Virallinen lehti nro C 297 , 15/10/1999 s. 0105



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3809/98 esittäjä(t): Barbara Weiler (PSE) komissiolle (22. joulukuuta 1998) Aihe: Ennakkoratkaisut asioissa C-2/97 ja C-49/98 (sosiaaliset vähimmäisvaatimukset) Eurooppalainen sosiaalimalli takaa tietyn sosiaalioikeuksien vähimmäistason. Eurooppalaiset säännökset eivät kuitenkaan estä yksittäisiä jäsenvaltioita pysyttämästä tai toteuttamasta tiukempia työsuojelua koskevia toimenpiteitä. Aihetta huoleen antavat useat yhteisöjen tuomioistuimen riita-asiat, joissa on käsitelty 118 a artiklaan (uusi 138 artikla) perustuvia vähimmäisvaatimuksia. Asia C-2/97 (società italiana petroli SpA) koskee jyrkempien italialaisten, bensiinissä esiintyvien syöpää aiheuttavien aineiden raja-arvojen sallittavuutta. Asiassa C-49/98 Wiesbadenin työtuomioistuin esitti yhteisöjen tuomioistuimelle 10.2.1998 antamallaan päätöksellä kysymyksen edullisempien saksalaisten lomasääntöjen soveltamisesta ulkomailta lähetettyyn työvoimaan. Molemmissa tapauksissa tuomioistuin - ja asiassa "societa italiana" myös julkisasiamies - olivat sitä mieltä, että nämä yhteisön vähimmäisvaatimukset kieltävät jäsenvaltioita säätämästä EU:n lainsäädäntöä tiukempia suojavaatimuksia ulkomailta tuleville työntekijöille tai tavaroille tai tekevät sen vaikeammaksi. Onko komissio tietoinen tiukempien suojanormien aukkokohdista? Jos yhteisöjen tuomioistuin vahvistaa tämän suuntauksen oikeuskäytännössään, miten se vaikuttaisi komission sosiaalisia vähimmäisvaatimuksia koskevaan lainsäädäntöaloitepolitiikkaan? Komission jäsenen Pádraig Flynninkomission puolesta antama vastaus (23. helmikuuta 1999) Euroopan yhteisöjen tuomioistuin antoi 17. joulukuuta 1998 tuomion asiassa C-2/97. Tuomiossa se totesi - komission kannan mukaisesti - että kansalliset säännökset, joilla riskin arvioinnista riippumatta velvoitetaan työnantaja vähentämään työntekijöiden altistumista syöpää aiheuttavalle tekijälle, eivät ole työntekijöiden suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville tekijöille altistumiseen työssä liittyviltä vaaroilta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/394/ETY(1) vastaisia, koska kyseessä ovat perustamissopimuksen 118 a artiklan 3 kohdan ja direktiivin 90/394/ETY mukaiset työsuojelua koskevat tiukemmat toimenpiteet. Jos arvoisa parlamentin jäsen tarkoittaa kysymyksessään työaikojen järjestämisestä annettuun direktiiviin 93/104/EY(2) - johon kohdistuu yksi ennakkoratkaisun C-49/98 yhteydessä esitetyistä kysymyksistä - sisältyviä yhteisön vähimmäisvaatimuksia, komissio voi vahvistaa, että direktiivi ei ole perustamissopimuksen 118 a artiklan mukaisesti esteenä sille, että kukin jäsenvaltio voi pysyttää ja antaa työsuojelua koskevia tiukempia toimenpiteitä, kunhan ne ovat perustamissopimuksen mukaisia. Tämä perustamissopimuksen tulkinta vahvistetaan nimenomaisesti direktiivin 93/104/EY 15 artiklassa. Asiassa on kyse työntekijöiden lähettämisestä kansainväliseen komennustyöhön, ja komissio haluaa muistuttaa, että palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 96/71/EY(3) sisältyy joukko vähimmäissuojelua koskevia sääntöjä, joita palveluiden tarjoamisen yhteydessä toiseen jäsenvaltioon työntekijän lähettävän työnantajan on noudatettava vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Näihin pakollisesti noudatettaviin sääntöihin kuuluvat myös palkallisen vuosiloman vähimmäispituutta koskevat säännöt. Vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevissa vähimmäissäännöksissä, joita on sovellettava sinne työhön lähetettyihin työntekijöihin, voidaan säätää pidemmästä vuosilomasta kuin direktiivissä 93/104/EY, jos vuosiloman vähimmäiskesto on vahvistettu lainsäädännössä tai yleisesti sovellettavissa työehtosopimuksissa. Komennustyöntekijöistä annetun direktiivin säännökset on pantava täytäntöön jäsenvaltioissa 16. joulukuuta 1999 mennessä. (1) EYVL L 196, 26.7.1990. (2) EYVL L 307, 13.12.1993. (3) EYVL L 18, 21.1.1997.