KIRJALLINEN KYSYMYS E-2526/02

esittäjä(t): Olivier Dupuis (NI) komissiolle

(11. syyskuuta 2002)

Aihe: Yli 700 vangin nälkälakko Tunisiassa

Yli 700 mielipidevankia Sfaxin, Mahdian, Kairouanin (El Houareb) ja Bizerten (Bourj-Eroumi) vankiloissa aloitti nälkälakon 26. elokuuta 2002. He vaativat Tunisian viranomaisia hyväksymään lain yleisestä armahduksesta ja lopettamaan kärsimykset kidutus ja nöyryyttävä kohtelu mukaan luettuina joista poliittiset vangit ja mielipidevangit ovat joutuneet kärsimään jo yli 12 vuoden ajan. Kansainvälisen kidutuksen vastaisen järjestön (OMCT) keräämien tietojen mukaan mielipidevangit, joille on määrätty pisimmät rangaistukset ja joiden vankilaolot ovat Tunisian huonoimmat, tuomittiin vuonna 1992 islamilaista Ennhada-puoluetta vastaan käydyissä laajoissa oikeudenkäynneissä. Useita vankeja on kuollut joko kidutukseen tai hoidon puutteeseen. Viimeksi menehtyi Abdewahab Bou Saa, joka kuoli maaliskuussa 2002.

Onko komissio tietoinen tästä nälkälakkoliikkeestä, johon osallistuu yli 700 tunisialaista vankia? Onko komissio tehdyt perusteellisen selvityksen olosuhteista, joissa nämä henkilöt tuomittiin ja heille määrättiin rangaistukset sekä heidän vankilaoloistaan? Mihin toimiin komissio on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä saadakseen Tunisian viranomaiset hyväksymään lain niiden henkilöiden yleisestä armahduksesta, jotka tuomittiin 1990-luvun alun oikeudenkäynneissä, ja yleisemmin kaikkien mielipiteen tai rauhanomaisen poliittisen toiminnan harjoittamisen vuoksi vangittujen henkilöiden armahduksesta?

Christopher Pattenin komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-2526/02, E-2597/02 ja E-2629/02

(8. lokakuuta 2002)

Komissio tietää sekä Tunisian vankilaoloihin yleisesti että kyseisiin tapauksiin liittyvät ongelmat.

Vankilaoloista komissiolla ei ole asiantuntijoiden lausuntoa eikä erityisiä aihetta koskevia tutkimuksia. Punaisen Ristin kansainvälinen komitea ei pääse tunisialaisiin vankiloihin. Komissio pahoittelee puolueettoman tiedon puuttumista, jonka vuoksi laaja nälkälakko, johon kysymyksessä viitataan, on sitäkin huolestuttavampi.

Kuten komissio vahvisti aikaisemmin vastauksessaan parlamentin jäsenten Cappaton ja Dupuis'n esittämiin kysymyksiin E-1845/02 ja P-2065/02(1), Zouhair Yahyaouin tapaus huolestuttaa myös komissiota, joka on erityisen huolissaan siitä, millaisissa oloissa häntä vankien ja vierailijoiden kuvausten mukaan pidetään Bordj El-Amrin vankilassa.

Komissio muistuttaa Tunisian viranomaisia säännöllisesti siitä, että ilmaisunvapautta on kunnioitettava luovuttamattomana oikeutena ja että kansalaisyhteiskunnan on voitava todella osallistua julkiseen elämään. Näihin kysymyksiin liittyen komissio on huolissaan myös Abdallah Zouarin uudesta pidätyksestä ja häneen kohdistetun hallinnollisen toimen perusteista.

Assosiaatiosopimuksen keskeyttäminen edellyttäisi neuvoston yksimielistä päätöstä ja sen pääasiallinen seuraus olisi, että Euroopan unioni ei enää voisi käydä säännöllistä poliittista vuoropuhelua Tunisian kanssa, ja se vaarantaisi Tunisian ja unionin välisen yhteistyön, jolla on myönteisiä vaikutuksia Tunisian yhteiskunnan kehittymiseen kokonaisuudessaan.

Vaikuttaakseen myönteisesti lain ja oikeuden käytön kehitykseen Tunisiassa komissio valmistelee sen uudenaikaistamiseen liittyvää ohjelmaa, johon voisi liittyä vankila-alan uudistukseen liittyä osa ja jonka tavoitteena laajemmassa mielessä on aloittaa uudenaikaistamiskehitys kaikkien lain ja oikeuden alan toimijoiden keskuudessa.

(1) EYVL C 52 E, 6.3.2003, s. 107.