KIRJALLINEN KYSYMYS E-3254/01 esittäjä(t): Daniela Raschhofer (NI) komissiolle. Petosten torjuntaan liittyvä omien varojen takaisinperintä.



Virallinen lehti nro 309 E , 12/12/2002 s. 0004 - 0005



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3254/01 esittäjä(t): Daniela Raschhofer (NI) komissiolle (23. marraskuuta 2001) Aihe: Petosten torjuntaan liittyvä omien varojen takaisinperintä Komission vuosikertomuksessa 2000, jossa käsitellään yhteisön taloudellisten etujen suojelua sekä petosten torjuntaa, kerrotaan petosten torjuntaan suunnatuista taloudellisista toimista seuraavaa: Takaisinperimisaste eli hävinneiden varojen takaisin maksu on vieläkin riittämätöntä. Takaisin perimiseen liittyvät toimet ovat jäsenvaltioissa usein liian hitaita. Komissio on sen takia ottanut käyttöön laajan valvontastrategian ja voi, jos omien varojen ja välillisten kulujen takaisin periminen epäonnistuu kyseessä olevan jäsenvaltion laiminlyöntien vuoksi, vaatia kyseistä jäsenvaltiota maksamaan myönnetyt varat takaisin. Kertomukseen viitaten komissiolta pyydetään vastausta seuraaviin kysymyksiin: 1. Missä määrin komissio käyttää oikeuttaan periä jäsenvaltioilta takaisin niille myönnettyjä varoja? 2. Kuinka monessa tapauksessa komissio on onnistunut viimeisen kahden vuoden aikana perimään takaisin jäsenvaltioilta niille myönnettyjä varoja? 3. Kuinka monta tällaista tapausta on ilmennyt kussakin jäsenvaltiossa? 4. Paljonko komissio on saanut perityksi takaisin viimeisten kahden vuoden aikana ja missä suhteessa tämä summa on taloudellisten rikkomusten kokonaismäärään? Michaele Schreyerin komission puolesta antama vastaus (4. huhtikuuta 2002) Arvoisan parlamentin jäsenen kysymys perinteisten omien varojen takaisinperinnästä koskee kahta näkökohtaa. Yhtäältä se koskee kansallisia takaisinperintätoimenpiteitä ja takaisinperintäastetta ja toisaalta sellaisten yli 10 000 euron suuruisten saatavien poistamista kirjanpidosta, joiden takaisinperintää jäsenvaltiot pitävät mahdottomana ja joista niiden täytyy pyytää komission lausunto. Jäsenvaltioiden täytyy periä takaisin yhteisön omia varoja yhtä tehokkaasti kuin kansallisiakin varoja. Syynä heikkoon takaisinperintäasteeseen samoin kuin jäsenmaiden välisiin eroihin perinnän tehokkuudessa ovat ennen kaikkea kullekin jäsenmaalle ominaiset takaisinperintätoimet ja nimenomaan se, turvautuuko toiminnanharjoittaja usein pitkiin ja vaivalloisiin hallinnollisiin ja/tai oikeudellisiin valitusteihin. Kansalliset takaisinperintätoimet eivät kuulu komission toimivaltaan. Perintäasteella on vain suhteellinen arvo, ja se onkin huono kansallisten takaisinperinnästä vastaavien viranomaisten toiminnan mittari. Sitä vastoin kirjanpidolliset poistot tarjoavat komissiolle mahdollisuuden seurata tapauskohtaisesti kansallisten viranomaisten ripeyttä takaisinperinnässä. Jos komissio katsoo, ettei jäsenvaltio peri myönnettyjä varoja takaisin riittävän joutuisasti, se vaatii näitä saatavia jäsenvaltiolta asetuksen N:o 1150/2000 17 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla(1). Perinteisiä omia varoja koskeviin kysymyksiin komissio vastaa seuraavaa: 1. Komissio tutkii jokaisen yli 10 000 euron suuruisen poiston tarkastelemalla jäsenvaltion takaisinperinnässä osoittamaa nopeutta. Komissio ilmoittaa sitten jäsenvaltiolle kantansa, ja jos tuo kanta on kielteinen, korvausvastuu perittävästä summasta lankeaa jäsenvaltiolle. 2. Vuosina 2000 ja 2001 komissio käsitteli 339 poistotapausta kuudessa eri jäsenvaltiossa (3 Alankomaissa, 10 Isossa-Britanniassa, 3 Ranskassa, 3 Ruotsissa, 3 Portugalissa ja 317 Saksassa), ja näiden 339 tapauksen yhteinen osuus perinteisistä omista varoista oli 44 116 013,71 euroa. Näistä hylättiin 129, eli 38 % kaikista tapauksista, ja hylättyjen poistojen yhteissumma oli 8 178 716,89 euroa (18,5 % kaikista esityksistä). Näiden maksujen viivästymisestä lankeaa lisäksi viivästyskorko. 3. Vuosien 1992 ja 2000 välisenä aikana 10 jäsenvaltiota pyysi komission kantaa yhteensä 405 poistoon. Tapaukset jakautuivat hyvin epätasaisesti jäsenvaltioiden välille: 82,20 % niistä oli Saksassa, 7,65 % Isossa-Britanniassa ja 4,7 % Alankomaissa. 4. Komission hylkäämien poistojen ja petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista johtuvien menetysten vertailulla on vain rajallinen arvo. Petosten ja sääntöjenvastaisuuksien summat on nimittäin kerätty kahdelta viimeiseltä vuodelta, kun taas komission hylkäämät kirjanpidolliset poistot ovat suurimmaksi osaksi aiemmilta vuosilta. Välillisistä kuluista komissio haluaa tarkentaa, että kysymys jäsenvaltion laiminlyönneistä johtuvista välillisistä kuluista täytyy liittää itse kysymyksen kohteeseen eli petosten torjuntaan. Viimeisten 7 vuoden aikana tilien tarkastamisen ja hyväksymisen oikaisut eivät ole sisältäneet ainuttakaan summaa, joka liittyisi petoksella saatujen varojen takaisinperintään. Laaja valvontastrategia, josta arvoisa parlamentin jäsen puhuu, ei koske maatalouden pääosaston tilien tarkastusta ja hyväksymistä. Niinpä tilien tarkastus ja hyväksyminen eivät liity tähän kysymykseen. (1) Neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1150/2000, 22.5.2000, EYVL L 130, 31.5.2000.