ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/37

(2004/C 84 E/0041)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2764/03

esittäjä(t): Mihail Papayannakis (GUE/NGL) neuvostolle

(16. syyskuuta 2003)

Aihe: Turkin kansallinen maarekisteri ja omistukset Imvrosin saarella

Imvrosin saarelaisten Ateenan yhdistyksen esittämien valitusten mukaan Turkin kansallisen maarekisterin täytäntöönpano Imvrosissa on johtanut siihen, että suurin osa kreikkalaisten omaisuudesta on menetetty sen tultua omavaltaisesti kirjatuksi Turkin valtiolle. Maarekisterin kesäkuun 2003 kirjausten mukaan puhtaasti kreikkalaisessa Agridian kylässä Imvrosissa 100 prosenttia viljelemättömästä maasta kirjattiin Turkin valtiolle, vaikka kreikkalaisilla on lailliset omistusoikeudet tähän maahan. Ottaen huomioon neuvoston aikaisemman lausunnon, jonka mukaan Turkin ja EU:n suhteiden on perustuttava selkeään velvoitteeseen kunnioittaa oikeutta ja kansainvälisiä sopimuksia, että Lausannen sopimuksessa määrätään Imvrosin ja Tenedosin kreikkalaisille asukkaille itsehallinto, johon kuuluu kielen, uskonnon ja omistusoikeuden kunnioittamista koskevia erioikeuksia, ja että Turkki on EU:n jäsenehdokas kysyn neuvostolta: Mihin toimiin se aikoo ryhtyä turkkilaisten viranomaisten suuntaan varmistaakseen Imvrosin kreikkalaisten omaisuuden suojelun?

Vastaus

(8. maaliskuuta 2004)

1. Neuvosto on täysin tietoinen siitä, että Turkki on Lausannen sopimuksen mukaisesti velvollinen takaamaan ei-islamilaisille vähemmistöille henkilöiden ja omaisuuden suojelun.

2. Neuvosto edellyttää, että kaikki EU:n jäsenyyttä hakevat maat kunnioittavat kansainvälistä oikeutta ja sopimusvelvoitteitaan erityisesti ihmisoikeuksien osalta. Lisäksi Turkin on varmistettava uudistusten täysimääräinen ja tehokas täytäntöönpano, jotta Turkin kansalaisille voitaisiin taata eurooppalaisten normien mukaiset ihmisoikeudet ja perusvapaudet, kansalaisoikeudet ja omistusoikeus mukaan lukien. Tätä seikkaa painotetaan jatkuvasti Turkille, ja se mainitaan riittävän selkeästi myös Turkin tarkistetussa liittymiskumppanuudessa, jonka mukaan Turkin on ”noudatettava Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräyksiä”.

3. Neuvosto seuraa tilannetta tiiviisti ja aikoo edelleen kiinnittää asiaan huomiota. Komission vuoden 2003 määräaikaiskertomuksessa, joka koskee Turkin edistymistä liittymisprosessissa (marraskuu 2003), [esitetään] kokonaisvaltainen arvio siitä, missä määrin Turkki on täyttänyt jäsenyysvaatimukset. Kertomuksessa korostetaan erityisesti ihmisoikeuksia ja niiden toteutumista.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/507

(2004/C 78 E/0527)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3276/03

esittäjä(t): Brian Simpson (PSE) komissiolle

(5. marraskuuta 2003)

Aihe: Zürichin lentokentälle saapuvia lentoja koskevat rajoitukset

Voiko komissio ilmoittaa, milloin se voi antaa selonteon valituksesta, jonka SWISS-lentoyhtiö on esittänyt, koska Saksan viranomaiset ovat asettaneet rajoituksia Zürichin lentokentälle saapuville lennoille?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(19. joulukuuta 2003)

Komissio on vastaanottanut Sveitsin viranomaisilta kantelun, joka koskee Saksan toimia, jotka saattavat vaikuttaa tiettyihin laskeutumismenettelyihin Zürichin lentokentällä. Kantelua on tutkittu yhteisön ja Sveitsin välisen sopimuksen perusteella, ja 5. joulukuuta 2003 komissio teki asiasta päätöksen edellä mainitussa sopimuksessa määrättyjen ja asetuksessa (ETY) N:o 2408/92 (1) säädettyjen menettelyjen mukaisesti. Päätöksen mukaan Saksa voi jatkaa lentoliikennettään koskevia asetuksia koskevan 213. täytäntöönpanoasetuksen soveltamista, sellaisena kuin se on muutettuna 4. huhtikuuta 2003. Samaisessa täytäntöönpanoasetuksessa määritellään mittariohjattuun laskeutumiseen ja lentoonlähtöön sovellettavat menettelyt Zürichin lentokentällä. Komission päätös julkaistaan piakkoin Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2408/92, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1992, yhteisön lentoliikenteen harjoittajien pääsystä yhteisön sisäisen lentoliikenteen reiteille, EYVL L 240, 24.8.1992.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/37

(2004/C 78 E/0037)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1551/03

esittäjä(t): Paulo Casaca (PSE) komissiolle

(7. toukokuuta 2003)

Aihe: Asbestia sisältävien tuotteiden merkitseminen

Neuvoston 19. syyskuuta 1983 antamaan direktiiviin 83/478/ETY (1) sisältyy erityissäännöksiä, jotka velvoittavat varustamaan asbestia sisältävät tuotteet niiden vaarallisuudesta varoittavalla merkinnällä.

Olen kuitenkin havainnut, että Portugalissa asbestia sisältäviin tuotteisiin kuten kipsikartonkiin ei ole lisätty tällaista varoitusta, vaikka niitä myydään suurelle yleisölle.

Missä vaiheessa on kyseisen direktiivin saattaminen osaksi Portugalin lainsäädäntöä?

Miksi direktiiviä ei noudateta?

Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus

(17. kesäkuuta 2003)

Syyskuun 19. päivänä 1983 annettu neuvoston direktiivi 83/478/ETY, jolla muutettiin viidennen kerran tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annettua direktiiviä 76/769/ETY (asbesti), saatettiin osaksi Portugalin kansallista lainsäädäntöä 14. tammikuuta 1987 annetulla säädöksellä (”Decreto-Lei n. 28/87 de 14/01/1987. Limita a comercialização e a utilização do amianto e dos produtos que o contenham, Diário da República I Série n. 11 de 14/01/1987 Página 183”).

Portugali on näin ollen noudattanut velvollisuutta saattaa direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä, erityisesti ne säännökset, jotka koskevat asbestia sisältävien tuotteiden merkintöjä (direktiivin 83/478/ETY liite II).

On kuitenkin tärkeää huomata, että edelleen voimassa olevasta liitteestä II poiketen direktiivin 83/478/ETY liite I ei enää ole voimassa. Direktiiviä 83/478/ETY on myöhemmin muutettu (2) tai mukautettu (3) (4) useilla direktiiveillä, joiden johdosta 1. tammikuuta 2005 kaikki asbestikuidut ovat kiellettyjä (lukuun ottamatta elektrolyysilaitteiden kalvoja). Asbestipohjaisen kuitusementin markkinoille saattaminen on jo kielletty unionissa lukuun ottamatta krysotiiliä sisältävää sementtiä.

Direktiivin 83/478/ETY säännösten (merkinnät) vahvistaminen ja myöhemmät muutokset kansallisessa lainsäädännössä ovat pääasiassa asianomaisen jäsenvaltion vastuulla. Komission vastuulla on kuitenkin varmistaa, että EY:n perustamissopimuksen määräyksiä ja toimielinten niiden nojalla toteuttamia toimenpiteitä sovelletaan, direktiivit mukaan luettuna. Näin ollen komissio ottaa yhteyttä Portugalin viranomaisiin varmistaakseen, että nämä ryhtyvät tarpeellisiin toimenpiteisiin kyseisen direktiivin panemiseksi täytäntöön.

(1) EYVL L 263, 24.9.1983, s. 33.

(2) EYVL L 375, 31.12.1985; saatettu osaksi Portugalin kansallista lainsäädäntöä (”Decreto-Lei n. 138/88 de 22.4.1988”).

(3) EYVL L 363, 31.12.1991; saatettu osaksi Portugalin kansallista lainsäädäntöä (”Decreto-Lei n. 228/94 de 13.9.1994”).

(4) EYVL L 142, 5.6.1999; ei vielä saatettu osaksi Portugalin kansallista lainsäädäntöä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/165

(2004/C 88 E/0173)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-4004/03

esittäjä(t): Claude Moraes (PSE) komissiolle

(7. tammikuuta 2004)

Aihe: Venäjän vammaiset lapset

Monet vaalipiiriini kuuluvat henkilöt ovat ilmoittaneet olevansa erittäin huolissaan vammaisten lasten kohtelusta Venäjällä.

Onko komissio tietoinen sekä fyysisesti että henkisesti vammaisten lasten hoidon puutteesta Venäjällä?

Voiko komissio ilmoittaa, mihin toimiin se on mahdollisesti ryhtynyt kannustaakseen Venäjää puuttumaan tähän ongelmaan ja parantamaan tilannetta?

Christopher Pattenin komission puolesta antama vastaus

(9. helmikuuta 2004)

Komissio on pyrkinyt useiden vuosien ajan Tacis-ohjelman avulla parantamaan vammaisten lasten kohtelua Venäjällä. Esimerkkinä hankkeista voisi mainita terveydenhuollon, koulutuksen ja sosiaaliavun kumppanuushankkeen (”Partnership in health, education and social assistance”), joka toteutettiin osana Venäjää koskevaa vuoden 1999 Tacis-toimintaohjelmaa yhteistyössä opetusministeriön kanssa. Opetusministeriö on edistänyt lapsen vammaisuuden havaitsemista aikaisessa vaiheessa ja venäläisten lasten parempaa kohtelua monilla Venäjän alueilla.

Parhaillaan valmistellaan uusia hankkeita, jotka toteutetaan yhdessä venäläisten elinten, muiden muassa Venäjän työ- ja sosiaalikehitysministeriön kanssa.

Hankkeiden tavoitteina on esimerkiksi:

— parantaa nykyistä lainsäädäntöä

— kehittää yhteistyömekanismeja julkishallinnon osastojen/virastojen sekä vammaisten lasten kanssa työskentelevien järjestöjen välillä

— laatia ohjelmia vammaisten lasten sosiaalisen osallisuuden edistämiseksi ja heidän perheidensä tukemiseksi

— tehostaa sosiaalityöntekijöiden, hoitohenkilöstön ja opettajien koulutusta

— lisätä tietoa vammaisten lasten ja heidän perheidensä oikeuksista, vammaisten lasten kohtaamista ongelmista ja heidän arvostaan yhteiskunnan jäseninä.

Komissio on tukenut kansalaisyhteiskuntaohjelmansa avulla myös monia kansalaisjärjestöjä, hyväntekeväisyysjärjestöjä, vanhempainyhdistyksiä ja uskonnollisia järjestöjä. Tavoitteena on edistää lapsen vammaisuuden ymmärtämistä ja vammaisten lasten parempaa kohtelua. Komissiolla on aikomus jatkaa toimiaan tällä tärkeällä alalla.
—

Schengen-maat ovat myös yhdenmukaistaneet lentokenttäkauttakulkuviisumien hakemusten käsittelystä perittävän maksun, joka tällä hetkellä on 10 euroa (6). Neuvoston 13. kesäkuuta 2003 tekemällä päätöksellä 2003/454/EY (7), jota jäsenvaltioiden on sovellettava viimeistään 1. heinäkuuta 2005 lähtien, maksu korotettiin 35 euroon. Komission tietojen mukaan ainoastaan Ranska on jo soveltanut päätöstä (1. lokakuuta 2003 alkaen).
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/102

(2004/C 88 E/0106)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2585/03

esittäjä(t): Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) komissiolle

(8. elokuuta 2003)

Aihe: Tiettyjen mietojen alkoholijuomien verottaminen

Ready-To-Drink-nimiset uudet alkoholijuomat kasvattavat jatkuvasti suosiotaan. Voisiko komissio kertoa, onko seuraava tulkinta yhteisön lainsäädännöstä oikea: jos tietty hallitus päättää nostaa kansanterveydellisistä syistä ainoastaan RTD-alkoholijuomien valmisteveroa muuttamatta perinteisten alkoholijuomien veroa, se rikkoo yhteisön lainsäädäntöä? RTD-juomat ovat yleensä sokeroituja ja itse asiassa niitä käyttävät ennen kaikkea nuoret, mikä on merkittävä kansaterveydellinen ongelma.

Olisiko komission vastaus erilainen, jos tämän veron tuotto ei menisi suoraan valtion yleiseen talousarvioon, vaan se kohdennettaisiin tiettyyn tarkoitukseen (esimerkiksi taholle, jonka vastuulla on kansanterveys)?

Eikö tuomioistuimen oikeuskäytäntö tapauksessa, joka koski Ranskassa alkoholijuomista kannettavaa niin sanottua sosiaaliturvaveroa (24. helmikuuta 2000 annettu tuomio, asia C-434/97) (1) ja jossa sovellettiin direktiivin 92/12/ETY 3 artiklan 3 kohdan tarjoamia mahdollisuuksia, anna jäsenvaltioille perustaa verottaa perinteisiä alkoholijuomia ja alkoholipohjaisia RTD-juomia eri tavalla (tuomion 19 kohta)?

Eikö komissio ole sitä mieltä, että tämä juomaryhmä, jota ensisijaisesti yritetään suunnata nuorille tekemällä se makeaksi, pitäisi määritellä täsmällisesti ainakin verosyistä? Asia on vieläkin tärkeämpi, koska RTD-juomien valmistajat eivät epäröi muuttaa näiden juomien alkoholipitoisuutta hyödyntääkseen siitä saatavia verohelpotuksia kilpailullisesti (kuten ”malternatives”-tapauksessa Yhdysvalloissa).

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(19. syyskuuta 2003)

Arvoisan parlamentin jäsenen kuvailemaa veroa joissakin suhteissa muistuttava vero on jo otettu käyttöön yhdessä jäsenvaltiossa. Siitä on tehty useita valituksia, joiden mukaan se on ristiriidassa sekä EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan että valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY 3 artiklan 2 kohdan kanssa (2).

Näitä valituksia koskevassa komission tutkimuksessa selvitetään muun muassa kysyjän esille ottamia oikeudellisia kysymyksiä. Tutkimus on vielä kesken.

Komission tarkoituksena ei ole määritellä kysyjän mainitsemia alkoholijuomia erikseen verotustarkoituksia varten.

Sikäli kuin on kyse muista kuin verotukseen liittyvistä seikoista, komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä tutustumaan lasten ja nuorten alkoholinkäytöstä 5. kesäkuuta 2001 annettuun neuvoston suositukseen 2001/458/EY (3), jossa tarkastellaan asiaa kansanterveyden näkökulmasta.

(1) EYVL C 52, 24.2.2000, s. 2.

(2) EYVL L 76, 23.3.1992.

(3) EYVL L 161, 16.6.2001.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/335

(2004/C 88 E/0342)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0896/03

esittäjä(t): Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE) komissiolle

(21. maaliskuuta 2003)

Aihe: Saksan veroviranomaisten soveltama liikevaihtoverokäytäntö

Saksan veroviranomaiset vaativat yhä useammin Saksan ulkopuolella toimivilta yrityksiltä Saksan liikevaihtoveron maksamista silloin, kun nämä toimittavat tuotteita ulkomailla olevasta toimipaikastaan Saksassa oleville asiakkaille. Veroviranomaiset ovat sitä mieltä, että Saksan ulkopuolella toimivien myyntiliikkeiden on maksettava Saksan liikevaihtoveroa, koska ne toimittavat tuotteita saksalaisille asiakkaille. Veroa peritään myös silloin, kun tuotteet toimitetaan myyjän valitseman huolintaliikkeen varastoon eikä suoraan saksalaiselle asiakkaalle. Huolintaliike tarkistaa, että tilaus on täydellinen ja asianmukaisessa kunnossa. Vasta kun asiakas on maksanut Saksan ulkopuolelta ostamansa tuotteet ja kun tuotteet on tarkistettu, myyjä saa luovuttaa ne varastosta, toisin sanoen asiakas noutaa tuotteet tai lähettää jonkun noutamaan ne puolestaan. Saksan veroviranomaisten lähtökohta on, että vaikka tuotteet on jo myyty asiakkaalle, ne toimitetaan ensin Saksaan myyjän käyttöön. Menettely vaikeuttaa huomattavasti yhteisön sisäistä kaupankäyntiä Saksan liittotasavallan kanssa.

1. Mikä on komission näkemys Saksan veroviranomaisten laintulkinnasta?

2. Jos komissio pitää Saksan veroviranomaisten toimintaa yhteisön liikevaihtoverosäännösten vastaisena, millaisiin toimiin se aikoo ryhtyä?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(7. toukokuuta 2003)

Arvoisan parlamentin jäsenen esittämä kysymys koskee paikkaa, jossa Saksan ulkopuolelle sijoittautuneiden, saksalaisille ostajille tuotteita myyvien myyjien oletetaan luovuttavan tuotteet, kun ne on ensin viety kuljetusyrityksen varastoon, josta ostajat noutavat ne.

Vastaus tähän kysymykseen riippuu kunkin tapauksen erityisolosuhteista sekä myyjiä ja ostajia sitovien sopimusten konkreettisista ehdoista. Olisi tarkasteltava erityisesti sitä, tapahtuuko kuljetus tuotteiden luovutuksen yhteydessä vai edeltääkö kuljetus mahdollista luovutusta.

Komissiolle on jo tiedotettu arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemasta ongelmasta, ja se aikoo ottaa yhteyttä Saksan viranomaisiin selvittääkseen heidän käytäntönsä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/177

(2004/C 78 E/0183)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-2847/03

esittäjä(t): Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) komissiolle

(18. syyskuuta 2003)

Aihe: Rakennushanke alueella Salobrar de Campos — Es trenc

Mallorcan saaren eteläosassa sijaitsevalle alueelle nimeltään Salobrar de Campos — Es trenc suunnitellaan poolokentän ja 2 000 majoituspaikan rakentamista. Kenttä sijaitsisi fossilisoituneiden dyynien (kuiva maa-alue) ja suolaisen pohjaveden päällä sellaisen alueen vieressä, joka koostuu kosteikoista ja rantadyyneistä, joilla kasvaa sabiinikatajoita. Tämä alue on julistettu erityiseksi lintujen suojelualueeksi luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2. huhtikuuta 1979 annetussa direktiivissä 79/409/ETY (1) ja ensisijaisesti suojeltavaksi luontotyypiksi luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21. toukokuuta 1992 annetussa direktiivissä 92/43/ETY (2).

Onko komissio tietoinen tästä rakennushankkeesta?

Onko Espanjan valtio kuullut komissiota tästä hankkeesta luontotyyppidirektiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti?

Katsooko komissio, että tämä kiinteistö- ja poolokenttähanke on yhteensopiva luontotyyppidirektiivin säännösten kanssa?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(16. lokakuuta 2003)

Komissiolla ei ole tietoinen parlamentin jäsenen mainitsemasta hankkeesta.

Komissio on varmistanut, että mainittu alue on luokiteltu lintujen suojelualueeksi luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2. huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY 4 artiklan mukaisesti.

On huomattava, että Espanjan viranomaiset ovat ehdottaneet pinta-alaltaan 1 442 hehtaarin kokoista Salobrar de Campos (Es trenc ES0000037) -aluetta yhteisön tärkeänä pitämäksi alueeksi, joka voitaisiin tulevaisuudessa sisällyttää Natura 2000 -verkostoon luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21. toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY mukaisesti.

Komissio on pyytänyt Espanjan viranomaisilta tietoja mainittujen direktiivien soveltamisesta tässä erityistapauksessa voidakseen määritellä, vaikuttaako kyseinen hanke alueella merkittävästi direktiivin 92/43/ETY tavoitteisiin. Jos hankkeella on merkittäviä vaikutuksia, on sovellettava direktiivin 6 artiklassa säädettyä menettelyä.

Joka tapauksessa komissio perustamissopimusten valvojana toteuttaa tarvittavia toimenpiteitä EU-lain-säädännön noudattamiseksi tässä erityistapauksessa.

(1) EYVL L 103, 25.4.1979, s. 1.

(2) EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7.
4.

Komissio tukee kulttuurialan aloitteita Kulttuuri 2000 -ohjelman ja IST-ohjelman puitteissa. Kulttuuri 2000 -ohjelman tarkoituksena on tukea hankkeita, joiden tuottamiseen ja rahoittamiseen on osallistunut vähintään kolmesta ohjelmaan osallistuvasta valtiosta kotoisin olevia kulttuurialan toimijoita. Lisätietoja on tarvittaessa saatavana www-sivuilla: (http://europa.eu.int/comm/culture/c2000). IST-ohjelman tarkoituksena on tukea tietoyhteiskunnan tekniikoita koskevaa tutkimusta. Yksi ohjelman ensisijaisista kohdealueista on kulttuuriperintöä koskevien tutustumismahdollisuuksien parantaminen niin sanottujen DigiCult (digitaalinen perintö ja kulttuurisisältö) -toimien avulla. Lisätietoja on saatavana www-sivuilla: (http://www.cordis.lu/ist/directorate_e/digicult/index.htm).
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/529

(2004/C 78 E/0550)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3361/03

esittäjä(t): Koenraad Dillen (NI) komissiolle

(14. marraskuuta 2003)

Aihe: Rauta-Reinin ratahanke

Rauta-Rein-rautatie on esimerkki eurooppalaisesta liikenneyhteydestä, joka hyödyttää avointa taloutta. Rauta-Rein yhdistää nimittäin niin Antwerpenin kuin Gentin, Zeebruggen ja Oostendenkin satamat Ruhrin alueeseen ja Saksan sisäosiin. Rauta-rein on olemassa ja on aikoinaan jo osoittanut tarpeellisuutensa, mutta se jäi pois käytöstä joitakin vuosikymmeniä sitten, koska alikulkutunneleiden rakentamisen kaltaisten ympäristöteknisten muutosten toteuttamisen kustannukset ovat paikoittain liian korkeat, jotta yhteydestä tulisi kannattava lyhyellä aikavälillä. Alankomaiden hallitus on piiloutunut kyseisen verukkeen taakse estääkseen hankkeen etenemisen. Flanderi pitää kuitenkin tämän rautatieyhteyden uudelleenkäynnistämistä välttämättömänä liikenneongelmien paheneminen ja konttiliikenteen eksponentiaalinen kasvu huomioon ottaen. Saksa ja etenkin sen Nordrhein-Westfalenin osavaltio ovat jo vuosikausia tukeneet Flanderia tässä taloudellisessa mielessä elintärkeässä vaatimuksessa. Ikävä kyllä Alankomaat harjoittaa tässä kysymyksessä jarrutuspolitiikkaa tukeakseen omaa suunnitelmaansa nykyaikaisen yhteyden tarjoamiseksi Rotterdamin sataman ja Ruhrin alueen välille erittäin kalliin ja ympäristöä vahingoittavan Betuwe-radan muodossa, joka yhteys ei hyödyttäisi taloudellisesti yhtä ainoata muuta jäsenvaltiota. Rajat ylittävien rautatieyhteyksien merkitys on tunnustettu virallisesti Euroopassa.

Onko komissio seurannut Rauta-Rein-hankkeen viime vaiheita?

Onko komissio valmis etsimään tähän tärkeään kysymykseen yhteisön tason ratkaisua, jonka kaikki osapuolet voisivat hyväksyä?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(16. joulukuuta 2003)

Komissio seuraa suurella kiinnostuksella Antwerpenin ja Saksassa sijaitsevan Ruhrin alueen väliseen Rauta-Rein-rautatiehen liittyvää kehitystä. Komissio on sisällyttänyt ehdotuksessaan Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevien suuntaviivojen (TEN-T) (1) tarkistamiseksi tämän rautatien ensisijaiseen hankkeeseen nro 24: rautatieyhteys Lyon/Genova—Basel—Duisburg—Rotterdam/Antwerpen. Maat, joiden kautta kyseinen rautatie kulkee, ovat sitoutuneet panemaan hankkeen täytäntöön vuoteen 2010 mennessä. On kuitenkin syytä huomata, että Betuwelijn-rautatie oli osa ensimmäisiä TEN-liikenneverkkohankkeita, jotka hyväksyttiin ns. Essen-hankeluettelon yhteydessä vuonna 1996.

Belgia ja Alankomaat ovat hiljattain päättäneet antaa Rauta-Rein-rautatietä koskevan riitansa Haagin pysyvän välitystuomioistuimen käsiteltäväksi. Meneillään olevassa käsittelyvaiheessa asianosaiset esittävät vaatimuksensa ja väitteensä, ja välitystuomio on odotettavissa vuoden 2004 puolivälissä. Tuomioistuimen päätöksestä saadaan toivon mukaan perusta tyydyttävälle ratkaisulle.

(1) KOM(2003) 564 lopullinen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/394

(2004/C 88 E/0400)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-2252/03

esittäjä(t): Glenys Kinnock (PSE) komissiolle

(1. heinäkuuta 2003)

Aihe: Sitomattomat ja käyttämättä jääneet yhteisön varat Etelä-Afrikassa

Voiko komissio vahvistaa, että Etelä-Afrikkaa varten vapautettuja varoja ei voida järjestää uudelleen, joten niitä ei voida käyttää? Olisi kiireellisesti harkittava sellaisia joustavampia keinoja, joilla tarpeellisia hankkeita voitaisiin laajentaa. Näin vähennettäisiin vakavien yhteiskunnallisten ja/tai poliittisten seurausten todennäköisyyttä. Voiko komissio esittää näkemyksensä tästä asiasta?

Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus

(29. heinäkuuta 2003)

Komissio vahvistaa, että yleisestä talousarviosta myönnetyn ulkoisen avun osalta yhtenä varainhoitovuonna vapautettuja varoja ei periaatteessa voida käyttää uudestaan tai antaa uudelleen käyttöön tulevina varainhoitovuosina. Näihin vuosittaisiin talousarviotoimiin sovelletaan neuvoston ja parlamentin antaman varainhoitoasetuksen (1) sitovia oikeussääntöjä. (Ohjelmointi on pitkäaikainen suunnittelutoimi, jossa asetetaan keskeisiä painopistealueita — se ei sisällä virallista rahoitussitoumusta.) Tämä ei koske pelkästään Etelä-Afrikkaa vaan kaikkia muitakin maita, jotka saavat ulkoista apua komission yleisestä talousarviosta. Komissio on viime kuukausina käynyt tästä kysymyksestä vilkasta keskustelua Etelä-Afrikan viranomaisten kanssa.

Komissio on aina ollut erittäin joustava Etelä-Afrikan yhteistyöhankkeiden laajentamisen suhteen. Siitä lähtien, kun jälleenrakentamisen ja kehittämisen Eurooppa-ohjelma (EPRD) käynnistettiin Etelä-Afrikan kanssa, komissio on hyväksynyt yli 150 lisäystä rahoitussopimusten laajentamiseksi. Kaikki laajennukset eivät valitettavasti ole johtaneet odotettuihin tuloksiin. Komissio on kuitenkin valmis jatkamaan keskusteluja Etelä-Afrikan viranomaisten kanssa niiden hankkeiden laajentamisesta, joissa esiintyy toteutettavuusongelmia. Vuonna 2003 noin 14 hankkeeseen on tehty laajennuksia ja muutoksia. Itse asiassa komissio yrittää ratkaista sen ongelman, että liian moni aikaisempi sitoumus ja hanke käynnistettiin täyttämättä samoja laatua ja toteutettavuutta koskevia vaatimuksia, joita komissio nykyisin vaatii — vaikka niiden tavoitteet olivat ja ovat hyviä ja perusteltuja.

Saatuaan parlamentilta ja neuvostolta arvostelua komissio on pyrkinyt löytämään paremman tasapainon talousarviositoumusten ja tosiasiallisesti käytettyjen varojen välillä. Lisäksi parlamentti ja neuvosto sopivat varainhoitoasetuksessa osana talousarvion toteuttamisen parantamiseen tarkoitettuja toimia, että moitteettoman varainhoidon periaatteen mukaisesti on määritettävä täytäntöönpanon määräaika. Näin ollen jokaista hankkeen laajentamista koskevaa yksittäistä pyyntöä on arvioitava huolellisesi, ja laajennus voidaan hyväksyä ainoastaan, jos se on asianmukaisesti perusteltua hankkeen tärkeyden tai moitteettoman varainhoidon kannalta.

(1) Neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1605/2002, tehty 25 päivänä kesäkuuta 2002, Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta, EYVL L 248, 16.9.2002. Katso 77 artiklan 3 kohta.