KIRJALLINEN KYSYMYS E-2329/00

esittäjä(t): Daniel Hannan (PPE-DE) komissiolle

(11. heinäkuuta 2000)

Aihe: Yhteinen kalastuspolitiikka

Miksei yhteistä kalastuspolitiikkaa sovelleta samassa määrin Itämerellä kuin Pohjanmerellä, ja miksei sitä sovelleta lähes lainkaan Välimerellä?

Kun otetaan huomioon laajentumisprosessi, voiko komissio taata, että tulevat jäsenvaltiot mukautuvat historiallista pääsyä Pohjanmerelle koskevaan periaatteeseen? Mikäli ei, kuinka suuri määrä aluksia saattaa aloittaa kalastuksen noilla vesillä?

Missä määrin 1. Mustallamerellä, 2. Välimeren etelä- ja itäosassa sekä 3. Itämeren itäosassa sovelletaan a) kuuden ja kahdentoista meripeninkulman rajoja sekä b) kiintiöitä?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(28. heinäkuuta 2000)

Komissio huomauttaa, että yhteinen kalastuspolitiikka (YKP) koskee periaatteessa samassa määrin sekä Itämerta että Pohjanmerta. On kuitenkin huomioitava, että yleiset kalastusolosuhteet näillä kahdella alueella ovat erilaiset: ensiksikin, koska Itämerillä, toisin kuin Pohjanmerellä, toimii alueellinen kalastusorganisaatio, Kansainvälinen Itämeren kalastuskomissio (IBSFC), jonka jäsen myös yhteisö on; toiseksi, koska Itämerellä ei ole kansainvälisiä vesiä ja monet sen rannikkovaltioista eivät ole yhteisön jäsenvaltioita (Viro, Latvia, Liettua, Puola ja Venäjä). Eräiden rannikkovaltioiden kanssa yhteisö on tehnyt kahdenvälisiä kalastussopimuksia, joissa määrätään tietyistä kalastusedellytyksistä.

Se, että YKP:a ei kokonaisuudessaan sovelleta Välimereen, johtuu alueen ja sen merikalastuksen erityispiirteistä. Rannikolla sijaitsevien jäsenvaltioiden aluevedet ovat pysyneet rajallisina, ja toisin kuin Itämerellä, suurin osa Välimeren pinta-alasta kuuluu kansainvälisten vesien kategoriaan, jota koskee kansainväliset säännökset. Välimeressä on suuri määrä eri kalalajeja, paljon pieniä kalastusaluksia, jotka käyttävät useita pieniä ja suuria kalastussatamia, ja käytännössä kaikki Välimerestä saatava kala on tarkoitettu ihmisravinnoksi.

Laajentumisprosessia ja Pohjanmerelle pääsyä koskien kaikki ehdokasmaat ovat hyväksyneet yhteisön säännöstön, jossa säädetään suhteellisen vakauden periaatteesta. Periaatteen mukaisesti jäsenvaltioilla on oikeus kalavaroihin vain, jos niillä on tunnustettuihin oikeuksiin perustuva kalastusrekisteri kyseisistä kalakannoista. Toisin kuin Itämerellä, yhdelläkään ehdokasmaalla ei ole kyseisiä rekisterejä Pohjanmerellä.

Kun on kyse laajuudesta, jolla Mustallamerellä, Välimeren etelä- ja itäosassa ja Itämeren itäosassa sovelletaan kuuden ja kahdentoista meripeninkulman rajoja, on huomattava, että vesirajojen määrittely ei kuuluu yhteisön vaan kyseisten rannikkovaltioiden toimivaltaan. Kiintiöitä sovelletaan jo Itämeren itäosassa. Tonnikalan kalastusta lukuun ottamatta, suurin sallittu saalis (TAC) ja kiintiöjärjestelmä eivät koske Välimerta edes kansallisella tasolla, sillä yksilajista lähestymistapaa pidetään vaikeasti sovellettavana alueen monilajiseen kalastukseen. Tilanne ei muuttune lähitulevaisuudessa, paitsi ehkä miekkakalan kalastuksen osalta. Kiintiöiden käyttöönotosta Mustallamerellä, jonka rannikkovaltiot ovat Romania, Bulgaria ja Turkki, päätettäneen vasta Mustanmeren erityispiirteiden ja alueella sovellettavan kansainvälisen lainsäädännön perusteellisen tutkinnan jälkeen.