KIRJALLINEN KYSYMYS E-2424/03

esittäjä(t): Kathleen Van Brempt (PSE) komissiolle

(21. heinäkuuta 2003)

Aihe: Lastenruokien suolapitoisuudet

Ravitsemusasiantuntijat puhuvat vähäsuolaisemman ravinnon puolesta. He korostavat, että asia on tärkeä varsinkin vauvoille ja lapsille. Epäterveellisten ravitsemustottumusten ohella he pitävät liian suurta suolan saantia syynä myöhemmällä iällä esiintyviin ylipainoisuuteen ja korkeaan verenpaineeseen. On olemassa tieteellisiä normeja siitä, kuinka paljon suolaa enintään saisi nauttia päivittäin pysyäkseen terveenä. Samoista tieteellisistä tutkimuksista ilmenee, että nämä normit ylittyvät vauvojen ja lasten nauttimassa ravinnossa. Ravitsemusasiantuntijat kehottavatkin elintarviketeollisuutta vähentämään suolan määrää tuotteissaan.

Onko komissio tietoinen ravitsemusasiantuntijoiden käsityksistä? Onko komissiolla lisätietoja?

Yhtyykö komissio käsitykseen, että ravintomme sisältää liikaa suolaa?

Aikooko komissio tehdä aloitteita velvoittaakseen elintarviketeollisuuden vähentämään tuotteidensa suolapitoisuuksia? Voiko se antaa lisätietoja asiasta?

Onko komissiolla tietoja, joista kävisi ilmi, että elintarviketeollisuus pyrkisi vähentämään tuotteidensa suolapitoisuuksia?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(12. syyskuuta 2003)

Komissio on tietoinen Maailman terveysjärjestön (WHO) ja YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) kansallisten ja kansainvälisten viranomaisten sekä lääketieteen harjoittajien havainnoista ja suosituksista, jotka koskevat Euroopan väestön suurta suolankulutusta. Suolan suurkulutuksen on osoitettu olevan yhteydessä kohonneeseen verenpaineeseen. Korkea verenpaine on syynä tai osallisena erittäin moniin kuolemantapauksiin kaikkialla Euroopassa: yksistään Englannissa samoista syistä kuolee vuosittain 170 000 henkeä.

Väestön suolankulutuksen vähentäminen kuuluu toimiin, joilla koko Euroopan väestön ruokavaliota ja ravitsemusta parannetaan pitkällä aikavälillä. Terveellinen ja tasapainoinen ruokavalio parantaa väestön terveydentilaa ja vähentää ennenaikaisen kuoleman ja kroonisten sairauksien tärkeimpien syiden ilmaantuvuutta. Väestön keskimääräisen suolankulutuksen vähentäminen alentaisi vastaavasti väestön keskimääräistä verenpainetta, ja siitä koituisi merkittäviä etuja kansanterveydelle. Koska noin 75 prosenttia ravinnosta saadusta suolasta on peräisin elintarvikejalosteista tai kodin ulkopuolella nautitusta ruoasta (jäljelle jäävä osuus lisätään ruokaan ruoanvalmistuksen yhteydessä tai ruokapöydässä), elintarvikejalosteiden ja juomien suolapitoisuutta olisi vähennettävä, mikä edellyttää elintarviketeollisuuden yhteistyötä.

Joillakin elintarviketeollisuuden aloilla on vastattu suolaa koskeviin huolenaiheisiin ja pyritty vähentämään useiden tavallisten elintarvikejalosteryhmien suolapitoisuutta. Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan vähittäiskauppiaiden ja valmistajien tavoitteena on vuodesta 1998 alkaen ollut vähentää leivän suolapitoisuutta keskimäärin 13 prosenttia, ja tuotemerkillä myytävien aamiaismurojen suolapitoisuutta on samalla ajanjaksolla onnistuttu vähentämään 16 prosenttia. Näistä onnistuneista hankkeista huolimatta Yhdistyneen kuningaskunnan elintarviketeollisuuden vastausta on yleisesti ottaen kritisoitu, ja kansallisten viranomaisten sekä kuluttajajärjestöjen kritiikki on kohdistunut pääasiassa siihen, että useiden, myös lasten suosimien elintarvikkeiden suolapitoisuutta ei ole alennettu, vaikka yhteisön lainsäädännössä rajoitetaan suolan käyttöä erityisesti imeväisille ja pienille lapsille tarkoitetuissa elintarvikkeissa, kuten vieroitusvalmisteissa.

Komissio teki 16. heinäkuuta 2003 ehdotuksen asetukseksi elintarvikkeiden ravitsemus- ja terveysväittämistä(1). Tähän asetukseen sisältyy erityissäännöksiä sellaisesta elintarvikkeiden ravintosisällöstä, jonka perusteella niiden merkinnöissä, esillepanossa ja mainonnassa voidaan käyttää ravitsemus- ja terveysväittämiä. Erityisesti kokonaisrasvapitoisuutta, tyydyttyneiden rasvahappojen ja transrasvahappojen, sokereiden, natriumin ja suolan vaihtelevia määriä pidetään tavanomaisesti tuotteiden ravintosisällön laatua kuvaavina kriteereinä. Vuonna 2003 laaditussa julkaisussa Diet, Nutrition and the Prevention of Chronic Diseases, Report of a joint WHO/FAO Expert Consultation osoitetaan yhteys näiden ravintoaineiden suurkulutuksen ja joidenkin kroonisten sairauksien, kuten sydän- ja verisuonisairauksien, diabeteksen, useiden syöpätyyppien, liikalihavuuden, luukadon ja hammassairauksien välillä.

(1) KOM(2003) 424 lopullinen.