FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/364

(2004/C 78 E/0384)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-1278/03

esittäjä(t): Dana Scallon (PPE-DE) komissiolle

(4. huhtikuuta 2003)

Aihe: Romanian uniaatit

Kreikkalaiskatolisen vähemmistön (jota kutsutaan myös itäistä riitusta noudattavaksi katoliseksi kirkoksi eli uniaateiksi) kirkko Ocna Muresissa Transilvaniassa Romaniassa saattoi jälleen aloittaa toimintansa 7. helmikuuta 2002 sen jälkeen, kun oikeusistuin oli vahvistanut sen oikeudet. Muutama viikko myöhemmin, 16. maaliskuuta 2002, kolmen ortodoksipapin johtama rikollisjoukkio ajoi uniaatit pois kirkostaan paikallisen poliisin avustamana.

Muutama vuosi sitten sattui toinen vastaava tapaus. Ardudin kaupungissa poliisi varoitti kreikkalais-katolilaista pappia, että tämä pidätettäisiin, ja kutsui paikalle seurakunnan jäsenet yksitellen ja antoi näille saman varoituksen.

Vuonna 1995 Craiovan kaupungissa ortodoksipiispa määräsi kreikkalaiskatolilaisen kirkon hajotettavaksi armeijan ja poliisin avustuksella.

Onko komissio tietoinen Romanian uniaattivähemmistöön kohdistuvasta syrjinnästä?

Voiko komissio ilmoittaa, mihin toimiin se on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä uskonnollisen vainon torjumiseksi jäsenehdokasvaltioissa? Jos komissio on ryhtynyt toimiin kyseisessä asiassa, niin mihin toimiin? Voisiko komissio selvittää yksityiskohtaisesti, mihin toimiin se on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä?

Günter Verheugenin vastaus komission puolesta

(16. toukokuuta 2003)

Komissio on tietoinen arvoisan parlamentin jäsenen esittämistä väitteistä, joiden mukaan Romanian kreikkalaiskatolilainen Roomaan unioitu kirkko (the Greek Catholic Romanian Church United with Rome) on joutunut syrjinnän kohteeksi.

Ihmisoikeuksien kunnioittaminen, uskonnonvapaus mukaan lukien, on yksi unionin jäsenyyden perusedellytyksistä ja siksi komissio seuraa tiiviisti sen toteutumista. Tämän seurannan tulokset julkistetaan vuosittain. Vuoden 2002 kertomuksessa Romanian edistymisestä liittymisvalmisteluissa (määräaikais-kertomus) komissio päätteli:

Uskonnonvapaus on vahvistettu perustuslaissa ja sitä noudatetaan käytännössä. Hallitus ei rajoita uskonnon harjoittamista, mutta ihmisoikeusjärjestöt ovat raportoineet tapauksista, joissa ortodoksiseen papistoon kuuluvat henkilöt ovat toisinaan yhteistyössä paikallisviranomaisten kanssa rajoittaneet muiden kirkkokuntien uskonnollista toimintaa.

Todisteita siitä, että mitään uskonnollista ryhmää syrjittäisiin järjestelmällisesti tai että syrjintä olisi Romanian hallituksen tietoisesti harjoittaman politiikan mukaista, ei ole. Asianmukainen tapa toimia olisi Romanian oikeusjärjestelmän käyttö mahdollisten kirkon omaisuuteen kohdistuvien laittomien toimien torjumiseen.

Komissio on kuitenkin tietoinen siitä, että takavarikoitujen kirkkojen palauttamista koskevan lainsäädännön laatiminen on vielä kesken. Siksi se on kehottanut Romanian viranomaisia ottamaan käyttöön lakeja, joka koskevat nimenomaisesti kirkkojen palauttamista seurakunnille. Tästä aiheesta vuoden 2002 määräaikais-kertomuksessa todettiin:

Parlamentti hyväksyi heinäkuussa 2002 säädökset, joilla selkiytettiin kirkoilta takavarikoidun omaisuuden palauttamista. Lainsäädännössä laajennetaan monella merkittävällä tavalla aikaisemman lain soveltamisalaa. Se koskee kuitenkin vain kirkon omaisuutta, eikä oikeudellista kehystä itse kirkkojen palauttamiseksi ole vielä olemassa. Tämä on tärkeä kysymys erityisesti kreikkalaiskatolisen kirkon kannalta, koska siltä takavarikoitiin kommunistivallan aikana paljon omaisuutta, jonka vaatiminen takaisin ei ole sille vielä oikeudellisesti mahdollista. Hallitus on sitoutunut laatimaan erityisesti tätä asiaa koskevat säädökset, mutta niiden valmistelun viivästymisestä johtuu, että merkittävää edistystä ei ole vielä ollut havaittavissa.

Näin ollen tämä on asia, johon komissio suhtautuu hyvin vakavasti. On kuitenkin syytä huomata, että komissio ei voi määritellä, merkitsevätkö tietyt tapaukset uskonnonvapauden rikkomista. Romania on allekirjoittanut Euroopan ihmisoikeussopimuksen, jonka 9 artiklassa määritellään ”ajatuksen- omantunnon-ja uskonnonvapauden” perusoikeudet. Tämä tarkoittaa, että kun kotimaassa käytettävissä olevat oikeuskeinot on käytetty loppuun, valitus voidaan osoittaa Strasbourgissa toimivalle Euroopan ihmisoikeustuomioistuimelle, jotta tämä voi arvioida kyseiset tapaukset.