ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Komissio jatkaa tutkimuksiaan ja pitää edelleen yhteyttä alan harjoittajiin valvoakseen asetuksen 11 artiklasta johtuvaa tilannetta, sen jälkeen kun siirtymäkausi on mennyt umpeen 1. lokakuuta 2003. Jos komissio saa tietää uusien sääntöjen väärinkäytöstä tai niitä rikkovista toimista, se ryhtyy tarvittaviin toimenpiteisiin. Jos on tarpeellista, se ottaa yhteyttä kyseisiin osapuoliin. Komissio haluaisi korostaa tässä yhteydessä, ettei se aio kumota tai etenkään jättää soveltamatta asetusta (EY) N:o 1400/2002 tai peruuttaa poikkeuksesta johtuvaa etua. Peruutuksen tai soveltamatta jättämisen edellytyksistä säädetään asetuksen 6 ja 7 artiklassa, ja komission mielestä ne eivät täyty. Komissio kiinnittäisi lisäksi arvoisan parlamentin jäsenen huomion siihen, että jos asetus (EY) N:o 1400/2002 kumottaisiin, yleistä vertikaalisiin rajoituksiin liittyvää ryhmäpoikkeusta, josta säädetään EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22 päivänä joulukuuta 1999 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2790/1999 (3), sovellettaisiin automaattisesti moottoriajoneuvojen myyntiin ja korjaamiseen. Jälleenmyyjille tai korjaamoille tämä asetus tarjoaa vähemmän suojatoimenpiteitä kuin asetus (EY) N:o 1400/2002. Siinä ei esimerkiksi säädetä vähimmäismääräyksiä irtisanomisajoista jälleenmyyntisopimuksien määrittelemiseksi, eikä se salli halukkaiden jälleenmyyjien tehdä huoltoja ja korjauksia alihankintana. Samoin sen perusteella valmistajat pystyisivät tehokkaasti estämään jälleenmyyjiä myymästä kilpailevien toimittajien tuotemerkkejä, eikä siinä säädetä itsenäisille korjaamoille mahdollisuutta teknisiin tietoihin, joita he tarvitsevat korjatakseen tämän päivän ajoneuvoja tehokkaasti ja turvallisesti. Jos asetusta (EY) N:o 1400/2002 tai asetusta (EY) N:o 2790/1999 ei sovellettaisi ajoneuvoalaan, jälleenmyyjillä, valmistajilla ja korjaamoilla olisi vähemmän oikeusvarmuutta siitä, noudattavatko heidän sopimuksensa kilpailusääntöjä. Komissio uskoo tämän takia, että ryhmäpoikkeus on paras vaihtoehto, ja on ymmärtänyt, että suurin osa asianosaisista on samaa mieltä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 65/229

(2004/C 65 E/244)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-2836/03

esittäjä(t): Ulla Sandbæk (EDD) komissiolle

(18. syyskuuta 2003)

Aihe: HI-virus ja komission tuki kohtuuhintaisten mikrobilääkkeiden kehittämiselle

Koska naisten ja tyttöjen HI-virusinfektioiden määrä kasvaa hälyttävästi, tarvitaan ilmiselvästi naisille tarkoitettu HI-virustartuntojen ehkäisykeino. Voiko komissio kertoa uusimmat tiedot siitä, kuinka paljon se antaa eri välineiden kautta tukea turvallisten, tehokkaiden ja kohtuuhintaisten mikrobilääkkeiden kehittämiselle?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(16. lokakuuta 2003)

Tutkimuksen ja teknologian kehittämisen kuudennen puiteohjelman (2002—2006) ensisijaiseen aihealueeseen ”Biotieteet, genomitutkimus ja terveysalan bioteknologia” sisältyy toimenpidekokonaisuus, jossa keskitytään merkittävimpien köyhyyteen liittyvien tarttuvien tautien torjuntaan.

Toimenpidekokonaisuuden kahden pilarin kautta tuetaan mikrobisidien tutkimusta.

Tarkoituksena on ensinnäkin tukea vakiomuotoisissa tarjouspyyntömenettelyissä valittuja hankkeita kahden uuden välineen eli huippuosaamisen verkostojen ja integroitujen hankkeiden avulla. Kahta mikrobisideja koskevaa yhdennettyä hanketta arvioitiin ensimmäisessä tarjouspyyntömenettelyssä, ja niistä neuvotellaan parhaillaan komission kanssa. Hankkeet on suunniteltu viisivuotisiksi, ja niissä on tarkoitus kehittää toisen sukupolven mikrobisideja. Ensimmäisessä hankkeessa on tarkoitus luoda kehitysympäristö, joka mahdollistaa ehdokkaiden valitsemisen useiden mahdollisesti tehokkaiden vaikuttavien aineiden joukosta.

Toisessa hankkeessa sovelletaan tiettyä lähestymistapaa uusien mikrobisidiluokkien käyttämiseksi ensimmäisen vaiheen kliinisissä tutkimuksissa.

Ihmisen HI-viruksen (immuunikato) mikrobisidien merkittävimmät eurooppalaiset asiantuntijat ovat mukana näissä hankkeissa. Euroopalla on vahva strateginen asema näiden kahden lähestymistavan yhtenäisyyden ja täydentävyyden ansiosta.

Lisäksi jäsenvaltiot ja Norja ovat juuri käynnistäneet yhteisen ohjelman nimeltä Kliinisiä tutkimuksia koskevan Euroopan maiden ja kehitysmaiden yhteiskumppanuus (EDCTP), jonka tarkoituksena on kehittää Euroopan ja kehitysmaiden pitkäaikaisen yhteistyön yhteydessä uusia kliinisiä toimenpiteitä HI-viruksen/aidsin, malarian ja tuberkuloosin torjumiseksi ja hoitamiseksi. Tulevaisuudessa HI-viruksen mikrobisidien kliinisiä tutkimuksia voidaan tehdä Afrikassa EDCTP-ohjelman kautta. Yhteisön kansanterveysohjelman toimilla ei tueta, eikä niillä ole tarkoitus tukea, lääkkeiden kehittämistä.
4.

Vaikuttaa siltä, että olisi tehtävä ero seuraavien kolmen mahdollisuuden välillä: a) Kyseinen EU-kansalainen on sen jäsenvaltion alueella, jonka kansalainen hän on. Useimmat jäsenvaltiot eivät luovuta kansalaisiaan Yhdysvaltoihin, ja komission tietojen mukaan vain yksi jäsenvaltio tekee niin sillä edellytyksellä, että henkilö palautetaan tuomion antamisen jälkeen tuomion täytäntöönpanoa varten kotimaahansa. Tarvittaessa rangaistus mukautetaan kyseisen jäsenvaltion vaatimuksiin. b) Kyseinen EU-kansalainen on sellaisen jäsenvaltion alueella, jonka kansalainen hän ei ole, tai EU:n ulkopuolisessa maassa. Tässä tapauksessa ei ole estettä Yhdysvaltoihin luovuttamiselle kansalaisuuden perusteella, mutta luovutuksesta saatetaan kieltäytyä muilla perusteilla, erityisesti sovellettavan kahdenvälisen luovutussopimuksen nojalla. Jos Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välinen luovutusta koskeva sopimus tulee voimaan, sopimuksessa määrätyt perusteet kiellolle olisi myös otettava huomioon. c) Kyseinen EU-kansalainen on Yhdysvaltojen alueella. Tässä tapauksessa on varsin epätodennäköistä, että hänet palautettaisiin oikeudenkäyntiä varten jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 65/109

(2004/C 65 E/121)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2003/03

esittäjä(t): Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) komissiolle

(16. kesäkuuta 2003)

Aihe: Euroseteleiden vapaa liikkuvuus

Euroseteleiden liikkuvuus on joutunut jo hyvin varhaisesta vaiheesta lähtien hankaluuksiin. Vaikeuksia kylläkin odotettiin, mutta ne ovat silti kiusallisia ja huolestuttavia, koska tiettyjen, etenkin sadan euron ja sitä isompien setelien, liikkuvuutta rajoitetaan.

Liikkeissä löytää usein kyltin, jossa kieltäydytään vastaanottamasta sadan euron ja sitä isompia seteleitä.

Voiko komissio kertoa, onko olemassa säännöksiä, jotka koskevat mahdollisuutta olla hyväksymättä tietynkokoisia euroseteleitä? Entä onko palvelua maksavilla kuluttajilla mahdollisuutta turvautua oikeuslaitokseen vastustaakseen määräyksiä, joilla rajoitetaan tietynkokoisten euroseteleiden liikkuvuutta?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(23. heinäkuuta 2003)

EY:n perustamissopimuksen 106 artiklan 1 kohdan kolmannen virkkeen sekä euron käyttöönotosta 3 päivänä toukokuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 974/98 (1) 10 artiklan mukaisesti kaikenarvoisilla euroseteleillä on laillisen maksuvälineen asema. Vaikka kyseisessä asetuksessa säädetään lisärajoitus siihen, kuinka paljon kolikoita on velvollisuus kerralla hyväksyä (11 artikla), vastaavia seteleihin liittyviä määräyksiä ei ole. Seteleiden yksikköarvot eritellään Euroopan keskuspankin (EKP) neuvoston tekemässä päätöksessä. Laillisen maksuvälineen käsitettä ei määritellä yhteisön lainsäädännössä, vaan se perustuu kansallisiin sääntöihin ja käytäntöihin.

Yhteisön lainsäädännössä ei säädetä valitusmenettelystä, jota voisi käyttää, jos tietynarvoista seteliä ei hyväksytä. Jäsenvaltioissa saatetaan soveltaa erilaisia oikeudellisia säännöksiä paikallisen rahalainsäädännön ja yksityisoikeuden mukaisesti.

(1) EYVL L 139, 11.5.1998.
3.

Jäsenvaltioiden EU:n rahastojen hallinnointiin soveltamat valvontajärjestelmät vaihtelevat niissä voimassa olevien perustuslakien ja eri hallintotasojen välisen toimivaltajaon mukaan. Osassa jäsenvaltioita vastuu voi olla ministereillä. Toisissa jäsenvaltioissa ministereillä ei ole lakisääteisiä oikeuksia EU:n varojen alueelliseen valvontaan tai nämä oikeudet ovat rajalliset. Joka tapauksessa sovellettavassa asetuksessa säädetään toimenpiteistä, jotka jäsenvaltioiden on toteutettava tukien valvonnan alalla [ks. erityisesti 21 päivänä kesäkuuta 1999 rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (1) 38 artikla ja 2 päivänä maaliskuuta 2001 neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä rakennerahastoista myönnettävän tuen hallinto- ja valvontajärjestelmien osalta annettu komission asetus (EY) N:o 438/2001 (2)].
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/511

(2004/C 78 E/0532)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3289/03

esittäjä(t): Ilda Figueiredo (GUE/NGL) komissiolle

(5. marraskuuta 2003)

Aihe: Pohjanmerellä työskentelevät portugalilaiset työntekijät vailla oikeuksia

Pohjanmerellä, Alankomaiden aluevesillä työskentelee muiden muassa useita portugalilaisia. Jotkut heistä ovat olleet alankomaalaisen Catering Logistics Management -yhtiön palveluksessa jo yli kymmenen vuotta ilman, että heillä on samoja oikeuksia kuin paikallisilla työntekijöillä.

Syrjintää on perusteltu sillä, että työntekijät asuvat virallisesti Portugalissa ja ovat työssä kaksi viikkoa kerrallaan.

Tällaista perustelua ei voida hyväksyä. Alankomaalainen yhtiö ei maksa näille työntekijöille sosiaaliturvaa eikä matkoja. Työntekijöillä ei myöskään ole mitään sosiaalisia oikeuksia (esim. perhelisiä, työttömyyskorvauksia, korvauksia työtapaturmista jne.).

Alankomaat on Euroopan unionin jäsenvaltio. Miten on mahdollista, että alankomaalaisessa yrityksessä rikotaan työntekijöiden perusoikeuksia?

Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä tämän asiaintilan korjaamiseksi?

Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus

(4. joulukuuta 2003)

Komissio toteaa aluksi seuraavaa: asetuksella (ETY) N:o 1408/71 (1) sovitetaan yhteen jäsenvaltioiden kansalliset sosiaaliturvajärjestelmät, jotta unionin alueella liikkuvien henkilöiden oikeus sosiaaliturvaan voitaisiin varmistaa parhaalla mahdollisella tavalla. Asetuksessa on joukko sääntöjä, joissa määrätään, mitä lainsäädäntöä sovelletaan tilanteissa, joissa on osapuolina vähintään kaksi jäsenvaltiota. Kyseessä olevat säännöt ovat velvoittavia, eikä vakuutettu voi niiden perusteella valita omaan tapaukseensa sovellettavaa sosiaaliturvalainsäädäntöä.

Jotta komissio voisi määrätä, mitä lainsäädäntöä asiassa on sovellettava, se aikoo pyytää Alankomaiden viranomaisilta selvitystä voidakseen varmistua, onko tässä yhteydessä kyse palvelujen tarjoamisen vuoksi toiseen jäsenvaltioon lähetyistä työntekijöistä ja onko yhteisön lainsäädännön vaatimuksia noudatettu.

(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä, EYVL L 149, 5.7.1971.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/835

(2004/C 78 E/0888)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3614/03

esittäjä(t): Esko Seppänen (GUE/NGL) komissiolle

(5. joulukuuta 2003)

Aihe: Makeiden pihlajanmarjojen viljely

Maataloustuet ovat komission yksinomaisessa toimivallassa. Sen johdosta kysyn, ovatko komission mielestä jäsenvaltion viranomaiset menetelleet oikein, kun maataloustukia ei jaeta kaikille viljelijöille samoin perustein vaan riippuen heidän asuinpaikastaan. Suomen viranomaiset eivät ole myöntäneet asianmukaisia tukia viljelijälle, joka viljelee makeita pihlajanmarjoja viranomaisten mielestä ”väärässä” osassa maata eli alueella, joka ei ole marjanviljelyaluetta. Mikä on komission tulkinta siitä, onko makeaksi jalostettu pihlajanmarja marja vai hedelmä?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(29. tammikuuta 2004)

Jäsenvaltiot voivat painopisteidensä mukaisesti päättää myöntää kansallisia maataloustukia haluamilleen viljelykasveille. Niiden on kuitenkin varmistettava, että tällaiset kansalliset tuet ovat yhteisölainsäädännön mukaisia. Tähän saakka se on merkinnyt sitä, että komissio on tutkinut ennalta jäsenvaltioiden suunnittelemat tuet niiden yhteisölainsäädännönmukaisuuden tarkastamiseksi maatalousalan valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen (1) mukaisesti. Komissio on juuri hyväksynyt yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) uudistukseen sisältyvän maatalouden valtiontukien ryhmäpoikkeuksia koskevan uuden asetuksen (2). Tämän uuden asetuksen nojalla jäsenvaltiot voivat myöntää eri tyyppisiä maatalouden valtiontukia tarvitsematta pyytää komission etukäteishyväksyntää. Ryhmäpoikkeusmenettelyä käyttäen on mahdollista nopeuttaa maatalouden valtiontukien täytäntöönpanoa ja helpottaa ympäristönsuojelua, eläinten hyvinvointia ja maatalousalan hygieniaoloja koskevien vaatimusten tiukentamiseen pyrkivien kansallisten ohjelmien soveltamista.

Koska arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemia toimenpiteitä koskevat täsmälliset ja yksityiskohtaiset tiedot puuttuvat, komissio ei voi ottaa kantaa niiden yhteisölainsäädännön mukaisuuteen.

Mitä tulee kysymykseen siitä, ovatko pihlajan (Sorbus aucuparia) hedelmät, pihlajanmarjat, hedelmiä vaiko marjoja, komissio katsoo, että ne ovat hedelmiä ja niin muodoin siis marjoja. Jo määritelmänsä mukaisesti marjat ovat hedelmiä.

(1) EYVL C 28, 1.2.2000.

(2) Komission asetus (EY) N:o 1/2004, annettu 23 päivänä joulukuuta 2003, EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävään valtiontukeen, EUVL L 1, 3.1.2004.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/96

(2004/C 84 E/0125)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3778/03

esittäjä(t): Jürgen Zimmerling (PPE-DE) komissiolle

(11. joulukuuta 2003)

Aihe: Henkilökohtaisten oikeuksien suojelu

Henkilökohtaisten oikeuksien suojelu vaihtelee paljon unionin jäsenvaltioissa. Esimerkiksi joissakin jäsenvaltioissa on yksityisyyden suojaa loukkaavan ilmaisun todistustaakka sillä oikeushenkilöllä tai yksityisellä henkilöllä, joka on esittänyt kyseisen ilmaisun, toisissa jäsenvaltioissa asia ei ole näin. Joissakin jäsenvaltioissa jää yksityisyyden suoja esimerkiksi merkittävien henkilöiden osalta melkein kokonaan painovapauden varjoon (tällainen tapaus on parhaillaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltävänä).

Onko komission mukaan tarpeellista antaa kaikkia jäsenvaltioita koskeva ehdotus henkilökohtaisten oikeuksien riittävästä suojasta? Katsooko komissio, että on järkevää ehdottaa — sopimuksenulkoisista velvoitteista annetun asetusehdotuksen 7 artiklan perusteella — säännöksiä, joissa henkilökohtaisten oikeuksien rikkomisesta säädetään kohtuullinen sakko?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(30. tammikuuta 2004)

Komissio yhtyy arvoisan parlamentin jäsenen analyysiin, jossa painotetaan eroavaisuuksia aineellista yksityisoikeutta koskevassa jäsenvaltioiden lainsäädännösssä henkilöllisyyttä koskevien loukkausten ja intimiteettisuojan osalta.

Komissio ei tällä hetkellä suunnittele siviilioikeudellista vastuuta koskevan jäsenvaltioiden aineellisen oikeuden yhdenmukaistamista henkilöllisyyteen liittyvien oikeuksien osalta. Tämä aihe, joka koskee etenkin aineetonta vahinkoa, jota tuomioistuin arvioi erityisesti oikeuspaikan sosiaalis-taloudellisen taustan perusteella. Sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavaa oikeutta koskevasta komission Rooma II -ehdotuksesta neuvostossa käytävät keskustelut osoittavat lisäksi, että kaikki painovapauden alaa koskevat yhteisöaloitteet ovat hyvin arkaluontoisia, koska ne ovat tiiviissä yhteydessä jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten perusteisiin ja perustuslakien periaatteisiin.

Vaikka Rooma II -aloitteella ei pyritä lähentämään jäsenvaltioiden aineellista oikeutta, sillä kuitenkin pyritään toteuttamaan suurempi tasavertaisuus niiden uhrien kesken, joiden persoonaa on loukattu. Siinä säädetään saman oikeuden soveltamisesta riippumatta siitä, missä jäsenvaltiossa asia saatetaan tuomioistuinten käsiteltäväksi. Kyseisen aloitteen tarkoituksena on myös parantaa uhrien oikeudellisen aseman ennustettavuutta rajat ylittävissä riita-asioissa.
2.ja 3.

Komissio on tietoinen siitä, että eräiden jäsenvaltioiden tulliviranomaiset ovat luokitelleet suuria määriä yhteisöön tuotua siipikarjanlihaa nimikkeeseen 0210 kuuluvaksi suolatuksi lihaksi, vaikka kyseessä on ollut jäädytetty siipikarjan liha, johon ei ole lisätty sen säilyvyyden varmistamiseksi riittävää määrää suolaa. Tällainen liha kuuluukin nimikkeeseen 0207 (”jäädytetty siipikarjanliha”) yksinkertaisesti siitä syystä, että ainoastaan lihan jäädyttäminen varmistaa sen pitkäaikaisen säilyvyyden. Koska näiden kahden nimikkeen tullien välinen ero on hyvin suuri ja tuotantokustannukset ovat eräissä kolmansissa maissa huomattavasti pienemmät kuin Euroopassa, tästä käytännöstä on aiheutunut suurta haittaa eurooppalaisille siipikarjankasvattajille. Koska luokittelusääntöjä tulkittiin eri tavoin, komissio ryhtyi heinäkuussa 2002 tarvittaviin oikeudellisiin toimenpiteisiin antamalla asetuksen (EY) N:o 1223/2002 (1), jossa tämäntyyppinen liha luokitellaan nimikkeeseen 0207 jäädytettynä siipikarjanlihana, ja tekemällä 31. tammikuuta 2003 päätöksen 2003/97/EY (2), jossa edellytetään Saksan tulliviranomaisten antamien sitovien tariffitietojen kumoamista, koska nämä tuotteet oli luokiteltu nimikkeeseen 0210 kuuluvaksi suolatuksi lihaksi. Komissio vakuuttaa parlamentin jäsenelle, että toimivaltaiset yksiköt seuraavat tätä tapausta jatkuvasti ja että kaikki tarvittavat toimenpiteet toteutetaan, jos jo toteutetut toimenpiteet eivät osoitu riittäviksi tariffiin luokittelun moitteettoman ja yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi joko asetuksin tai muutamalla voimassa olevia oikeudellisia huomautuksia.
4.

Lisäksi tutkimuksen, teknologisen kehittämisen ja esittelyn kuudennen erityisohjelman ensisijaisessa aihealueessa 1 painotetaan lasten terveyden merkitystä. Aihealueeseen kuuluvalla työllä edistetään ja ylläpidetään monitieteellistä perustutkimusta, jonka tarkoituksena on hyödyntää mahdollisimman tehokkaasti genomitietoa ihmisten terveyttä koskevien sovellusten tukemiseksi. Eurooppalaisen tutkimusalueen integrointiin ja lujittamiseen tähtäävässä tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn erityisohjelmassa 2002—2006 todetaan, että ”että lastentauteihin ja niihin liittyviin hoitoihin on kiinnitettävä asianmukaista huomiota”. Osa tämän ensisijaisen aihealueen työohjelman aiheista on selkeästi omistettu lapsille, kuten esimerkiksi ”lastenlääkkeet” ja ”harvinaiset autoimmuunisairaudet: geeneistä yksilökeskeisem-pään lääketieteeseen” sekä lastentaudit. Vaikka kaikissa aiheissa ei selkeästi mainitakaan lapsia, rahoitettavaksi valittavat ehdotukset voivat silti keskittyä lasten terveyteen tai sisältää osia, joissa käsitellään lasten terveyttä. Näin ollen voidaan toivoa, että hankkeiden tuloksista on suoraa hyötyä lapsille. Esimerkiksi sairauden mekanismien ymmärtäminen, uusien taudinmääritysvälineiden ja uusien parantavien aineiden kehittäminen hyödyttää lapsia. Kansanterveysohjelman osalta voidaan todeta, että hankkeita voidaan tukea myös niiden kansanterveyteen vaikuttavien lääketieteellisten näkökohtien perusteella. Ensisijaiset kohdealueet ja erityiset tutkimuskohteet nimetään vuosittaisessa toimintasuunnitelmassa.
3.

Komissio noudattaa Tacis-asetuksessa N:o 99/2000 määriteltyä strategiaa, jossa mainitaan yhdeksi painopisteeksi ydinturvallisuuden parantaminen, johon sisältyy ”käytettyä ydinpolttoainetta, laitosten käytöstäpoistoa ja ydinjätteiden käsittelyä koskevien strategioiden kehittämisen ja täytäntöönpanon tukeminen, Luoteis-Venäjä mukaan lukien, laajemman kansainvälisen yhteistyön puitteissa”. Kohdassa 1 mainittujen Tšernobyliä koskevien hankkeiden lisäksi Tacis-ohjelmasta rahoitetaan hankkeita, joiden tavoitteena on selvittää ydinjätteen käsittelyyn liittyviä ongelmia Luoteis-Venäjällä. Esimerkiksi komissio: — ottaa osaa Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin hallinnoimaan Pohjoisen ulottuvuuden ympäristörahastoon, jossa Tacis-ohjelman rahoitusosuus on 40 miljoonaa euroa, ja — rahoittaa esimerkiksi Lepse-hanketta, jossa tarkoituksena on poistaa kyseiseen alukseen varastoituna oleva, jäänmurtajista peräisin oleva käytetty ydinpolttoaine. Vuosina 1998—1999 suoritettiin joitakin ennakkovalmisteluja (noin 2 miljoonalla eurolla). Tukea on tarkoitus jatkaa siihen asti, kunnes polttoainetyhjennys on saatu päätökseen. Kazakstanissa Tacis-ohjelman puitteissa on määrä toteuttaa kaksivaiheinen hanke, jonka kohteena ovat ydinjäteongelmat Semipalatinskin ydinkoealueella, jossa tehtiin vuosina 1949—1989 yhteensä yli 460 ydinkoetta. Vuoden 2003 vuosiohjelmasta tähän hankkeeseen on varattu 1 miljoona euroa. Lisäksi vuosia 2004—2006 koskevasta monivuotisesta tavoiteohjelmasta on varattu käytettäväksi enintään 4 miljoonaa euroa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/35

(2004/C 88 E/0038)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1497/03

esittäjä(t): Glyn Ford (PSE) komissiolle

(5. toukokuuta 2003)

Aihe: EU:n omaisuuden tuhoaminen Palestiinassa

EU:n rahoittamia perusrakenteita on tuhoutunut tai vaurioitunut Palestiinassa jatkuvien selkkauksien vuoksi. Mikä on niiden tämänhetkinen tilanne?

Christopher Pattenin komission puolesta antama vastaus

(23. kesäkuuta 2003)

Unionin puheenjohtajavaltion pyynnöstä komissio laati alustavan listan EU-rahoitteisista (komissio ja jäsenvaltiot) hankkeista, joita Israeiin sotajoukot ovat tuhonneet tai vahingoittaneet. Komission Jerusalemin toimisto päivittää säännöllisesti tuhoutuneiden hankkeiden listaa yhdessä jäsenvaltioita Jerusalemissa ja Ramallahissa edustavien toimistojen kanssa. Paikallisten olosuhteiden vuoksi tämä tehtävä on ollut vaikea toteuttaa. Viimeksi lista päivitettiin 14. joulukuuta 2002, jolloin vahinkojen kokonaisarvo oli 24 014 000 euroa. Noin neljännes tästä summasta on yhteisön rahoittamaa ja loput jäsenvaltioiden rahoittamaa.

Laskelmiin sisältyy vain aineellisen infrastruktuurin korvaamisesta aiheutuvat kustannukset (rakennukset ja varustelu) eikä niihin sisälly epäsuoria menetyksiä kuten hankkeiden viivästymisiä tai keskeytymisiä. Lisäksi lista ei ota huomioon lukuisia EU-rahoitteisia hankkeita, jotka eivät kykene toimimaan kunnolla Israelin sotatoimien vuoksi. Tähän lukeutuu esimerkiksi pääsy Gazan eurooppalaiseen sairaalaan tai infrastruktuuriin liittyvien hankkeiden viivästyminen (raaka-aineiden saannin vaikeutumisen vuoksi).

Tästä aiheesta on useaan otteeseen keskusteltu Israelin viranomaisten kanssa. Unionin puheenjohtajavaltio on nostanut asian esille tammikuussa 2002, ja aihetta on käsitelty myös assosiaationeuvostossa Israelin kanssa 21. lokakuuta 2002.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/162

(2004/C 78 E/0166)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2755/03

esittäjä(t): Glyn Ford (PSE) komissiolle

(15. syyskuuta 2003)

Aihe: Kansalaisuuden merkitseminen ajokorttiin

Vaalipiiriini kuuluva, Lounais-Englannissa asuva henkilö sai juuri uuden ajokortin. Siihen on merkitty ajokortin haltijan syntymäpaikka, tässä tapauksessa Irlanti. Kyseinen henkilö on huolissaan asiasta, koska hän on kokenut kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koko ikänsä, erityisesti 1970-luvulla, jolloin monet Englannissa elävät irlantilaiset joutuivat kärsimään heihin kohdistuvista ennakkoluuloista niin työssä kuin monissa muissakin arkielämän tilanteissa.

Kyseinen henkilö on ylpeä irlantilaisesta syntyperästään, mutta välttyäkseen mahdolliselta syrjinnältä tulevaisuudessa hän haluaisi ajokorttiinsa mieluummin merkinnän Euroopan unionin kansalaisuudesta. Millä keinoin komissio voi suojella Euroopan unionin kansalaisia edellä kuvatun kaltaisissa tilanteissa? Onko komissiolla suunnitelmia ajokorttia koskevien säännöksien tarkistamiseksi?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(27. lokakuuta 2003)

Yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY (1) mukaan ajokortissa mainitaan haltijan syntymäaika ja -paikka. Nämä merkinnät ovat välttämättömiä, jotta viranomaiset pystyvät tunnistamaan ajokortin haltijan varsinkin lainvalvonnan yhteydessä. Komissio ei aio ehdottaa tämän säännöksen muuttamista.

(1) EYVL L 237, 24.8.1991.