KIRJALLINEN KYSYMYS E-2765/02

esittäjä(t): Kathleen Van Brempt (PSE) komissiolle

(1. lokakuuta 2002)

Aihe: Ympäristövastuuta koskeva direktiiviehdotus Kirjallinen kysymys P-2156/02 Riittämätön vastaus EY-perustamissopimuksen 197 artiklan rikkominen

1. Kirjallisessa kysymyksessä P-2156/02(1) komissiolta pyydetään kattavaa ja selkeää luetteloa niistä tapahtumista, joihin sovelletaan ympäristövastuuta koskevan direktiiviehdotuksen mukaisesti tuottamuksesta riippumattoman vastuun järjestelmää. Kysymyksessä todettiin totuudenmukaisesti, että tämä on välttämätöntä selkeän kuvan saamiseksi tuottamuksesta riippumattoman vastuun järjestelmän soveltamisalasta. Komission vastaus sisältää kuitenkin ainoastaan yleisiä kannanottoja, jotka ovat riittämättömät kyseisen soveltamisalan määrittämiseksi ja vastaus rikkoo siten EY-perustamissopimuksen 197 artiklaa ja on vastoin tarpeellista avoimuutta ja EU:n toimielinten työn julkisuutta koskevaa periaatetta. Tästä syystä pyydän Euroopan komissiota uudelleen antamaan kattavan luettelon niistä tapahtumista, joihin sovelletaan direktiiviehdotuksen mukaisesti tuottamuksesta riippumattoman vastuun järjestelmää sekä ottamaan kantaa seuraavaan näkemykseen: direktiiviehdotuksessa luodaan mielikuva siitä, että siinä otetaan käyttöön pääosin tuottamuksesta riippumattoman vastuun järjestelmä, mutta tarkempi perehtyminen ehdotukseen paljastaa, että kyseistä järjestelmää sovelletaan vain poikkeustapauksissa, ei säännönmukaisesti.

2. Voiko komissio kertoa, miksi se sisällytti 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun poikkeusperusteen direktiiviehdotukseensa, vaikka yhtäältä se torjui kyseisen perusteen valkoisessa kirjassaan ja toisaalta muissa kansainvälisissä ympäristövastuuta koskevissa järjestelmissä, kuten Euroopan neuvoston vuonna 1993 hyväksymässä Luganon sopimuksessa, kyseistä poikkeusperustetta ei tunneta?

(1) EYVL C 301 E, 5.12.2002, s. 262.

Margot Wallströmin komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-2765/02 ja E-2766/02

(18. marraskuuta 2002)

Kuten komission vastauksessa parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen P-2156/02 todetaan, komission ehdotuksessa ympäristövastuusta säädetään 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tietyistä poikkeuksista. Poikkeukset eivät kata tapauksia, joissa haitta aiheutuu vahingosta tai muusta poikkeavuudesta kyseisessä toiminnassa ja joissa toiminnalle asetettua ehtoa tai raja-arvoa ei ole noudatettu. Tämän tarkemmin asiaa ei voida ilmaista, sillä eri tyyppisiä onnettomuuksia, häiriöitä tai sovellettavien säännösten rikkomisia voidaan tuskin ennakoida.

Ehdotuksella pyritään luomaan puitteet, joissa ympäristövahinkoja voitaisiin ehkäistä tai korjata. Tätä varten ehdotuksessa yksilöidään olosuhteet, joissa toimijalla on joko ankara vastuu tai tuottamukseen perustuva vastuu tietyin, muun muassa 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyin poikkeuksin. Näin ollen ei ole olemassa ehdotonta ankaran vastuun sääntöä.

Vaikka ympäristövastuun valkoisessa kirjassa(1) ei ennakoitukaan 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan poikkeuksia ja vaikka Luganon yleissopimus(2) ei sisällä vastaavaa poikkeusta komission ehdotuksessa otetaan huomioon kuulemisvaiheessa saadut kannanotot ja erityisesti näkemys jonka mukaan ilman tällaista poikkeusta vakuutusyhtiöiden olisi hyvin vaikea tarjota tarkoituksenmukaisia ympäristövahinkovakuutuksia.

Komissiolla ei ole kaikkien jäsenvaltioiden osalta luetteloa tapauksista, joissa vaarallisiin aineisiin ja valmisteisiin ei sovellettaisi yhteisön tai kansallista lupajärjestelmää. Esimerkiksi Belgiassa ei komission tietojen mukaan ole yleistä lupajärjestelmää, jota sovellettaisiin kaikkiin vaarallisiin aineisiin ja valmisteisiin(3), joskin tällainen ennakkolupajärjestelmä on olemassa tietyille tuoteryhmille, jotka on valmistettu vaarallisista aineista tai valmisteista tai jotka sisältävät niitä (esimerkiksi biosidit ja hyönteismyrkyt). Lisäksi Belgiassa on säädöksiä, joiden nojalla toimivaltainen viranomainen voi tietyissä tapauksissa kieltää tuotteen tulon markkinoille tai poistaa tuotteen markkinoilta, mutta tällainen päätös tehdään tapauskohtaisesti eikä se ole sidoksissa tiettyyn lupajärjestelmään.

Kansallisten lupa- tai valtuutusjärjestelmien huomioon ottaminen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ei sinällään voi häiritä sisämarkkinoiden toimintaa alalla, jolle sisämarkkinat eivät vielä ulotu vaarallisten aineiden ja valmisteiden lupajärjestelmiä ei yhteisössä vielä ole täysin yhdenmukaistettu(4). Joka tapauksessa porsaanreikää ei pitäisi päästä syntymään, sillä yrityksen on noudatettava kansallisen luvan ehtoja ja edellytyksiä, ja ellei kansallista lupaa ole, yritys ei voi turvautua 9 artiklan 1 kohdan c poikkeuksiin.

Mitä tulee ankaran vastuun soveltamiseen tapauksissa, joissa luvassa asetettu päästöraja on ylitetty, on totta että lain vastainen toiminta usein johtaa tuottamuksellisen vastuun olettamukseen. Komissio uskoo kuitenkin, että direktiivillä voidaan tuoda lisäarvoa kansallisiin lakeihin nähden, koska niillä ei riittävästi taata, että ympäristövahingot ja erityisesti biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneet vahingot korjataan. Tämä pätee, vaikka vastuujärjestelmä perustuisikin tuottamuksellisuuteen.

Todistustaakan suhteen ehdotuksessa jätetään jäsenvaltioille tiettyä liikkumavaraa, koska siinä ei säädetä, mille osapuolelle todistustaakka olisi asetettava. On kuitenkin syytä muistaa, että yleisesti hyväksytyn periaatteen mukaan velvoitteesta vapautusta hakevan osapuolen on osoitettava vapauttamisen edellytysten täyttyminen. Käytännössä toimivaltaisen viranomaisen on osoitettava liitteessä I luetellun kaltaisesta toiminnasta aiheutuvissa ympäristövahingoissa kolmen tunnusmerkin täyttyminen. Nämä ovat vahingon olemassaolo, toimijan tekemäksi katsottava teko tai laiminlyönti sekä syy-seuraussuhde näiden kahden välillä; tietyn toimijan halutessa vapauttaa itsensä vastuusta ehdotuksen 9 artiklassa esitettyjen poikkeusten avulla todistustaakka olisi näin ollen kyseisellä toimijalla.

Komissio ei täysin ole samaa mieltä siitä, että toimijan tuottamuksellisuus olisi välttämättä aina helpompaa osoittaa vahinkotapauksissa. Ei ole olemassa yleisesti hyväksyttyä periaatetta, jonka mukaan muusta kuin luonnonmullistuksesta tai force majeure -tekijästä aiheutuvan vahingon pitäisi aina katsoa johtuvan toimijan laiminlyönnistä. Vahinko voi tapahtua, vaikka toimija on toiminut täysin asianmukaisesti(5). Tällaisissa tilanteissa on hyvä, ettei toimijan virhettä tai laiminlyöntiä tarvitse enää osoittaa.

(1) KOM(2000) 66 lopullinen.

(2) Euroopan neuvoston yleissopimus ympäristölle vaarallisesta toiminnasta aiheutuneen vahingon siviilioikeudellisesta korvausvastuusta, tehty 21 päivänä kesäkuuta 1993 (ETS 150).

(3) Joulukuun 21 päivänä 1998 annetussa laissa (Loi relative aux normes de produits ayant pour but la promotion de modes de production et de consommation durables et la protection de l'environnement et de la santé Wet betreffende de productnormen ter bevordering van duurzame productie- en consumptiepatronen en ter bescherming van het leefmilieu en de volksgezondheid) säädetään tätä varten tarvittavista oikeudellisista puitteista, mutta viranomaiset eivät näyttäisi hyödyntävän tätä lainsäädäntöä kattavan ennakkolupajärjestelmän luomiseen.

(4) Komissio valmistelee parhaillaan mittavaa politiikkansa uudistusta vaarallisten kemikaalien alalla ks. Valkoinen kirja Tulevaa kemikaalipolitiikkaa koskeva strategia (KOM(2001) 88 lopullinen).

(5) Tämä on todennäköisesti yksi syy siihen, että monissa kansallisissa vastuulaeissa täydennetään yleisiä tuottamukseen perustuvia vastuusääntöjä erityisillä säännöillä, jotka koskevat vastuuta silloin, kun tuotteissa tai järjestelmissä voidaan osoittaa olleen vika. Kun vika on tällaisessa tapauksessa todettu, ei enää tarvitse osoittaa tuottajan tai toimijan tuottamusta tai laiminlyöntiä.