KIRJALLINEN KYSYMYS E-2467/00

esittäjä(t): Paulo Casaca (PSE), Isidoro Sánchez García (ELDR), Margie Sudre (PPE-DE), Roy Perry (PPE-DE), Mariotto Segni (UEN) ja Jean-Claude Fruteau (PSE) komissiolle

(24. heinäkuuta 2000)

Aihe: Saaret

Komission hiljattain julkaisema Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä sähkön sisämarkkinoilla (KOM(2000) 279 lopull.) herättää eräitä kysymyksiä.

Asiakirjan kohta 2.4 verkkoyhteyksistä ja verkkojen vahvistamista koskevista kysymyksistä on sisällöltään seuraavanlainen:

Yleisohjeena on ehdotettu, että verkko-operaattorin olisi huolehdittava uusiutuvia energialähteitä käyttävien sähköntuottajien liittymiskustannuksista, jotta tällaisten tuotantolaitosten käyttöönotto helpottuisi. Tätä lähestymistapaa ei voi varauksetta pitää oikeana. Todellisuudessa se johtaisi tilanteeseen, jossa mahdollisen investoijan ei tarvitsisi välittää etäisyydestä verkkoon. Tällainen suhtautuminen kannustaisi kannattamattomien laitosten perustamiseen. On tärkeää ottaa huomioon kaikki asiaan liittyvät investoinnit, myös verkkoon liittymisestä aiheutuvat kulut, jotta sähkön tuotantoa uusiutuvista energialähteistä voidaan kehittää oikealla tavalla Euroopan unionissa.

Merkitseekö tämä sitä, että yrittäjä, joka haluaa perustaa uusiutuviin energialähteisiin perustuvan tuotantoyksikön syrjäseutualueelle, esimerkiksi jollekin saarialueelle, joutuu vastaisuudessa maksamaan verkkoonliittymiskulut, jotka ovat hyvin todennäköisesti erittäin korkeat yhteisön syrjäisimmillä ja eristyksissä olevilla alueilla?

Kuvitellaan, että jollekin saarialueelle, esimerkiksi Shetlannin saarten ja Skotlannin mantereen välille, rakennetaan vedenalainen kaapeli. Merkitseekö tämä sitä, että jokainen yritys, joka haluaa hyödyntää tämän saariston tuuli- ja aaltoenergiaa ja aloittaa siellä toiminnan, joutuu maksamaan vastaavat liittymiskustannukset?

Tällainen politiikka kyllä jarruttaa tehokkaasti toiminnan kehittämistä. Eikö se ole täysin ristiriidassa perustamissopimuksen 154 artiklan kanssa ja taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan 158 artiklan kanssa, jossa viitataan sitä paitsi erityisesti saarien asemaan?

Loyola de Palacion komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-2447/00 ja E-2467/00

(10. lokakuuta 2000)

Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön edistäminen on yhteisön tärkeimpiä ensisijaisia tavoitteita. Vuoden 1997 valkoisessa kirjassa uusiutuvista energialähteistä(1) korostettiin uusiutuvien energialähteiden olennaista merkitystä energian toimitusvarmuudelle ja ympäristölle ja siinä ehdotettiin ohjeelliseksi tavoitteeksi uusiutuvien energialähteiden osuuden kaksinkertaistamista yhteisön energiataseessa vuoteen 2010 mennessä.

Parlamentin jäsenten mainitseman ehdotuksen perustelujen 2.4 kohdassa selvitetään, miksei komissio ole pitänyt tarpeellisena ehdottaa, että verkko-operaattori maksaisi uusiutuvia energialähteitä käyttävien sähköntuottajien verkkoon liittymisen kustannukset. Komission mukaan tällainen menettely johtaisi tilanteeseen, jossa etäisyydellä verkkoon ei olisi lainkaan merkitystä mahdollisille sijoittajille ja näin ollen sillä tuettaisiin kannattamattomia tuotantolaitoksia.

Tästä ei seuraa kuitenkaan sitä, että taloudellinen toimija, joka haluaa perustaa uusiutuvia energialähteitä käyttävän tuotantoyksikön syrjäiselle alueelle tai saarialueelle, joutuisi maksamaan kaikki verkkoon liittymisestä aiheutuvat kulut. Komissio katsoo, että vaikka yhteisön tasolla ei olekaan suotavaa määrätä

rajoittavista säännöistä liittymiskustannusten ja muiden verkkoon liittyvien kulujen jakamiseksi, on kuitenkin varmistettava, että kansalliset säännökset ovat tiettyjen yleisperiaatteiden mukaisia.

Ehdotuksen 7 artiklassa säädetään siis, että kaikki uuden uusiutuvia energialähteitä käyttävän tuotantoyksikön verkkoon liittymisestä seuraavat kustannukset ja hyödyt on määriteltävä annettujen ohjeiden perusteella objektiivisin, avoimin ja syrjimättömin perustein. Järjestelmän perustamiskulut, joihin kuuluu esim. verkkojen vahvistaminen, jaetaan kaikkien verkkoa hyödyntävien tuottajien kesken (jako on vahvistettava ohjeiden perusteella objektiivisin, avoimin ja syrjimättömin perustein). Jäsenvaltioiden olisi laadittava säännöt korvauksista, jos useat peräkkäiset verkkoon liittyjät hyötyvät verkkoyhteydestä (liittymästä tai vahvistuksesta), jonka ensimmäinen liittyjä on maksanut.

Niiden liittymismaksujen vahvistamista, jotka määrätään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuottajille ja jotka koskevat merenalaisen kaapelin rakentamista Shetlannin saarialueen ja Manner-Skotlannin välille, jonka parlamentin jäsenet esittävät esimerkkinä, on arvioitava ottaen huomioon toimitusvarmuutta koskevat säännökset. Lisäksi asianomaiset viranomaiset voisivat tukea kaapelin rakentamista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen määräyksiä, erityisesti sen 87 ja 88 artiklaa (entinen 92 ja 93 artikla).

Komissio siis katsoo, että sen direktiiviehdotuksella luodaan uusiutuvia luonnonvaroja käyttäville sähköntuottajille sääntelykehys, joka on komission saarialueita ja syrjäisiä alueita koskevan politiikan mukainen.

(1) KOM(97) 599 lopullinen.