KIRJALLINEN KYSYMYS P-1758/98

esittäjä(t): Sirkka-Liisa Anttila (ELDR) komissiolle

(27. toukokuuta 1998)

Aihe: Komission laskentaperusteet jäsenmaiden, esim. Suomen, viljelijöiden tulojen ja maatalouden kustannusten kehitystä kuvaaville analyyseille

Komissio seuraa maatalouden kehitystä tekemällä maaselvityksiä, tuotantokohtaisia selvityksiä yms. Suomen maatalouden erityistarpeista on neuvoteltu ja käyty kirjeenvaihtoa komission kanssa. Viimeksi 23.4. on saatu komissiolta vastaus, jossa käsitellään Suomen viljelijöiden tulokehitystä ja maatalouden kustannusten alenemista. Kirjeessä kerrotaan Suomen viljelijöiden tulotason nousseen 5 % vuonna 1995 ja 5,4 % vuonna 1996. Suomen viljantuotannon kustannusten kerrotaan laskeneen 17 % ja laskevan edelleen senkin jälkeen 3-4 % vuodessa. Kustannusten oletetaan laskevan edelleen vuonna 1997.

Niin Helsingin yliopiston taloustieteen laitoksen kuin Maatalouden Taloudellisen tutkimuslaitoksenkin tekemien tutkimusten mukaan viljelijöiden tulot ovat todellisuudessa alentuneet 6,1 % vuonna 1995 ja 8,4 % vuonna 1996 ja laskevat edelleen. Kustannusten alennuksetkaan eivät ole olleet komission laskelmien mukaisia. Samassa Helsingin yliopiston tutkimuksessa nähdään Agenda 2000:n jälkeisessä tilanteessa suuria uhkia koko elinkeinon tulevaisuudelle Suomessa.

Mistä johtuvat suuret erot Suomen viljelijöiden tulokehitys- ja maatalouden kustannusanalyyseissä komission ja Suomen virallisten selvitysten välillä? Jäsenmaiden maatalouden kehityksestä tehtyjen selvitysten tulisi olla ehdottoman oikeita, koska niiden pohjalta komissiossa sekä lasketaan esim. Agenda 2000:n tuottajahintojen pudotusten seurauksia eri jäsenmaissa että arvioidaan suoran tuen tarvetta, jolla viljelijöiden tulonmenetyksiä korvataan. Olen erityisen huolestunut komission käyttämistä laskentaperusteista, jotka antavat virheellisiä tietoja Suomesta. Kysymys on koko elinkeinolle tärkeistä tiedoista.

Mihin tomiin komissio aikoo ryhtyä jäsenmaista tehtävien tulokehitystä ja maatalouden kustannusten kehittymistä kuvaavien analyysien saamiseksi luotettaviksi, oikeiksi ja yhdenvertaisiksi.

Komission jäsenen Franz Fischlerinkomission puolesta antama vastaus

(22. kesäkuuta 1998)

Komissio on täysin samaa mieltä arvoisan parlamentin jäsenen kanssa siitä, että jäsenvaltioiden maatalouden tulokehitystä on arvioitava oikein. Komission perusväline maataloustulojen kehityksen seurannassa on maatalouden tilinpito (EAA).

Komission laatima maatalouden tilinpito antaa kattavat tiedot maataloustuloista. Tilinpidosta saadaan erityisesti yksityiskohtaisia tietoja maatalouden tuotannosta (lopullinen tuotos), välituotekäytöstä, tuista ja veroista, poistoista, työvoimakustannuksista, vuokrista ja koroista. Tällä hetkellä maatalouden tilinpito edustaa alakohtaisella tasolla luotettavinta ja vertailukelpoisinta tietolähdettä.

Komissio on julkaissut maatalouden tilinpitoa vuodesta 1964 lähtien. Vuodesta 1969 lähtien nämä tilastot ovat perustuneet Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmään (ESA)(1), jota on käytetty laskuperustana vuodesta 1963 alkavalle ajanjaksolle. ESA:ssa vahvistetut kirjanpitoon liittyvät käsitteet, menetelmät ja säännöt muodostavat ainoastaan yleisen kehyksen, jota voidaan soveltaa koko kansantalouteen. Tämän vuoksi niissä ei voida ottaa huomioon jokaiseen tuotannonalaan liittyviä erityispiirteitä, ja niitä on täytynyt laajentaa maa- ja metsätalouteen liittyvien erityisvaatimusten huomioon ottamiseksi.

Tämä tehtiin alun perin vuonna 1969 kahdessa työasiakirjassa, jotka valmisteliin maataloustilastokomitean maatalouden tilinpitoa käsittelevässä työryhmässä. Näitä työasiakirjoja laajennettiin säännöllisesti seuraavina vuosina. Maatalouden tilinpitoa käsittelevän työryhmän myöhemmän työn ansiosta on ollut mahdollista kehittää kaikille jäsenvaltioille yhteinen menetelmä. Tavoitteena on yhdenmukainen, käytännöllinen ja ymmärrettävä työväline maatalouden tilinpidon laatimiseksi ja hyödyntämiseksi. Menetelmä julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1989. Kansantalouden tilinpitojärjestelmän uudistus vuodelta 1995 ja tarve mukautua maa- ja metsätalousalan taloudelliseen ja rakenteelliseen kehitykseen ovat johtaneet maatalouden tilinpidossa ja metsätalouden tilinpidossa (EAF) käytetyn metodologian perusteelliseen uudistamiseen. Maatalouden tilinpitoa käsittelevä työryhmä hyväksyi maa- ja metsätalouden tilinpitoa koskevan käsikirjan (rev. 1) vuoden 1997 heinäkuussa. Maatalouden tilinpidossa käytettävää uudistettua metodologiaa sovelletaan vuodesta 1999 lähtien.

Joitakin maataloustulon mittayksiköitä voidaan johtaa maatalouden tilinpidon perusteella. Näihin kuuluu erityisesti nettoarvonlisä tuotannontekijähintaan (NVAfc), joka saadaan vähentämällä lopullisesta tuotoksesta välituotekäyttö, lisäämällä tähän tuet ja vähentämällä verot ja poistot. Vähentämällä NVAfc:stä vuokrat ja korot saadaan "maatalouden nettotulo kokonaistyöpanos huomioon ottaen (Net income from agricultural activity of total labour input)". Vähentämällä tästä työvoimakustannukset saadaan "maatalouden nettotulo viljelijäperheen työpanos huomioon ottaen (Net income from agricultural activity of family labour input)".

Yhteistyökumppaneina ovat ennen kaikkea jäsenvaltioiden kansalliset tilastotoimistot. Suomessa virallisena yhteistyökumppanina on Tilastokeskus, joka toimittaa maatalouden tilinpitoon ja maatalouden tuloindeksiin (AII) liittyvät tiedot. Komission julkaisemat tiedot perustuvat juuri näihin lukuihin. Komission laskelmissa ainoat luvut, jotka eivät tule (suoraan) jäsenvaltioista, ovat bruttokansantuotteen deflaattorit ja valuuttakurssit. Nämä lasketaan kuitenkin standardisoidulla menetelmällä.

Komission ja joidenkin suomalaisten tutkimuslaitosten erilaiset tulokset taloudellisia indikaattoreita koskevissa laskemisessa johtuvat tietojen keräämiseen ja valintaan sovelletun metodologian eroista. Komission tietojen mukaan kysyjän mainitsemissa tutkimuslaitoksissa sovellettava menetelmä ei ole yhdenmukainen sen menetelmän kanssa, josta jäsenvaltioiden kanssa on sovittu maataloustilastokomiteassa.

(1) Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto, Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä - ESA, 2. painos, Luxemburg 1979.