FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/376

(2004/C 78 E/0399)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1636/03

esittäjä(t): Bartho Pronk (PPE-DE) komissiolle

(15. toukokuuta 2003)

Aihe: Kuudes arvonlisäverodirektiivi

Kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä (direktiivi 77/388/ETY (1) jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste) käsitellään muun muassa kiinteää omaisuutta. Irlannissa peritään usein arvonlisäveron lisäksi leimaveroa (Stamp duty) uusia kiinteistöjä rakennettaessa. Kyseisiä veroja perittäessä ei oteta huomioon kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä tarkoitettuja yhdenmukaisia määräytymisperusteita.

1. Katsooko komissio, että leimaveron ja arvonlisäveron periminen samanaikaisesti on arvonlisäverodirektiivin vastainen? Onko asiasta oikeuskäytäntöä?

2. Ovatko kyseiset verot vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön muun lainsäädännön mukaisia?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(19. kesäkuuta 2003)

Parlamentin jäsenen mainitsema ”leimavero” on asiakirjoja koskeva vero. Kyse on enimmäkseen oikeudellisista asiakirjoista, joita käytetään omaisuuden siirtämiseen, tai asiakirjoista, joilla luodaan oikeudet asianosaisille. Jos asiakirjoja ei ole leimattu asianmukaisesti, niitä ei voi käyttää oikeuskäsittelyssä. Jos asiakirjaan on kirjattu uuden kiinteistön omistuksen siirtyminen, kiinteistöä ei voida rekisteröidä, ellei asianmukaista leimaveroa ole maksettu.

Se, onko uuden kiinteistön siirron todistavasta asiakirjasta maksettava leimavero vai ei, riippuu kiinteistön arvosta ja asuinkiinteistön tapauksessa siitä, onko ostaja ensiasunnon ostaja.

1. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperusta — yhdenmukaistamisesta 17. toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (2) 33 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat pysyttää voimassa tai ottaa käyttöön muiden verojen lisäksi rekisteröintimaksuja edellyttäen, että ne eivät ole luonteeltaan liikevaihtoveroja. Käytännössä maksua voidaan luonnehtia liikevaihtoveroksi, jos sillä on samat perusominaisuudet kuin arvonlisäverolla. Ominaisuudet voidaan kuvata tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella seuraavasti: — arvonlisäveroa sovelletaan yleensä tavaroita tai palveluita koskeviin liiketapahtumiin — se on suhteutettu kyseisten tavaroiden tai palveluiden hintoihin — se veloitetaan tuotanto- ja jakeluprosessin jokaisessa vaiheessa — se määrätään tavaroiden ja palveluiden lisäarvosta. Tuomioistuin analysoi 16. joulukuuta 1992 (asia C-208/91 Beaulande (3)) antamassaan tuomiossa erityistapausta, jossa Ranska oli perinyt rakennusmaan hankintaan liittyvän leimaveron lisäksi arvonlisäveron. Tuomion mukaan tämäntyyppisellä maksulla ei ole edellä kuvattua arvonlisäveron luonnetta. Ottaen tämän huomioon tuomioistuin totesi, että sekä tämän veron että arvonlisäveron periminen ei ollut kuudennen arvonlisäverodirektiivin vastaista. Tuomioistuin totesi erityisesti, että leimavero ei ole yleisvero, koska sitä ei ole tarkoitus soveltaa liiketapahtumiin. Toiseksi siihen ei sisälly mitään tuotanto- tai jakeluprosessia, koska leimavero veloitetaan vain silloin, kun kiinteistö siirtyy lopullisen käyttäjän omistukseen. Sitä ei myöskään voi vähentää myöhempien luovutusten yhteydessä suoritettavista samantyyppisistä veroista. Lopuksi voidaan todeta, että tällaisen veron perinnässä ei oteta huomioon lisäarvoa vaan se perustuu omaisuuden täyteen arvoon (kohdat 16—18).

2. Yksi verotuksen yleisperiaate on, että kiinteän omaisuuden verotus on sen valtion toimivallan alaista, jossa omaisuus sijaitsee. Siksi ei ole selvää, miten Irlannissa peritty leimavero olisi liikkumisvapauden vastaista.

(1) EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1.

(2) EYVL L 145, 13.6.1977, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston direktiivillä 2002/92/EY (EYVL L 331, 7.12.2002).

(3) Asia C-208/91 Raymond Beaulande v. Directeur des services fiscaux de Nantes (Kok. 1992, s. I-6709).