KIRJALLINEN KYSYMYS E-1801/01

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle

(19. kesäkuuta 2001)

Aihe: Vanhusten masennustapausten lisääntyminen

Rooman katolisen yliopiston (Università Cattolica di Roma) psykiatrian ja psykologian laitoksen tekemien tutkimusten perusteella on saatu selville, että seitsemän kymmenestä vanhainkodissa asuvasta vanhuksesta kärsii masennuksesta.

Ottaen huomioon, että masennusta pidetään nykyään todellisena sairautena ja että Euroopan väestön keski-ikä nousee, voisiko komissio ilmoittaa,

1. onko se tietoinen kyseisten tutkimusten tuloksista;

2. onko se aloittanut masennusta koskevia tutkimuksia, ja jos on, voisiko se ilmoittaa, mitä tuloksia niistä on saatu;

3. onko sillä yhteyksiä jäsenvaltioiden toimivaltaisiin ministereihin, jotta voidaan kehittää yhteistoimintaa yllä mainitun hälyttävän ongelman torjumiseksi;

4. hoidetaanko masennusta samoilla hoitomuodoilla vanhainkodeissa eri puolilla Euroopan unionia?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(3. syyskuuta 2001)

1. Komissio ei ole tietoinen Rooman psykiatrian ja psykologian laitoksen tästä aiheesta tekemästä tutkimuksesta. Komissio on kuitenkin erittäin huolestunut mielenterveysongelmista ja erityisesti masennuksesta. Valitettavasti tästä aiheesta ei ole saatavilla paljon tietoja eikä varsinkaan vertailukelpoisia tietoja. Tämän vuoksi eurooppalainen asiantuntijaryhmä työskentelee nykyään terveystilanteen seurantaa koskevan yhteisön toimintaohjelman puitteissa mielenterveyttä koskevien indikaattorien kehittämiseksi. Tavoitteena on pystyä vastaisuudessa paremmin arvioimaan mielenterveyttä ja siihen vaikuttavia tekijöitä. Yhdessä tulevista yhteisön terveystilanneraporteista aiotaan lisäksi keskittyä mielenterveyteen alustavat työt ovat jo käynnissä.

Tiedoista on toistaiseksi käynyt ilmi, että 15-20 prosenttia aikuisista kärsii jonkintyyppisistä mielenterveysongelmista, joista masennus on yleisimpiä. Vanhukset ovat selkeästi riskiryhmä ja, koska Euroopan väestö ikääntyy, heidän merkityksensä kasvaa tulevaisuudessa. Mielenterveyshäiriöiden riskitekijöitä, ehkäisyä, tunnistamista ja hoitoa on ehdottomasti tutkittava enemmän.

2. Tutkimusta, teknologista kehittämistä ja esittelyä koskevaan yhteisön viidenteen puiteohjelmaan (1998-2002) sisältyy erityinen ikääntyvää väestöä koskeva avaintoiminto, jolla pyritään parantamaan vanhusten elämänlaatua ja lisäämään heidän itsenäisyyttään ja vähentämään pitkäaikaishoidon tarvetta.

Vuoden 2001 työohjelman ehdotuspyynnön painopisteitä ovat muun muassa hermojärjestelmä, aivohalvaus, Alzheimerin tauti ja muut kognitiiviset vauriot, masennus, Parkinsonin tauti ja perifeeriset neuropatiat.

Komissio on tähän mennessä rahoittanut useita vanhuusajan masennukseen suoraan tai välillisesti liittyviä hankkeita: havaitseminen, hoito ja maantieteellinen vaihtelu; ehkäisy kaupunki- ja maaseutuympäristössä; toiminnalliset ja molekyyleihin liittyvät mekanismit; ravitsemukseen ja elämäntapaan liittyvät tekijät; uudet analyysimenetelmät; kotiympäristö terveeseen vanhenemiseen vaikuttavana tekijänä; integroitu terveyden- ja sosiaalihuolto jne.

Komissio aikoo masennuksen tutkimuksen puitteissa sisällyttää vanhusten masennuksen tutkimisen painopisteeksi vuoden 2002 työohjelmaan, joka julkaistaan myöhemmin kuluvan vuoden aikana.

3. Komissio on terveydenedistämisohjelman nojalla käynnistänyt erilaisten eurooppalaisten verkostojen perustamisen. Näissä verkostoissa on mukana alan keskeisiä toimijoita. Edellisen ehdotuspyynnön perusteella hyväksyttiin rahoitettavaksi neljän eri verkoston yhteenliittymänä toteutettava hanke, joka koskee masennukseen liittyvien selviytymis- ja ehkäisystrategioiden kehittämistä Euroopan laajuisesti. Yksi keskeinen kohderyhmä ovat vanhukset. Vaikka hanke ei ole vielä käynnistynyt, komissio voi jo nyt vahvistaa, että tämän aiheen käsittelemiseksi on käytössä infrastruktuuri, joka kattaa kaikki jäsenvaltiot ja Maailman terveysjärjestön (WHO).

4. EY:n perustamissopimuksessa korostetaan, että terveyspalvelujen ja sairaanhoidon järjestäminen on yksinomaan jäsenvaltioiden vastuulla. Tämä merkitsee käytännössä sitä, että yksittäisten jäsenvaltioiden tehtävänä on ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että potilaiden käytössä on sopivia diagnoosimenetelmiä ja hoitomuotoja, ja päättää terveyspalvelujen saannin edellytyksistä. Komissio ei tämän vuoksi voi kommentoida vanhusten masennuksen hoitoa vanhainkodeissa eri jäsenvaltioissa.