KIRJALLINEN KYSYMYS E-2752/01

esittäjä(t): Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) komissiolle

(9. lokakuuta 2001)

Aihe: Tuontiautojen pakokaasutesteistä aiheutuvat kustannukset

Noin viisisataa autojen yksityistä maahantuojaa on erään yhtiön välityksellä nostanut (syyskuussa 2000) kanteen Ruotsin valtiota vastaan ja vaatii miljoonakorvauksia. Maahantuojien oli maksettava pakokaasutesteistä jopa 12 600 kruunua, vaikka maksu ei EU-sääntöjen mukaan saisi ylittää 900 kruunua.

Mitä mieltä komissio on yksityisesti maahan tuotujen autojen pakokaasutestejä koskevista säännöistä? Ovatko yksityiset autojen maahantuojat oikeassa siinä, että he joutuvat maksamaan kohtuuttomia maksuja?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(26. marraskuuta 2001)

Moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen katsastusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin mukaan moottoriajoneuvot on katsastettava kaikissa jäsenvaltioissa neljän vuoden kuluttua auton käyttöönottopäivästä(1), ja siitä lähtien kahden vuoden välein. Jäsenvaltio voi noudattaa siellä rekisteröityjen moottoriajoneuvojen osalta osalta tiukempiakin sääntöjä, ja noin puolet jäsenvaltioista edellyttää auton testausta mainittua useammin tai direktiivissä säädettyä vähimmäisaikaa aiemmin. Katsastus sisältää ajoneuvon pakokaasutestin, sekä esimerkiksi jarrujen ja valojen testauksen.

Direktiivissä vahvistetuissa vähimmäisstandardeissa taataan vapaa liikkuvuus, jonka mukaan jäsenvaltiossa ohjeiden mukaisesti katsastettu ajoneuvo voi liikkua yhteisössä ja sen ulkopuolella. Koska kyse on kuitenkin vähimmäisstandardeista ja jäsenvaltio voi vaatia tiukempia sääntöjä sen alueella rekisteröidyille ajoneuvoille, jäsenvaltio asettaa rekisteröinnin edellytykseksi sen, että ajoneuvo hyväksytään kyseisen jäsenvaltion katsastuksessa. Näin ollen auto, jolla on voimassa oleva, esimerkiksi saksalaiselta tai ranskalaiselta katsastusviranomaiselta saatu katsastustodistus, pitäisi katsastaa uudelleen Ruotsissa. Vastaavasti Ruotsilla on oikeus vaatia, että auto on katsastettava (direktiivissä 96/96/EY esitettyjen ehtojen mukaisesti) ennen sen rekisteröintiä Ruotsissa.

Ruotsilla ei ole oikeutta edellyttää mitään muita katsastustoimia kuin niitä, joita se vaatii Ruotsissa rekisteröidyiltä autoilta. Jos Ruotsissa auton ensimmäinen katsastus on kolmen vuoden kuluttua sen käyttöönottopäivästä (direktiivissä 96/96/EY vähimmäisvaatimus on neljä vuotta), Ruotsi voi asettaa uudelleen rekisteröinnin edellytykseksi kolmen vuoden vähimmäismääräajan. Lain mukaan Ruotsi ei voi kuitenkaan katsastuttaa muiden jäsenvaltioiden autoja (jotka on tyyppihyväksytty yhteisön lainsäädännössä) Ruotsissa rekisteröityjä ajoneuvoja tiheämmin: tällainen aiheuttaisi kilpailun vääristymistä.

Koska asiaa koskevia säännöksiä ei ole yhdenmukaistettu riittävästi, yhteisöjen tuomioistuin täsmensi oikeuskäytännössään edellytyksiä, joiden perusteella jäsenvaltiot voivat hyväksyä muista jäsenvaltioista lähtöisin olevat ja niissä tyyppihyväksytyt ja rekisteröidyt ajoneuvot; tätä täsmennystä voidaan pitää EY:n perustamissopimuksen 2830 artiklan (entisen 3036 artiklan) mukaisena. Tuomioistuimen mukaan kyseiseen tarkastusmenettelyyn ei saa sisältyä kohtuuttomia kuluja.(2) Komissio ei voi kuitenkaan arvioida parlamentin jäsenen kysymyksen sisältämien tietojen pohjalta niitä erityisiä olosuhteita, joissa jotkut noin 500 mainitusta yksityishenkilöstä ovat joutuneet maksamaan jopa 12 600 kruunua.

Jos lopuksi voidaan osoittaa, että pakokaasutestin sisältävää katsastusta varten vaadittu summa syrjii maahan tuotuja autoja verrattuina maassa rekisteröityihin muihin samanlaisiin tai kilpaileviin automerkkeihin nähden, tällöin olisi sovellettava EY:n perustamissopimuksen 90 artiklaa (entinen 95 artikla), jossa kielletään verotuksellinen syrjintä. Tällainen syrjintä on tutkittava komission hallussa olevien tietojen perusteella.

(1) EYVL L 46, 17.2.1997.

(2) Katso erityisesti asiassa 406/85 (Gofette ja Gilliard) annettu tuomio, oikeustapauskokoelma 1987, s. 2525.