KIRJALLINEN KYSYMYS P-2156/02

esittäjä(t): Kathleen Van Brempt (PSE) komissiolle

(11. heinäkuuta 2002)

Aihe: Ympäristövastuuta koskeva direktiiviehdotus tuottamuksesta riippumaton vastuu 9 artikla

Ympäristövastuuta koskevan direktiiviehdotuksen(1) 3 artiklan 1 kohdan, 4, 5 ja 7 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on otettava käyttöön tuottamuksesta riippumatonta vastuuta koskeva järjestelmä ihmisille tai ympäristölle mahdollisesti tai todellisesti riskejä aiheuttavien toimintojen vuoksi, jotka on lueteltu komission ehdotuksen liitteessä I.

3 artiklan 2 kohdassa ja 8 artiklassa säädetään toisaalta, että joissain tapauksissa vastuu lankeaa tuottamuksellisesti tai virheellisesti toimittaessa, kun muulla kuin liitteessä I mainitulla toiminnalla aiheutetaan luonnon monimuotoisuudelle vahinkoa.

9 artiklan 1 kohdan mukaisesti vastuu ei lankea, kun tapahtuma on sallittu asiaa koskevissa laeissa ja asetuksissa taikka toimijalle myönnetyssä luvassa tai hyväksynnässä, tai kun toimintaa, jota tieteellisten ja teknisten tietojen perusteella ei pidetty vahingollisena, kun päästö laskettiin ympäristöön tai toiminta tapahtui.

Liitteen I luetteloon sisältyvät toiminnot ovat etenkin, tai jopa ainoastaan, luvanvaraisia toimintoja.

Komission ehdotuksessa ei toisaalta oteta huomioon sitä mahdollisuutta, että lupia voidaan jäsenvaltiossa myöntää tai ennakoida sellaisia toimintoja varten, joihin ei ole tämänlaista yhteisön tason velvoitetta.

Kun otetaan huomioon edellä mainitut kysymykset, mihin tapahtumiin sovelletaan tuottamuksesta riippumattoman vastuun järjestelmää? On tärkeää luoda yksityiskohtainen luettelo näistä tapahtumista, jotta pystytään saamaan selkeä kuva direktiiviehdotuksen soveltamisalasta.

Onko mahdollista todeta, että yleisön pääsyä unionin toimielinten työn sisältöä koskeviin tietoihin, ja kansalaisten osallistumista siihen, hankaloitetaan direktiivin muotoilulla ja että sen vuoksi kansalaiset saavat väärän kuvan esitetyn tuottamuksesta riippumattoman järjestelmän soveltamisalasta?

(1) KOM(2002) 17 lopullinen EYVL C 151 E, 25.6.2002, s. 132.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(31. heinäkuuta 2002)

Kun tarkastellaan kokonaisuutena parlamentin jäsenen mainitsemia säännöksiä, jotka sisältyvät ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ympäristövastuusta ympäristövahinkojen ehkäisemiseksi ja korjaamiseksi, on syytä ottaa esille seuraavat kaksi seikkaa:

Mainitun direktiiviehdotuksen 3 artiklan 1 kohdassa taikka 4 tai 5 artiklassa ei edellytetä, että ensin olisi esitettävä näyttöä tuottamuksesta tai huolimattomuudesta, jotta toimija voitaisiin asettaa vastuuseen jostakin ehdotuksen liitteessä I mainitusta toiminnosta.

Ehdotuksen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään poikkeuksesta, jonka mukaan toimija vapautetaan vastuusta, jos vahingon aiheuttaa päästö tai tapahtuma, joka on sallittu asiaa koskevissa laeissa ja asetuksissa taikka toimijalle myönnetyssä luvassa tai hyväksynnässä.

On huomattava, että vaikka useisiin ehdotuksen liitteessä I lueteltuihin toimintoihin sovelletaan yhteisön lupa- tai hyväksymismenettelyjä, kaikkiin toimintoihin ei kuitenkaan tarvita lupaa tai hyväksyntää. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä vaarallisten aineiden ja valmisteiden valmistukseen, käyttöön, varastointiin ja kuljetukseen tietyn yrityksen alueella ja niiden päästämiseen ympäristöön liittyviin liitteen I kohtiin, sillä näillä seikoilla on suuri merkitys ihmisten jokapäiväisessä elämässä. On syytä mainita myös, että vaarallisiin aineisiin ja valmisteisiin ei kasvinsuojeluaineita ja biosidituotteita(1) lukuun ottamatta sovelleta yhteisön lupamenettelyä. Kuten myöhemmin esitetään, myös kansalliset luvat ja hyväksynnät olisi otettava huomioon, mutta kaikille vaarallisille aineille ja valmisteille ei kuitenkaan näytetä vaadittavan kansallisia lupia tai hyväksyntiä.

On myös selvää, ettei 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisalaan kuulu vahinko, jonka ovat aiheuttaneet luvattomat päästöt tai säädetyt raja-arvot ylittävät päästöt.

Ehdotuksen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään poikkeuksesta, ja kuten poikkeukset yleensäkin tämäkin poikkeus on rajattava tarkkaan yleisen tulkintaperiaatteen mukaisesti. On syytä korostaa, että säännöksessä ei viitata varsinaiseen toimintaan vaan päästöön tai tapahtumaan eli siis toiminnan yksittäiseen osaan.

Tämä tarkoittaa sitä, toimija ei vapaudu vastuusta kaikissa tapauksissa yksinkertaisesti sillä perusteella, että toiminta on toteutettu sitä koskevien lakien ja asetusten taikka toimijalle myönnetyn luvan tai hyväksynnän mukaisesti.

Toimijan olisikin katsottava olevan selkeästi vastuussa ympäristövahingosta, joka on aiheutunut toiminnan virheellisestä toteuttamisesta tai onnettomuudesta(2).

Kun tarkastellaan kaikkein kuuluisimpia esimerkkejä ympäristövahingoista (kuten Sandozin Baselin tehtaalla sattuneen tulipalon aiheuttama Reinin saastuminen vuonna 1986, Espanjassa Aznalcollarin kaivoksen jätealtaiden maavallin murtumisesta 25. huhtikuuta 1998 johtunut myrkyllisen veden ja lietteen valuminen kohti Doñanan kansallispuistoa sekä Baia Maren ja Baia Borsan onnettomuuksien aiheuttama vakava jokien saastuminen Romaniassa), näyttää siltä, ettei satunnaispäästöistä johtuvan pilaantumisen yhteydessä vahingon aiheuttanutta tapahtumaa tai päästöä periaatteessa voitaisi pitää lainsäädännössä sallittuna.

Lisäksi toimija on vastuussa, jos ympäristövahinko johtuu siitä, että toimija on toiminut tuottamuksellisesti tai huolimattomasti.

Parlamentin jäsen kysyy, otetaanko direktiiviehdotuksessa huomioon ainoastaan yhteisön lainsäädännössä säädetyt lupamenettelyt. Ehdotuksen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa viitataan asiaa koskeviin lakeihin ja asetuksiin sekä lupiin ja hyväksyntöihin, mutta ei säädetä mistään eroista tai rajoituksista yhteisön ja kansallisen lainsäädännön soveltamisen välillä.

On muistettava myös, että toimijaan ei voida soveltaa 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan säännöstä, mikäli vahingon aiheuttava päästö tai tapahtuma sallitaan sellaisen luvan tai hyväksynnän perusteella, joka ei ole asiaa koskevien lakien ja asetusten mukainen. Näin ollen ei ole syytä olettaa, että tämä säännös vapauttaisi toimijan perusteettomasti ja täysin vahinkovastuusta.

Mitä tulee ehdotuksen selkeyteen, ehdotuksen sanamuoto kuvastaa komission valmiutta varmistaa, että ehdotuksella saavutetaan todellisia ympäristöhyötyjä ottaen kuitenkin huomioon myös asian taloudelliset ja yhteiskunnalliset näkökohdat, kuten kestävän kehityksen nykyinen kokonaisvaltainen lähestymistapa edellyttää. Kaikkien kilpailevien etunäkökohtien huomioon ottaminen on todennäköisesti johtanut melko monimutkaiseen sanamuotoon, mikä ei välttämättä auta lukijoita ymmärtämään ehdotusta kokonaisuutena. Komissio on valmis auttamaan parlamenttia ja ministeriöneuvostoa, jos ne päättävät pyrkiä selkeyttämään ehdotusta.

(1) On ymmärrettävä, että lopputuotteisiin (kuten lääkkeet ja elintarvikkeiden lisäaineet) sovelletaan erityissäännöksiä, jolloin ne eivät kuulu vaarallisia aineita ja valmisteita koskevan yleisluonteisen lainsäännön soveltamisalaan.

(2) Lukuun ottamatta tapauksia, joissa vahingon aiheuttanut tapahtuma tai päästö johtuu sellaisista tekijöistä, jotka on lueteltu 9 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa ja 9 artiklan 3 kohdassa lieventävinä näkökohtina.