KIRJALLINEN KYSYMYS E-0583/03 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle. Erityyppisten suurnopeusjunien yhteiskäyttöä rajoittavien suurnopeusjunajärjestelmien ominaispiirteet.



Virallinen lehti nro 242 E , 09/10/2003 s. 0150 - 0151



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0583/03 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle (28. helmikuuta 2003) Aihe: Erityyppisten suurnopeusjunien yhteiskäyttöä rajoittavien suurnopeusjunajärjestelmien ominaispiirteet 1. Voiko komissio vahvistaa, että rautateiden alkuaikojen raideleveyksien erojen ja sähköistämisestä aiheutuneiden suurten verkkojännitteiden erojen jälkeen tällä hetkellä esiintyy niin sanottuja kolmannen sukupolven rajoituksia, jotka liittyvät yhteentoimivuuteen ja rajat ylittävän liikenteen rautatiekalustoon, koska suurnopeusjunien suunnitelmat ovat vaikeasti sovellettavissa rautateihin, jotka rakennetaan eri suunnitelmien mukaan, vaikka nämä junat suunniteltaisiin sellaisiksi, että ne voisivat saada virtansa sähköjohtimista, joissa on eri jännite? 2. Onko komissio tietoinen, että tämä ongelma tulee tietoisuuteen vuonna 2002 etenkin Saksan ja Belgian välille avatun uuden suurnopeusradan vuoksi, koska Kölnin ja Frankfurtin lentoaseman välillä avatulla uudella radalla voivat liikennöidä ainoastaan saksalaiset ICE-3-junat, ja nämä ICE-3-junat eivät voi vielä liikennöidä Frankfurtin ja Brysselin välillä Liègen ja Leuvenin välistä uutta rataa pitkin, joten niiden matka kestää 14 minuuttia kauemmin, vaikka seitsemän Thalys-junan yhdistelmää, joiden enimmäisnopeus on 300 kilometriä tunnissa ja usein kulkevia Belgian sisäisen liikenteen junia, joiden enimmäisnopeus on 200 kilometria tunnissa, voivat käyttää tätä ratayhteyttä. 3. Vaikuttaako siltä, että yli 25 vuoden aikana Euroopassa kehitettyjen eri suurnopeusjunien tekniikka on niin erilainen, että ei voida toistaiseksi todellisuudessa toimia EU:n yhteensopivuutta koskevien pyrkimysten mukaisesti? 4. Miten komissio varmistaa, että pitkiä matkoja kulkevien henkilöiden rautatiekuljetuksen nykyinen epätyydyttävä tila ja käyttöä koskevat rajoitukset saataisiin päätökseen? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (8. huhtikuuta 2003) Parlamentin jäsenen esille ottama rautateiden yhteentoimivuuden ongelma ei ole uusi. Maastrichtin sopimuksessa vaadittiin Euroopan yhteisöä toteuttamaan tarpeelliset toimet Euroopan laajuisen liikenneverkon yhteentoimivuuden edistämiseksi. Tältä pohjalta käynnistettiin yhteisössä noudatettavien sääntöjen laatimisprosessi, aluksi Euroopan laajuisen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta 23. heinäkuuta 1996 annetulla neuvoston direktiivillä 96/48/EY(1), ja myöhemmin Euroopan laajuisen tavanomaisen rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta 19. maaliskuuta 2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/16/EY(2). Näissä direktiiveissä luodaan yhteentoimivuuden teknisten eritelmien (YTE) vahvistamismenettelyt. Komissio vahvisti 30. toukokuuta 2002 suurnopeusjunia koskevat ensimmäisen sukupolven YTE:t, joita on sovellettu 1. joulukuuta 2002 lähtien kaikkiin uusiin hankkeisiin. Koska rautatiet ovat kehittyneet koko historiansa ajan yksinomaan kansallisissa oloissa, rautatiejärjestelmän yhdenmukaistaminen on erittäin laajamittainen tehtävä. Tämän vuoksi Euroopan yhteisö on valinnut vaiheittain etenevän lähestymistavan, jossa puututaan aluksi kaikkein tärkeimpiin kysymyksiin: ulottumaan, raideleveyteen, syöttövirran jännitteeseen, liikenteen turvallisuuteen ja toiminta- ja ylläpitosääntöihin. Yhteentoimivuuden toteuttamisessa noudatetaan monitahoista siirtymästrategiaa kunkin yksittäisen teknisen näkökohdan osalta. Siirtymäkausi on sitä lyhyempi, mitä pikemmin YTE:t saadaan käyttöön. YTE:iden käyttöönottoa on tarkoitus täydentää asianmukaisilla yhteisön toimilla. (1) EYVL L 235, 17.9.1996. (2) EYVL L 110, 20.4.2001.