FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/405

(2004/C 78 E/0427)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2407/03

esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle

(21. heinäkuuta 2003)

Aihe: Moottoriajoneuvovakuutus

Belgian vakuutusasioista vastuussa oleva oikeusasiamies esitti vuosikertomuksensa 19. kesäkuuta 2003. Sen mukaan sopimuksia sanottiin niin paljon irti, ja irtisanomisia perusteltiin selkeästi niin harvoin, että herää kysymys, rikkooko vakuutusyritys lakia, sillä se houkuttelee asiakasta tekemään sopimuksen ja sanoo sen sitten ilman perusteluja irti. Vakuutuksen antajat voivat sanoa sopimuksen irti joka vuosi, jos he vain ilmoittavat siitä määräajassa.

Näiden tietojen mukaan vaikuttaa siltä, että vakuutuksen antajat voivat kieltäytyä antamasta onnettomuuteen joutuneille asiakkailleen muita vakuutuksia kuin pakollisen vahinkovastuuvakuutuksen silloinkin, kun nämä eivät olleet vastuussa onnettomuudesta, tai osallisena ei ollut kolmatta osapuolta.

Jakaako komissio sen käsityksen, että vakuutuksen antajat eivät saisi tiettyihin riskeihin vedoten kieltäytyä myöntämästä vakuutusta, jos onnettomuuteen joutunut kuljettaja ei aiheuttanut onnettomuutta tai siihen ei osallistunut kolmatta osapuolta? On hyödytöntä vakuuttaa jotain, jos suurin osan vakuutuksen antajista kieltäytyy maksamasta kuluttajien hyvässä uskossa pyytämiä vahingonkorvauksia. Jos komissio ei jaa tätä käsitystä, niin miksi ei? Jos se jakaa, niin mihin toimiin se aikoo ryhtyä kuluttajien hyväksi?

Onko kyse lainsäädännön rikkomisesta, jos kuluttajia houkutellaan tekemään sopimus, ja sen jälkeen heidät hylätään perusteetta? Jos on, niin mihin toimiin komissio ryhtyy? Jos ei ole, niin millaisilla perusteluilla komissio kumoaa Belgian oikeusasiamiehen vakuutuksista esittämät huolenaiheet?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama

yhteinen vastaus

kirjallisiin kysymyksiin E-2405/03, E-2406/03 ja E-2407/03

(4. syyskuuta 2003)

Komissio seuraa huolestuneena tilannetta eräissä jäsenvaltioissa, joissa pakollisen vakuutuksen hinnankorotukset saattavat haitata tai jopa estää ihmisiä (erityisesti nuoria ja ikääntyviä) valitsemasta vapaasti eri liikennemuotojen välillä (yksityisautoilu tai joukkoliikenne). Komissio kehottaa parlamentin jäsentä tutustumaan vastauksiin, jotka se on antanut Marianne Thyssenin esittämään kirjalliseen kysymykseen 0592/02 (1) ja Armando Cossuttan kysymykseen 1522/03 (2).

Kaikesta huolimatta komissio on edelleen kolmansissa vakuutusdirektiiveissä suositellun hinnoitteluvapauden periaatteen kannalla. Tämä koskee erityisesti pakollista liikennevakuutusta siitä huolimatta, että yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut oikeuskäytännössään vakuutuksen pakollisuuden (ks. erityisesti 25. helmikuuta 2003 annettu tuomio (3)). Tämä johtuu siitä, että kuluttajat hyötyvät kilpailun paineista.

Parlamentin jäsen vetoaa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaan ja Euroopan unionin perustuslakia koskevan sopimusehdotuksen II-21 artiklaan. Komissio haluaa tarkentaa, ettei erilainen kohtelu ole välttämättä vakuutuksenottajan ikään perustuvaa syrjintää, jos kohtelu voidaan perustella objektiivisin syin, jotka perustuvat todenmukaisiin, piileviin olosuhteisiin, joiden perusteella vakuutuksenottajan vakuutusmaksut määritellään. On otettava huomioon, että vakuutusyhtiöt määrittävät vakuutusmaksunsa useiden tekijöiden perusteella, joista eräs on vahinkojen keskimääräinen esiintymistiheys. Oman riskinarviointinsa perusteella yhtiöt voivat vapaasti muuttaa tarjoustaan tai jopa jättää tietyt marginaaliset kotimarkkinoiden alueet kilpailijoiden hoidettaviksi. Joka tapauksessa komissio haluaa tarkentaa, ettei tällainen ryhmäkohtainen hinnoittelu johdu yhteisön lainsäädännöstä, vaan kyse on paremminkin keinosta mukauttaa hinnoittelua paremmin paikallisten markkinoiden tarpeisiin. Erisuuruisia kustannuksia aiheuttaville henkilöille tarjotaan siis eri hintoja. Tässä mielessä erilainen hinnoittelu näyttää olevan yhteisön lainsäädännön mukaista, sillä se kuvastaa erilaisia asiakasryhmiä, joiden riskejä voidaan arvioida asianmukaisin ja objektiivisin tilastollisin analyysein.

Kysymyksessään E-2406/03 parlamentin jäsen mainitsee ongelmat, joita syntyy otettaessa huomioon vakuutuksenottajien vahinkohistoria. Komissio muistuttaa, että pakollisen bonusjärjestelmän lakkauttaminen Belgiassa oli suora seuraus komission vuonna 1996 alkaneesta toiminnasta, joka johti haluttuun lopputuloksen vuonna 2002 (4), kun vakuutusmaksujen hinta-asteikko purettiin. Yritykset voivat nyt vapaammin hinnoitella vakuutukset vakuutuksenottajien todellisten vahinkoriskien mukaisesti ja tehdä asiakkaille kilpailukykyisempiä tarjouksia.

Parlamentin jäsen ottaa myös esille toimenpiteet, jotka sisällytettiin Belgian lainsäädäntöön 2. elokuuta 2002 säädetyn lain (Loi Monfils (5)) 2 artiklan nojalla. Tämän säädöksen mukaan kuka tahansa voi ottaa yhteyttä tarifiointitoimistoon, jos on saanut kieltävän vastauksen ainakin kolmelta vakuutusyhtiöltä, joille on tehnyt vakuutusta koskevan tarjouspyynnön. Tarkemmin sanoen edellä mainitun säädöksen mukaan kieltäväksi vastaukseksi katsotaan sellainen ehdotettu vakuutusmaksu, joka ylittää kynnyksen, joka saadaan kertomalla vakuutusyhtiön pienin vakuutusmaksu tarjouspyynnön kohteena olevaa autoa vastaavalle autolle viidellä. On selvää, että yhteisön sääntelypuitteiden mukaisesti jäsenvaltioiden viranomaiset voivat yksin päättää sopivista keinoista, joiden avulla vakuutuksenottajille taataan oikeus saada pakollinen liikennevakuutus. Komissio ei voi siten ottaa kantaa edellä mainittuihin tai kysymyksessä E-2407/03 esille tuotuihin toimenpiteisiin, sillä ne kuuluvat yritysten valvonnasta vastaavien Belgian viranomaisten toimivaltaan. Komissio ilmaisee kuitenkin tyytyväisyytensä edellä mainittuihin säädöksiin sisältyvästä toimenpiteestä, jonka tavoitteena on taata kaikille oikeus vakuutukseen. Komission mielestä toimenpide on yhdenmukainen pakollista liikennevakuutusta koskevien direktiivien tavoitteen kanssa.

Käynnissä olevan pakollista liikennevakuutusta koskevien direktiivien nykyaikaistamisen yhteydessä komissio on ehdottanut eräitä toimia, joilla on tarkoitus helpottaa niiden tilannetta, jotka haluavat vaihtaa vakuutusta hyötyäkseen kulloinkin parhaista hintaehdoista (vakuutusyhtiöt velvoitettaisiin antamaan todistus vakuutetun vahinkohistoriasta) (6). Komissio kannattaa kaikkia toimenpiteitä avoimuuden lisäämiseksi, jotta poistettaisiin tietojen saantiin liittyvä epäsuhta vakuutusyhtiön ja vakuutetun väliltä.

Komissio on vakuuttunut siitä, että pakollisen liikennevakuutuksen hintaa voidaan laskea vain tie-liikenneturvallisuutta parantamalla. Vuonna 2000 Euroopan unionin alueella kuoli liikenneonnettomuuksissa 41 761 ihmistä (joista 1 470 Belgiassa) ja vahingoittui yli 1,7 miljoonaa. Vuosina 1991—2001 Belgian teillä kuoli 16 918 ihmistä (7). Tilanteen korjaamiseksi unionin alueella on käynnissä kunnianhimoinen liikenneturvakampanja, jonka vaikutukset tuntuvat myös vakuutettujen kukkarossa, vaikuttaahan liikenneonnettomuuksien väheneminen myös vakuutusmaksuihin.

Kysymyksessä E-2405/03 mainittiin Belgian hallituksen hanke, joka liittyy nuorten kuljettajien pakollisten liikennevakuutusten kestoon. Tämän osalta komissio toteaa, että sen tehtävä ei ole ottaa kantaa mahdollisiin kansallisia määräyksiä koskeviin hankkeisiin.

(1) EYVL C 301 E, 5.12.2002.

(2) EUVL C 33 E, 6.2.2004, s. 128.

(3) Asia C-59/01, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Italian tasavalta, erityisesti tuomion 29 kohta.

(4) Asiasta annettiin 16.1.2002 kuninkaallinen asetus (julkaistu 14.2.2002 Belgian virallisessa lehdessä, Moniteur belge), jolla muutettiin 22.2.1991 annettua kuninkaallista asetusta vakuutusyhtiöiden valvontaa koskevista yleisistä säännöistä ja 14.12.1992 annettua kuninkaallista asetusta moottoriajoneuvoille tarkoitettujen pakollisten vakuutusten vakiosopimuksista.

(5) Ilmestynyt Belgian virallisessa lehdessä 30. elokuuta 2002.

(6) KOM(2002) 244 lopullinen.

(7) Tiedot ovat peräisin Euroopan yhteisön liikenneonnettomuuksien tietokannasta CARE (http://europa.eu.int/comm/ transport/home/care/index_en.htm).