Virallinen lehti nro C 386 , 11/12/1998 s. 0017



KIRJALLINEN KYSYMYS P-0438/98 esittäjä(t): Reinhard Rack (PPE) komissiolle (16. helmikuuta 1998) Aihe: Uuden tavoitteen 2 rajaamisperusteet Tämänhetkisistä ehdotuksista rakennerahastojen uudistamiseksi ja komission jäsen Monika Wulf-Mathiesin useissa aluepoliittisen valiokunnan kokouksissa esittämistä lausunnoista saa vaikutelman, että työttömyyden vähentämisestä on tulossa myös rakennerahastojen tärkeimpiä tavoitteita. Monet yksityiskohdat ovat kuitenkin vielä epäselviä. Rajattaessa uutta tavoitetta 2, jossa on kyse erityisesti erilaisten rakenneongelmien vaivaamien alueiden taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta muutoksesta, ei käsitellä perusteellisemmin sitä, mikä osuus työttömyysasteella tulee olla tukeen oikeutettujen alueiden valinnassa tai toimintastrategian määrittelyssä. Ehdotuksista ei myöskään käy ilmi, halutaanko tukeen oikeutettujen alueiden rajaamiseen käyttää työttömyysprosentin poikkeamia kansallisesta vai eurooppalaisesta keskiarvosta. Tämän epäselvän tilanteen johdosta komissiota pyydetään ilmoittamaan 1. asetetaanko työttömyys etusijalle muihin rajaamisperusteisiin verrattuna, 2. katsooko komissio, että eri alojen erilaiset ongelmat vaativat erilaisia valintaperusteita, 3. eivätkö BKT tai muut kriteerit, kuten alhainen asukastiheys, poismuutto, muualla työssäkäyvien määrä ja väestön korkea keski-ikä joillakin alueilla voi olla luotettava huonon yhteiskunnallis-taloudellisen tilanteen osoitin? Komission jäsenen Monika Wulf-Mathiesinkomission puolesta antama vastaus (8. huhtikuuta 1998) Komissio teki 18. maaliskuuta 1998 ehdotuksen rakennerahastojen uusiksi säännöiksi ajanjaksolle 2000-2006 heinäkuussa 1997 julkaistun Agenda 2000 -asiakirjan(1) perusteella. Ehdotetuissa asetuksissa esitetään uuden tavoitteen 2 perusteet ja jakojärjestelmä. Parlamentille tiedotetaan säännöllisesti komission aikeista, jotka koskevat yleisesti rakennepolitiikkoja ja erityisesti uutta tavoitetta 2. Komissio katsoo, että tavoite 2 -alueita koskeva uusi luettelo olisi laadittava ehdotetuissa asetuksissa esitettyjen yksinkertaisten, riippumattomien ja avoimien perusteiden mukaisesti. Näitä perusteita käytettäisiin teollisuuden ja palvelualojen muutoksista johtuvasta taantumisesta eniten kärsineiden alueiden, taantuvien maaseutualueiden, vaikeuksissa olevien kaupunkikuntien ja kalastuksesta riippuvaisten alueiden määrittämiseen. Lopullinen luettelo alueista laadittaneen yhdessä kansallisten viranomaisten kanssa ottaen huomioon kansalliset painopistealueet. Mikään yksittäinen peruste ei kuitenkaan voi kattaa kaikkia mahdollisia rakenteellisia ongelmia, ja tästä syystä komissio ehdotti, että uuden tavoitteen 2 mukainen väestökattavuus saa olla jäsenvaltioissa (mukaan lukien tavoite 1 -siirtymäalueet, jotka täyttävät uuden tavoitteen 2 perusteet) enintään kolmasosan nykyisten tavoitteiden 2 ja 5b kattavuutta alhaisempi. Komissio pyrki tällä ehdotuksella edistämään ajatusta, jonka mukaan kaikkien jäsenvaltioiden olisi osallistuttava samalla tavoin toiminnan keskittämiseen. Komission mielestä työttömyys on rakenteellisista muutoksista kärsineiden alueiden suurin ongelma. Se kuvastaa alueiden kyvyttömyyttä hyödyntää täysin käytettävissä olevia resursseja, mikä aiheuttaa ammatillisen osaamine häviämistä ja työttömien syrjäytymistä yhteiskunnasta. Työttömyys ja yhteiskunnallinen syrjäytyminen (pitkäaikaistyöttömyyden avulla mitattuna) ovat siten komission ehdottamat perusteet tuettavien alueiden valinnalle. Komission aluepolitiikan tarkoituksena on helpottaa ja tukea rakenteellisia muutoksia monipuolistumisen edistämiseksi. Kyse ei varsinaisesti ole tiettyihin aloihin keskittyvästä politiikasta siten, että sen avulla yritettäisiin tukea työllisyyttä tai toimintaa tietyllä alalla tai tietyillä vaikeuksissa olevilla aloilla. Sen avulla pyritään pikemminkin luomaan uusia mahdollisuuksia sellaisilla aloilla, joilla pidemmän aikavälin kehitysmahdollisuudet ovat paremmat. Tuettavien alueiden valintaperusteiden avulla on tarkoitus määrittää alueelliset ongelmat. Bruttokansantuote (BKT) on alueellisen hyvinvoinnin ja kehityksen yleinen mittari, joka soveltuu yhteisön vähiten kehittyneiden tavoite 1 -alueiden valintaan. Se soveltuu erityisen hyvin suurille alueille, joilla työssäkäynti muilla alueilla on yleensä rajallista ja joilla alueen BKT voidaan siten laskea alueella asuvan väestön ansioksi. Bruttokansantuote on kuitenkin sopimaton indikaattori komission Agenda 2000 -asiakirjassa ehdotetulle uudelle tavoitteelle 2. Ensinnäkin tavoite 2 -alueet kärsivät huomattavasti talouden rakenneuudistuksista, mikä ei heijastu suoraan niiden vauraustasoon. Sen sijaan näillä alueilla on muita ongelmia, joita kuvastavat (Agenda 2000 -asiakirjan mukaan) työttömyystaso, teollisuuden työllisyystaso, maa- ja kalatalouden toiminnan taso ja kehitys sekä yhteiskunnallisen syrjäytymisen taso. Tavoite 2 -alueet ovat toisaalta yleensä huomattavasti pienempiä kuin suuret ja vähemmän kehittyneet tavoite 1 -alueet. Pienillä alueilla BKT-tilastot kuvaavat usein huonosti vauraustasoa toisella alueella työssä käyvien asukkaiden vuoksi. Muuten vauraiden asuinalueiden BKT voi siten olla asukasta kohden laskettuna alhainen, sillä alueelle vaurautta luovat yritykset saattavat sijaita naapurialueella. (1) KOM(97) 2000 lopullinen.