FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/131

(2004/C 33 E/130)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1535/03

esittäjä(t): Carlos Westendorp y Cabeza (PSE) komissiolle

(30. huhtikuuta 2003)

Aihe: Kasvihuonekaasujen päästökauppa

Kasvihuonekaasujen päästökauppaa koskevan direktiiviehdotuksen mukaan yritykset voivat käydä keskenään kauppaa niille myönnetyillä päästöoikeuksilla. Direktiivin voimaantulolla voisi olla huolestuttavia seurauksia tietyille aloille, sillä ehdotuksessa ei ole otettu huomioon eräitä tärkeitä, seuraavassa esitettäviä näkökohtia:

1. joillakin yhtiöillä on tuotantoyksikköjä useissa Euroopan valtioissa, jotka voisivat ottaa käyttöön erilaisia, jopa ristiriitaisia säännöksiä;

2. yrityksen laitosten ulkopuolella syntyy epäsuoria päästöjä, jotka kuitenkin johtuvat yrityksessä käytetyistä energianlähteistä (esimerkiksi masuunien päästöt);

3. kilpailun vääristyminen eri alojen ja valtioiden välillä ja

4. kapasiteettien siirtoa vastaavien päästöoikeuksien siirto, kun samaan yhtiöryhmään kuuluvia tuotantolaitoksia suljetaan.

Erityisesti metallialalla tämä rajoittaisi vakavasti alan yritysten käytettävissä olevia mahdollisuuksia niiden sovittaessa toimintaansa direktiivin erityisten säännösten mukaiseksi. Niiden mukaan lisääntyneitä kustannuksia ei voi siirtää (asiakkaita ja raaka-aineiden toimittajia koskevat tarkat rajoitukset), ja teräksen tuotannolle on vain kaksi mahdollisuutta (masuuni- ja valokaariuuniprosessi, joista kummastakin säädetään direktiivissä suoraan). Lisäksi vaikka masuunit vähentävät energiantuotannon hiilidioksidipäästöjä, päästökaupasta ei hyödy niinkään terästeollisuus, vaan — ironista kyllä — pikemminkin energiayhtiöt.

Pitääkö komissio nämä seikat mielessään, jotta alan uudelleenjärjestely ei vaarantuisi nyt, kun se on vihdoin alkanut lujittua yhteisön tasolla?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(16. kesäkuuta 2003)

Komissio harkitsi kysymyksessä esiin nostettuja näkökohtia huolella valmistellessaan ehdotusta yhteisön laajuisesta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupasta.

Yleisesti ottaen komissio pitää tärkeänä, että tehdään ero tavoitteiden ja niiden saavuttamiseen käytettävien välineiden välillä. Päästöoikeuksien kauppa on yksi niistä välineistä, joilla pannaan täytäntöön yhteisön ja jäsenvaltioiden Kioton pöytäkirjassa hyväksymät tavoitteet. Direktiiviehdotuksen yleisenä tavoitteena on luoda järjestelmä kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kauppaa varten Euroopan yhteisön sisällä vahvistamalla yhteisön tason puitteet ja huolehtimalla siitä, että päästöoikeuksilla on yhteisön laajuiset markkinat. Tämä väline on kulmakivi yhteisön strategiassa Kioton pöytäkirjan tavoitteiden täyttämiseksi mahdollisimman kustannustehokkaasti. Muihin välineisiin verrattuna päästökauppa todennäköisesti alentaa päästövähennysten kustannuksia varmistamalla, että päästövähennykset tehdään siellä, missä ne maksavat vähiten.

Päästökauppa on yhteisön tason toteutusväline, ja siten päästökaupalla on yhtenäismarkkinat, ja sillä taataan yhteiset päästöoikeuksien hinnat kaikille osallistuville yrityksille. Tämä lieventää mahdollisia vääristymiä.

Lisäksi päästökauppa yhteisön välineenä mahdollistaa oikeuksien siirtämisen sisämarkkinoilla ja siten tuotantokapasiteetin ja vastaavien oikeuksien siirtämisen sekä jäsenvaltioiden sisällä että niiden rajojen yli kaupankäyntijaksolla. Se, minkä verran jokin yritys hyötyisi väliaikaisesti jonkin laitoksen sulkemisesta, riippuu tavasta, jolla direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Direktiivissä säädetään, että tehtaan toimiluvan haltija on vastuussa ainoastaan tehdasalueen suorista päästöistä. Direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu toimiluvan haltijan toimenpiteet, joilla vähennetään epäsuorasti kasvihuonekaasupäästöjä.