Virallinen lehti nro C 060 , 25/02/1998 s. 0021



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1505/97 esittäjä(t): Guido Podestà (UPE) - komissiolle (30. huhtikuuta 1997) Aihe: Hiili Strasbourgissa pidettiin 17. helmikuuta 1995 viides EURACOM-konferenssi hiilen tulevaisuudesta Euroopan unionin energiapolitiikkaa koskevien suuntaviivojen yhteydessä. Energia-asioista vastaava Euroopan komission jäsen Christos Papoutsis totesi, että on selvää, että kiinteät polttoaineet ovat etulyöntiasemassa kilpailukyvyn ja hankinnan varmuuden suhteen ja muodostavat rikkaimman ja kilpailukykyisimmän saatavilla olevan energianlähteen. Kuitenkin kaikki taloudelliset indikaattorit osoittavat huolestuttavan suurta suuntausta vähentää hiilen käyttöä sähköenergian tuotantoon unionin jäsenvaltioissa. Tämä on selkeästi ristiriidassa niiden päätösten kanssa, joita tärkeimmät unionin ulkopuoliset maat ovat tekemässä. Jäsenvaltioiden nykyisissä energiapolitiikoissa hiili jää taka-alalle ja etusijalle asetetaan sen sijaan kalliimmat ja vähemmän käytetyt energianlähteet sekä siltä osin, mitä tulee tunnettuihin energiavaroihin, joita voidaan hyödyntää nykyisillä tekniikoilla, että lähteiden maantieteellisen esiintyvyyden osalta. Tuloksena on suoranaista energian tuhlausta. Ei kuitenkaan pidä rajoittua vain taloudelliseen ajatteluun, vaan myös hankintalähteiden varmuuteen ja ympäristönsuojeluun, joiden suhteen kiinteät polttoaineet edustavat parasta kilpailukykyä, myös louhintamenetelmien teknisten prosessien ja polttoaineiden käsittelyn osalta. Edellä olevan perusteella kysyn, onko komissio muuttanut energiapolitiikkaa koskevaa kantaansa edellä esitetyn Papoutsisin lausunnon jälkeen? Jos niin ei ole, eikö se katso, että jäsenvaltioita olisi kehotettava tulkitsemaan energiapolitiikkoja tarkemmin ja ehdottamaan Papoutsisin lausunnon mukaisia suuntaviivoja ja menettelytapoja, niin että voidaan kannustaa kannattavimpien energianlähteiden, kuten hiilen, parempaan hyödyntämiseen ja siten saavuttaa kunkin jäsenvaltion osalta taloudellisesti kannattavin energiayhdistelmä? Komission jäsenen Christos Papoutsisin komission puolesta antama vastaus (13. kesäkuuta 1997) Parlamentin jäsen viittaa puheen osaan, jossa käsitellään hiilen maailmanmarkkinoiden joitakin ominaispiirteitä. Komissio katsoo, että kilpaileviin fossiilisiin polttoaineisiin verrattuna hiilellä on luontaisia etuja, jotka liittyvät maailmanlaajuisiin varoihin, saannin varmuuteen, tuotantokustannuksiin ja hintojen vakauteen. Kiinteiden polttoaineiden (kivihiilen ja ligniitin) varat riittävät pidempään käyttöön (230 vuodeksi) kuin muut fossiiliset energiavarat, ja ne ovat myös maantieteellisesti ja geopoliittisesti parhaiten jakautuneet maapallolle. Niinpä kansainvälisillä kivihiilimarkkinoilla on vakaat hinnat, jotka ovat myös muiden fossiilisten polttoaineiden hintoja kilpailukykyisemmät. Kiinteiden polttoaineiden (nykyinen tai tuleva) merkitys yhteisössä liittyy epäilemättä osittain edellä mainittuihin maailman hiilimarkkinoiden ominaisuuksiin. Yhteisö tuo ulkoa puolet tarvitsemastaan hiilestä ((Vuonna 1996 yhteisössä toimitettiin 272 miljoonaa tonnia hiiltä, josta tuontihiilen osuus oli 130. )). Euroopan omien hiilimarkkinoiden tilanne on kuitenkin erilainen, mitä ei voi jättää ottamatta huomioon. 1960-luvulta lähtien toteutetut kaivosalan rakenneuudistukset ja kaivosten sulkemiset ovat muuttaneet Euroopan markkinoita. Yhteisön kahdentoista jäsenvaltion hiilentuotanto oli EHTY:n perustamissopimusta allekirjoitettaessa vielä noin 600 miljoonaa tonnia, kun se on enää alle 130 miljoonaa tonnia. Vaikka Euroopan ligniittiala on muuttunut hiilialan tavoin, ligniittimarkkinoilla havaitaan nykyisin samanlaisia piirteitä kuin maailman hiilimarkkinoilla. Vaikka suuri osa alan tuotannosta yhteisössä kärsii jatkuvista taloudellisista vaikeuksista (kilpailukyvyn puute, valtiontuet ja sosiaaliset ongelmat), kiinteistä polttoaineista luopuminen ei silti ole ajankohtaista. Vuonna 1996 yhteisö kulutti 272 miljoonaa tonnia kivihiiltä ja 258 miljoonaa tonnia ligniittiä, mistä lähes kaksi kolmasosaa oli tarkoitettu sähköntuotantoon. Kiinteistä polttoaineista saadaan yli kolmannes (34 %) yhteisössä tuotetusta sähköstä. Prosenttiluvusta eivät kuitenkaan käy ilmi jäsenvaltioiden välillä olevat suuret erot. Tanskassa kivihiilen osuus sähköntuotannosta on 87,5 % ((Eurostatin tiedot vuodelta 1993 )), kun taas Luxemburgissa sen käytöstä on luovuttu kokonaan. Ligniitin osuus Kreikan sähköntuotannosta on sitä vastoin 71 %. Tulevaisuudessa hiilen kysyntä yhteisössä määräytyy useiden tekijöiden perusteella, jotka - toisin kuin parlamentin jäsen olettaa - eivät riipu mahdollisesta tarkoitushakuisesta energiapolitiikasta, olipa kyse alan yleisistä tekijöistä, kuten energian ja sähkön kysynnästä, tai horisontaalisen politiikan, kuten vero- ja ympäristöpolitiikan vaikutuksista. Komission valkoisessa kirjassa ((Komission valkoinen kirja Euroopan unionin energiapolitiikka (KOM(95) 682 lopullinen) )) määritelty Euroopan energiapolitiikka perustuu kilpailukykyyn, saannin varmuuteen ja ympäristönsuojeluun. Komissiolla on kaksi toimintalinjaa: * Euroopan kivihiilituotannolle myönnettävän jäsenvaltioiden tuen hyväksyminen. Komissio hyväksyi vuonna 1996 yli 6 000 miljoonan ecun arvosta jäsenvaltioiden sille ilmoittamia tukia; * nykyajan vaatimuksia ja varsinkin ympäristövaatimuksia vastaavan (louhintaan ja polttamiseen liittyvän) hiiliteknologian tukitoimet, jotka toteutetaan tutkimusohjelmien (EHTY:n tutkimusohjelmien ja Thermie-ohjelman) sekä teknologian levittämistä koskevien ohjelmien (Thermie-ohjelman) yhteydessä. Näiden koordinoitujen ja täydentävien toimien avulla energian kuluttajien ja ennen muuta tuottajien pitäisi pystyä valitsemaan entistä objektiivisemmin eri kiinteiden polttoaineiden välillä.