KIRJALLINEN KYSYMYS P-2300/03 esittäjä(t): Helena Torres Marques (PSE) komissiolle. Arvonlisäveron vähennys.



Virallinen lehti nro 051 E , 26/02/2004 s. 0236 - 0237



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2300/03 esittäjä(t): Helena Torres Marques (PSE) komissiolle (7. heinäkuuta 2003) Aihe: Arvonlisäveron vähennys EU:n alv-lainsäädännön mukaan yritykset ja ammatinharjoittajat sekä kaupan, teollisuuden tai maatalouden alalla toimivat voivat vähentää kokonaan tai osittain arvonlisäveron autosta, joka on hankittu käytettäväksi liiketoiminnassa. Portugalin alv-laki, jolla neuvoston kuudes alv-direktiivi siirrettiin osaksi maan lainsäädäntöä, ei salli veron vähentämistä kaupallisiin, teollisiin tai maataloustarkoituksiin käytettäviksi ostetuista autoista. Katsooko komissio, että kuudes alv-direktiivi on saatettu osaksi Portugalin lainsäädäntöä asianmukaisella tavalla? Jos ei, katsooko komissio tarpeelliseksi käynnistää menettelyn Portugalia vastaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa? Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (31. heinäkuuta 2003) Nykyisin voimassa olevien arvonlisäveron vähentämistä koskevien yhteisön säännösten (neuvoston kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohta(1)) mukaisesti arvonlisäveron vähentämiseen oikeuttamattomia kustannuksia koskevien sääntöjen voimaantuloon asti jäsenvaltiot voivat pitää voimassa kaikki kansallisessa lainsäädännössään edellä mainitun direktiivin voimaantulohetkellä voimassa olleet vähennysoikeuden rajoittamissäännökset. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi 18. kesäkuuta 1998(2) antamassaan tuomiossa, että artikla sallii sellaisen kansallisen arvonlisäverojärjestelmän pitämisen voimassa, jolla rajoitetaan veron vähennyskelpoisuutta verovelvollisen elinkeinotoiminnan välineenä käytettävän ajoneuvon osalta, koska () Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan sanamuodosta seuraa selvästi, että vaikka neuvoston asiana on päättää, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen, neuvoston annettaviksi tulevat säännökset koskevat lähtökohtaisesti myös muita kuin liiketoimintaan liittymättömiä kustannuksia. Näin ollen on ilmeistä, että kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan toisessa alakohdassa käytettyyn ilmaisuun kaikkia vähennysoikeuden rajoittamista koskevia säännöksiä sisältyvät liiketoimintaan liittyvät kustannukset. Tuomioistuin vahvisti tämän oikeuskäytännön 5. lokakuuta 1999 antamassaan tuomiossa(3). Tuomioistuimen mukaan kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohta sallii jäsenvaltioiden () pitää voimassa yleisiä rajoituksia sellaisten autojen oston yhteydessä maksettavan arvonlisäveron vähennysoikeuteen, joita verovelvollinen käyttää verollisiin liiketoimiinsa, vaikka kyseiset autot olivat asianomaisen verovelvollisen liiketoiminnan harjoittamisen kannalta välttämätön väline tai asianomainen verovelvollinen ei voinut tietyssä tapauksessa käyttää kyseisiä autoja omiin tarpeisiinsa. Komissio katsoo, että nykyisessä tilanteessa ja kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan sanamuodon perusteella jäsenvaltioissa on käytössä erittäin paljon toisistaan poikkeavia veron vähentämistä koskevia poikkeuksia ja rajoituksia, jotka voivat vääristää kilpailua. Erot eivät ole uusi ilmiö, mutta niiden kielteiset vaikutukset ovat ilmenneet entistä voimakkaammin sisämarkkinoiden perustamisen jälkeen. Komissio katsoo, että direktiiviehdotus arvonlisäveron vähentämisoikeutta koskevasta järjestelmästä(4) pystyy tuomaan todellisen ratkaisun edellä mainittuihin ongelmiin. Direktiiviehdotuksessa kumotaan kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohta. Lisäksi säädetään vapaaehtoisesta järjestelmästä, joka koskee henkilöautojen arvonlisäveron vähentämistä ja joka antaa halukkaille jäsenvaltioille mahdollisuuden määritellä yksinkertaisella tavalla muuta kuin liiketoimintaan liittyvää henkilöauton käyttöä. Sitä vastoin jäsenvaltioiden, jotka päättävät olla soveltamatta tätä yksinkertaistusta, on sovellettava tavanomaisia vähennyssääntöjä tällä alalla. EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan mukaisesti ehdotuksen hyväksymiseen tarvitaan neuvoston yksimielinen sopimus. Ehdotuksesta keskustellaan edelleen, eikä sen hyväksymisestä ole vielä päästy sopimukseen. (1) Kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY, annettu 17. toukokuuta 1977, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, EYVL L 145, 13.6.1977. (2) Asia C-43/96, Kok. 1998 s. I-03903. (3) Asia C-305/97, Kok. 1999 s. I-06671. (4) EYVL C 219, 15.7.1998.