KIRJALLINEN KYSYMYS E-2277/99

esittäjä(t): Inger Schörling (Verts/ALE) komissiolle

(13. joulukuuta 1999)

Aihe: Kesämökin hankkiminen toisesta maasta

Ulkomaalaisten oikeutta hankkia kiinteistöjä on aikaisemmin rajoitettu useimmissa maissa. Vuodenvaihteeseen saakka Ruotsissa on voimassa poikkeus tästä säännöstä. Nyt kaikki puolueet ovat kuitenkin asettuneet rajoitusten poistamisen kannalle.

Tämä voi aiheuttaa ongelmia, jotka on ajan mittaan ratkaistava. Esimerkiksi talojen hinnat voivat parhailla alueilla nousta niin korkeiksi, etteivät paikalliset asukkaat pysty kilpailemaan kiinteistöistä. Se voi myös ajan mittaan johtaa siihen, että yhdyskunnat muuttuvat pelkiksi kesänviettopaikoiksi. Etenkin monet rannikkokunnat ovat hyvin huolestuneita tämänsuuntaisesta kehityksestä.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin teki viime kesänä päätöksen, jonka mukaan paikalliset poliittiset näkökohdat voidaan ottaa laissa huomioon tietyin edellytyksin. Päätöksen mukaan laki ei saa olla syrjivä eikä tiukempi kuin on välttämätöntä sen tavoitteen kannalta.

Haluaisinkin kysyä komissiolta, millaisia ovat hyväksyttävät alue- tai paikallispoliittiset näkökohdat, jotka voidaan ottaa huomioon jäsenvaltioissa ja millaisia niiden tavoitteiden tulisi olla?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(4. helmikuuta 2000)

EY:n perustamissopimuksen 56 artiklassa (entinen 73 b artikla) määrätään, että mldr kiellettyjä ovat kaikki rajoitukset, jotka koskevat pääomaliikkeitä jäsenvaltioiden välillä taikka jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä. Määräystä voidaan soveltaa ulkomaalaisten kiinteistökauppoihin, koska tällöin on kyse pääomaliikkeestä. Samaisessa sopimuksessa määrätään joistakin poikkeuksista kyseiseen yleissääntöön. Tässä yhteydessä voidaan mainita myös EY:n perustamissopimuksen 58 artikla (entinen 73 d artikla), jonka mukaan jäsenvaltiot voivat toteuttaa toimenpiteitä, jotka ovat perusteltuja yleisen järjestyksen

tai turvallisuuden kannalta. Kyseisessä artiklassa määrätään lisäksi, etteivät kyseeseen tulevat toimenpiteet saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään taikka pääoman vapaan liikkuvuuden peiteltyä rajoittamista.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioissa (esim. asiassa 17/92) todetaan, etteivät taloudelliset syyt sinällään oikeuta poikkeusta. Se, että rajojen avaaminen pääomaliikkeille lisää paineita hintojen nostamiseen, ei oikeuta tekemään poikkeusta pääoman vapaan liikkuvuuden periaatteeseen. Jos vapaa-ajan asuntojen suurella kysynnällä tietyllä rajatulla alueella on epätoivottuja sosiaalisia vaikutuksia, kuten arvoisa parlamentin jäsen on todennut, voidaan tietyt rajoitukset vapaa-ajan asuntojen hankkimiseen katsoa oikeutetuiksi EY:n perustamissopimuksen perusteella. Tällaiset rajoitukset tulisi asettaa maankäytön suunnittelua koskevilla suuntaviivoilla. Niillä voidaan rajoittaa vapaa-ajan asuntojen rakentamista ja olemassa olevien rakennusten käyttöä vapaa-ajan asuntoina tietyillä rajatuilla alueilla, jotka voidaan varata kunnassa tai alueella muuhun käyttöön. Tällaisten toimien käyttö vahvistettiin yhteisellä julistuksella vapaa-ajan asunnoista (Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymissopimuksen julistus N:o 5). Siinä todetaan seuraavaa: Yhteisön säännöstö ei miltään osin estä yksittäisiä jäsenvaltioita toteuttamasta vapaa-ajan asuntoja koskevia kansallisia, alueellisia tai paikallisia toimenpiteitä, jos ne ovat tarpeen maankäytön suunnittelun tai ympäristönsuojelun kannalta ja jos niitä sovelletaan yhteisön säännöstön mukaisesti siten, että jäsenvaltioiden kansalaiset eivät joudu suoran tai välillisen syrjinnän kohteeksi.

Julistuksessa muistutetaan, ettei muita kuin kyseisen maan asukkaita erityisesti yhteisön kansalaisia tulisi syrjiä maankäytön suunnittelua koskevissa suuntaviivoissa. Äskettäisessä yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa, jonka myös arvoisa parlamentin jäsen mainitsee (Konle vs. Itävalta, kesäkuu 1999), tulkitaan kyseistä ehtoa edelleen ja muistutetaan suhteellisuusperiaatteen noudattamisesta seuraavasti: mldr sikäli kuin jäsenvaltio voi perustellusti vaatia etukäteislupaa vetoamalla maankäyttöä koskevaan päämäärään kuten tiettyjen alueiden pitämiseen yleisen edun nimissä pysyvästi asuttuina ja taloudellisesti toimeliaina turismista riippumatta, niin rajoittava toimenpide, kuten tällainen vaatimus, voidaan hyväksyä vain siinä tapauksessa, että sitä ei sovelleta syrjivästi ja että muut lievemmin vaikuttavat tavat eivät mahdollista samaan lopputulokseen pääsemistä. (asia C-302/97).

Komissio haluaakin vastata arvoisan parlamentin jäsenen esittämään kysymykseen, että jäsenvaltio voi soveltaa maankäytön suunnittelun suuntaviivoja, joihin sisältyy rajoituksia vapaa-ajan asuntojen hankkimiseen tietyiltä rajatuilta alueilta, kun ilmeisenä vaarana on sosiaalinen hajaannus. Rajoitukset eivät saa olla millään tavoin syrjiviä, eli niitä tulee soveltaa myös kyseisen jäsenvaltion asukkaisiin ja kansalaisiin. Järjestelmään ei saa myöskään sisältyä minkäänlaista peiteltyä (epäsuoraa) syrjintää. Lisäksi järjestelmä on suhteutettava rajoituksen tarkoitukseen. Tuomioistuimen asiassa Konle vs. Itävalta antamasta tuomiosta seuraa, ettei etukäteislupaa tulisi käyttää, kun olemassa on suositeltavampia menettelytapoja. Tällainen on esimerkiksi ilmoitusmenettely. Rajoitusta ei voida myöskään soveltaa, jos käytössä on muu, suositeltavampi tapa, jolla turvataan heikompituloisten paikallisten asukkaiden asumistarpeet, kuten esimerkiksi asumistuki tai kunnalliset asumishankkeet.