KIRJALLINEN KYSYMYS E-1751/99

esittäjä(t): Herbert Bösch (PSE) komissiolle

(1. lokakuuta 1999)

Aihe: Fléchardin tapaus Onko Euroopan komissiossa muitakin vastaavia tapauksia?

Nk. Fléchardin tapauksessa, jossa oli kysymys voin vientiin entiseen Neuvostoliittoon liittyvästä petoksesta, Euroopan komission virkamiehet huolehtivat yhteisön oikeuden vastaisesti siitä, että rangaistusvakuusmaksu, joka olisi oikeastaan ollut 17,6 miljoonaa euroa, alennettiin 3 miljoonaan euroon. Vastuun tästä asiasta oli ottanut silloisen komission puheenjohtajan Delors'n kabinetti. Komissaari Fischler ei talousarvion valvontavaliokunnan asianomaiselle esittelijälle 28.7.1999 ja 27.8.1999 lähettämissään kirjeissä ole antanut selvää vastausta siihen, oliko tämä tapaus poikkeus vai ei. Komission korkeat virkamiehet kertoivat talousarvion valvontavaliokunnassa pidetyssä kuulemisessa, ettei tämän tapauksen käsittely ollut mitenkään epätavallinen. He viittasivat myös muiden vastaavanlaisten tapausten olemassaoloon.

Voiko komissio antaa täydellisen luettelon viimeisten kymmenen vuoden aikana esiintyneistä vastaavista tapauksista sekä ilmoittaa, missä tapauksissa perinnästä luovuttiin ja minkälaisista summista kulloinkin oli kysymys?

Voiko komissio ilmoittaa, ovatko myös näitä tapauksia koskevien tärkeimpien kokousten pöytäkirjat kadonneet, kuten Fléchardin tapauksessa?

Voiko komissio ilmoittaa, miten suurista summista on oltava kysymys, jotta tapauksia eivät ratkaise virkamiehet vaan ne annetaan komissaarikollegion ratkaistaviksi? Aikooko komissio vastedeskin tällaisissa tapauksissa antaa virkamiestensä päättää, sovelletaanko voimassa olevaa yhteisön oikeutta vai ei, kuten Fléchardin tapauksessa?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(22. joulukuuta 1999)

1. Arvoisan parlamentin jäsenen mainitseman ns. Fléchardin tapauksen osalta komissio viittaa vastauksiin, jotka se on jo antanut edustaja Mulderin ja talousarvion valvontavaliokunnan tämän asian käsittelyn yhteydessä esittämiin kysymyksiin annettuihin vastauksiin.

2. Kysymys koskee sääntöjä, joiden mukaisesti jäsenvaltio vapauttaa tai pidättää yrityksen antaman vakuuden.

Komission yksiköt voivat puuttua tapauksiin, joiden osalta perintämenettelyssä on otettu tai voidaan ottaa huomioon suhteellisuuden periaate.

EMOTR:n tukiosaston ja välillisten menojen osalta saatavien kirjanpito ja hallinnointi kuuluvat jäsenvaltioiden maksajavirastoille, joiden on pidettävä hyväksyttävien kirjanpitomenettelyjen mukaista pääkirjaa velallisista sekä ilmoitettava säännöllisesti komissiolle EMOTR:n tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä perittävien saatavien tilanne.

Koska mahdolliset saatavista luopumiset voivat johtaa arviointivaikeuksiin, jäsenvaltioilla on mahdollisuus kuulla komission yksikköjä ennen luopumisesta päättämistä.

Tällöin asiassa voidaan edetä kolmella mahdollisella tavalla:

- Jos kyseessä on periaatteellinen ongelma (joka voi joissakin tapauksissa paljastaa myös voimassa olevan lainsäädännön heikkouksia), komission yksiköt voivat laatia komission erityispäätöksen kuultuaan asianomaisia yksiköitä ja saatuaan niiden suostumuksen. Tällaisella päätöksellä voidaan paitsi ratkaista jäsenvaltion komission käsiteltäväksi tuoma tapaus myös käsitellä kaikkia muita mahdollisesti esiin tulevia samanlaisia tapauksia. Päätös on jäsenvaltioita velvoittava

- Jos kysymyksessä on yksittäistapaus, komission yksiköt antavat useimmiten (kuultuaan asianomaisia yksiköitä ja saatuaan niiden suostumuksen) tulkitsevan lausunnon, jossa jäsenvaltiolle selvitetään, miten kyseinen saatava olisi käsiteltävä. Tämä lausunto ei kuitenkaan sido jäsenvaltioita, joilla säilyy hallintovastuu, ja jotka voivat päättää joko noudattaa lausuntoa tai jättää noudattamatta sitä.

- Jos kyse on väärinkäytöksestä tai petoksesta, sovelletaan asetuksen 595/91 5 artiklassa säädettyä menettelyä.

Omien varojen suhteen voi olla kysymys sellaisten todettujen mutta perimättä jätettyjen, erilliseen kirjanpitoon merkittyjen perinteisten omien varojen (erityisesti tullit ja sokerimaksut) saataville asettamista koskevasta vapautuksesta, joiden periminen on käynyt mahdottomaksi muista kuin jäsenvaltiosta johtuvista syistä. Komission yksiköt tutkivat jäsenvaltioiden ilmoittamat tällaiset tapaukset ja esittävät mahdolliset huomautuksensa asianomaiselle jäsenvaltiolle kuuden kuukauden kuluessa.

Muiden tapausten osalta varainhoitoasetuksen 29 artiklassa säädetään erityisestä menettelystä, joka mahdollistaa todetusta saatavasta luopumisen. Tällöin luopumisesta järjestetään yksiköiden välinen kuuleminen. Jos tämän kuulemisen tuloksena päästään yhteisymmärrykseen, varainhoidon valvoja hyväksyy luopumisen ja se merkitään komission kirjanpitoon.

Viimeksi kuluneiden kolmen varainhoitovuoden (19961998) aikana (10 vuoden tilastoja ei ole saatavilla) tällä menettelyllä on peruutettu noin 1 900 yhteisön talousarvion saatavaa, joiden yhteismäärä on 1 337 miljoonaa euroa.

Peruutetusta määrästä:

- 900 miljoonaa euroa liittyy korvauksiin, jotka on peritty takaisin osana EMOTR:n menoja, jotka eivät kuulu tukiosaston suoraan hallinnoimiin menoihin;

- 38 miljoonaa euroa liittyy useisiin EAKR:n perintämenettelyihin, jotka on ensin peruutettu ja sen jälkeen yhdistetty perittäviksi yhdellä kertaa;

- noin 4 miljoonaa euroa johtuu komission lähetystöjen vuokratakuista; 350 perintämääräystä peruutettiin kaksinkertaisten merkintöjen vuoksi (merkitty kaksi kertaa talousarvion ulkopuolisiin tileihin).

Jäljelle jääviin peruutuksiin (lähes 400 miljoonaa euroa) on syynä joko velallisten toimittamat perustelut, jotka komissio on hyväksynyt (laskuvirheet, sakkojen peruutuksia koskevat oikeudelliset päätökset jne.), perinnän toteaminen mahdottomaksi (velallista ei ole saavutettu tai tämä on osoittautunut maksukyvyttömäksi taikka tehnyt konkurssin jne.) tai niin pieni perittävä määrä, että sen vuoksi ei kannata ryhtyä oikeustoimiin kirjanpitäjien esittämien huomautusten osoittauduttua tehottomiksi).

Komissio lähettää kysyjälle erikseen luettelon saatavista, joista on luovuttu viimeisten kolmen vuoden aikana.

3. Komission tiedossa ei ole, että edellä mainittujen saatavien perintämenettelyjen yhteydessä olisi kadonnut viiteasiakirjoja.

4. Saatavasta luopumisesta päättävän toimivaltaisen tulojen ja menojen hyväksyjän nimittämistä säätelevät talousarvion täytäntöönpanoa koskevat sisäiset säännöt joissa määritellään budjettikohdittain toimivaltainen tulojen ja menojen hyväksyjä. Periaatteena on, että tulojen ja menojen hyväksyjä on komissio (EY:n perustamissopimuksen 274 artikla), joka useimmissa tapauksissa valtuuttaa tulojen ja menojen hyväksyjäksi pääjohtajan. Tämä puolestaan voi edelleen valtuuttaa tehtävään yhden tai useamman pääosastonsa virkamiehistä. Valtuutetun tulojen ja menojen hyväksyjän valtuuttamisen yhteydessä voidaan täsmentää, mitä talousarvion täytäntöönpanotoimia valtuuttaminen koskee (esimerkiksi ainoastaan maksatusta tai takaisin perimistä).

5. Saatavasta luopuminen ei edellytä, että virkamiehet henkilökohtaisesti arvioivat, onko yhteisön oikeutta sovellettava. Perimismenettelyn osalta tulojen ja menojen hyväksyjä arvioi ensiksi menettelyn perusteltavuuden kustannustehokkuuden ja suhteellisuusperiaatteen kannalta. Sen jälkeen asia toimitetaan varainhoidon valvojan ja tarpeen mukaan muiden asiaa käsittelevien yksikköjen, mukaan lukien

komission oikeudellinen yksikkö, hyväksyttäväksi. Välittömien menojen ja tulojen osalta hyväksytty päätös merkitään kirjanpitoon.

Komissio valvoo myös jatkossa, että sisäisiä sääntöjä noudatetaan tarkasti. Tämä ei kuitenkaan rajoita asian pohtimista komission aloittaman hallinnonuudistuksen yhteydessä.