KIRJALLINEN KYSYMYS E-3617/02

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(16. joulukuuta 2002)

Aihe: Uudet vaihtoehdot Euroopassa väestöryhmien integraation edistämiseksi ja erillisten elinympäristöjen aiheuttamien ongelmien ratkaisemiseksi

1. Onko komissio tietoinen, että useiden jäsenvaltioiden (Saksan, Ranskan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Alankomaiden ja Belgian) kaupunkeihin on viime vuosikymmeninä asettunut asumaan paljon Euroopan ulkopuolelta tulleita ihmisiä siirtomaiden itsenäistyttyä ja valtioiden tarvitessa työvoimaa? Uudet asukkaat ovat kasvaneet kielellisessä, kulttuurisessa ja uskonnollisessa ympäristössä, joka poikkeaa heidän uudesta asuin- ja työympäristöstään. Uusien asukkaiden integraatioon ei ole kiinnitetty riittävästi huomiota pitkään aikaan, sillä viranomaiset, yritykset, oppilaitokset ja vuokranantajat ovat olettaneet, että heidän oleskelunsa olisi vain väliaikaista.

2. Onko komissio tietoinen, että kysymyksessä 1 esitetyn tilanteen seurauksena on syntynyt kouluja ja asuinalueita, joissa valtaosa on maahan muuttaneita, sellaisten koulujen ja asuinalueiden rinnalle, joissa ei ole juuri lainkaan muualta tulleita? Näin ollen ensimmäisen sukupolven maahanmuuttajat eivät osaa riittävästi asuinmaansa kieltä eivätkä tunne käyttäytymissääntöjä. Heidän lapsillaan,

jotka ovat syntyneet ja käyneet koulua uudessa asuinmaassa, on heikommat mahdollisuudet työmarkkinoilla kuin muilla. Heidän työttömyysasteensa nousee korkeaksi, kun maan taloudellinen tilanne heikkenee. Erilaiset väestöryhmät elävät lähellä toisiaan ilman kontakteja; syntyy konflikteja ja kansanliikkeitä, jotka haluavat sulkea maahanmuuttajat yhteiskunnan ulkopuolelle.

3. Onko komissio tietoinen, että maahanmuuttajien lasten ja lastenlasten keskuudessa syntyy liikehdintää heidän kokemansa syrjinnän ja eristämisen seurauksena? Nuoret päättelevät, etteivät he voi tai halua integroitua yhteiskuntaan vaan että puolustautuakseen heillä on oltava omat poliittiset puolueensa, etujärjestönsä, kielelliset oikeutensa, asuinalueensa ja koulunsa. Esimerkkinä on Belgiassa Antwerpenissa toimivan arabialais-eurooppalaisen yhdistyksen (Arabisch-Europese Liga) uskonnollinen toiminta muissa Euroopan kaupungeissa, joissa tilanne ei vielä ollut yhtä jyrkästi kahtiajakautunut ja kärjistynyt.

4. Mitä mahdollisuuksia komissiolla on vaikuttaa syihin, jotka ovat johtaneet erillisten asuinalueiden syntyyn, maahanmuuttajien syrjäytymiseen yhteiskunnassa, erillisiin työmarkkinoihin ja eri väestöryhmien välisiin konflikteihin? Kuinka komissio voi edistää ajatusten ja kokemusten vaihtoa siitä, miten väestöryhmien keskinäinen integraatio eri jäsenvaltioissa on onnistunut tai epäonnistunut?

5. Missä määrin Urban-tuella rahoitetuilla tai rahoitettavilla hankkeilla voidaan kitkeä pois kasvualustaa, joka estää paikallisia asukkaita ja maahanmuuttajia elämästä yhdessä tasa-arvoisesti, rauhanomaisesti ja harmonisesti?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(19. helmikuuta 2003)

Päävastuu maahanmuuttajien kotouttamisesta on jäsenvaltioilla, ja tavallisesti siihen liittyy yhteistyötä kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten välillä, usein yhdessä muiden organisaatioiden kanssa. Tampereella kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa vaadittiin kolmansien maiden kansalaisten kotouttamiseen tähtäävän tehokkaamman politiikan ottamista yhdeksi parhaillaan kehitettävänä olevan yhteisen maahanmuuttopolitiikan keskeiseksi tekijäksi ja korostettiin kolmansien maiden kansalaisten tarvetta saada EU:n kansalaisten oikeuksiin ja velvollisuuksiin verrattavissa olevat oikeudet ja velvollisuudet. Jäsenvaltiot ovat tehneet paljon työtä kohentaakseen ja kehittääkseen kansallisia politiikkojaan. Komission tehtävänä on keskittyä toimintaan lukuisilla unionin toimivaltaan kuuluvilla aloilla, kuten kotouttamistoimenpiteitä varten tarvittavan rahoitustuen järjestämiseen, kokemusten vaihdon edistämiseen sekä siihen, että Amsterdamin sopimuksen mukaisesti laaditaan kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsyä ja oleskelua koskeva yhteinen oikeudellinen kehys, jossa määritetään heidän oikeuksiensa vähimmäistaso. Tätä taustaa vasten komissio on esittänyt luonnokset direktiiveiksi, jotka koskevat perheiden yhdistämistä, EU:n alueella pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemaa, maahanpääsyä palkkatyötä varten sekä opiskelijoiden ja vapaaehtoisten maahanpääsyä, ja kaikkiin näihin sisältyy sosiaalisten ja taloudellisten perusoikeuksien tunnustaminen. Nämä direktiivit ovat kuitenkin yhä neuvoston käsiteltävinä.

Tukitoimista voidaan todeta, että komissio rahoittaa jo pakolaisten kotouttamiseen suunnattuja Euroopan pakolaisrahaston alaisia hankkeita jäsenvaltioissa ja aikoo lähiaikoina käynnistää valmistelevien toimien ohjelman edistääkseen kokemusten vaihtoa ja hyviä toimintatapoja maahanmuuttajien kotouttamisessa. Komissio myös valmistelee tiedonantoa, jossa tarkastellaan laaja-alaisesti kotouttamisprosessiin liittyviä kysymyksiä mukaan luettuna erityisesti toiseen ja kolmanteen sukupolveen liittyvät kysymykset ja jossa ehdotetaan yhteisön tasolla toteutettavia lisätoimia maahanmuuttajien kotouttamisen onnistumisen edistämiseksi sekä työmarkkinoilla että yhteiskuntaan yleensä. Kun tunnetaan maahanmuuttajien kasvava panos työllisyyteen ja talouskasvuun, tarve varmistaa heidän integroitumisensa työmarkkinoille tulee näkymään vuotta 2003 koskevissa työllisyyden suuntaviivoissa.

Lisäksi tammikuussa 2002 voimaan tulleen sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi laaditun yhteisön toimintaohjelman nimenomaisena tavoitteena on kiinnittää huomio maahanmuuttajien ja etnisten vähemmistöjen sosiaaliseen tilanteeseen ja politiikkoihin heidän kotouttamisensa edistämiseksi. Myös syrjinnän, rasismin ja muukalaisvihan torjuntaan suunnatut politiikat ovat tärkeitä tekijöitä kokonaisvaltaisessa lähestymistavassa, jota tarvitaan pyrittäessä paneutumaan väestöryhmien välisten konfliktien perimmäisiin syihin. Tähän liittyen neuvosto hyväksyi vuonna 2000 kaksi komission esittämää direktiiviä, jotka perustuvat EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan. Siinä kielletään etniseen alkuperään tai rotuun, uskontoon tai vakaumukseen, sukupuoleen, vammaisuuteen, ikään ja sukupuoliseen

suuntautumiseen perustuva syrjintä. (Ensimmäinen direktiivi(1) koskee rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanoa; periaatetta sovelletaan työhön pääsyyn, koulutukseen, sosiaaliseen suojeluun, sosiaalietuuksiin ja tavaroiden ja palveluiden saantiin, ja direktiivi on määrä saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä heinäkuuhun 2003 mennessä. Toinen direktiivi(2) koskee yhdenvertaisen kohtelun edistämistä työssä, ja sen on määrä tulla voimaan joulukuussa 2003). Eräät direktiiveihin liittyvän toimintaohjelman hankkeet koskevat erityisesti maahanmuuttajia.

Urban-yhteisöaloiteohjelmaan kuuluvilla aloilla ohjelmista vastaavat viranomaiset voivat edistää maahanmuuttajien ja pakolaisten sosiaalista ja taloudellista integroitumista valitun toimintalinjan mukaisesti edellyttäen, että tämä on sopusoinnussa ohjelmien sanamuodon ja ohjelmaan liittyvien täydennysten kanssa ja että se osaltaan edistää kyseisten alueiden kestävää taloudellista ja sosiaalista uudistumista. Komission Urban II -yhteisöaloitteen täytäntöönpanoa koskevissa suuntaviivoissa esitettiin selvästi, että eräs Urban II -ohjelmien toimintalinjoista voisi olla, että kehitetään toimenpideohjelmia, joiden tavoitteena on ehkäistä syrjäytymistä tai eriarvoistumista, jotka edistävät yhtäläisiä mahdollisuuksia ja joiden kohderyhmänä ovat erityisesti naiset, maahanmuuttajat ja pakolaiset. Urban-yhteisöaloitteen alustavassa arvioinnissa, joka on esitetty yksityiskohtaisesti 14. kesäkuuta 2002 annetussa komission tiedonannossa neuvostolle, parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle(3), todetaan, että etnisten vähemmistöjen, maahanmuuttajien ja pakolaisten osuus on lähes 14 prosenttia Urban-yhteisöaloitteen kattamien alueiden väestöstä. Luku on noin neljä kertaa suurempi kuin koko unionin vastaava luku. Tiedonannon mukaan myös sosiaalisen osallisuuden osuus Urban II -ohjelmiin käytettäviksi suunnitelluista varoista oli 21 prosenttia.

(1) Neuvoston direktiivi 2000/43/EY, annettu 29. kesäkuuta 2000 (EYVL L 180, 19.7.2000).

(2) Neuvoston direktiivi 2000/78/EY, annettu 27. marraskuuta 2000 (EYVL L 303, 2.12.2000).

(3) KOM(2002) 308 lopullinen.