide-ehdotuksista ilmoitettiin virallisesti WTO:n jäsenten toimivaltaisille viranomaisille tammikuussa 1998. Hyväksytyt toimenpiteet on julkaistu virallisessa lehdessä(8), ja vastaus kuulemismenettelyn aikana tehtyihin huomautuksiin lähetettiin WTO:lle 14.10.1998 jakelua varten. Toimenpiteet tulivat voimaan 1.1.1999. Komission mielestä on kansallisten viranomaisten tehtävä varmistaa, että parapähkinöiden kansallisille tuottajille ilmoitetaan voimassa olevista määräyksistä niissä maissa, joihin niiden tuotteita viedään.

Komission asetuksella (EY) N:o 1525/98 vahvistetuilla yhteisön tason enimmäismäärillä korvattiin ja yhdenmukaistettiin jäsenvaltioissa voimassa olleet aflatoksiinien kansalliset enimmäismäärät. Merkittävät parapähkinöiden tuojamaat olivat jo 1990-luvun alussa vahvistaneet yhteisön tasolla vahvistettuja määriä vastaavat kansalliset parapähkinöitä koskevat enimmäismäärät. Siksi voidaan olettaa, että yhteisön enimmäismäärien voimaantulo 1.1.1999 ja aflatoksiinien voimassa olleiden kansallisten enimmäismäärien korvaaminen eivät vaikuta merkittävästi parapähkinöiden tuontiin yhteisöön edellisiin vuosiin verrattuna.

Komissio on siksi sitä mieltä, että käytettävissä olevan tiedon perusteella ei ole aiheellista peruuttaa asetusta (EY) N:o 1525/98.

4 ja 7. Komissio on täysin tietoinen parapähkinöiden tuotannon merkityksestä paikallisten tuottajien sosiaalisiin oloihin ja Amazonin sademetsien suojeluun. Komissiolla on parhaillaan käynnissä teknisiä yhteistyöohjelmia asianomaisten maiden, myös Brasilian kanssa. Niissä selvitetään, mitä teknistä ja rahoitusapua voidaan tarjota, jotta säilytetään parapähkinöiden tuotanto keinona suojella Amazonin sademetsien biologista monimuotoisuutta, vähennetään parapähkinöiden aflatoksiinipitoisuutta ja parannetaan paikallisten pienviljelijöiden sosiaalisia oloja. Nämä tavoitteet ovat kuitenkin toissijaisia verrattuna eurooppalaisten kuluttajien suojeluun aflatoksiinin aiheuttamilta vaaroilta kansanterveydelle.

(1) EYVL L 201, 17.7.1998.

(2) Reports of the Scientific Committee for Food, 35. sarja.

(3) International Agency for Research on Cancer.

(4) Brysselissä 18.19.9.1997 pidetyn elintarvikealan tiedekomitean 108. kokouksen pöytäkirja.

(5) 49. kokous, Rooma, 17.26.6.1997, Summary and Conclusions, liitteenä oleva jakso.

(6) ALINORM 99/12, Report of the Thirtieth Session of the Codex Committee on Food Additives and Contaminants, The Hague, The Netherlands, 9-13 March 1998, par. 64-72 and Appendix X.

(7) Komission asetus (EY) N:o 1566/1999, annettu 16 päivänä heinäkuuta 1999, tiettyjen elintarvikkeissa olevien vieraiden aineiden enimmäismäärien vahvistamisesta annetun komission asetuksen (EY) N:o 194/97 muuttamisesta (EYVL L 184, 17.7.1999, s. 17).

(8) EYVL L 201, 17.7.1998.