KIRJALLINEN KYSYMYS E-1733/00 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle. Ilotulitteita valmistavia ja varastoivia yrityksiä koskevan tiedon saatavuus ja tällaisten yritysten sisällyttäminen direktiivin 96/82/EY (Seveso II) riskiluetteloon.



Virallinen lehti nro 089 E , 20/03/2001 s. 0076 - 0078



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1733/00 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle (31. toukokuuta 2000) Aihe: Ilotulitteita valmistavia ja varastoivia yrityksiä koskevan tiedon saatavuus ja tällaisten yritysten sisällyttäminen direktiivin 96/82/EY (Seveso II) riskiluetteloon Lauantaina 13. toukokuuta 2000 Mekkelholtin kaupunginosassa Enschedessä (Alankomaat) tapahtui suuronnettomuus, kun SE Fireworks -yrityksen varasto räjähti. Kuolonuhrien ja loukkaantuneiden määrä oli suuri. 1. Heti onnettomuuden jälkeen käynnistyi keskustelu tämänkaltaisten yritysten aiheuttamasta vaarasta ympäristölle. Jo toisen kerran kymmenen vuoden kuluessa sattui tällainen onnettomuus ilotuliteyrityksessä. Vuonna 1991 räjähti tehdas Culemborgin kunnassa. Asunto-, aluesuunnittelu- ja ympäristöministeriön mukaan Alankomaissa on 19 suurta ilotulitetehdasta, joiden kapasiteetti on 1001 500 tonnia (SE Fireworks -yrityksessä oli 100 tonnia ilotulitteita). Nämä yritykset eivät ole luettelossa vakavaa vaaraa ympäristölleen aiheuttavista yrityksistä, joiden on täytettävä direktiivin 96/82/EY (Seveso II) määräykset. Seveso-direktiivissä yrityksille asetetaan tiettyjä velvoitteita estää vakavat vaarat ympäristölle ja yrityksille. Voiko komissio vahvistaa, että ilotuliteyritykset eivät ole vaaraa aiheuttavien yritysten luettelossa? 2. Jos voi, katsooko komissio, että ottaen huomioon, että ilotuliteyritykset saattavat aiheuttaa vakavia onnettomuuksia Seveso II -direktiivin pitäisi koskea näitä yrityksiä? Onko komissio valmis toteuttamaan tämän suuntaisia tarpeellisia toimenpiteitä? 3. Katsooko komissio, että kaikkialla EU:n jäsenvaltioissa pitäisi noudattaa mahdollisimman suurta avoimuutta asukkaita, paikallisviranomaisia, tiedotusvälineitä ja pelastuspalvelua kohtaan ja antaa tietoja vaaraa aiheuttavien yritysten olemassaolosta ja viranomaisten näille yrityksille myöntämistä luvista, koska tällainen avoimuus voi auttaa tekemään paremmin harkittuja päätöksiä kyseisten yritysten sijoittamisesta sekä nopeuttamaan palontorjuntaa ja paikallisen väestön evakuointia? Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (20. heinäkuuta 2000) 1. Vaikka ilotulitteiden valmistusta ja varastointia ei mainita alkuperäisessä Seveso-direktiivissä (tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta 24. kesäkuuta 1982 annettu neuvoston direktiivi 82/501/ETY(1)) olevassa luettelossa, jossa listataan mahdollisesti vaaralliset teollisen toiminnan muodot, Seveso II -direktiivin (vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9. joulukuuta 1996 neuvoston annettu direktiivi 96/82/EY(2)) soveltamisala perustuu toisenlaiseen lähestymistapaan. Seveso I -direktiivi korvattiin kaikilta osin uudella direktiivillä 3. helmikuuta 1999. Seveso II -direktiivissä mainitaan ainoastaan vaarallisten aineiden olemassaolo tuotantolaitoksessa. Direktiivin liitteessä I olevaa vaarallisten aineiden luetteloa on myös supistettu 180 aineesta 50 aineeseen. Luettelo on nyt entistä kattavampi ja järjestelmällisempi, sillä siinä mainitaan esimerkiksi myrkyllisten, räjähtävien ja syttyvien aineiden yleiset luokat. Direktiivin soveltamisalaa on näin laajennettu ja yksinkertaistettu. Direktiivissä mainitaan myös ensimmäistä kertaa pyroteknisten aineiden valmistusta ja varastointia koskevat raja-arvot. Alankomaiden viranomaisilta saatujen tietojen mukaan S.E. Fireworksin Enscheden tuotantolaitos ei kuitenkaan kuulu Seveso II -direktiivin soveltamisalaan, koska tuotantolaitos ei ylitä asetettuja raja-arvoja. Seveso II -direktiivissä sovelletaan Seveso I -direktiivin tavoin niin sanottua kahden arvon lähestymistapaa eli kuhunkin direktiivin I liitteessä mainittuun aineeseen ja aineiden yleiseen luokkaan sovelletaan kahta erilaista vähimmäismäärää (raja-arvoa). Suuronnettomuuden vaaran oletetaan olevan sitä suurempi, mitä enemmän näitä aineita on tuotantolaitoksessa. Pyroteknisten aineiden raja-arvot ovat 50 tonnia (alemman tason tuotantolaitoksissa) ja 200 tonnia (ylemmän tason tuotantolaitoksissa). 2. Kun onnettomuus on tutkittu perusteellisesti, komissio arvioi pyroteknisille aineille asetetut vähimmäismäärät ja tekee tarvittaessa ehdotuksia Seveso II -direktiivin muuttamisesta. Ehdotukset laaditaan tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin ja muiden asianosaisten osapuolten kanssa. 3. Komissio on kysyjän kanssa samaa mieltä siitä, että vaarallisten aineiden tuotantolaitosten sijoittamista koskevan päätöksenteon olisi oltava mahdollisimman avointa. Tämän vuoksi Seveso II -direktiivissä on uusi säännös, jonka mukaan jäsenvaltioiden olisi otettava maankäytön suunnittelussa huomioon suuronnettomuuden vaaraan liittyvät näkökohdat. Jäsenvaltioiden on myös asetettava lähtökohdakseen direktiivin tavoite eli suuronnettomuuksien ehkäiseminen ja suuronnettomuuksien ihmisiin ja ympäristöön kohdistuvien seurausten rajoittaminen valvomalla uusien tuotantolaitosten sijaintia, olemassa oleviin tuotantolaitoksiin tehtäviä muutoksia ja olemassa olevien tuotantolaitosten läheisyydessä toteutettavia uusia rakennushankkeita, esimerkiksi liikenneväyliä, yleisessä käytössä olevia kohteita tai asuinalueita. Maankäytön suunnittelussa on huolehdittava siitä, että vaaraa aiheuttavien tuotantolaitosten ja asuinalueiden välillä säilyy riittävä etäisyys pitkällä aikavälillä. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava siitä, että kaikki toimivaltaiset viranomaiset ja päätöksiä tekevät suunnitteluviranomaiset noudattavat asianmukaisia kuulemismenettelyjä. Tämän säännöksen sisällyttämistä direktiiviin voidaan pitää merkittävänä edistysaskeleena suuronnettomuuksien seurauksien rajoittamisessa. Lisäksi karttojen piirtäminen riskien arvioimiseksi on tärkeää. Teollisten riskien hallinnassa karttojen avulla saadaan tarkka käsitys todennäköisistä suuronnettomuuskohteista ja niiden vaikutuksista lähiympäristöön. Tämän vuoksi yhteisen tutkimuskeskuksen yhteydessä toimiva suuronnettomuuksien riskejä tutkiva toimisto on kehittelemässä Seveso-direktiiviin liittyvää laitostietojen hakujärjestelmää (Seveso plants information retrieval system, SPIRS). Järjestelmän tavoitteena on laatia kartta kaikista yhteisössä sijaitsevista Seveso-direktiivin soveltamisalaan kuuluvista laitoksista ja helpottaa riskinhallintaan liittyvää jäsenvaltioiden päätöksentekoa niin, että jäsenvaltiot voivat joustavasti arvioida tällaisten onnettomuusriskin todennäköisyyttä. (1) EYVL L 230, 5.8.1982, s. 1. (2) EYVL L 10, 14.1.1997, s. 13.