KIRJALLINEN KYSYMYS E-0256/01 esittäjä(t): Lord Inglewood (PPE-DE) komissiolle. Jälleenmyyntikorvaus.



Virallinen lehti nro 187 E , 03/07/2001 s. 0209 - 0210



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0256/01 esittäjä(t): Lord Inglewood (PPE-DE) komissiolle (8. helmikuuta 2001) Aihe: Jälleenmyyntikorvaus Aikooko komissio laatia jäsenvaltioiden yhteisen luettelon kaikista merkittävistä taiteilijoista ja heidän perillisistään direktiiviehdotuksen nojalla? Jos ei, miten 9 artiklassa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden oletetaan voivan määritellä oikeudet teokseen, jos korvausta vaatii kaksi henkilöä tai useampi henkilö, jotka eivät ole kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alaisia? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0256/01, E-0260/01, E-0262/01 ja E-0264/01 (26. maaliskuuta 2001) Parlamentti puolsi 13. joulukuuta 2000 useita tarkistuksia neuvoston 19. kesäkuuta 2000 vahvistamaan yhteiseen kantaan alkuperäisen taideteoksen tekijän oikeudesta jälleenmyyntikorvaukseen(1). EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan (ent. 189 b artikla) 3 kohdan nojalla neuvoston tehtävänä on ilmaista kantansa näihin tarkistuksiin. Vastauksessaan arvoisan parlamentin jäsenen esittämiin tiettyjä säännöksiä koskeviin kysymyksiin komissio viittaa parlamentin tarkistukset sisältävään yhteiseen kantaan. Parlamentin jäsen ilmaisee huolensa velvoitteista, jotka tällä direktiivillä asetetaan 9 artiklassa tarkoitetuille henkilöille. Kyseisten henkilöiden on useimmiten määrä vastata 1 artiklan 4 kohdan nojalla jälleenmyyntikorvauksesta silloin, kun useat henkilöt katsovat itsellään olevan oikeus jälleenmyyntikorvauksiin tai kun kukaan ei esitä jälleenmyyntikorvauksia koskevia vaateita. Jälleenmyyntikorvausten suorittamisen yksityiskohtaiset säännöt määräytyvät valitun hallinnointikäytännön mukaan. Tarkistukset sisältävän yhteisen kannan mukaisesti tämä kysymys kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Ne voivat ratkaista asian omaan tilanteeseensa parhaiten sopivalla tavalla. Jos jäsenvaltio on esimerkiksi päätynyt siihen, että jälleenmyyntikorvauksia on hallinnoitava yhteisvalvonnan avulla, yhteisvalvontajärjestöjen tehtävänä on käsitellä näitä kysymyksiä. Joka tapauksessa velan maksaminen tilanteessa, jossa velkojaa ei aina tiedetä, liittyy jälleenmyyntikorvausten lisäksi myös moniin muihin tapauksiin, ja jäsenvaltioissa sovelletaan näihin tilanteisiin pitkälle vakiintuneita oikeussääntöjä. Myös 9 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden on siis noudatettava oman maansa lainsäädännön mukaisia menettelyjä näissä tapauksissa. Kun edellä esitetyt seikat otetaan huomioon, Euroopan laajuisen keskistetyn rekisterin perustaminen, johon kootaan jälleenmyyntikorvausten edunsaajiksi hyväksyttyjen taiteilijoiden ja heidän perillistensä tiedot, vaikuttaa hyödyttömältä hallinnolliselta muodollisuudelta. Komissio ei myöskään suunnittele tällaisen rekisterin perustamista. Parlamentin jäsen esittää kysymyksen myös 5 artiklan soveltamisalasta. Tältä osin komissio vahvistaa, että jälleenmyyntikorvauksen laskentaperusteena käytettävä myyntihinta ei saa sisältää veroja eikä muita maksuja, jotka yleensä lisätään nettohintaan, kuten arvonlisäveroa. Tämä direktiivi ei siis rajoita jäsenvaltioiden verotusjärjestelmien soveltamista. (1) EYVL C 300, 20.10.2000.