KIRJALLINEN KYSYMYS E-2126/99 esittäjä(t): Nelly Maes (Verts/ALE) ja Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle. Eurooppalaiselle maaöljyteollisuudelle annettava rahoitustuki.



Virallinen lehti nro 170 E , 20/06/2000 s. 0145 - 0146



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2126/99 esittäjä(t): Nelly Maes (Verts/ALE) ja Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle (24. marraskuuta 1999) Aihe: Eurooppalaiselle maaöljyteollisuudelle annettava rahoitustuki Maaöljyteollisuuden alalla tapahtuu jatkuvia muutoksia. Suuret yhtiöt fuusioituvat, raakaöljyn hinnat nousevat OPEC-kokouksissa tehtyjen päätösten seurauksena ja lehdissä tiedotetaan säännöllisin väliajoin uusista öljykenttälöydöistä. Vuoden 1973 öljykriisin synnyttämä ilmapiiri näyttää olevan lopullisesti takanapäin. Viimeisten kahden vuosikymmenen aikana Euroopan komission energiapolitiikka on keskittynyt yhä vahvemmin kolmeen aiheeseen, jotka ovat a) riittävät energiavarat b) ympäristöystävällisyys c) kilpailuaseman vahvistaminen. 1. Onko komissio laatinut vuoden 1973 öljykriisin jälkeen rahoituksellisia tukitoimia eurooppalaista öljyalaa varten? 2. Jos näin ei ole, onko komissio tukenut kyseistä alaa jollain muulla tavoin? Mitä nämä aloitteet ovat olleet? 3. Jos näin on, voiko komissio antaa kattavan yleiskatsauksen rahoitustuesta, jota eurooppalaiselle maaöljyalalle on myönnetty vuodesta 1973 alkaen (eriteltynä ohjelmien ja yritysten mukaan)? 4. Miten komissio perustelee rahoitustuen myöntämisen eurooppalaiselle maaöljyalalle? 5. Onko komissio sitä mieltä, että maaöljyalan tukeminen ei ole ristiriidassa hiilidioksidipäästöjen torjumista koskevien toimien kanssa? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (20. joulukuuta 1999) Hiilivetyalalle suunnatut rahoitustukiohjelmat perustettiin alunperin vuoden 1973 öljykriisin seurauksena, jolloin kävi ilmeiseksi, miten haitallista yhteisölle oli olla öljytoimituksissaan 90-prosenttisesti riippuvainen Lähi-idästä. Alkuperäisenä tavoitteena oli tarjota rahoitustukea sellaisen uuden teknologian kehittämiseksi nopeasti, jonka avulla Pohjanmerestä voitaisiin kehittää taloudellisesti kannattava öljyntuotantoalue. Maksettu rahoitustuki oli mahdollista periä takaisin kaupallisen tuotannon käynnistyttyä, ja noin 30 prosenttia tuesta maksettiinkin takaisin. Tuen antaminen aloitettiin vuonna 1975, ja yhteensä rahoitustukea on myönnetty hiilivetyalalle noin 750 miljoonaa euroa lähes tuhanteen innovatiivista teknologiaa koskevaan tutkimus-, kehitys-, esittely- ja teknologiansiirtohankkeeseen. Tuoreimmassa asiaa koskevassa julkaisussa Thermie hiilivetyalaa koskeva kertomus vuosilta 19951997 on yksityiskohtaiset tiedot sekä Thermie-ohjelmasta että sen edeltäjistä. Kertomus lähetetään suoraan kysymyksen esittäneille parlamentin jäsenille ja parlamentin sihteeristölle. Kertomuksessa selostetaan niiden eri rahoitustukiohjelmien taustaa, joiden yhteydessä tukea on myönnetty, ja kuvataan kattavasti ohjelmien tavoitteita sekä esitetään joitakin esimerkkejä yksittäisistä hankkeista. Hiilivetyalan hankkeet kattavat monenlaisia toimia, joilla kaikilla pyritään samaan yleistavoitteeseen: hiilivetyjen turvalliseen, saastuttamattomaan, tehokkaaseen ja taloudellisesti kannattavaan etsintään, tuotantoon, kuljetukseen ja varastointiin. Alkujaan tavoitteena oli lähinnä kustannusten vähentäminen, jotta tuettaisiin yhteisön omaa tuotantoa ja siten toimitusvarmuutta. Myöhemmin, varsinkin 1990-luvulta lähtien, jolloin öljyn hinta on laskenut, tavoitteiden joukkoon on nostettu kilpailukyvyn parantaminen, ympäristönsuojelun tehostaminen ja työllisyyden lisääminen. Merkittävä osa tuesta on annettu öljyteollisuuden alihankinta- ja palvelualalle, johon kuuluu paljon pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja joka työllistää yhteisössä 350 000500 000 henkeä. Eurooppa on ennakoitavissa olevassa tulevaisuudessakin pitkälti riippuvainen hiilivetypolttoaineista energialähteenään. Komission mielestä tämä strategia ei ole ristiriidassa hiilidioksidiongelmia ja ilmastonmuutosta koskevan lähestymistavan kanssa. Tuoreimmassa kesäkuussa 1999 julkaistussa kiinnostuksenilmaisupyynnössä korostettiin erityisesti ympäristönsuojelua ja mainittiin nimenomaisesti hiilidioksidin talteenotto- ja takaisinsyöttömahdollisuudet. Vahvan yhteisössä toimivan teollisuuden kehittyminen on hyväksi sekä yhteisölle että laajemminkin, kun kannustetaan teknologian siirtoa, teollista yhteistyötä ja kansainvälisiä kumppanuuksia ja kun öljyteollisuus alkaa käyttää yleisemmin yhteisössä hyviksi osoittautuneita ympäristönsuojelutoimia.