KIRJALLINEN KYSYMYS P-3172/02

esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) komissiolle

(30. lokakuuta 2002)

Aihe: Kalastuksesta erittäin riippuvaiset alueet, suhteellinen vakaus ja kalastusoikeudet

Vastauksissaan kysymyksiini E-0650/02(1), E-2096/02, E-2097/02 ja E-2098/02(2) komissio ei vastannut tiettyihin kohtiin, minkä vuoksi minun on palattava niihin. Olin pyytänyt komissiota ilmoittamaan, mitkä kriteerit Euroopan alueen pitää täyttää, jotta se luokiteltaisiin kalastuksesta erittäin riippuvaiseksi alueeksi kalastusmahdollisuuksia jaettaessa. Kysyin myös, eikö komissio katsonut, että yhteisön oikeuden taustalla olevan progression periaatteen mukaisesti luettelo kalastuksesta erittäin riippuvaisista alueista pitäisi ajantasaistaa 20 vuoden voimassaolon jälkeen ja sisällyttää siihen uusia kalastuksesta riippuvaisia alueita useiden uusien valtioiden kuten Espanjan ja Portugalin jäseneksi liittymisen

jälkeen. Komissio ei kuitenkaan vastannut näihin kysymyksiin, vaan totesi ainoastaan, että kalastuksesta riippuvaisten alueiden käsite määritellään neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999(3) 4 artiklan 8 kohdassa, joka koskee kalastusalan rakennetukea tavoite 2 -alueilla, ja että se ei sitä vastoin esiinny neuvoston asetuksissa, joissa käsitellään kalastusmahdollisuuksien jakamista yhteisössä ja niiden jakoa edelleen kansallisiin kiintiöihin jäsenvaltioiden kesken. Haagissa 3. marraskuuta 1976 hyväksymässään päätöslauselmassa neuvosto korosti erityisesti tarvetta ottaa huomioon kalastuksesta riippuvaisten paikallisten yhteisöjen elintärkeät tarpeet yhteistä kalastuspolitiikkaa toteutettaessa. Samoin 30. toukokuuta 1980 antamassaan julkilausumassa neuvosto vahvisti jäsenvaltioiden välisten kiintiöiden jakamiselle selkeät kriteerit: perinteinen kalastustoiminta, kalastuksesta erittäin riippuvaisten alueiden väestön erityistarpeet ja pyyntimahdollisuuksien menettäminen kolmansien maiden vesillä. Näihin kriteereihin perustuva kalastuskiintiöiden jako on niin sanotun suhteellisen vakauden periaatteen mukaista. Näiden kriteerien perusteella Grönlanti, Islanti ja Yhdistynyt kuningaskunta luokiteltiin kalastuksesta erittäin riippuvaisiksi alueiksi, jonka jälkeen ne ovat hyötyneet niin kutsutusta suhteellisen vakauden periaatteesta. Kyseistä järjestelmää on noudatettu tähän asti ilman, että sitä on muutettu tai että siihen olisi otettu mukaan uusia alueita sittemmin annettujen asetusten perusteella.

Eikö komissio katso, että kalastuksesta erittäin riippuvaisen alueen käsite ei liity yksinomaan rakennerahastoista annettuun asetukseen (EY) N:o 1260/1999, vaan neuvosto käytti sitä jo aikaisemmin kalastusmahdollisuuksien jakoperusteena, mikä ilmenee yhä voimassa olevan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92(4) johdanto-osasta.

Ottaen huomioon neuvoston vuonna 1984 asettamat kalastusmahdollisuuksien jakoa koskevat kriteerit eikö komissio katso, että Galician, jonka komissio on vastauksissaan kysymyksiini tunnustanut kalastuksesta erittäin riippuvaiseksi alueeksi olisi hyödyttävä edellä mainittujen kriteerien mukaisesta uudesta kalastusmahdollisuuksien jaosta, kun sen liittymisasiakirjan mukainen siirtymäkausi on päättynyt ja koska se on menettänyt kalastusmahdollisuutensa kolmansien maiden vesillä Marokon kanssa tehdyn kalastussopimuksen päättymisen vuoksi?

(1) EYVL C 229 E, 26.9.2002, s. 114.

(2) EYVL C 28 E, 6.2.2003, s. 182 ja 183.

(3) EYVL L 161, 26.6.1999, s. 1.

(4) EYVL L 389, 31.12.1992, s. 1.

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(6. joulukuuta 2002)

Komissio on tietoinen siitä, että joidenkin kantojen kiintiöiden ensimmäisissä jakoperusteissa, jotka hyväksyttiin vuonna 1983, ei otettu huomioon tiettyjen yhteisön rannikkoalueiden erityisoloja. Nykyisessä yhteisön lainsäädännössä kalastuksesta riippuvaiset alueet mainitaan ainoastaan neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1260/1999(1), joka koskee kalastuksen ohjauksen rahoitusvälinettä ja joka ei siten liity mitenkään kiintiöiden jakamiseen. Toisaalta yhteisestä kalastuspolitiikasta annetun perusasetuksen(2) kalastusmahdollisuuksien jakamista koskevissa säännöksissä (8 artikla) ei mainita perusteena kalastuksesta riippuvaisia alueita. Myöskään Espanjan liittymissopimus ei sisällä säännöksiä, joiden perusteella käytössä olevaa jakoa olisi tarkasteltava uudelleen siirtymäkauden päättyessä. Kalastuksesta riippuvaisten alueiden määritelmän ajantasaistamiselle ei ole oikeusperustaa ajatellen nykyisiä jakoperusteita koskevan keskustelun uudelleen aloittamista

Neuvostolla on runsaasti harkinnanvaraa määriteltäessä, mitkä tekijät on otettava huomioon mukautettaessa jakoperusteita. Kalastuksesta riippuvaisten alueiden perustetta ei ole kuitenkaan koskaan käytetty vuonna 1983 tai sen jälkeen vahvistettujen kiintiöjakojen tarkastelemiseksi uudelleen.

Toisaalta asetuksen (ETY) N:o 3760/92 8 artiklassa säädetään, että jaettaessa uusia kalastusmahdollisuuksia on otettava huomioon kaikkien jäsenvaltioiden edut.

(1) Neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1999, rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä, EYVL L 161, 26.6.1999.

(2) Neuvoston asetus (ETY) N:o 3760/92, annettu 20 päivänä joulukuuta 1992, yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta, EYVL L 389, 31.12.1992.