KIRJALLINEN KYSYMYS E-1413/99

esittäjä(t): Heidi Hautala (Verts/ALE) komissiolle

(1. syyskuuta 1999)

Aihe: Hevosten lääkintä ja hoito

Eläinlääkäreiden ja hevosten omistajien keskuudessa kasvaa huoli hevosten lääkintään käytettävien tärkeiden lääkkeiden määrän vähenemisestä ja siten eläinten terveyden ja hyvinvoinnin vaarantamisesta. Syy tähän on lääketehtaiden suuria kustannuksia aiheuttava velvollisuus osoittaa kaikkien elintarviketuotantoon käytettävien eläinten lääkkeiden enimmäisjäämäpitoisuudet (MRL).

Kustannukset eivät ole perusteltuja niissä tuotteissa, joita käytetään vähäpätöisempien lajien hoitoon, joista ei ole suurta taloudellista hyötyä. EU luokittelee hevoset elintarviketuotantoon käytettäviksi eläimiksi, vaikka niistä alle 15 prosenttia käytetään ihmisravinnoksi. Yksi mahdollinen ratkaisu on hevosten uudelleenluokittelu seuraeläimiksi. Voiko komissio vahvistaa, että tällaista mahdollisuutta harkitaan ja että myös muista vaihtoehdoista käydään keskustelua?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(15. marraskuuta 1999)

Lääkevalmisteiden saatavuus elintarviketuotantoon käytettäviä eläimiä varten on monitahoinen ongelma. Ongelma liittyy kuluttajansuojaan ja eläinten hyvinvointiin, koska välttämätöntä hoitoa ei voida antaa tiettyjen lääkkeiden käyttökiellon vuoksi. Tässä heijastuu ristiriita maatalouden tarpeiden, lääketeollisuuden vaatimien investointien ja ongelman yleisen tiedostamisen välillä. Ongelmaan liittyy myös tärkeä kansainvälinen näkökulma, koska merkittävä osa yhteisössä kulutetusta hevosenlihasta on ulkomaista alkuperää.

Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti hevoseläimet (aasit, hevoset ja niiden risteytykset) ovat maatalouseläimiä. Hevosenliha kuuluu terveyttä koskevista ongelmista yhteisön sisäisessä tuoreen lihan kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin 64/0433/ETY(1) soveltamisalaan. Hevoseläinten uudelleenluokittelu seuraeläimiksi veisi lukuisilta ihmisiltä heidän perinteisen ravintonsa.

Vaikka hevosia kasvatetaan yhteisössä ensisijaisesti muita tarkoituksia kuin elintarviketuotantoa varten, hevoset teurastetaan yleensä tietyssä vaiheessa, eikä yhteisön lainsäädäntö kiellä sitä. Hevosten teurastus tai hevosten myynti teuraseläimiksi elintarviketuotantoa varten ei ole kiellettyä yhdessäkään jäsenvaltiossa. Kun otetaan huomioon ikä, jonka hevonen voi saavuttaa, omistajan ja kansallisuuden tiheä vaihtuminen sekä ne erilaiset tarkoitukset, joihin hevosta voidaan sen elinaikana käyttää, olisi vaikeaa valvoa hevosten yleistä erottelua joko seuraeläimiksi tai elintarviketuotantoon käytettäviksi eläimiksi.

Eurooppalaisten kuluttajien terveyden suojelu taataan yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvikkeissa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) 2377/90(2). Aineita, joista lääkejäämien enimmäismääriä ei voida vahvistaa (koska nämä valmisteet tai niiden aineenvaihduntatuotteet ovat myrkyllisiä pitoisuudesta riippumatta), ei enää saa markkinoida annattaviksi elintarviketuotantoon tarkoitetuille eläimille. Valmisteet, joita koskevat lääkejäämien enimmäismäärät on vahvistettu tilapäisesti, poistuvat markkinoilta 1. tammikuuta 2000 mennessä, ellei enimmäismääriä saada vahvistetuksi lopullisesti.

Tiettyjen aineiden menetys ei merkitse sitä, ettei ole hoitovaihtoehtoja. Jotkin aineet, joiden lääkejäämien enimmäispitoisuuksia ei ole vahvistettu, voidaan korvata aineilla, joiden osalta näin on tehty ja joiden kliininen vaikutus on yhtä tehokas. Jotkin näistä aineista voivat kuitenkin olla huomattavasti kalliimpia tai niiden käyttö voi olla vaikeampaa.

Tämänhetkinen tilanne on se, että Euroopan lääkearviointivirasto on vahvistanut luettelon lääkevalmisteista, jotka ovat välttämättömiä ja joita ei voida korvata elintarviketuotantoon käytettävien eläinten hoidossa 1. tammikuuta 2000 lähtien. Komissio on ilmoittanut parlamentille(3), että vähemmän kuin 15 ainetta kuuluu tähän luokkaan.

Lääkkeiden, esimerkiksi ihmislääketiedettä varten kehitettyjen, käyttö alkuperäistarkoituksesta poiketen on yhtä tärkeää ja myös yleistä hevosten nykyaikaisessa kehittyneessä lääkehoidossa. Hoito edellyttää kuitenkin, ettei eläintä käytetä elintarviketuotantoon.

Eläinlääkkeitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 28 päivänä syyskuuta 1981 annetussa neuvoston direktiivissä 81/0851/ETY(4) säädetään siitä, miten vältetään katkoksia lääkkeiden saannissa. Direktiivin 4 artiklassa säädetään poikkeusehdoista, jotka koskevat sellaisia lääkevalmisteita, joihin sisältyy elintarviketuotantoon tarkoitettuja eläimiä varten jossakin jäsenvaltiossa kiellettyjä aineita yhdisteinä. Niin kutsuttu lumipalloilmiö merkitsee sitä, että yhdisteisiin sisältyvät aineet sallitaan toisessa elintarviketuotantoon käytettäville eläimille tarkoitetussa eläinlääkevalmisteessa kyseisessä jäsenvaltiossa. 728 päivän varoaikaa on noudatettava, eläimestä saatavan elintarvikkeen mukaan.

Nykyaikainen hevoslääketiede on erittäin kehittynyttä ja hyvin verrattavissa pieneläinten hoitoon ja osittain ihmislääketieteeseen. On yleistä, että hevosia hoitavat eläinlääkärit käyttävät ihmisten tai pieneläinten hoitoon kehitettyjä lääkkeitä. Näihin sisältyvien aineiden enimmäisjäämäpitoisuuksia ei ehkä koskaan vahvisteta, ja markkinoille tulee päivittäin uusia lääkkeitä. Tällainen alkuperäistarkoituksesta poikkeava lääkkeen käyttö esimerkiksi hevosten hoitoon edellyttää eläimen irrottamista ravintoketjusta.

Koska lääkevalmisteiden saatavuuteen elintarviketuotantoon tarkoitettuja eläimiä varten liittyvät ongelmat ovat monisyisiä, ei ole helppoja ja nopeita ratkaisuja. Tarvitaan komission, jäsenvaltioiden viranomaisten sekä maatalouteen ja kalastukseen liittyvän lääketeollisuuden yhteistä toimintaa vähäpätöisempien lajien tehokkaan lääkehoidon takaamiseksi.

Edellä mainitut hevoseläinten erityispiirteet huomioon ottaen komissio ilmoitti 14. kesäkuuta 1999 kokoontuneelle maatalousneuvostolle aikeestaan tehdä mahdollisimman pian asiaan liittyviä ehdotuksia. Nämä ehdotukset, jotka perustuvat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 152 artiklaan (entiseen 129 artiklaan), koskevat mahdollisuutta käyttää hevoseläinten hoidossa tietyissä valvotuissa olosuhteissa ja vaaditut varoajat huomioon ottaen sellaisia aineita, joiden osalta ei ole vahvistettu lääkejäämien enimmäispitoisuuksia.

(1) EYVL 121, 29.7.1964.

(2) EYVL L 224, 18.8.1990.

(3) Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta, 1.2. syyskuuta 1999.

(4) EYVL L 317, 6.11.1981.