KIRJALLINEN KYSYMYS P-1615/01

esittäjä(t): W.G. van Velzen (PPE-DE) komissiolle

(28. toukokuuta 2001)

Aihe: Hallitusten oikeus kieltää valtion omistamia ulkomaisia yrityksiä ottamasta haltuunsa yksityistettyjä yrityksiään

Komission jäsenen lausunnon mukaan hallituksilla pitäisi olla oikeus kieltää valtion omistamia ulkomaisia yrityksiä ottamasta haltuunsa yksityistettyjä yrityksiään. Vastaako tämä komission kantaa ulkomaisten yritysten yksityistettyjen palveluyritysten jälleenkansallistamisesta?

Pitäisikö komission mielestä toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevia julkisia palveluyrityksiä kieltää ottamasta haltuunsa aiemmin yksityistettyjä palveluyrityksiä, joita kyseinen jäsenvaltio valvoo vielä osittain kultaisilla osakkeilla, osakeomistuksella tai muunlaisella osaomistajuudella? Jos pitäisi, mihin Amsterdamin sopimuksen määräykseen komissio perustaa kantansa?

Jos komission mielestä näin ei pitäisi toimia, mitä mahdollisuuksia sillä on antaa muistutus jäsenvaltiolle, joka on kieltäytynyt väärin perustein rajatylittävästä yritysten yhteensulautumisesta näiden seikkojen perusteella? Onko komissio valmis ryhtymään toimiin kyseistä jäsenvaltiota vastaan?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(5. marraskuuta 2001)

1. Tietyistä yhteisön sisäisiä investointeja koskevista oikeudellisista näkökohdista vuonna 1997 annetussa komission tiedonannossa(1) on vahvistettu yhteisön oikeuden säännökset, jotka soveltuvat osakkuuksiin, joita toisten jäsenvaltioiden yritykset hankkivat yksityistetyistä valtionyrityksistä.

2. Parhaillaan tapahtuvan markkinoiden vapautumisen myötä on noussut esiin kysymys osakkuuksista, joita toisten jäsenvaltioiden kokonaan tai osittain omistamat yritykset hankkivat yksityistetyistä valtionyhtiöistä. Erityisesti asia koskee eri jäsenvaltioiden energiamarkkinoita, joissa kilpailun vapautuminen ei ole tapahtunut samanaikaisesti.

Komissio järjesti 20. kesäkuuta 2001 asiaa koskevan keskustelutilaisuuden, jossa vahvistettiin vuoden 1997 tiedonannossa esitetyt periaatteet ja selvennettiin joitakin seikkoja.

3. Edelleen korostettiin, että suoriin sijoituksiin on sovellettava pääomien liikkuvuuden vapautta ja sijoittautumisvapautta.

Koska kyse on kahdesta EY:n perustamissopimuksen mukaisesta perusvapaudesta, niistä poikkeaminen on sallittua ainoastaan perustamissopimuksessa nimenomaisesti ja rajoittavasti mainituissa sekä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johtuvissa tapauksissa. Tällaisia ovat yleistä etua koskevista pakottavista syistä myönnetyt poikkeukset, jos toteutetut toimenpiteet ovat syrjimättömyyden ja suhteellisuuden periaatteiden mukaisia. Komissio on vahvistanut alustavan kantansa, jonka se antoi tutkiessaan erästä konkreettista tapausta. Komissio katsoi jo yksityistämisen alkuvaiheessa, kun jäsenvaltiolla oli vielä määräysvalta yrityksessä, julkisten yritysten osakkuuksille asetetun määräaikaisen rajoituksen perustamissopimuksen mukaiseksi. Rajoitukset voitiin hyväksyä tarkasti määriteltyjen talouspoliittisten tavoitteiden perusteella ja koska ennalta oli vahvistettu täsmälliset, objektiiviset ja syrjimättömät edellytykset.

Komissio totesi voivansa soveltaa jatkossakin vuoden 1997 tiedonantoa tutkiessaan pääomien vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisvapauden esteitä, joita jäsenvaltiot asettavat etenkin erityisoikeuksia myöntämällä. Komissio ottaa kuitenkin huomioon tuomiot, jotka yhteisöjen tuomioistuin antaa tällä hetkellä käsiteltävinä olevissa asioissa. Toimielimenä komissio jatkaa niiden perustamissopimuksen mukaisten valtuuksien käyttämistä, jotka sille on yhteisön oikeuden valvojana myönnetty.

4. Komissio totesi samassa keskustelussa, että pääomien vapaa liikkuvuus ja sijoittautumisvapaus ovat suoraan perustamissopimuksesta johtuvia perusvapauksia. Komissio totesi myös, että energiamarkkinat ovat useimmissa jäsenvaltioissa vapautuneet nopeammin kuin direktiiveissä edellytettiin. Tämä on voinut aiheuttaa yritysten välisiä kilpailunvääristymiä.

Komissio katsoo, että tilanne edellyttää kilpailu- ja valtiontukisääntöjen kurinalaista soveltamista, myös ydinenergian osalta. Neuvoston ja parlamentin pitäisi antaa kilpailun vapauttamista koskeva toinen säädöspaketti aiottua nopeammin. Jos säädöspaketin antaminen viivästyy, olisi sovellettava 86 artiklaa ja erityisesti sen 3 kohtaa, jotta jäsenvaltioille voidaan osoittaa direktiivejä tai päätöksiä mahdollisten kilpailunvääristymien poistamiseksi ja säilyttää samalla yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevat velvoitteet. Lopuksi olisi löydettävä nopea ratkaisu markkinoiden todellisen avautumisen ehkäiseviin ongelmiin, jotka liittyvät yhteisön sisäisen kaupan hinnoitteluun ja infrastruktuurien kehittämiseen.

Kilpailunvääristymät eivät kuitenkaan oikeuta vastavuoroisuuden periaatteen soveltamiseen eivätkä perustamissopimuksen ja sisämarkkinaperiaatteiden vastaisiin jäsenvaltioiden vastatoimiin. Kilpailun vapauttaminen ei merkitse velvollisuutta yksityistämiseen. Vaikka kilpailun vapautuminen etenee komission aloitteesta ja etenkin yhdenmukaistamisen kautta, jäsenvaltiot voivat valita, yksityistävätkö ne yrityksensä vai eivät. Kun valinta on tehty, perustamissopimuksen määräysten soveltamista jatketaan.

(1) EYVL C 220, 19.7.1997.