KIRJALLINEN KYSYMYS E-1213/02

esittäjä(t): Theresa Villiers (PPE-DE) komissiolle

(29. huhtikuuta 2002)

Aihe: Tavarakuljetusten turvasinetit

Asetuksen (EY) N:o 2787/2000(1) 357 ja 386 artiklassa sekä liitteessä 46 A säädetään turvasineteistä.

1. Miten paljon komissio kuuli sinettien valmistajia ja/tai käyttäjiä tätä säädöstä laatiessaan? Keitä komissio kuuli?

2. Tarkasteliko komissio kunkin jäsenvaltion testausjärjestelmiä ja -käytäntöjä ennen tämän asetuksen täytäntöönpanoa?

3. Ison-Britannian hyväksyntä- ja testausjärjestelmä mahdollistaa sinettien kopioiden tunnistamisen. Alkuperäisen valmistajan tuote on korvattu päivän aikana väärennetyllä sinetillä, mikä on mahdollistanut kuorman poistamisen tai lisäämisen ilman että asiaa on havaittu. Maailman vuotuiset kuormahäviöt ovat nykyään yli 400 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ennen tullimaksuja. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä varmistaakseen, että Euroopan markkinoille ei pääse kopioituja sinettejä EU:n ulkopuolisista maista ja maista, joissa ei ole sinettisäännöksiä?

4. Jos turvasinetti on hyväksytty käyttöön jossakin jäsenvaltiossa, eikö tämä tarkoita sitä, että sinettiä saa käyttää muiden jäsenvaltioiden kauttakulkuliikenteessä ja että se on muidenkin jäsenvaltioiden hyväksymä käytettäväksi kaikissa jäsenvaltioissa? Ellei asia ole näin, tarkoittaako tämä, että kunkin jäsenvaltion on testattava sinetti ennen kuin se hyväksytään kaikissa jäsenvaltioissa?

5. Asiasta vastaava Ison-Britannian ministeri kertoi lokakuussa 2001 päivätyssä kirjeessä, että suurimmalla osalla yhteisön tai yhteisiä passitusmenettelyjä soveltavista maista ei taida olla asianmukaisia testausmenettelyjä ja että ne eivät pystyisi panemaan täytäntöön yhteisön

lainsäädäntöä ja yhteistä passitusta koskevaa yleissopimusta, johon on sisällytetty hyvin tarkka määritelmä sinetille. Yhtyykö komissio tähän lausuntoon? Jos komissio on samaa mieltä asiasta, miksi on annettu uusi säädös, jota ei voida valvoa yhdenmukaisesti tai jota kaikki jäsenvaltiot eivät kykene noudattamaan asianmukaisesti?

6. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä varmistaakseen, että jäsenvaltiot kykenevät testaamaan sinettinsä asianmukaisesti ja panemaan asetuksen täytäntöön?

7. Aikooko komissio pyytää jäsenvaltioita toimittamaan yksityiskohtaista tietoa viranomaisista, arviointimenettelyistä ja sinettien hyväksyntää hoitavista yhteyshenkilöistä? Milloin? Jos ei aio, miksi ei?

8. Aikooko komissio laatia kaikkien asianosaisten saatavissa olevan keskitetyn luettelon jäsenvaltioiden hyväksymistä sineteistä ja maista, joissa ne on hyväksytty? Jos ei, miksi ei?

(1) EYVL L 330, 27.12.2000, s. 1.

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(13. kesäkuuta 2002)

Tavaraliikenteessä sinetit ovat keino todistaa luotettavasti, että menettelyyn alkujaan asetetut tavarat ja määrätoimipaikassa esitettävät tavarat ovat samoja. Sovellettavien sääntöjen mukaan sinetit voidaan korvata tavaroiden yksityiskohtaisella kuvauksella passitusilmoituksessa viittaamalla muihin tunnistetietoihin. Näillä molemmilla tavaroiden tunnistamistavoilla voidaan havaita lastin muuttaminen ja hävikki, mutta ne eivät auta estämään tällaisia väärinkäytöksiä.

Sinettien hyväksymisestä ja valvonnasta vastaavat jäsenvaltiot, jotka soveltavat kukin omia testausmenettelyjään. Sinettimalleja hyväksyessään jäsenvaltioiden on noudatettava yhteisön tullikoodeksin soveltamissäännösten liitteessä 46 A annettuja yleisiä suuntaviivoja. Kyseiset suuntaviivat perustuvat kansallisten hallintojen käytännön kokemukseen, eikä niihin sisälly yksityiskohtaisia teknisiä määrityksiä vaan niissä pikemminkin kuvataan ne tavoitteet, jotka kansallisten viranomaisten on pidettävä mielessä arvioidessaan tietynlaisen sinetin ominaisuuksia. Nämä tavoitteet perustuvat tehokasta tullihallintoa koskeviin pohdintoihin, eikä niitä määritettäessä ole kuultu sinettien valmistajia tai käyttäjiä.

Komissio ei suorita jäsenvaltioiden testauskäytäntöjen arviointia eikä sillä ole tähän tarvittavaa käytännön asiantuntemusta. Sen tiedossa ei ole viitteitä siitä, että kyseiset käytännöt haittaisivat edellä mainitun passitusta koskevan lainsäädännön tavoitteiden saavuttamista. Lainsäädännön tarkoituksena ei kuitenkaan ole varmistaa yhdenmukaisia markkinointiedellytyksiä sinettien valmistajille kaikkialla yhteisön sisämarkkinoilla.

Mitä tulee brittiministerin lausuntoon tästä asiasta, komissio ei kommentoi tällaisia lausahduksia. Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta 15. joulukuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2787/2000(1) uudessa 386 artiklassa, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa, annetaan tulliviranomaisille mahdollisuus hyväksyä erikoismallisten sinettien käyttö kuljetusvälineissä tai kolleissa, jos tulliviranomaiset ovat hyväksyneet kyseiset sinetit samaisen asetuksen liitteessä 46 A vahvistettujen edellytysten mukaisina. Komissio luottaa siihen, että kaikkien jäsenvaltioiden tulliviranomaiset pystyvät testaamaan sen, ovatko sinetit annettujen suuntaviivojen mukaisia. Joissakin tapauksissa komissio edistää tiedottamista kansallisten testauslaitosten, joilla on asiantuntemusta sinettien testauksessa, suorittamista testeistä.

Komissiolla ei myöskään ole resursseja eikä tarvittavaa asiantuntemusta täytäntöönpanon alalla voidakseen puuttua sinettien hyväksymismenettelyihin.

(1) EYVL L 330, 27.12.2000.