FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/369

(2004/C 88 E/0375)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1750/03

esittäjä(t): José Ribeiro e Castro (UEN) komissiolle

(27. toukokuuta 2003)

Aihe: Yhteistyö Angolan kanssa: vakaus ja Unitan kotiutetut sotilaat

Lukuisissa uutisissa on kerrottu huolestuttavasta tilanteesta, jossa kotiutetut entiset Unitan taistelijat elävät. Tämä seikka on antanut aihetta jo useaan kyseisen puolueen johtajien Angolan hallitukselle tekemään välikysymykseen ja aiheuttanut huolta Yhdistyneiden Kansakuntien järjestöissä. Entisten sotilaiden ja heidän perheidensä integroiminen takaisin yhteiskuntaan ja työelämään on toisaalta osa sopimuksia, joilla pitkään kestänyt sotilaallinen konflikti saatiin päätökseen, ja toisaalta oleellista maan vakauden kannalta. Tyytymättömyys, juurettomuus, kurjuus, nälkä ja tulevaisuuden odotusten puute voivat saattaa jotkut epätoivoon ja muodostaa hyvin vakavien sosiaalisten ongelmien siemeniä ja kaikkialle maahan leviäviä levottomuuspesäkkeitä.

Lisäksi on otettava huomioon, että tilanne on ollut (vaikeuksineen ja puutteineen) suhteellisen hyvin valvonnassa ja sillä on ollut kannatusta entisten Unitan sotilaiden ja heidän perheidensä asuessa noin 30 vastaanottoleirillä, jotka perustettiin välittömästi aseellisen konfliktin päätyttyä. Inhimillinen ja sosiaalinen tilanne voi kuitenkin nopeasti heiketä, kun kyseiset leirit suljetaan yllättäen ilman, että kyseisen väestön kotialueille olisi sillä välin luotu vähimmäisedellytykset ihmisten vastaanottamiseksi ja heidän integroimiseksi uudelleen yhteiskuntaan. Myöskään ei ole toteutettu riittäviä ammatilliseen koulutukseen, maatalouden elvyttämiseen tai maatalousneuvontaan tähtääviä toimia.

Vastauksessaan toiseen, 4. maaliskuuta 2003 esittämään kysymykseeni E-0608/03 (1) komission jäsen Poul Nielson vahvisti komission puolesta — mikä on pantava tyytyväisenä merkille — sen, että yhteisön tuilla on taipumus keskittyä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä sosiaalialoille (terveydenhuolto ja koulutus) sekä elintarviketurvallisuuteen ja että tällä hetkellä asetetaan etusijalle rauhanprosessin ja kansallisen sovinnon tukemiseen tarvittavien toimenpiteiden rahoittaminen.

Kysyn komissiolta seuraavaa:

— Mitä tietoja komissiolla on käytettävissä kotiutettujen Unitan sotilaiden tilanteesta?

— Mihin toimenpiteisiin komissio on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä tässä asiassa?

— Onko komissio valmis varaamaan 28. tammikuuta 2003 sovitusta, kauden 2002—2007 kehitysyhteistyöstrategian mukaisesta rahoituserästä erityismäärärahan kotiutettujen Unitan taistelijoiden elinolosuhteiden parantamiseen etenkin aloilla, jotka koskevat kylien kunnostamista, maatalousneuvontaa, terveydenhuoltoa, yleissivistävää ja ammatillista koulutusta, ja suoraan tukemaan rauhansopimusten tämän osan toteutumista sekä suoraan edistämään rauhaa, sovintoa ja vakautta Angolassa?

— Suhtautuuko komissio, samalla tavalla kuin Maailmanpankki asiaa tulkitsee, avoimesti siihen, että hallitus ja Unita hallinnoisivat yhdessä näitä erityisohjelmia?

Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus

(18. heinäkuuta 2003)

Entisten Unitan sotilaiden demobilisointi ja yhteiskuntaan sopeuttaminen on rauhanprosessin onnistumisen ehto, ja Angolan hallituksen tavasta hoitaa demobilisointi- ja sopeuttamishankkeita on todellakin tullut valituksia. Kun vastaanottoleirit virallisesti suljettiin 31. maaliskuuta 2003, monet entiset Unitan sotilaat ja heidän perheensä lähetettiin kauttakulkukeskuksiin, joista heidät oli tarkoitus kuljettaa uudelleen-asuttamisalueille. Logististen viivästysten vuoksi olosuhteet uudelleenasuttamisalueilla eivät kuitenkaan ole kohdallaan ja tämän vuoksi tuhannet ihmiset ovat edelleen kauttakulkukeskuksissa puutteellisissa oloissa. Entisten sotilaiden ja heidän perheenjäsentensä lukumäärä on ollut paljon suurempi kuin mitä huhtikuun 2002 yhteisymmärryspöytäkirjassa arvioitiin (noin 105 000 entistä sotilasta 55 000:n sijaan), joten hallituksella on pätevä selitys osaan ongelmista.

Komissio on vakuuttunut siitä, että Angolan demobilisointi- ja yhteiskuntaan sopeuttamisohjelma, jonka arvo on noin 180 miljoonaa dollaria ja jonka hallitus on valmistellut ja neuvotellut Maailmanpankin kanssa, ratkaisee ongelmat. Kuten vastauksessa arvoisan parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen E-1678/03 (2) on mainittu, komissio osallistuu ohjelmaan 20 miljoonan euron osuudella, joka maksetaan monen rahoittajan rahastosta osana monta maata koskevaa demobilisointi- ja sopeuttamisohjelmaa.

Komission Angolan demobilisointi- ja sopeuttamisohjelmalle myöntämän avun lisäksi entiset Unitan sotilaat ja heidän perheensä saavat 30 miljoonan euron arvoisen rauhanohjelmaa tukevan hätäohjelman kautta jaettavia siemeniä, työkaluja ja ruokaa. Entiset Unitan sotilaat ja heidän perheensä ovat saaneet apua myös yhteisön rahoittamasta hätäravinnon tuonnista sekä terveydenhuoltotoimenpiteistä. Näiden lisäksi entisten Unitan sotilaiden ja heidän perheidensä paluuta helpottaa komission jälleenrakennustukiohjelma (Programa de Apoio a Reconstrução), joka on tärkein maaseudulla toteutettava kuntoutus- ja jälleen-rakennusohjelma Angolassa (5 5 miljoonaa euroa) ja jonka tavoitteena on parantaa perussosiaalipalveluihin pääsyä pääasiassa keskiylängön alueella. Komissio miettii parhaillaan avustuksen tekemistä FAS:lle (Fondo de Apoio Social) yhdeksännestä Euroopan kehitysrahastosta. Tämän rahaston, joka on nyt kolmannessa vaiheessaan, tarkoituksena on parantaa, laajentaa ja tehdä kestävämmäksi sosiaalisten ja taloudellisten peruspalveluiden käyttöä sekä tukea sellaista hallintotapaa, jossa paikallishallinto ja -yhteisöt jakavat vastuun.

Lopuksi mainittakoon, että yleisesti ottaen eri ryhmien, kuten entisten sotilaiden, asuinsijoiltaan siirtymään joutuneiden henkilöiden ja palaavien pakolaisten, välinen syrjintä ei ole järkevää, sillä se todennäköisesti aiheuttaa jännitystä ryhmien välille. Tästä huolimatta Unita on tietysti erityistapaus, ja entisten sotilaiden sekä heidän perheidensä edullisempi kohtelu on väistämätöntä rauhanprosessin lujittamiseksi. Tilanne on kuitenkin arka ja sitä pitää hoitaa varovasti. Komissio suhtautuu avoimesti siihen, että hallitus ja Unita hallinnoisivat yhdessä tiettyjä ohjelmia.

(1) EUVL C 33 E, 6.2.2004, s. 57.

(2) Katso sivu 39.