Virallinen lehti nro C 348 , 03/12/1999 s. 0079



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0484/99 esittäjä(t): Jan Lagendijk (V) komissiolle (5. maaliskuuta 1999) Aihe: Eurooppalaisten laivojen romuttaminen Intiassa Eurooppalaisia laivoja romutetaan Intian Alangissa ilman, että työntekijöiden tai ympäristön suojeluun kiinnitetään huomiota. Tämä eurooppalaisia myrkyllisiä aineita sisältävien laivanromujen romuttaminen tapahtuu siellä usein paljain käsin. Myrkylliset aineet joutuvat käsittelemättöminä luontoon. Tilannetta ei voida hyväksyä sekä sosiaalisista että ympäristöllisten syistä johtuen(1). Onko komissio tietoinen tavasta, jolla eurooppalaisia laivoja romutetaan Intiassa? Katsooko komissiokin, että tällaisen häpeällisen toiminnan on loputtava? Kuinka komissio selittää, että tätä käytäntöä noudatetaan yhä, vaikka Baselin yleissopimus tuli 1. tammikuuta 1998 sitovaksi myös Euroopan unionin osalta? Mihin toimiin komissio ryhtyy Baselin yleissopimuksen täytäntöönpanemiseksi? Kuinka komissio sovittaa vanhojen eurooppalaisten laivojen Intiassa tapahtuvan romuttamisen yhteen vaalimansa läheisyysperiaatteen kanssa? Mitä komissio aikoo tehdä läheisyysperiaatteen konkreettiseksi toteuttamiseksi eurooppalaisten laivojen romuttamisessa? Kun nyt on olemassa oivallinen direktiivi loppuunkäytetyistä ajoneuvoista(2), kysymyksen esittäjä pyytää komissiota tekemään aloitteen samanlaisen direktiivin antamiseksi loppuun käytetyistä laivoista sen edistämiseksi, että Euroopan unionista peräisin olevien laivojen romuttaminen tapahtuisi ympäristön kannalta ja sosiaalisesti vastuullisella tavalla. Direktiivin keskeisenä ajatuksena on, että laiva annetaan korvauksetta yritykselle, joka romuttaa sen ympäristön ja ihmisten suhteen vastuullisella tavalla. Kustannukset voidaan hoitaa korottamalla uusien laivojen hintaa tietyllä summalla asianmukaisen kierrätyksen takaamiseksi tulevaisuudessa. Onko komissio valmis tekemään aloitteen tällaista direktiiviä varten? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta antama vastaus (29. huhtikuuta 1999) Komissio on viime kuukausien aikana ryhtynyt pohtimaan ongelmaa, joka liittyy eurooppalaisten laivojen vientiin laivaromuttamoille Aasiaan, eritoten Intiaan, Bangladeshiin ja Pakistaniin. Komissio on tietoinen tavasta, jolla romuttaminen tapahtuu. Se on yhtä mieltä siitä, että olosuhteita, joissa laivojen romuttaminen kyseisissä maissa tapahtuu ja jotka uhkaavat työntekijöiden terveyttä ja ympäristöä, ei voi hyväksyä. Tämä romutustoiminta on kuitenkin tärkeää näiden maiden talouselämälle, mikä pitäisi ottaa huomioon kaikissa kyseisen ympäristöongelman hyväksi toteutettavissa toimenpiteissä. Yksi tässä yhteydessä esiin tullut kysymys on se, kuuluuko laivojen vienti romutettavaksi edellä mainittuihin maihin Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1. helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) 259/93(3) ("jätekuljetusasetus") soveltamisalaan. Tässä yhteydessä komissio haluaa kehottaa parlamentin jäsentä tutustumaan vastauksiin, jotka annettiin Peter William Skinnerin tekemään kirjalliseen kysymykseen P-462/99(4). Kuten parlamentin jäsen oikein huomauttaa, asetus perustuu läheisyys- ja omavaraisuusperiaatteiden toteutumiseen jätteidenkäsittelyssä. Näitä periaatteita ei kuitenkaan sovelleta, kun jätteitä kuljetetaan hyödyntämistä varten. Näin ollen niillä ei ole merkitystä silloin kun vanhoja laivoja kuljetetaan hyödyntämiskäyttöön, jota on esimerkiksi näistä laivoista talteen otetun romumetallin kierrätys terästehtailla. Jätekuljetusasetus on kuitenkin yhteisöä oikeudellisesti sitova säädös, jonka avulla käytöstä poistettuja laivoja valvotaan ja seurataan tarkasti. Komissio tutkii tällä hetkellä useita kysymyksiä, jotka liittyvät näiden sääntöjen tehokkaaseen noudattamiseen, niin yhteisön lainsäädännön yhteydessä kuin Baselin yleissopimuksen nojalla. Tämän lisäksi asia on otettu Kansainvälisen merenkulkujärjestön esityslistalle. Tässä yhteydessä on tärkeä huomata, että tehokas ja kapasiteetiltaan suuri laivanromutusteollisuus on välttämätöntä, jotta valtameriltä saataisiin pois vanhat, huonokuntoiset laivat. Nämä laivat ovat jo sinällään vakava ympäristöuhka, sillä ne kasvattavat onnettomuusriskiä merellä, mikä voi johtaa meren vakavaan saastumiseen ja ihmishenkien menetykseen. Tämä olisi vastoin merikuljetusten laatuun liittyvää kampanjaa, johon komissio ja jäsenvaltiot ovat jo sitoutuneet. Parlamentin jäsen pyysi komissiota laatimaan käytöstä poistettuja laivoja koskevan direktiiviehdotuksen, joka vastaisi komission ehdottamaa ja parhaillaan käsiteltävänä olevaa direktiiviä loppuun käytetyistä ajoneuvoista. Komissio kuitenkin epäilee, olisiko tämä tehokas keino ratkaista käsillä oleva ongelma. Merenkulku on maailmanlaajuista toimintaa ja vanhojen laivojen romuttaminen on maailmanlaajuinen ongelma. Ratkaisuissa pitäisi ottaa huomioon tämä kansainvälinen ulottuvuus. Komissio on täysin tietoinen turvallisuus-, terveys- ja ympäristöongelmista niissä kolmansissa maissa, joissa laivojen romuttaminen tapahtuu. Se on täysin sitoutunut tutkimaan kaikkia käytettävissä olevia mahdollisuuksia löytää järkevä ratkaisu näihin ongelmiin. (1) Ks. (Alankomaiden) Greenpeacen tiedote nro 1, 1999. (2) KOM(97) 0358 lopullinen - EYVL C 337, 7.11.1997, s. 3. (3) EYVL L 30, 6.2.1993. (4) EYVL C 325, 12.11.1999, s. 116.