KIRJALLINEN KYSYMYS E-0310/99

esittäjä(t): David Bowe (PSE) komissiolle

(19. helmikuuta 1999)

Aihe: Radioaktiiviset jätteet

Tällä hetkellä vallitsevan käytännön mukaan löydettäessä hylättyjä radioaktiivisia säteilylähteitä romuttamo, josta lähde löytyy, joutuu usein vastuuseen lähteen siirtämisestä turvalliseen sijoituskohteeseen. Kun otetaan huomioon tällaisista operaatioista aiheutuvat suuret kustannukset, eikö komissionkin mielestä vastuu tällaisten lähteiden siirtämisestä tulisi asettaa asianomaisille viranomaisille eikä romuttamolle, josta saastunut jäte on löytynyt?

Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta

antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiinE-0306/99, E-0307/99, E-0308/99, E-0309/99 ja E-0310/99

(19. maaliskuuta 1999)

Komissio on tehnyt useita aloitteita radioaktiivisten lähteiden ja radioaktiivisen romumetallin laittomiin lähetyksiin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Erityisesti se on järjestänyt erikoiskursseja jäsenvaltioiden tullivirkailijoiden kouluttamiseksi ja aikoo järjestää niitä myös jäsenyyttä hakeneiden maiden tullivirkailijoille. Komissio on myös laatinut luettelon mittalaitteista, joilla radioaktiivisuutta voidaan mitata hyvin erilaisista lähetyksistä. Lisäksi komissio on myöntänyt Keski- ja Itä-Euroopan maille rahoitustukea tällaisten erikoislaitteiden hankkimiseksi ja tarjonnut yhteisen tutkimuskeskuksensa Karlsruhen yksiköiden asiantuntemusta avuksi kyseisten maiden kansallisten viranomaisten torjuessa laitonta toimintaa. Näitä toimia jatketaan, mutta niillä on jo onnistuttu merkittävällä tavalla tehostamaan valvontaa kansallisilla rajoilla ja lisäämään paljastuneiden laittoman ydinkaupan yritysten määrää.

Suoran tuen lisäksi komissio on aloittanut rakentavan vuoropuhelun säteilysuojelusta vastaavien kansallisten viranomaisten, tiettyjen teollisuudenalojen (mm. liikenteen) ja rajavalvontaviranomaisten kanssa kaikkien koordinointia edellyttävien näkökohtien selvittämiseksi. Olemassa olevat eurooppalaiset säädökset toimivat perustana radioaktiivisten lähteiden ja jätteiden tehokkaalle valvonnalle ja tarkkailulle kansallisella tasolla. Esimerkkejä tällaisista säädöksistä ovat perusnormien vahvistamisesta väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta annettujen direktiivien muuttamisesta 15. heinäkuuta 1980 annettu neuvoston direktiivi 80/836/Euratom(1), perusnormien vahvistamisesta työntekijöiden ja väestön terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta 13. toukokuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/29/Euratom(2), Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden välillä sekä yhteisöön ja yhteisöstä pois tapahtuvien radioaktiivisen jätteen siirtojen valvonnasta ja tarkkailusta 3. helmikuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/3/Euratom(3), jossa säädetään ennakkoilmoitus-, lupa- ja valvontajärjestelmistä radioaktiivisten aineiden osalta, ja radioaktiivisten aineiden siirroista jäsenvaltioiden välillä 8. kesäkuuta 1993 annettu neuvoston asetus (Euratom) N:o 1493/93(4).

Komissio jatkaa käymäänsä vuoropuhelua kaikkien asianomaisten kanssa sellaisten aloitteiden koordinoimiseksi ja tukemiseksi, joilla tehostetaan ydinmateriaaleihin ja radioaktiivisiin aineisiin liittyvän laittoman toiminnan ehkäisemistä, paljastumista ja siihen vastaamista. Komissio etsii myös talouden ja ympäristön kannalta hyväksyttäviä ratkaisuja radioaktiivisten jätteiden ja ylimääräisten lähteiden loppukäsittelyyn sekä jäsenvaltioissa että Keski- ja Itä-Euroopan maissa. Tämä auttaa vähentämään tapauksia, joissa radioaktiivisten jätteiden tai lähteiden haltijalla on houkutus niiden hävittämiseen laittomasti. Koska radioaktiivisten lähteiden määrä yhteisössä on suuri (yli 100 000), mikä tahansa koko yhteisön kattava järjestelmä jokaisen yksittäisen lähteen tarkkailemiseksi ja valvomiseksi olisi väkisinkin monimutkainen ja siis vaikeasti hallittavissa, mutta komissio selvittää paraikaa eri vaihtoehtoja. Kansainvälisellä tasolla käydään keskustelua hävinneiden ja uudelleen löydettyjen lähteiden omistuksesta ja hallinnasta. Eri kansallisissa siviilioikeuksissa näihin kysymyksiin suhtaudutaan eri tavoin.

Tässä ja tähän liittyvissä kysymyksissä komissio tekee tiivistä yhteistyötä Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) kanssa. Yhteistyö on johtanut useisiin yhteisiin toimiin, joilla pyritään arvioimaan mahdollisuuksia parantaa radioaktiivisten lähteiden ja muiden radioaktiivisten aineiden turvallisuutta ja varmuutta. Komissio tukeekin aktiivisesti IAEA:n tietopankkia laittomista ydinkaupoista; tietopankkia muokataan jatkuvasti laittoman ydinkaupan uusien muotojen huomioon ottamiseksi. Komissio tekee yhteistyötä IAEA:n kanssa myös jälkimmäisen hallinnoiman kansainvälisiin ydinlaitostapahtumiin liittyvää luokitusta ja nopeaa tiedonlevitystä koskevan järjestelmän laajentamiseksi sisältämään myös laiton ydinkauppa.

(1) EYVL L 246, 17.9.1980.

(2) EYVL L 159, 29.6.1996.

(3) EYVL L 35, 12.2.1992.

(4) EYVL L 148, 19.6.1993.