KIRJALLINEN KYSYMYS E-2159/02

esittäjä(t): Alexandros Alavanos (GUE/NGL) komissiolle

(18. heinäkuuta 2002)

Aihe: Etelä-Saksassa sattunut lento-onnettomuus ja ilmatilan turvallisuusolosuhteet

Uutinen, jonka mukaan todennäköinen syy venäläisen Tupolev 154 -matkustajakoneen ja Boeing 757 -lentokoneen törmäykseen Etelä-Saksassa on se, että törmäysvaarasta varoittava Zürichin lennonjohtotornin automaattinen järjestelmä ei ollut toiminnassa, on moninkertaistanut sen huolen, jota tunnetaan lentojen turvallisuudesta Euroopan ilmatilassa. Jokin aika sitten, ennen tätä traagista onnettomuutta, julkisuuteen tuli mainintoja ja valituksia niistä ongelmista, jotka lentojen lisääntynyt tiheys aiheuttaa. Esimerkiksi Britannian lennonvalvojat katsovat, että vuoden alun jälkeen vaaratilanteet ovat kaksinkertaistuneet heidän ilmatilassaan. Usein he eivät voi kuulla lentäjiä, joita he valvovat, lentokoneita katoaa tutkan näytöiltä, tietokoneissa esiintyy usein katkoksia, eivätkä lentokoneet pysty pitämään asianmukaisia turvallisuusetäisyyksiä toisiinsa. Kreikkalaiset lentäjät puolestaan katsovat, että lentokäytävien pystysuuntaista jakamista koskeva uusi järjestelmä (RVCM) tuo mukanaan riskejä, koska Eurocontrolin ajamat tekniset menettelyt eivät ole vielä valmiit.

Kysyn komissiolta:

1. Voiko se vahvistaa tiedot siitä, että uhkaavasta vaarasta varoittavan automaattisen järjestelmän toiminta oli tilapäisesti katkaistu silloin, kun onnettomuus sattui?

2. Onko se tietoinen edellä mainituista lennonvalvojien ja lentäjien esittämistä ja muista vastaavista valituksista? Onko niillä yhteyttä Saksassa tapahtuneeseen lento-onnettomuuteen?

3. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä, jotta lentojen lisääntynyt tiheys ei saattaisi matkustajia vaaraan?

Loyola de Palacion komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-2130/02 ja E-2159/02

(22. elokuuta 2002)

Bodenjärven alueella tapahtunutta kahden lentokoneen törmäystä koskevien käytettävissä olevien tietojen perusteella ei vielä tässä vaiheessa voida tehdä johtopäätöksiä onnettomuuden syystä, sillä onnettomuustutkimukset ovat vielä kesken. Tietojen perusteella näyttäisi kuitenkin siltä, että maan pinnalla sijaitseva automaattinen varoitusjärjestelmä ei huollon vuoksi ollut toiminnassa. Tragedian jälkeen komissio on korostanut, ettei ole syytä liittää suoraan toisiinsa onnettomuushetkellä vallinneita olosuhteita joihin myös inhimillisillä tekijöillä on ollut oma vaikutuksensa ja eurooppalaisen yhtenäisen ilmatilan tarjoamia ratkaisuja. Edelleen on kuitenkin otettava huomioon tietyt yleisluonteisen näkökohdat jotka otettiin huomioon myös ennen onnettomuutta.

Lentoliikenteen kasvu viime vuosina on lisännyt kansallisiin lennonjohtojärjestelmiin kohdistuvia paineita. Lentoliikenteen kasvu lisää tietojenvaihtoa lennonjohtokeskusten ja liikenteessä olevien lentokoneiden välillä ja koordinointia eri lennonjohtokeskusten välillä. Tässä koordinoinnissa noudatetaan menettelyjä, jolla määritellään ilmatilan rakenne, tietojenvaihto, viestintäkanavat ja menettelytavat, joita noudatetaan, mikäli kyseiset viestintäkanavat eivät toimi. Vastuu kyseisten menettelytapojen noudattamisesta ja niiden tehokkuudesta kuuluu ensisijaisesti palvelujen tarjoajille ja toissijaisesti kansallisille viranomaisille, joiden on valvottava niiden noudattamista.

Euroopan nykyjärjestelmässä on monia puutteita, vaikka turvallisuuden taso onkin aina ollut korkea, mikä käy ilmi Eurocontrolin palvelujentarjoajien toimittamista tiedoista:

- lentoliikenteen kasvuun ei ole varauduttu ajoissa lisäämällä lennonjohtokapasiteettia riittävästi

- lennonjohtokeskusten yhteentoimivuus on tällä hetkellä riittämätöntä, mikä johtuu erityisesti useista erilaisista käytössä olevista järjestelmistä

- kansallisiin intresseihin perustuva ilmatilan nykyinen rakenne (lennonjohtoalueet ja lentoreitit) ei ole omiaan minimoimaan konfliktitilanteita, joihin liittyy onnettomuusriski

- palveluntarjoajien yksityistämisen yhteydessä ei ole perustettu kansallisia valvontaelimiä, jotka takaavat vaatimusten noudattamisen ja langettavat seuraamuksia niiden noudattamatta jättämisestä.

Yhtenäistä ilmatilaa koskevan aloitteen tarkoituksena on puuttua juuri näihin tekijöihin eli kasvattaa kapasiteettia, tehostaa (järjestelmien ja menettelyjen) yhteentoimivuutta, parantaa ilmatilan organisoinnin tehokkuutta ja lisätä vaatimusten noudattamisen valvontaa. Tällöin voidaan ottaa käyttöön yhteiset säännöt, jotka koskevat menettelyjä, laitteita ja koulutusta sekä korjata puutteet rajoittamalla riskejä ja takaamalla korkea turvallisuuden taso.

Viimeaikaisten tapahtumien seurauksena komissio kutsuu koolle 12. syyskuuta 2002 jäsenvaltioiden ja assosioituneiden maiden (Sveitsi, Norja ja Islanti) siviili-ilmailulaitosten pääjohtajat keskustelemaan lentoliikenteen turvallisuuteen liittyvistä aiheista.