Virallinen lehti nro C 117 , 16/04/1998 s. 0038



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2649/97 komissiolle esittäjä(t): Roberto Mezzaroma (UPE) (1. syyskuuta 1997) Aihe: Verotuksen yhtenäistäminen Pyydän komissiota kiinnittämään huomionsa ja ottamaan tarkasteltavaksi rakennusalan yrityksiin kohdistuvan vakavan ongelman, joka liittyy Italian kunnallisen kiinteistöverotuksen (I.C.I.) perusteella määräytyvään välilliseen verotukseen. Tämä vero on vuodesta 1993 lähtien kohdistunut ¨erottelematta¨ rakennuksiin, rakennuskelpoisiin alueisiin ja maatalousmaahan, riippumatta siitä, kenen omistuksessa ne ovat, siten että sovellettava verokanta on 4 - 7 promillea arvosta, joka saadaan, kun rekisteriarvoa korotetaan 10 %:lla rakennusten tapauksessa, tai markkina-arvosta rakennuskelpoisten alueiden tapauksessa. On syytä kiinnittää huomiota ¨eriarvoiseen kohteluun¨, jonka mukaisesti rakennusalan yrityksiin, jotka ovat jo joutuneet kärsimään kiinteistöalan markkinoilla vuodesta 1992 vallinneesta matalasuhdanteesta, sovelletaan verotusta, joka kohdistuu sekä lopputuotteeseen (rakennukset) että raaka-aineeseen (rakennuskelpoiset alueet), vaikka näin ei ole millään muulla talouselämän tuotannonalalla. Paitsi että I.C.I. on osaltaan vaikuttanut kiinteistöalan markkinoiden supistumiseen, rakennusalan yrityksille se on merkinnyt niiden jo ennestään epävarmassa taloudellisessa asemassa huomattavaa lisärasitusta, koska niiden on vielä myymättä olevien tai vielä toteutumattomien hankkeiden osalta pystyttävä kantamaan rahoituksesta aiheutuvan taloudellisen rasituksen lisäksi myös verotuksesta koituva rasitus. Lisäksi I.C.I:sta on ollut seurauksena toinen ristiriitaisuus ja epäjohdonmukaisuus eli se, että 1.1.1993 lähtien sovellettu vero on korvannut tämän seurauksena poistetut verot, sekä ILOR:n (paikallinen tulovero) että INVIM:n (kiinteistöjen arvonnoususta suoritettava kunnallinen vero), ja sen siis piti muodostua veronmaksajien kannalta edulliseksi. Rakennusalan yrityksille järjestely ei kuitenkaan osoittautunut helpotukseksi seuraavista syistä. ILOR oli vero, jota rakennusalan yritykset eivät joutuneet maksamaan, koska kiinteistöt katsottiin tuotteiksi, joiden tuotanto tai kauppa oli yritysten suoranaista toimintaa, ja tämän vuoksi ne eivät olleet verotettavia rekisteritietojen perusteella, vaan yrityksen niistä saaman tulonlisäyksen perusteella. Tuloksena on kuitenkin ollut, että I.C.I:sta on tullut vuosittainen verorasitus, jonka perusteena on kiinteistöjen omistaminen, joka varmastikin yksityishenkilön tapauksessa voi olla osoitus veronmaksukyvystä, mutta rakennusalan yrityksen ollessa kyseessä tilanne on täsmälleen päinvastainen. Mitä toimenpiteitä komissio aikoo toteuttaa ratkaistakseen tämän monille rakennusalan yrityksille vakavan ongelman, jonka seurauksena tulee epäilemättä olemaan monia konkurssiin ajautumisia ja huomattava määrä työpaikkojen menetyksiä, ja jotta lisäksi voitaisiin estää se, että yhtenäisvaluutan käyttöönoton ajankohtana verotuksen yhtenäistämisen ongelmaa ei olisi ratkaistu kaikkien maiden osalta, mukaan lukien näiden ongelmien vuoksi erittäin epäsuotuisassa asemassa oleva Italia? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (8. lokakuuta 1997) Komissio muistuttaa, että jäsenvaltiot voivat vapaasti valita ja suunnitella verojärjestelmänsä. Ainoana edellytyksenä tälle on, että ne noudattavat yhteisön oikeuteen perustuvia yleisiä velvoitteitaan. Koska parlamentin jäsenen mainitsemissa tapauksissa ei ole kyse näiden velvoitteiden laiminlyönnistä, komissio katsoo, ettei sen puuttumiselle näihin ongelmiin ole oikeudellisia perusteita. Komissio haluaa lisäksi noudattaa läheisyysperiaatetta, ja koska italialaisten rakennusalan yritysten kohtaamilla ongelmilla on välitöntä vaikutusta vain kansallisella tasolla, se ei näin ollen aio toteuttaa poliittisia toimenpiteitä yhteisön tasolla.