KIRJALLINEN KYSYMYS E-0935/02 esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle. Kuolleiden kuljettaminen rajojen yli EU:ssa.



Virallinen lehti nro 309 E , 12/12/2002 s. 0059 - 0060



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0935/02 esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle (9. huhtikuuta 2002) Aihe: Kuolleiden kuljettaminen rajojen yli EU:ssa Muussa kuin kotimaassaan kuolleiden henkilöiden kuljetukseen sovelletaan EU:ssa vuodelta 1937 peräisin olevaa Berliinin yleissopimusta ja Euroopan neuvoston vuonna 1973 laatimaa Strasbourgin yleissopimusta. Näihin sopimuksiin sisältyvät määräykset eivät kuitenkaan enää ole tarkoituksenmukaisia, koska ne edellyttävät rajatarkastusta ja koska niissä ei oteta huomioon eurooppalaisen talousalueen olemassaoloa. Lisäksi nämä määräykset aiheuttavat suuria lisäkustannuksia, mikä johtuu toisaalta sovellettavien muodollisuuksien yhtenäisyyden puutteesta ja toisaalta tietynlaisten tuotteiden (sinkillä vuorattu arkku) käyttöä koskevista vaatimuksista. Kuolleen omaisten on mahdoton ymmärtää, että ruumis voidaan kuljettaa esimerkiksi Wienistä Bregenziin (510 km) ilman sinkkiarkkua, kun taas kuljetettaessa ruumis Salzburgista Freilassingiin (10 km) tällaista arkkua on käytettävä. Vaatimusta ei voida pitävästi perustella hygienia- tai turvallisuussyillä. Kyse ei ole missään tapauksessa hautaamista koskeviin kansallisiin sääntöihin puuttumisesta, vaan ainoastaan pyrkimyksestä löytää yhtenäiset säännöt kuolleiden kuljetukselle maasta toiseen EU:ssa. Mihin toimiin Euroopan komissio aikoo ryhtyä, jotta kuolleiden henkilöiden kuljetukset rajojen yli eivät olisi vaikeampia kuin kuljetukset jäsenvaltion sisällä? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-0923/02, E-0935/02, E-1122/02 ja E-1133/02 (8. toukokuuta 2002) Komissio viittaa yhdistettyyn vastaukseen, jonka se antoi äskettäin esitettyihin kirjallisiin kysymyksiin E-0073/02 (esittäjä Cashman), E-0087/02 (esittäjä Muscardini), E-0210/02 (esittäjä Kauppi), E-0344/02 (esittäjä Korhola), E-0346/02 (esittäjä Matikainen-Kallström), E-0407/02 (esittäjä Thomas-Mauro) ja E-0679/02 (esittäjä Flemming)(1). Komission kanta on siis seuraava: Komissio myöntää, että toisessa jäsenvaltiossa kuolleen henkilön ruumiin siirtäminen kotijäsenvaltioon on vaikea ja arkaluontoinen asia, joka saattaa aiheuttaa suurta kärsimystä vainajan perheelle. Komissio on tietoinen joistakin yksittäistapauksista erityisesti koska viime aikoina on esitetty kirjallisia kysymyksiä tapauksista, joissa vainajan siirtäminen jäsenvaltiosta toiseen on ollut ongelmallista. Komissiolla ei kuitenkaan ole tietoja tai tilastoja, joista saisi yleiskuvan mahdollisesta ongelmasta ja sen laajuudesta. Tällaiset seikat herättävät mahdollisesti kysymyksiä, joista osa koskee yhteisön politiikan eri aloja, kuten liikennettä, terveyttä ja vapaata liikkuvuutta. Näyttää kuitenkin siltä, että yhteisöllä ei ole selkeää toimivaltaa, joka kattaa kaikki nämä aspektit. Ruumiiden kuljettamisesta määrätään kansainvälisessä Berliinin sopimuksessa (1937, nro 4391 Kansainliiton sopimussarja) ja Euroopan neuvoston syyskuussa 1973 tekemässä ruumiiden kuljettamista koskevassa sopimuksessa. Joka tapauksessa on muistettava, että vainajien kuljetusta sääntelevien jäsenvaltioiden on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti sovellettava kaikkia vaatimuksia syrjimättömällä tavalla. Myös kaikkien kansanterveyteen perustuvien poikkeusten on noudatettava tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Edellä esitetyn perusteella komissio seuraa asiaa tarkasti, muttei toistaiseksi aio ryhtyä erityisiin toimenpiteisiin. (1) EYVL C 160 E, 4.7.2002, s. 178.