Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0110



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3432/97 komissiolle esittäjä(t): Cristiana Muscardini (NI) (31. lokakuuta 1997) Aihe: Kabulin hallituksen harjoittamat ihmisoikeuksien loukkaamiset Teologiaa opiskelevien afgaanien muodostama Taleban-liike valtasi syyskuussa 1996 Kabulin ja määräsi ihmiset viettämään hyvin ankaraa, islamilaista elämää, joka vääristää oikeaa puhdasoppisuutta ja tukahduttaa kansalaisyhteiskunnan itsensä ilmaisemisen. Liike on luonut ¨hyveiden ja paheiden ministeriön¨ ja antanut määräyksiä, joita on toteltava ankarasti silpomisten ja ruumiillisten rangaistusten uhalla. Naisten on puettava itsensä kokonaan pitkiin vaatteisiin eivätkä he voi esimerkiksi mennä kadulle, opiskella tai tehdä työtä. Miehet eivät saa harjoittaa toimintaa, joka etäännyttää heidät työstä ja rukoilemisesta. Lapset eivät voi leikkiä vapaasti. Hallitus suhtautuu jyrkästi ja vihamielisesti myös kansainväliseen yhteisöön ja humanitaarisiin järjestöihin, sillä sen tavoitteena on korvata länsimaiset järjestöt islamilaisilla. Voiko komissio tilanteen huomioon ottaen suhtautua hallitukseen tuomitsevasti ja hillitä ihmisoikeuksien jokapäiväistä loukkaamista? Voiko se myös käyttää taloudellisia pakotteita, jotta Kabulin hallitus saataisiin kunnioittamaan alueella olevia rauhaa ja demokraattista kehittymistä edistäviä järjestöjä? Komission jäsenen Manuel Marinin komission puolesta antama vastaus (1. joulukuuta 1997) Komissio tuomitsee voimakkaasti vuoden 1996 lokakuussa Kabulin vallanneen Taleban-liikkeen lukuisat ihmisoikeusloukkaukset. Vierailtuaan Afganistanissa lokakuussa 1997 humanitaarisesta avusta vastaava komission jäsen arvosteli lisäksi ankarasti sitä vaarallista tilannetta, jossa väestö yleensä ja naiset erityisesti joutuvat elämään Taleban-liikkeen säätämien lakien takia, jotka mielivaltaisesti rajoittavat ihmisten perusvapauksia. Jotta komissio voisi lopettaa nämä ihmisoikeuksien loukkaukset, sillä olisi oltava huomattavaa vaikutusvaltaa eri ryhmittymiin niiden pakottamiseksi noudattamaan kansainvälisiä normeja. Tässä yhteydessä on tuotu usein esiin kaksi mahdollisuutta. Ensiksikin avun tekeminen riippuvaiseksi tiettyjen ehtojen täyttämisestä ja toiseksi poliittinen päätös olla tunnustamatta mitään ryhmittymää. Koska humanitaarinen apu on luonteeltaan puolueetonta ja varauksetonta ja koska yhteisön Afganistaniin antama apu on kokonaisuudessaan humanitaarista, on yhteisön Afganistanille antaman avun tekemiseen riippuvaiseksi ehtojen täyttämisestä suhtauduttava erittäin varauksellisesti. Koska Taleban-liike haluaa kansainvälistä tunnustamista, sille olisi ilmoitettava, että kansainvälinen tunnustaminen on mahdollista ainoastaan, jos hallitukset noudattavat kansainvälistä oikeutta ja kansainvälisiä ihmisoikeusnormeja. Kansainvälistä yhteisöä olisi kannustettava vahvistamaan asiaa koskeva yhteinen kanta. Koska yhteisön ja Afganistanin välinen kauppa on vähäistä, yhteisöllä ei ole juurikaan mahdollisuuksia toteuttaa taloudellisia painostustoimenpiteitä, jotta rauhaa ja demokraattista kehitystä edistävien järjestöjen toimintaan ei puututtaisi. On muistettava, että unionin puheenjohtajamaa toi julki huolensa valtiosta riippumattomien järjestöjen toiminnan rajoittamisesta julistuksessaan lokakuussa 1996. Ottaen kuitenkin huomioon Afganistanin tilanteen ainoastaan konfliktin rauhanomainen ratkaisu voi saada aikaan vaadittavat muutokset. Yhteisö aikoo sen vuoksi osallistua poliittisten toimenpiteiden elvyttämiseen tältä osin.