Virallinen lehti nro C 031 , 05/02/1999 s. 0044



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1948/98 esittäjä(t): Liam Hyland (UPE) komissiolle (30. kesäkuuta 1998) Aihe: EU:n hevoslääkkeitä koskevat asetukset Neuvoston asetuksessa 2377/90(1) säädetään, että sellaisten lääkkeiden, jotka on tarkoitettu elintarviketuotantoon suunnatuille eläimille, farmakologisesti vaikuttavien aineiden jäämien enimmäismäärät on vahvistettava. Asetuksessa ei tehdä eroa yhtäältä elintarviketuotantoon ja toisaalta urheilu- tai vapaa-ajan käyttöön kasvatettujen hevosten välillä. Onko komissio tietoinen, että tämän asetuksen seurauksena sellaisten tuotteiden/lääkkeiden määrä, joiden valmistajille on myönnetty lupa markkinoida tuotettaan hevosille suunnattuihin tarkoituksiin, on hyvin rajoittunut? Onko komissio harkinnut vaihtoehtoisten hevosten erotteluun tarkoitettujen menetelmien (identifikaation mahdollistavat mikrosirut ja lääkintäkortit) käyttöönottoa sen varmistamiseksi, että: - kuluttajalle taattaisiin hevosen lihan turvallisuus läpi koko ravintoketjun ja että - urheilu- ja vapaa-ajan käyttöön suunnatuille hevosille olisi saatavissa laajempi valikoima parhaita mahdollisia hoitokeinoja? (1) EYVL, suomenkielinen erityispainos 1994, alue 3, nide 33, s. 117. Komission jäsenen Martin Bangemanninkomission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiinE-1495/98, E-1537/98, E-1725/98, E-1921/98 ja E-1948/98 (20. heinäkuuta 1998) Hevosia (ja muita kotieläiminä pidettäviä kavioeläimiä, kuten aaseja, poneja jne.) käytetään yhteisössä "elintarvikkeita tuottavina eläiminä". Jos ne teurastetaan ja niiden lihaa on tarkoitus käyttää ihmisravintona, on sovellettava terveyttä koskevista ongelmista yhteisön sisäisessä tuoreen lihan kaupassa annettua neuvoston direktiiviä 64/433/ETY(1). Eläinlääkkeen markkinoille saattaminen edellyttää eläinlääkkeitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 28 päivänä syyskuuta 1981 annetun neuvoston direktiivin 81/851/ETY(2) mukaista lupaa. Ennen kuin markkinoille saattamista koskeva lupa voidaan myöntää eläinlääkkeelle, jota käytetään myöhemmin elintarvikkeena käytettävän eläimen hoidossa, on tehtävä arviointi siitä, minkälaisia farmakologisesti vaikuttavien aineiden jäämiä eläimestä tuotetuissa elintarvikkeissa on. Tämä arviointi on suoritettava yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvikkeissa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) 2377/90(3) mukaisesti. On ehdotettu, että edellä mainittuja vaatimuksia ei sovellettaisi urheilua varten pidettäviin hevosiin. Monet hevoset päätyvät kuitenkin elämänsä lopuksi osaksi lihantuotantoketjua riippumatta siitä, onko niitä pidetty lihantuotantoa vai vapaa-ajan harrastuksia varten. Tämä pätee myös niiden jäsenvaltioiden hevosiin, joissa hevosenlihaa ei yleensä käytetä ravintona, koska nämä hevoset viedään usein muihin maihin, joissa ne teurastetaan käytettäviksi ihmisravintona. Urheilu- tai vapaa-ajan käyttöä varten pidettävien eläinten erottaminen lihantuotantoa varten pidettävistä eläimistä ei ole helposti toteutettavissa. Valvontajärjestelmän olisi oltava sekä yksinkertainen että luotettava. Pelkästään asiakirjoihin tukeutuva valvonta ei (erityisesti, jos asiakirjojen tiedot perustuvat hevosen omistajan ilmoitukseen) täytä näitä vaatimuksia. Onkin ehdotettu hevosten merkitsemistä lähtemättömin mikrosiruin, polttomerkein tai tatuoinnein, ja edelleen keskustellaan siitä, ovatko tällaiset merkintäjärjestelmät toteuttamiskelpoisia ja toimivia. Selvää on, että mitä tahansa ratkaisua on sovellettava koko yhteisössä eikä ainoastaan yksittäisissä jäsenvaltioissa. Komissio pohtii parhaillaan myös erilaisia vaihtoehtoja eläinlääkkeiden luvanannon helpottamiseksi tietyissä tapauksissa. Mahdollisissa ratkaisuissa on otettava huomioon myös tuotteet, jotka olivat markkinoilla ennen neuvoston asetuksen (ETY) 2377/90 voimaantuloa. Ennen kuin kuluttajansuojan parantamiseksi otettiin käyttöön jäämien enimmäismäärät, sovellettiin "varoaikoihin" perustuvaa järjestelmää. Tämän käytöstä yleisenä toimintamallina luovuttiin, koska järjestelmää oli vaikea valvoa ja toteuttaa. Komissio pyrkii löytämään ongelmiin sellaisen ratkaisun, jossa otetaan huomioon kuluttajansuojelun periaatteet. (1) EYVL L 121, 29.7.1964. (2) EYVL L 317, 6.11.1981. (3) EYVL L 224, 18.8.1990.