KIRJALLINEN KYSYMYS E-1893/02

esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) komissiolle

(1. heinäkuuta 2002)

Aihe: Aluetuet ja laajentuminen

Euroopan unionin odotetaan laajenevan kymmenellä maalla vuonna 2004. Komission ensimmäisessä väliraportissa taloudellisesta ja sosiaalisesta koheesiosta tämä näkökohta on otettu huomioon, ja tiedonannossa on esitetty suuntaviivoja koheesiopolitiikan tulevaksi sisällöksi.

Ehdokasvaltioiden väestö on EU:hun verrattuna köyhää ja maataloudesta riippuvaista. Kun laskelmia on tehty 25 jäsenvaltion unionia silmällä pitäen, laajentumisen vaikutukset ovat johtamassa siihen, että nykyisistä 15 jäsenvaltiosta 7:ssä yksi tai useampi alue menettäisi tavoite 1 -statuksen. Komissio ei myöskään suunnittele jatkavansa tavoite 2:sta laajentumisen jälkeen. Politiikan on tulevaisuudessa vahvistettu painottuvan ennen kaikkea unionin köyhimpiin alueisiin, jotka laajentumisen jälkeen sijaitsevat uusissa jäsenvaltioissa.

Suomessa tavoite 1 -statuksen ulkopuolelle jäisi mm. Itä-Suomi, joka tarvitsee Euroopan unionin tukea myös laajentumisen jälkeen. Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä nykyisten jäsenvaltioiden köyhimpien osien tukemiseksi ja niiden elinkelpoisuuden säilyttämiseksi?

Michel Barnier'n komission puolesta antama vastaus

(14. elokuuta 2002)

Komissio haluaa muistuttaa arvoisaa parlamentin jäsentä siitä, että ennen vuotta 2006 laajentuminen ei vaikuta koheesiopolitiikkaan eikä sen soveltamisalaan kuuluvien nykyisten jäsenvaltioiden kohdealueiden tukikelpoisuuteen. Vuoden 2006 jälkeisen kauden osalta komissio tulee määrittelemään tavoitteen 1 tukikelpoisuutta koskevat suuntaviivansa kolmannessa taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevässä kertomuksessaan, jonka se aikoo hyväksyä vuoden 2003 loppuun mennessä.

Toisaalta, kuten komissio korostaa toisessa taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevässä kertomuksessaan(1) ja taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevässä ensimmäisessä väliraportissaan(2), tässä vaiheessa ei ole tarjolla luotettavaa vaihtoehtoa asukaskohtaiselle bruttokansantuotteelle tukikelpoisten tavoite 1 -alueiden määrittelyperusteena. Tukikelpoisuuskynnyksen vahvistaminen on toistaiseksi ratkaisematon kysymys. On myös löydettävä tasapuolinen ratkaisu niiden alueiden ongelmiin, joiden taloudellinen lähentymisprosessi on vielä kesken ja joissa liittymisen mukanaan tuoma tilastollinen vaikutus johtaa yhdeksässä nykyisessä jäsenvaltiossa yhden tai useamman tavoite 1 -alueen tukikelpoisuuden menettämiseen.

Koheesiopolitiikan tulevaisuudesta käydyn keskustelun perusteella voidaan todeta, että on olemassa laaja yksimielisyys siitä, että kyseistä politiikkaa ei tule soveltaan ainoastaan kehityksessä jälkeen jääneisiin alueisiin. Myös pysyvien luonnonhaittojen, harvaan asuttujen alueiden, kaupunkialueiden ja rakennemuutosalueiden kaltaiset erityistapaukset olisi otettava huomioon. Tämän vuoksi ja hyvän hallintotavan periaatteiden mukaisesti koheesiopolitiikan toimenpiteet olisi kohdennettava vastaamaan paremmin yhteisön ensisijaisia toimintalinjoja, ja niiden toteuttamisen olisi tapahduttava aikaisempaa hajautetummin.

(1) KOM(2001) 24 lopullinen.

(2) KOM(2002) 46 lopullinen.