KIRJALLINEN KYSYMYS E-3692/01

esittäjä(t): Konrad Schwaiger (PPE-DE) komissiolle

(17. tammikuuta 2002)

Aihe: WTO, tavaroiden tullausarvo ja kehitysmaat

Vastatakseen kehitysmaiden vaikeuksiin Maailman kauppajärjestön WTO:n jäsenvaltiot hyväksyivät Dohassa päätöksen WTO:n tiettyjen sopimusten täytäntöönpanoon liittyvistä ongelmista.

Henkilöstövajeen, teknisten resurssien ja rahoituksen puutteen vuoksi tullausarvon määrittämistä koskevan sopimuksen täytäntöönpano aiheuttaa ongelmia monille kehitysmaille. Niiden tullivirkailijoilla ei ole käytännössä mahdollisuutta estää tavaroiden tullausarvon määrittämistä säännöllisesti todellista alemmaksi eikä torjua petoksia. Tilanteella on raskaita seurauksia kyseisten valtioiden talousarviolle, sillä se merkitsee valtion verotulojen menetystä.

Lukuisat Afrikan maat ovat pyytäneet uutta viiden vuoden poikkeussäännöstä voidakseen säilyttää ennallaan tiettyjen tuotteiden vertailuarvot ja siten turvata tulleista saatavat tulot. Dohassa tehdyn päätöksen 8.2 kohdassa WTO:n ministerikokous pyysi tavarakauppaneuvostoa tarkastelemaan myönteisesti vähemmän kehittyneiden maiden mahdollisesti esittämiä pyyntöjä.

Ottaen huomioon tullinkannosta saatavien tulojen merkityksen kyseisten kehitysmaiden kehitykselle, aikooko komissio reagoida myönteisesti kehitysmaiden pyyntöihin saada poiketa tullausarvion määrittämistä koskevan sopimuksen täytäntöönpanosta?

Jos näin on, onko komissio valmis laatimaan mielekkään aikataulun, jonka ansiosta kyseiset maat voivat järjestää tullivirkailijoilleen tarvittavaa, pitkän aikavälin koulutusta?

Millä teknisen avun keinoilla komissio aikoo auttaa kyseisiä maita panemaan täysipainoisesti ja tehokkaasti täytäntöön sopimuksen tullausarvon määrittämisestä?

Pascal Lamyn komission puolesta antama vastaus

(18. helmikuuta 2002)

Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimus tullausarvon määrittämisestä tehtiin Tokion neuvottelukierroksen päätteeksi (1979), ja se ulotettiin koskemaan kaikkia WTO:n jäseniä Uruguayn kierroksen yhteydessä (Marrakeshin sopimus huhtikuussa 1994). Siinä vahvistetaan puolueettomat, tasapuoliset, varmat, vakaat ja avoimet säännöt tuontitavaroiden tullausarvon määrittämiseksi; tullausarvo puolestaan on perustana tuontitullin laskemiselle. Pääsäännön mukaan ilmoitettujen tavaroiden tullausarvon on vastattava mahdollisimman tarkkaan liiketoimen kaupallista todellisuutta. WTO:n sopimuksessa määrätään useista eri menetelmistä tämän mittaamiseksi. Tarkoituksena on määrittää puolueettomia laskentaperusteita, joilla vältetään petokset ja aliarvioiminen maahantuojien toimesta sekä yliarvioiminen tai mielivaltaiset laskelmat tulliviranomaisten toimesta. Tullausarvon määrittäminen ei saa missään tapauksessa johtaa sisämarkkinoiden ylimääräiseen suojelemiseen, tariffiasioissa annettujen sitoumusten perumiseen tai budjettivarojen keinotekoiseen lisäämiseen.

Tullausarvoa koskevassa WTO:n sopimuksessa on otettu huomioon kehitysmaiden erityistilanne, koska niillä voi olla vaikeuksia panna täytäntöön sääntöjä ja menettelyjä asiaa koskevien sääntöjen soveltamiseksi asianmukaisesti. Kehitysmaita varten onkin annettu erityismääräyksiä, jotta ne voisivat soveltaa sopimusta.

Kaikille sellaisille WTO:n jäseninä oleville kehitysmaille, jotka ovat valittaneet vaikeuksista sopimuksen täytäntöönpanossa, on myönnetty viiden vuoden yleinen määräaika alkaen niiden liittymisestä WTO:hon. Määräaikaa voidaan pidentää tapauskohtaisesti todellisen tarpeen mukaan. Lisäksi ne kehitysmaat, jotka voivat soveltaa sopimuksen yleisiä määräyksiä (lainsäädäntö, sääntely, menettelyt) mutta jotka tarvitsevat siirtymätoimenpiteitä sen soveltamiseksi tiettyihin tuotteisiin tai aloihin, voivat pyytää rajoitetuksi ajaksi lupaa vähimmäisarvojen soveltamiseen. Kaikissa tapauksissa tällaisten yleisten tai erityisten varaumien soveltaminen edellyttää muiden WTO:n jäsenten suorittamaa tarkastelua sekä sellaisten työohjelmien esittämistä, joilla osoitetaan, miten asianomainen maa aikoo käyttää pidennettyjä määräaikoja päästäkseen tilanteeseen, jossa se kykenee soveltamaan sopimusta.

Teknisen avun tarve valmiuksien parantamiseksi on tunnustettu jo kauan sitten, jotta kehittyneet maat sekä alueelliset ja kansainväliset järjestöt (WTO, Maailman tullijärjestö WCO, YK:n kauppa- ja kehityskonferenssi UNCTAD, Maailmanpankki jne.) voisivat auttaa kehitysmaita soveltamaan sopimusta. Kehitysmaiden hyväksi on jo yli 20 vuoden ajan järjestetty teknisen avun ohjelmia, joiden rahoittamiseen yhteisön jäsenvaltiot ja komissio osallistuvat. Toimet voivat kattaa niinkin vaihtelevia aloja kuin avun lainsäädännön ja sääntelyn laatimiseksi, aiheellisten menettelyjen perustamisen tai tulliviranomaisten organisaation kehittämisen, unohtamatta myöskään henkilöstön koulutusta. Unionin aloitteesta tullausarvoa käsittelevä WTO:n komitea hyväksyi vuonna 2001 työohjelman, jolla tehostetaan kaikkien rahoittajien ja teknisen avun antajien toimia tällä alalla.

Komissio tarkastelee edelleen huolellisesti yhdessä jäsenvaltioiden kanssa hakemuksia siirtymäkauden pidentämiseksi tai vähimmäisarvojen soveltamiseksi. Samalla se valvoo kyseisten maiden todellisia ponnisteluja, niiden esittämissä työohjelmissa annettujen sitoumusten noudattamista ja pyydettyjen poikkeusten kestoa. Kuten Dohan ministerikokouksessa tehdystä päätöksestä ilmenee, vähiten kehittyneiden maiden pyyntöjen tarkastelussa kiinnitetään aivan erityistä huomiota niiden ongelmiin.