KIRJALLINEN KYSYMYS E-1851/00

esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle

(9. kesäkuuta 2000)

Aihe: Vastavuoroisuus terveydenhuollossa

Voiko komissio kertoa, mikä on jäsenvaltioiden velvollisuuden tarjota terveydenhuoltopalveluja toisten jäsenvaltioiden kansallisille (olivatpa he sitten asukkaita tai turisteja) oikeusperusta? Voidaanko joidenkin valtioiden, kuten Belgian, kieltäytymistä tarjoamasta ilmaisia terveydenhuoltopalveluja muiden valtioiden asukkaille, elleivät nämä muiden maiden kansalaiset ole suorittaneet maksuja paikalliseen terveydenhuoltojärjestelmään, vaikka sen omia kansalaisia hoidetaan maksutta eräissä jäsenvaltioissa, pitää eräänlaisena syrjintänä tai vapaan liikkumisen esteenä, joka voitaisiin asettaa kyseenalaiseksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa?

Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus

(12. heinäkuuta 2000)

Komissio muistuttaa, että yhteisön oikeus antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden säätää vapaasti omista sosiaaliturva- ja terveydenhuoltojärjestelmistään.

Jäsenvaltioiden omasta toimivallasta seuraakin, että eri jäsenvaltioiden julkiset terveydenhuoltojärjestelmät poikkeavat huomattavasti toisistaan. Esimerkiksi tietyissä jäsenvaltioissa terveydenhuollon etuudet maksetaan suoraan ilman potilaan omaa rahoitusosuutta (erityisesti Saksassa ja Alankomaissa), kun taas toisissa jäsenvaltioissa potilas maksaa ensin itse etuudet ja lääkkeet ja saa sitten tiettyjen tariffien mukaisen korvauksen sairaskassalta (esimerkiksi Belgiassa ja Ranskassa). Jokainen jäsenvaltio voi myös vapaasti päättää alueellaan tarjottavista ja korvauskelpoisiksi luokiteltavista terveydenhuoltopalveluista ja -tuotteista.

Jäsenvaltioiden on kuitenkin tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava myös yhteisön oikeutta. Tässä yhteydessä on etenkin otettava huomioon sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1972 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 574/72(1), jossa sovitetaan yhteen jäsenvaltioiden lakisääteiset sosiaaliturvajärjestelmät ja pyritään siten takaaman tehokas suoja kaikille yhteisön alueella liikkuville henkilöille.

Edellä mainitulla asetuksella varmistetaan eritoten, että ne jäsenvaltioiden kansalaiset, jotka asuvat jossakin muussa kuin kotijäsenvaltiossaan, saavat kaikki samat oikeudet kuin asuinjäsenvaltion kansalaiset. Lisäksi kyseisessä asetuksessa määritellään, millä edellytyksin terveydenhuoltokustannukset korvataan, jos potilaan on saatava terveydenhuoltopalveluja oleskellessaan tilapäisesti jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, missä hänet on vakuutettu, tai jos potilas on nimenomaisesti hakeutunut toiseen jäsenvaltioon saadakseen siellä tiettyjä terveydenhuoltopalveluja. Kaikki yhteisön kansalaiset, jotka täyttävät yhteisön lainsäädännössä asetetut edellytykset ja osoittavat erityisesti olevansa oikeutettuja saamaan terveydenhuoltopalveluja jäsenvaltiossa, jossa he ovat vakuutettuja (osoituksena on tavallisesti kyseisen jäsenvaltion myöntämä E 111- tai E 112-lomake), ovat oikeutettuja saamaan oleskelujäsenvaltion lainsäädännön mukaan tarjottavia terveydenhuoltopalveluja sen jäsenvaltion kustannuksella, jossa he ovat vakuutettuja.

Belgian viranomaiset voivat siis vaatia, että kaikki Belgian valtion alueella terveydenhuoltopalveluja saavat potilaat maksavat kyseessä olevat terveydenhuoltomaksut, jotka korvataan sittemmin Belgian lainsäädännössä säädettyjen tariffien mukaisesti.

(1) EYVL L 74, 27.3.1972 Viimeisin konsolidoitu versio: 2 päivänä joulukuuta 1996 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 118/97 (EYVL L 28, 30.1.1997).