KIRJALLINEN KYSYMYS E-1716/00 esittäjä(t): Olivier Dupuis (TDI) komissiolle. Lahjukset sekä unionin kilpailusääntöjen rikkomista ja lahjonnan torjuntaa koskeva politiikka.



Virallinen lehti nro 089 E , 20/03/2001 s. 0075 - 0076



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1716/00 esittäjä(t): Olivier Dupuis (TDI) komissiolle (29. toukokuuta 2000) Aihe: Lahjukset sekä unionin kilpailusääntöjen rikkomista ja lahjonnan torjuntaa koskeva politiikka Komissio ilmoitti 8. marraskuuta 1999 kirjalliseen kysymykseni P-1844/99(1) antamassaan vastauksessa todenneensa 21. toukokuuta 1997 unionin lahjonnantorjuntapolitiikasta antamassaan tiedonannossa, että se ottaa sopivassa yhteydessä jäsenvaltioiden kanssa esille kysymyksen lahjusten verovähennyskelpoisuudesta, jotta päästäisiin yhteisymmärrykseen tätä koskevien säännösten poistamisesta yhteistoimin. Huhtikuussa antamassaan vastauksessa (yhteinen vastaus suulliseen kysymykseen n:o 59 H-0257/00(2) ja kysymykseen E-2012/99(3)) komissio ilmoitti, että sen käytössä olevien tietojen mukaan kaikki jäsenvaltiot, jotka vielä sallivat yritysten vähentää tuloksestaan ulkomaisille virkamiehille annetut lahjomat, ovat muuttaneet lainsäädäntöään tai ovat muuttamassa sitä noudattaakseen OECD:n huhtikuussa 1996 antamassa suosituksessa ja komission 21. toukokuuta 1997 esittämässä tiedonannossa esitettyjä periaatteita. Voiko komissio luetella kaikki jäsenvaltiot, joita asia koskee, ja kussakin niistä lainsäädännön muuttamiselle asetetut määräajat? Komissio ilmoitti lisäksi, että se ei aio toistaiseksi esittää yksityishenkilöille ja yrityksille maksettavien välityspalkkioiden vähentämistä koskevien sääntöjen harmonisointia. Onko komissio tietoinen kilpailusääntöjen ilmeisen rikkomisen eli näiden välityspalkkoiden maksamisen lisäksi myös siitä, että huomattava osa rahoista, jotka uskotaan maksetun yksityishenkilöille tai yrityksille jalansijan saamiseksi kolmansien maiden markkinoilla, päätyy itse asiassa jäsenvaltioissa toimivien yritysten välittäjille tai johtajille? Onko komissio näin ollen yhtä mieltä siitä, että sen velvollisuutena on ryhtyä kiireesti kaikkiin tarvittaviin toimiin varmistaakseen, että henkilöille sekä yksityisille ja julkisille yrityksille maksettujen välityspalkkioiden vähentäminen loppuu mahdollisimman pian? (1) EYVL C 219 E, 1.8.2000, s. 32. (2) Keskusteltavat aiheet Euroopan parlamentissa (huhtikuu 2000). (3) EYVL C 219 E, 1.8.2000, s. 67. Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (12. heinäkuuta 2000) Täydentääkseen arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemia aiempia vastauksia komissio tähdentää, että jäsenvaltioiden Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestölle (OECD:lle) toimittamien tietojen perusteella kaikki ne valtiot, lukuun ottamatta Luxemburgia, jotka vielä sallivat yritysten vähentää tuloksestaan ulkomaisille virkamiehille annetut lahjomat, ovat jo muuttaneet lainsäädäntöään poistaakseen kyseisen vähennyksen ja toteuttaakseen OECD:n huhtikuussa 1996 antaman suosituksen ja komission 21. toukokuuta 1997(1) unionin lahjunnantorjuntapolitiikasta antaman tiedonannon periaatteet. Luxemburg on puolestaan OECD:lle toimittamiensa tietojen mukaan antanut lakiesityksen lahjusvähennysten poistamisesta kansalliselle parlamentilleen. Parlamentin pitäisi hyväksyä lakiesitys vuoden 2000 loppuun mennessä. Yksityssektorin lahjonnan osalta neuvosto on hyväksynyt 22. joulukuuta 1998(2) yhteisen toiminnan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 31 artiklan (entisen K.3 artiklan) perustella. Yhteisen toiminnan täytäntöönpanossa 8 artiklan mukaisesti kukin jäsenvaltio esittää kahden vuoden kuluessa tämän yhteisen toiminnan voimaantulosta (31. joulukuuta 1998) tämän yhteisen toiminnan täytäntöönpanoa koskevia asianmukaisia rikosoikeudellisia ehdotuksia toimivaltaisten viranomaisten tarkasteltavaksi ja sittemmin hyväksyttäväksi. Neuvosto arvioi kolmen vuoden kuluessa tämän yhteisen toiminnan voimaantulosta, miten jäsenvaltiot ovat täyttäneet velvoitteensa. Vasta yhteisen toiminnan tulosten selvittyä on mahdollista määrittää, tarvitseeko toimintaa rikosoikeuden alalla täydentää verotuksen keinoin. (1) KOM(97) 192 lopullinen. (2) EYVL L 358, 31.12.1998.