KIRJALLINEN KYSYMYS E-2129/03

esittäjä(t): Karl-Heinz Florenz (PPE-DE) komissiolle

(26. kesäkuuta 2003)

Aihe: Yhteisön direktiivi kaatopaikoista

Vuonna 1999 annettu yhteisön direktiivi kaatopaikoista (1999/31/EY(1)) saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä esimerkiksi Saksan liittotasavallassa asutuskeskuksista peräisin olevan jätteen ympäristön kannalta kestävästä varastoinnista sekä biologisista jälleenkäsittelylaitoksista 20. helmikuuta 2001 annetulla asetuksella.

Olennainen osa direktiiviä sekä asetusta on ajallisesti rajoittaa reaktiivisen jätteen, kuten kotitalouksista ja niitä vastaavista yrityksistä peräisin olevan jätteen, lietteen ja muun suuren määrän orgaanista ainesta sisältävän jätteen, varastointia.

Saksassa noudatettavat tekniset ohjeet yhdyskuntajätteistä antavat kuten varastointiasetuskin väliaikaisen luvan korkeintaan 31. toukokuuta 2005 asti. Asetuksien antamisesta lähtien on kiivaasti keskusteltu siitä, voidaanko kyseistä määräaikaa noudattaa.

Koblenzin hallintotuomioistuin on vienyt asian käsiteltäväksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen, koska epäillään, ettei Saksan varastointiasetus ole yhteensopiva yhteisön lainsäädännön kanssa. EY:n tuomioistuimen odotetaan selvittävän oikeudenkäynnissä, jossa asianosaisina ovat Deponiezweckverband Eiterköpfe ja Land Rheinland-Pfalz, onko varastointiasetus sen perustana olevan yhteisön kaatopaikkadirektiivin mukainen. Mikä on komission kanta tähän asiaan?

Saksassa asiantuntijat epäilevät, voidaanko edellä mainittujen jätteiden varastointikieltoa noudattaa 1. kesäkuuta 2005 lähtien. Saksan ympäristö-, luonnonsuojelu- ja ydinturvallisuusasioista vastaavien ministeriöiden edustajat ovat todenneet, että on mahdollista varastoida reaktiivista jätettä jopa kolme vuotta annetun määräajan, 31. toukokuuta 2005, jälkeen, jos vain varmistetaan jätteen oikeaoppinen käsittely. Mitä mieltä komissio on tällaisista toteamuksista?

(1) EYVL L 182, 16.7.1999, s. 1.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(7. elokuuta 2003)

Asiaa C-6/03 (Eiterköpfe) koskevassa ennakkoratkaisutapauksessa yhteisöjen tuomioistuimelta pyydettiin ennakkoratkaisua seuraavista kysymyksistä:

- Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, voidaanko kaatopaikoista 26. huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY (kaatopaikkadirektiivi) 5 artiklan 1 kohta saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä tiukemmat standardit vahvistavilla toimenpiteillä, jotka eroavat direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä siinä, että yhdyskuntajäte ja jäte, josta voidaan huolehtia samalla tavoin kuin yhdyskuntajätteestä, voidaan sijoittaa kaatopaikoille ainoastaan, jos asianmukainen alkuperäisen aineen kuiva-aineen orgaanisen pitoisuuden luokitteluedellytys (palamishäviönä tai orgaanisen hiilen kokonaismääränä ilmaistuna) täyttyy. Kysymyksellään 2a kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, täyttääkö jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen oli myönteinen kaatopaikkadirektiivin 5 artiklan 2 kohdassa asetetut jätteen määrän vähentämistavoitteet sellainen kansallinen säännös, jonka mukaan:

- alkuperäisen aineen kuiva-aineen orgaaninen pitoisuus yhdyskuntajätteessä ja jätteessä, josta voidaan huolehtia samalla tavoin kuin yhdyskuntajätteestä, saa olla 1. kesäkuuta 2005 alkaen enintään joko 5 painoprosenttia palamishäviönä ilmaistuna tai 3 painoprosenttia orgaanisen hiilen kokonaismääränä ilmaistuna,

- mekaanisesti ja biologisesti käsiteltävä jäte voidaan 1. maaliskuuta 2001 alkaen sijoittaa nykyisille kaatopaikoille enintään 15. heinäkuuta 2009 asti tai tietyissä tapauksissa jopa tämän päivämäärän jälkeen ainoastaan, jos alkuperäisen aineen kuiva-aineen orgaaninen pitoisuus on enintään 18 painoprosenttia orgaanisen hiilen kokonaismääränä ilmaistuna ja alkuperäisen aineen kuiva-aineen biologinen hajoavuus on enintään 5 mg/g aerobisena aktiivisuutena (AT4) ilmaistuna tai 20 l/kg kaasun muodostumisnopeutena käymiskokeessa (GB21) ilmaistuna,

- kun otetaan huomioon yhteisössä sovellettava suhteellisuusperiaate?

- Kysymyksellään 2b kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, voidaanko yhteisön suhteellisuusperiaate huomioon ottaen soveltaa pientä vai suurta harkintamarginaalia, kun verrataan jätteen, jota ei ole käsitelty ennen kaatopaikalle sijoittamista, ja jätteen, joka on etukäteen lämpökäsitelty tai käsitelty mekaanisesti ja biologisesti, kerrostamisen vaikutuksia. Lisäksi kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, salliiko suhteellisuusperiaate sen, että ainoastaan mekaanisin prosessein esikäsitellyn jätteen aiheuttamat riskit tasapainotetaan muilla turvajärjestelyillä.

Komissio katsoo, että kysymyksiin on vastattava seuraavasti:

- Kaatopaikoista annetun direktiivin 1999/31/EY 5 artiklan 1 ja 2 kohta on tulkittava siten, että sallitaan se, että kansallisissa säännöksissä, kuten Saksan asutuskeskuksista peräisin olevan jätteen ympäristön kannalta kestävästä varastoinnista 20. helmikuuta 2001 annetussa asetuksessa, vahvistetaan biologisesti hajoavan, kaatopaikoille sijoitettavan yhdyskuntajätteen ja jätteen, josta voidaan huolehtia samalla tavoin kuin yhdyskuntajätteestä, määrälliset raja-arvot silloinkin, jos raja-arvoja voidaan noudattaa ainoastaan käsittelemällä jäte mekaanisesti ja biologisesti tai polttamalla, ja jos raja-arvojen noudattaminen johtaa siihen, että kyseessä olevan jätteen tyypistä riippuen tämän luokan biologisesti hajoavaa jätettä ei enää voi sijoittaa kaatopaikoille vuodesta 2001 tai 2005 eteenpäin.

- Kyseessä olevan asetuksen tyyppisessä kansallisessa säädöksessä mennään direktiivin vaatimuksia pitemmälle, ja se on tästä syystä tiukempi suojatoimenpide EY:n perustamissopimuksen 176 artiklan mukaisesti. Yhteisön suhteellisuusperiaatetta ei sovelleta tällaiseen toimenpiteeseen.

Komissio ei ole tietoinen siitä, että Saksan lainsäädännössä annettaisiin mahdollisuus vastaanottaa edelleen jätettä, joka ei täytä asetettuja edellytyksiä, kolme vuotta vuoden 2005 jälkeen. Jos tällainen mahdollisuus lainsäädännössä annettaisiin, Saksan olisi ilmoitettava komissiolle tästä muutoksesta ja toteutetuista toimenpiteistä sen varmistamiseksi, että neuvoston direktiivin 1999/31/EY 5 artiklan 2 kohdassa asetetut tavoitteet, erityisesti vuodeksi 2006 asetettu tavoite, saavutetaan.