FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/211

(2004/C 33 E/215)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2088/03

esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) komissiolle

(24. kesäkuuta 2003)

Aihe: Suomalaisen insinööritutkinnon tunnustaminen Virossa

Suomalaisilla insinööreillä on ollut käytännön vaikeuksia harjoittaa ammattiaan Virossa. Ammatin harjoittamisen vaikeus johtuu siitä, että tutkintonimikkeen saanti ei onnistu. Virossa ei ole elintä, jonka vastuulle kuuluu tutkintonimikkeiden myöntäminen. Tämä puute vaikeuttaa huomattavasti suomalaisten insinöörien työskentelyä Virossa.

EY:n perussopimuksen 39 artikla takaa työntekijöiden vapaan liikkuvuuden ja kieltää kaiken kansalaisuuteen perustuvan jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjinnän työsopimuksen tekemisessä, palkkauksessa sekä muissa työehdoissa. Mikäli toisen jäsenvaltion kansalaisten tutkintoja ei tunnusteta, tämä johtaa käytännössä syrjintään työmarkkinoilla.

Mitä komissio aikoo tehdä poistaakseen insinööreihin kohdistuvan kansalaisuuteen perustuvan välillisen syrjinnän Virossa?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(4. elokuuta 2003)

Virolla ei ole tällä hetkellä lakiin perustuvaa velvollisuutta tunnustaa insinööritutkintoja (tai Suomella velvollisuutta tunnustaa virolaista tutkintoa). Vaikka liittymissopimus on allekirjoitettu, velvollisuus syntyy vasta sopimuksen tullessa voimaan, mikä on suunniteltu tapahtuvaksi 1. toukokuuta 2004.

Jos insinööriammatti on säännelty Virossa, siihen sovelletaan vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettua neuvoston direktiiviä 89/48/ETY (1). Komission saamien tietojen mukaan mainittu ammatti ei ole kuitenkaan säännelty Virossa. Direktiivin periaatteena on, että henkilön ollessa pätevä harjoittamaan säänneltyä ammattia kotivaltiossaan vastaanottavan valtion on hyväksyttävä pätevyys ja sallittava hakijan harjoittaa kyseistä ammattia alueellaan yhtäläisin perustein paikallisesti koulutettujen ammatinharjoittajien kanssa.

Jos hakijan ammattipätevyydessä ja -kokemuksessa on kuitenkin olennaisia eroja vastaanottavassa valtiossa edellytettyihin verrattuna, vastaanottavan valtion viranomaiset voivat vaatia, että hakijalla on ennestään oltava neljän vuoden ammattikokemus tai että hakijaan sovelletaan korvaavaa menettelyä, jonka hän saa valita ja joka voi olla ohjattu harjoitteluaika tai kelpoisuuskoe (kts. direktiivin 1, 3 ja 4 artikla). Päätös on tehtävä neljän kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta, se on perusteltava ja voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi. Samat periaatteet koskevat palveluntarjontaa, vaikkakin päätös olisi tehtävä mitä pikimmin, jotta mainittujen palvelujen tarjoaminen ei estyisi tai tulisi mahdottomaksi.

Kun ammatti ei ole säännelty, kuten Viron tapauksessa, sen harjoittamiselle ei ole laissa säädettyjä vaatimuksia, eikä näin ollen ole tarpeen soveltaa tunnustamismekanismia. Joka tapauksessa komissio jatkaa sen valvomista, että kaikki ammattipätevyyden tunnustamista koskevat yhteisön direktiivit ja erityisesti direktiivi 89/48/ETY pannaan Virossa kaikilta osiltaan oikein täytäntöön.

Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta Euroopan yhteisöjen, niiden jäsenvaltioiden ja Viron välisen assosiaatiosopimuksen 36 artiklan mukaan syrjimättömyysperiaatetta sovelletaan jäsenvaltion kansalaisten, jotka ovat laillisessa työsuhteessa Viron alueella, työsuhde-, palkkaus- ja irtisanomisehtoihin. Arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemista tiedoista ei välttämättä seuraa, että suomalaisia insinöörejä syrjitään mainituissa asioissa.

(1) EYVL L 19, 24.1.1989.