FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/144

(2004/C 33 E/142)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1611/03

esittäjä(t): Jean-Louis Bernié (EDD) komissiolle

(7. toukokuuta 2003)

Aihe: Viljan markkinointi

Viljan markkinointi on Ranskaa lukuun ottamatta vapaata Euroopan unionissa. Maanviljelijät voivat myydä tuotantonsa vapaasti ja taata sen täydellisen jäljitettävyyden toisin kuin suurissa siiloissa varastoidun tuotannon kohdalla.

Viljakauppa muodostaa Ranskassa monopolin, johon kuuluvat ainoastaan Office National Interprofessionnel des Céréales (ONIC) -viraston (kansallinen vilja-alan virasto) hyväksymät varastointielimet, joiden kautta kaikki viljan myynti pakostakin hoituu. Hyväksytyt varastoijat pidättävät veroluonteiset maksut, joita tarvitaan esimerkiksi ONICin toimintaan, joka puolestaan antaa niille rahallista tukea.

Tällaisessa tilanteessa ranskalaisia viljantuottajia ja -kuluttajia rangaistaan sekä rahallisesti että puuttuvalla mahdollisuudella tehdä kauppaa vapaasti. Ranskalainen viljantuottaja ei esimerkiksi saa myydä tuotantoaan suoraan kasvattajalle.

ONICin antamat määräykset näyttävät aiheuttavan esteen yhteisön kaupalle ja kaupankäynnin vapaudelle.

Mitä mieltä komissio on edellä mainitusta Ranskan sisäisestä tilanteesta?

Onko komissiolla ehdotuksia tilanteen korjaamiseksi?

Franz Fischlerin komission puolesta antama täydentävä vastaus

(25. heinäkuuta 2003)

Ranskalainen hyväksyttyjen varastoijien järjestelmä luotiin 22. syyskuuta 1967 annetulla määräyksellä no 67-812, ja sillä korvattiin varastoijaorganisaatioiden järjestelmä, jotta Ranska voisi noudattaa vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä johtuvia velvoitteitaan asetuksen N:o 120/67/ETY (1) tultua voimaan. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan nykyisessä järjestelmässä asetetaan puolueettomat ja syrjimättömät ehdot varastoijan toimen harjoittamiselle yhteisen edun vuoksi, eikä se haittaa vilja-alan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteiden toteutumista.

Järjestelmällä pyritään toisaalta suojelemaan heikointa osapuolta, joka on tässä tapauksessa tuottaja, varmistamalla viljan käteismaksut ja kaupan jatkuvuus, ja toisaalta säilyttämään viljan laatu kaupan eri vaiheissa. Järjestelmän ansiosta saadaan myös luotettavia tilastotietoja viljamarkkinoista ja voidaan seurata tuottajien maksettaviksi tulevien veronluonteisten maksujen perimistä. Tuottajan vapaus valita ostaja on säilynyt, koska hyväksytyt varastoijat ovat keskenään kilpailutilanteessa. Myös hintojen määräytyminen vapaasti kysynnän ja tarjonnan mukaan on suojattu, joten järjestelmä ei vaikuta hintojen muotoutumiseen, eikä se vaikuta yhteisön sisäisiin kauppavirtoihin eikä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden toimijoiden vapaaseen palvelujen tarjoamiseen.

Komissio hyväksyi 19. lokakuuta 2000 vilja-alan toimien rahoittamista varten perittyjen veronkaltaisten maksujen järjestelmän nykyisessä muodossaan sisämarkkinoille soveltuvana, koska se ei heikennä muista jäsenvaltioista eikä unionin ulkopuolisista maista tulevien tuotteiden asemaa eikä kyseenalaista vilja-alan yhteisellä markkinajärjestelyllä toimeenpantua viljantuottajien tulopolitiikkaa (valtiontuet, Ranska, N 514/2000).

(1) Asetus 120/67/ETY, annettu 13.6.1967, vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä. EYVL 117, 19.6.1967.