KIRJALLINEN KYSYMYS E-3847/00

esittäjä(t): Riitta Myller (PSE) komissiolle

(7. joulukuuta 2000)

Aihe: Julkisen liikenteen edistäminen

Julkisen henkilöliikenteen edistäminen on keskeinen tekijä pyrittäessä toteuttamaan kestävän kehityksen mukaista liikennepolitiikkaa. Joukkoliikenne vähentää ympäristön kuormitusta sekä luo yhteiskunnallista tasa-arvoa ja siksi se on nähtävä yhteiskunnallisena palveluna, jota on perusteltua tukea myös julkisin varoin. Komission ehdotus asetukseksi rautateiden, maanteiden ja sisävesien henkilöliikenteeseen liittyvän julkisen palvelun sopimusten periaatteista on herättänyt pelkoa joukkoliikenteen toimintamahdollisuuksien heikkenemisestä. Raideliikenteen avaaminen kilpailulle heikentäisi palvelujen tasoa esimerkiksi Suomen kaltaisessa pitkien etäisyyksien maassa. Samoin julkisen tuen rajoittaminen tiettyihin rajattuihin matkustajaryhmiin uhkaisi julkisen liikenteen kilpailukykyä työmatkaliikenteessä ja lisäisi vastaavasti yksityisautojen käyttöä. Miten komissio aikoo varmistaa, että unionin liikennepolitiikka edistää kestävän kehityksen periaatteita, ympäristöystävällisyyttä ja alueellista sekä sosiaalista tasa-arvoa?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(9. maaliskuuta 2001)

Komissio on täysin samaa mieltä siitä, että julkisen henkilöliikenteen edistäminen on yksi keskeinen kestävään kehitykseen, ympäristönsuojeluun sekä sosiaaliseen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen vaikuttava tekijä, kuten EY:n perustamissopimuksen 161 artiklassa (entinen 130 d artikla) todetaan.

Komissio on myös samaa mieltä siitä, että puhtaasti avoimiin markkinoihin perustuva lähestymistapa ei sovi tälle sektorille. Muiden ongelmien lisäksi tällaisella lähestymistavalla otettaisiin se riski, että operaattorit leikkaavat sosiaalisesti ja ympäristön kannalta tärkeitä palveluja.

Komission ehdotuksessa asetukseksi, joka koskee julkisen henkilöliikenteen julkisia palveluja(1), käytetään kuitenkin lähestymistapaa, joka perustuu pikemminkin säännellyn kilpailun periaatteelle kuin puhtaasti avoimille markkinoille.

Säännellyn kilpailun käynnistäneiden jäsenvaltioiden kokemukset osoittavat, että oikealla tavalla ohjattuna säännelty kilpailu tekee palveluista houkuttelevampia ja tehokkaampia. On totta, että jotkin operaattorit, joilla ei ole kilpailijoita, tarjoavat erinomaisia palveluja. Päinvastaisiakin tapauksia kuitenkin on, ja kustannukset ovat yleisesti ottaen korkeat. Näyttää siltä, että suljetuilla markkinoilla on vaikea toteuttaa muutoksia siellä, missä niitä eniten tarvittaisiin.

Komission ehdotuksen tärkeimpänä tavoitteena on julkisen henkilöliikenteen laadun parantaminen ja tehokkuuden lisääminen. Ehdotuksen pääperusteena on julkisen tuen yleinen tarpeellisuus.

Tämän lähestymistavan mukaan julkisilla viranomaisilla on laajat valtuudet asettaa tarvittavat palvelutasot ja laatuvaatimukset sekä valita operaattori, joka täyttää nämä vaatimukset tavalla, joka tarjoaa parhaan vastineen rahoille. Asetusluonnos sisältää erityissäännöksen, jolla viranomaisia rohkaistaan takaamaan jatkuvan tuen antaminen sosiaalisesti tarpeellisille palveluille harvaan asutuilla alueilla.

Komissio myöntää, että matkojen hintojen pitäminen kohtuullisella tasolla vaikuttaa merkittävästi julkisen liikenteen houkuttelevuuteen ja saatavuuteen. Asetusluonnos ei sisällä mitään mikä tekisi sen mahdottomaksi. Asetuksessa ehdotetaan ainoastaan, että jos viranomaiset päättävät alentaa matkojen hintoja kaikkien matkustajien osalta, alennus olisi sisällytettävä julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen. Tällä tavoin viranomaiset voivat varmistaa sen, että palvelujen tarjonta on riittävän laadukasta ja luotettavaa.

On myös tärkeää tarkastella oikeusvarmuuden puuttumista koskevaa kysymystä. Viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana alalle on ensimmäisen kerran ilmaantunut operaattoreita, jotka tarjoavat julkisen liikenteen palveluja useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. Tämä on antanut alan valtiontukien ja yksinoikeuksien myöntämistä koskevalle kysymykselle voimakkaan yhteisöulottuvuuden ja johtanut oikeusvarmuuden puuttumiseen. Asetusehdotuksessa tarjotaan tehokas ratkaisu tähän ongelmaan perustamalla selkeä sääntelykehys. Samalla varmistetaan liikennepolitiikan tavoitteiden täydellinen kunnioittaminen ja vahvistetaan julkisen henkilöliikenteen harjoittajien kykyä kilpailla yksityisautojen käytön kanssa.

Edellä mainituista syistä komissio katsoo, että asetusluonnos edistää merkittävästi sellaisten paikallisten ja alueellisten liikennejärjestelmien kehittämistä, jotka pystyvät tehokkaasti vastaamaan ajan haasteisiin. Sääntely on kuitenkin vain yksi osa komission toiminnasta tällä alalla. Komissio on myös kehittänyt käytännön välineitä paikallisten ja alueellisten viranomaisten ja operaattoreiden toiminnan tukemiseksi. Näitä välineitä ovat hyviä toimintatapoja esittelevä tietokanta, ohjelma, jonka avulla paikalliset viranomaiset ja operaattorit pystyvät tekemään kuljetusjärjestelmiensä laatua koskevan vertailuanalyysin, sekä kattavat tutkimus- ja kehitysohjelmat. Kaikilla näillä toimilla vähennetään liikenteen ympäristövaikutuksia ja edistetään sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta.

Komissio on perustanut asiantuntijaryhmän, joka koostuu jäsenvaltioiden liikenne- ja ympäristöministeriöiden jäsenistä, kehittääkseen strategioita, joilla edistetään ympäristönäkökohtien huomioonottamista ja kestävää kehitystä Cardiffissa vuonna 1998 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti. Ryhmä on antanut komissiolle raportin, joka sisältää suosituksia kestävää liikennettä edistäviksi toimiksi. Näillä toimilla on tarkoitus tukea komission panosta liikenneministereiden neuvoston kehittämän yhdentämisstrategian tarkastuksessa. Raportti on saatavilla Internet-osoitteessa: http://europa.eu.int/comm/environment/trans.

(1) EYVL C 365 E, 19.12.2000.