KIRJALLINEN KYSYMYS E-1542/01

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(28. toukokuuta 2001)

Aihe: Vaihtoehtoisten ja täydentävien toimien käyttö suu- ja sorkkatautiepidemian pysäyttämiseksi nopeasti

1. Voiko komissio vakuuttaa, että huhu, jonka mukaan muutamissa jäsenvaltioissa, kuten Ranskassa, on otettu käyttöön laittomina pidettyjä rokotteita suu- ja sorkkataudin leviämisen pysäyttämiseksi, ei ole totta?

2. Onko komission mielestä mahdollista, että laittomien rokotteiden käyttö auttaa estämään suu- ja sorkkataudin leviämisen alueille, joille tämä tauti muuten olisi voinut kulkeutua, ja että lihatarkastuksissa ei huomata näiden rokotteiden käyttöä, koska suu- ja sorkkataudin vasta-aineiden käyttöä ei tarkasteta niiden alueiden osalta, joilla tautia ei ole todettu ja joille sen ei epäillä leviävän?

3. Voiko komissio vahvistaa torstaina 26. huhtikuuta 2001 ilmestyneessä alankomaalaisessa päivälehdessä NRC Handelsblad olleen artikkelin, jossa kirjoitettiin, että Iso-Britannia ei enää lopeta suu- ja sorkkataudin saastuttamien alueiden läheisyydessä eläviä terveitä eläimiä ja että eläimet lopetetaan vain, jos niistä löydetään kyseinen virus?

4. Miten laajasti ja millä ehdoilla rokotuksia tehdään nykyään Isossa-Britanniassa? Poikkeavatko nämä ehdot Alankomaissa sovellettavista ehdoista? Jos poikkeavat, miksi?

5. Miten muiden jäsenvaltioiden velvollisuuksiin vaikuttaa se, jos yhdelle jäsenvaltiolle myönnetään lupa poiketa lopettamista koskevista määräyksistä tai jos lopettamatta jättäminen hyväksytään käytännössä? Katsooko komissio, että velvollisuuksien jäsenvaltioittainen vaihteleminen merkitsee epäyhdenmukaista kohtelua?

6. Kuinka kauan vielä kestää, kunnes otetaan käyttöön merkintärokote, jotta lihatarkastuksissa voidaan erottaa selvästi, onko kyse tartunnan saaneesta vai rokotetusta lihasta?

7. Mistä syystä ei vieläkään ole (parlamentin 4. huhtikuuta 2001 antaman päätöslauselman 2 kohdan 3 alakohdassa esitetyn vaatimuksen mukaisesti) rokotettu ennalta ehkäisevästi suu- ja sorkkatautitartunnalle alttiita, eläintarhoissa eläviä eläimiä ja sukupuuton uhkaamia harvinaisia eläinlajeja, joiden lihaa ei viedä eikä kuluteta? Milloin nämä eläinryhmät rokotetaan vähintäänkin ennalta ehkäisevästi?

8. Mitä mieltä komissio on Pariisissa sijaitsevan kansainvälisen eläintautiviraston (OIE) lausunnosta, joka koskee eron tekemistä suu- ja sorkkataudista vapaiden ja suu- ja sorkkatautitartunnasta vapaiden eläinten välillä, jotta vain virustartunta - eikä siis rokotteen aiheuttama vasta-aine - voi olla perusteltu syy kieltäytyä tuonnista?

9. Mitä merkitystä tässä yhteydessä on vuoden 2000 eläinten terveyttä koskevalla säännöstöllä, jota muutettiin viimeksi vuonna 1997 uusimpien tieteellisten tulosten mukaiseksi ja jonka kaikki 157 OIE-jäsenvaltiota, ja muun muassa kaikki EU:n jäsenvaltiot, ovat allekirjoittaneet?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(20. heinäkuuta 2001)

Ei voi, sillä on teknisesti mahdotonta osoittaa, ettei yksikään niistä melkein 300 miljoonasta suu- ja sorkkataudille alttiista eläimestä, jotka elävät sellaisilla yhteisön alueilla, joilla tautia ei ole todettu tai jonne sen ei epäillä leviävän, ole rokotettu.

Komissio voi kuitenkin todeta, että:

- sillä ei ole tosiasioihin perustuvaa tietoa laittomien rokotteiden käytöstä suu- ja sorkkatautia vastaan Ranskassa tai muissa jäsenvaltioissa;

- komissio ei voi toimia tai tehdä päätöksiä laittomista rokotuksista leviävien vahvistamattomien huhujen perusteella;

- on valitettavaa, että tällaiset huhut ovat voimistuneet ja herättävät nyt epäluuloa ja epäluottamusta niitä toimia kohtaan, joita jäsenvaltiot ja yhteisön toimielimet ovat maatalousalalla ottaneet käyttöön suu- ja sorkkatautiin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Ne eivät myöskään lisää yhtään hyödyllistä näkökohtaa käynnissä olevaan täysin oikeutettuun keskusteluun suu- ja sorkkatautia koskevasta yhteisön politiikasta.

Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat pysyvän eläinlääkintäkomitean puitteissa tiedottaneet komissiolle, että kansallisen lainsäädännön suuntaviivoja suu- ja sorkkataudin saastuttamien alueiden läheisyydessä elävien terveiden eläinten ennalta ehkäisevästä lopettamisesta on tarkistettu tautitilanteen kehittymisen mukaisesti. Nämä suuntaviivat eivät kuitenkaan ole ristiriidassa suu- ja sorkkatautia koskevan yhteisön lainsäädännön kanssa.

Direktiivin 85/511/ETY 13 artiklan mukaisista suu- ja sorkkataudin torjunta- ja hävittämisedellytyksistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa 30. maaliskuuta 2001 annetussa komission päätöksessä 2001/257/EY(1), sellaisena kuin se on muutettuna 24. huhtikuuta 2001 annetulla komission päätöksellä 2001/326/EY(2), määritellään säännöt suojarokotuksen käyttöönotolle tietyillä alueilla Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yhdistyneen kuningaskunnan toimivaltaiset viranomaiset ovat kuitenkin toistaiseksi päättäneet olla aloittamatta rokotuksia.

Komission päätös 2001/257/EY muistuttaa direktiivin 85/511/ETY 13 artiklan mukaisista suu- ja sorkkataudin valvonta- ja hävittämisedellytyksistä Alankomaissa tehdyn päätöksen 2001/246/EY muuttamisesta 5. huhtikuuta 2001 annettua komission päätöstä 2001/279/EY(3), joka koskee suojarokotusta tietyillä alueilla Alankomaissa. Komissio on myös antanut 27. maaliskuuta 2001 komission päätöksen 2001/246/EY(4) direktiivin 85/511/ETY 13 artiklan mukaisista suu- ja sorkkataudin valvonta- ja hävittämisedellytyksistä Alankomaissa. Päätöksessä määritellään edellytykset ehkäisevän rokotuksen käyttöönotolle Alankomaissa.

Ehkäisevää rokotusta ja suojarokotusta koskevat säännöt eroavat toisistaan pohjimmiltaan siten, että eläimet on lopetettava ehkäisevän rokotteen antamisen jälkeen mahdollisimman pian. Tällä tavalla estetään se, että rokotetut eläimet levittäisivät tautia eteenpäin, ja rokotusalueelta tulevien elävien eläinten ja niistä peräisin olevien tuotteiden kuljetusta ja kauppaa koskevat rajoitukset voidaan poistaa nopeammin.

Yhteisön toimenpiteistä suu- ja sorkkataudin torjumiseksi 18. marraskuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/511/ETY(5) määritellään yhteisön toimenpiteet suu- ja sorkkataudin torjumiseksi, ja sitä sovelletaan yhtäläisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Direktiivi sisältää yhtäältä pakottavia säännöksiä, joissa säädetään suu- ja sorkkatautiin sairastuneiden eläinten lopettamisesta, ja toisaalta säännöksiä, joiden soveltamisala on joustava, kuten sairastuneeksi epäiltyjä eläimiä koskevat säännökset. Niiden avulla mahdollistetaan, että jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön sopivimmat torjuntatoimet paikallisen tautitilanteen mukaisesti.

Yhtäkään jäsenvaltiota ei ole vapautettu määräyksestä lopettaa suu- ja sorkkatautiin sairastuneet eläimet, eikä komissiolla ole tosiasioihin perustuvaa tietoa siitä, että jokin jäsenvaltio olisi sallinut tästä poikkeavan käytännön.

Useat tutkijaryhmät työskentelevät parhaillaan sellaisten testien kehittämiseksi, joilla voitaisiin luotettavasti erottaa rokotetut ja sairastuneet eläimet toisistaan. On kuitenkin mahdotonta ennustaa, milloin tämä työ tulee valmiiksi.

Komissio antoi 11. huhtikuuta 2001, kuusi päivää Euroopan parlamentin suu- ja sorkkatautia koskevan päätöslauselman jälkeen, direktiivin 85/511/ETY 13 artiklan mukaisista uhanalaisten lajien suu- ja sorkkataudin valvonta- ja hävittämisedellytyksistä 11. huhtikuuta 2001 annetun komission päätöksen 2001/303/EY(6), jossa määritellään edellytykset, joilla rokotukset voitaisiin ottaa käyttöön esimerkiksi puistoissa tai eläintarhoissa eläville suu- ja sorkkataudille alttiille uhanalaisille lajeille. Rokotukset ovat olleet sallittuja tämän päätöksen voimaantulopäivästä lähtien, mutta yksikään jäsenvaltio ei toistaiseksi ole päättänyt aloittaa niitä.

Maailman eläintautijärjestön kansainvälinen eläintautivirasto (OIE) on se kansainvälinen järjestö, joka määrätään Maailman kauppajärjestön WTO:n terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyssä sopimuksessa vastuunalaiseksi eläinten terveyttä koskevien kansainvälisten sääntöjen ja eläimiä ja eläintuotteita koskevan kaupan suuntaviivojen määrittämisestä. Säännöt julkaistaan vuosittain päivitettävässä eläinten terveyttä koskevassa säännöstössä.

OIE:n yleiskokous hyväksyi 30. toukokuuta 2001 XIV päätöslauselman, joka koskee tiettyjä uudistuksia edellä mainitun säännöstön suu- ja sorkkatautia koskevaan lukuun. Muutokset eivät kuitenkaan koske rokotettujen eläinten tai niistä peräisin olevien tuotteiden kansainvälistä kauppaa, vaan vaatimuksia osoittaa, ettei suu- ja sorkkatautia ole, sillä OIE ei ole julkaissut arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemaa lausuntoa tai päätöslauselmaa.

(1) EYVL L 91, 31.3.2001.

(2) EYVL L 115, 25.4.2001.

(3) EYVL L 96, 6.4.2001.

(4) EYVL L 88, 28.3.2001.

(5) EYVL L 315, 26.11.1985.

(6) EYVL L 104, 13.4.2001.