KIRJALLINEN KYSYMYS E-2361/99 esittäjä(t): Theresa Villiers (PPE-DE) komissiolle. Neuvoston direktiivi 96/29/Euratom.



Virallinen lehti nro 330 E , 21/11/2000 s. 0009 - 0010



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2361/99 esittäjä(t): Theresa Villiers (PPE-DE) komissiolle (13. joulukuuta 1999) Aihe: Neuvoston direktiivi 96/29/Euratom 1. Matala-aktiivisesta säteilystä aiheutuvia vaaroja koskeva neuvoston direktiivi 96/29/Euratom(1) sallii tiettyjen tuotteiden säteilyttämisen. Onko kuluttajilla ja/tai yrityksillä mitään mahdollisuutta varmistaa, mitkä tuotteet on säteilytetty ja mitkä eivät? Miten komissio määrittelee sen, mitkä tuotteet ovat vapaita säteilystä? 2. Matala-aktiivisesta säteilystä aiheutuvia vaaroja koskeva neuvoston direktiivi 96/29/Euratom sallii tiettyjen tuotteiden säteilyttämisen. Onko komissio ottanut huomioon vaarat, jotka johtuvat siitä, että kukin jäsenvaltio soveltaa erilaisia normeja matala-aktiivista säteilyä tuottaviin tuotteisiin, esimerkkeinä jätteiden, puolivalmisteiden ja valmiiden tuotteiden tuonti, päästöt ilmaan ja rajavesistöihin sekä lihan ja karjan tuonti merentakaisista maista, joiden normit eivät ole yhtä tiukat kuin EU:n normit? (1) EYVL L 159, 29.6.1996, s. 1. Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (17. tammikuuta 2000) Toukokuun 13. päivänä 1996 annetussa neuvoston direktiivissä N:o 96/29/Euratom määritellään perusturvallisuusnormit työntekijöiden ja väestön terveyden suojelemiseksi vaaroilta, jotka aiheutuvat ionisoivasta säteilystä. Direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä toukokuuhun 2000 mennessä. Se korvaa aikaisemmat normit, jotka määritellään neuvoston direktiivissä 80/836/Euratom, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 84/467/Euratom(1). Koska ensimmäiset normit annettiin vuonna 1959, tarkistuksia suoritetaan säännöllisesti, jotta lisääntyvä tietämys ionisoivan säteilyn vaikutuksista ja säteilysuojelun käytännön kokemuksista voitaisiin ottaa huomioon. Uudessa direktiivissä käsitellään kulutushyödykkeissä esiintyviä hyvin pieniä radioaktiivisuusmääriä yhtenäisemmin ja rajoittavammin kuin aikaisemmin. Vapautukseen oikeuttavat arvot, joita alhaisemmista lähteistä ei tarvitse tehdä ilmoitusta, ovat matalammat kuin aikaisemmin. Näin taataan se, että tällaisilla tuotteilla voidaan käydä vapaasti kauppaa. Väestön mahdollinen altistuminen vähäisille jäämille on merkityksettömän pientä. Perusturvallisuusnormit takaavat sen, että vapautukseen oikeuttavia arvoja koskeva lainsäädäntö on jäsenvaltioissa yhdenmukainen. Kierrätykseen ja uudelleenkäyttöön soveltuvien materiaalien osalta uudessa direktiivissä säädetään vapauttamisrajojen määrittelemistä koskevat perusteet. Jäsenvaltiot määrittelevät ne ottaen huomioon yhteisön ohjeet. Ilmaan ja vesistöihin kulkeutuvien päästöjen osalta jäsenvaltioiden tehtävä on määritellä päästörajat ja ottaa samalla huomioon väestöä koskeva annosraja. Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 37 artiklan perusteella jäsenvaltiot toimittavat kuitenkin komissiolle yleisiä tietoja jokaisesta radioaktiivisen jätteen käsittelyä koskevasta suunnitelmasta ja komissio antaa lausuntonsa siitä, onko todennäköistä, että suunnitelmalla on muiden jäsenvaltioiden ympäristöä koskevia vaikutuksia. Elintarvikkeiden osalta kolmansista maista peräisin olevien maataloustuotteiden tuontiedellytyksistä Ternobylin ydinvoimala-onnettomuuden jälkeen 22 päivänä maaliskuuta 1990 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 737/90(2) määritellään radioaktiivisuutta koskevat enimmäistasot kolmansista maista tuoduille tuotteille. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että näitä tasoja noudatetaan. (1) EYVL L 265, 5.10.1984. (2) EYVL L 82, 29.3.1990.