KIRJALLINEN KYSYMYS E-0058/01 esittäjä(t): Hiltrud Breyer (Verts/ALE) komissiolle. Terästehdas Georgsmarienhütte GmbH:n tuottaman ympäristöä saastuttavan jätteen varastointi.



Virallinen lehti nro 235 E , 21/08/2001 s. 0104 - 0105



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0058/01 esittäjä(t): Hiltrud Breyer (Verts/ALE) komissiolle (22. tammikuuta 2001) Aihe: Terästehdas Georgsmarienhütte GmbH:n tuottaman ympäristöä saastuttavan jätteen varastointi 1. Osa yli 80 miljoonan Saksan markan suuruisesta tuesta, jonka Niedersachsenin osavaltio myönsi terästehdas Georgsmarienhütte GmbH:lle vuonna 1993, oli tarkoitettu Georgsmarienhütten kaupungin Westerkampin alueelle laittomasti varastoitujen 250 000 tonnin konvertteripölyerän ja 80 000 tonnin masuunikaasusakkaerän (sisältäen raskasmetalleja, kuten kadmiumia, lyijyä, sinkkiä ja elohopeaa, sekä öljyä korkeina pitoisuuksina) jälleenkäsittelyyn (eli tuotantoprosessiin palauttamiseen). Jälleenkäsittelyä koskevasta suunnitelmasta ilmenee, että näitä erittäin myrkyllisiä aineita säilytetään edelleen yhdessä ja samassa paikassa ja että varastoalueen pohjaa ei ole eristetty, mikä kuormittaa todistetusti erittäin voimakkaasti maaperää ja pohjavettä (ks. professori Hollmannin asiaa koskeva lausunto). Niedersachsenin osavaltio salli kuitenkin Weser Emsin aluehallituksen välityksellä tilanteen pysyä ennallaan ja hyväksyi eri aineiden sekoittumisen toisiinsa sekä varastoalueen tasoittamisen ja pintapuolisen peittämisen, vaikka varastoalueen sivujen ja pohjan eristämättä jättäminen merkitsee sitä, että ympäristöön vuotaa saasteita jatkuvasti. Hyväksyykö EU sen, että Niedersachsenin osavaltion viranomaiset sallivat näiden myrkyllisten aineiden varastoimisen Georgsmarienhütten kaupungin Westerkampin alueella, vaikka ne kuormittavat ympäristöä jatkuvasti? 2. Toimivatko Niedersachsenin osavaltion viranomaiset asianmukaisesti myöntäessään luvan kyseisen alueen käyttämiseen väliaikaisena varastona mitä kautta voitiin välttää asiaa koskeva virallinen menettely, joka olisi ollut välttämätön, jos alue olisi luokiteltu loppusijoituspaikaksi vaikka erityisesti varastopaikan luonne viittaa siihen, että varastoitava materiaali aiotaan jättää sinne lopullisesti? 3. Aineiden kierrätysmahdollisuuksista haluttiin tehdä tutkimus kreikkalaisen Patrasin yliopiston ja Clausthal-Zellerfeldin ammattikorkeakoulun kanssa. Tutkimus sai rahoitusta Niedersachsenin osavaltiolta. a) Onko myös EU myöntänyt määrärahoja tälle jo mahdollisesti valmistuneelle tutkimukselle? b) Onko EU tietoinen tämän tutkimuksen tuloksista? Jos ei ole, odottaako se saavansa niistä tietoa? 4. Aikooko EU perehtyä mikäli se ei ole jo perehtynyt tässä kirjallisessa kysymyksessä esitettyihin tietoihin ja ryhtyä tarvittaessa asian vaatimiin toimiin? Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (26. maaliskuuta 2001) Osa rauta- ja terästeollisuuden jätteistä luokitellaan vaarallisiksi jätteiksi Euroopan jäteluettelossa 1. tammikuuta 2002 alkaen, mikäli ne sisältävät vaarallisia aineita. Tällä hetkellä ne ovat vaarallisia jätteitä, mikäli ne on luokiteltu sellaisiksi kansallisella tasolla. Jätteiden käsittelystä säädetään jätteistä 15. heinäkuuta 1975 annetussa neuvoston direktiivissä 75/442/ETY(1), sellaisena kuin se on muutettuna 18. maaliskuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY(2). Mainitun direktiivin 4 artiklassa säädetään, että jäte on sijoitettava vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä ja menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle ja erityisesti niin, että: - ei vaaranneta vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä - ei tuoteta melu- tai hajuhaittoja - ei vahingoiteta haitallisesti maaseutua tai erityisalueita. Direktiivin 9 artiklan mukaan kaikkien laitosten tai yritysten, jotka harjoittavat jätteiden huolehtimistoimintaa, on saatava siihen lupa toimivaltaiselta viranomaiselta. Näitä säännöksiä sovelletaan jätteiden huolehtimis- ja hyödyntämistoimintaan, johon kuuluu myös näitä toimia edeltävä varastointi. Lisäksi vaarallisiin jätteisiin sovelletaan vaarallisista jätteistä 12. joulukuuta 1991 annettua neuvoston direktiiviä 91/689/ETY(3). Jäsenvaltioiden edellytetään soveltavan kaatopaikoista 26. huhtikuuta 1999 annettua neuvoston direktiiviä 1999/31/EY(4) 16. heinäkuuta 2001 mennessä. Direktiivissä säädetään erityisistä kaatopaikkoja koskevista vaatimuksista. Näitä ovat esimerkiksi säännökset kaatopaikan pohjan ja sivujen paksuudesta ja läpäisevyydestä sekä kaatopaikkojen pintavuorauksesta. Kaatopaikoiksi luokitellaan jätteiden sijoituspaikat, joissa jätettä säilytetään yli vuoden ennen käsittelyä ja yli kolme vuotta ennen hyödyntämistä. Niihin on sovellettava edellä mainitun direktiivin vaatimuksia. Direktiiviä ei kuitenkaan sovelleta kaatopaikkoihin, jotka on suljettu ennen sen täytäntöönpanoa. Saksan viranomaisilta äskettäin saadussa virallisessa ilmoituksessa vahvistetaan, ettei tieteelliseen tutkimukseen ole käytetty yhteisön varoja. Sen vuoksi komissiolla ei ole tietoa tutkimuksen tuloksista. Komissio tarvitsisi tarkempia tietoja tapauksesta voidakseen arvioida, onko kysyjän mainitsemassa tapauksessa rikottu yhteisön lainsäädäntöä. (1) EYVL L 194, 25.7.1975. (2) EYVL L 78, 26.3.1991. (3) EYVL L 377, 31.12.1991. (4) EYVL L 182, 16.7.1999.