Virallinen lehti nro C 348 , 03/12/1999 s. 0125



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0739/99 esittäjä(t): Alessandro Danesin (PPE) komissiolle (29. maaliskuuta 1999) Aihe: Tutkintojen tunnustaminen EU:ssa Ainakin kahdessa tapauksessa Saksassa, Hessenissä ja Ala-Saksissa, paikallisessa laissa (lakimiehen ammatin harjoittamisesta annetut lait, 231 art. ja 5 art.) säädetään, että ammatin harjoittamisen edellytyksenä on oltava Saksan liittotasavallassa suoritettu tutkinto. Tämä merkitsee, että Euroopan unionin kansalaiset, jotka ovat suorittaneet oikeusopillisen tutkinnon jossakin muussa unionin jäsenvaltiossa kuin Saksassa, eivät voi harjoittaa lakimiehen ammattia Saksassa, vaikka he asuisivat siellä. Onko komissio tietoinen, että ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevassa yleisessä järjestelmässä (direktiivit 89/48/ETY(1), 92/51/ETY(2), 94/38/ETY(3) ja 95/43/ETY(4)) määrätään, että sellaisten henkilöiden tutkinto on hyväksyttävä, jotka ovat tietyn jäsenvaltion asukkaita ja joilla on tietyn ammatin harjoittamiseen vaadittava tutkinto (esim. lakimiehen tutkinto, josta ovat säännökset olemassa)? Voiko komissio vahvistaa, että alalla ei enää ole syrjintää? Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus (23. huhtikuuta 1999) Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY mukaan EU:n jäsenvaltion kansalainen voi ryhtyä harjoittamaan toisessa jäsenvaltiossa ammattia, jonka harjoittamiseen hänellä on kelpoisuus. On korostettava, että kyseistä direktiiviä sovelletaan vain niihin asianajajiin, jotka täyttävät kaikki lähtöjäsenvaltion edellytykset ammatin harjoittamiseen. Vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia, että hakija suorittaa kelpoisuuskokeen, jos hakijan tutkintotodistuksen osoittaman kelpoisuuden ja vaaditun kelpoisuuden välillä on merkittäviä eroja. Tämä koskee erityisesti asianajajan ammattia. Edellä mainitun direktiivin 4 artiklassa sallitaan kelpoisuuskokeen käyttö niiden ammattien osalta, joiden harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta. Asianajajien osalta Saksa saattoi kyseisen direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään 6 päivänä heinäkuuta 1990 annetulla liittovaltion lailla, jonka mukaan toisen jäsenvaltion lain mukaisen pätevyyden hankkineen asianajajan on suoritettava kelpoisuuskoe voidakseen käyttää saksalaista asianajajan ammattinimikettä ("Rechtsanwalt"). Hakijat voivat vaatia oikeuksiaan kyseiseen lakiin(5) vedoten, eikä asiassa siis toimita yhteisön lain vastaisesti. Direktiiviä 89/48/ETY täydentävässä parlamentin ja neuvoston 16 päivänä helmikuuta 1998 antamassa direktiivissä 98/5/EY, joka koskee asianajajan ammatin pysyvän harjoittamisen helpottamista muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa ammatillinen pätevyys on hankittu, annetaan ammattikokemukseen perustuvia mahdollisuuksia harjoittaa asianajajan ammattia toisessa jäsenvaltiossa. Täysin pätevöitynyt asianajaja voi tietyin edellytyksin harjoittaa ammattiaan alkuperäisellä ammattinimikkeellään toisessa jäsenvaltiossa ja saada vastaanottavan jäsenvaltion käyttämän ammattinimikkeen harjoitettuaan siellä kokopäiväisesti vähintään kolmen vuoden ajan ammattiaan kansallista lainsäädäntöä soveltaen. Jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi 98/5/EY osaksi kansallista lainsäädäntöään 14. maaliskuuta 2000 mennessä. (1) EYVL L 19, 24.1.1989, s. 16. (2) EYVL L 209, 24.7.1992, s. 25. (3) EYVL L 217, 23.8.1994, s. 8. (4) EYVL L 184, 3.8.1995, s. 21. (5) Vaikka Saksan liittovaltion ja osavaltioiden lainsäädännön suhde ei kuulu komission toimivaltaan, voidaan mainita, että periaatteessa liittovaltion lainsäädännölle annetaan etusija osavaltioiden lainsäädäntöön nähden. Jos siis joidenkin Saksan osavaltioiden (Länder) lainsäädännössä ei selkeästi säädetä muiden jäsenvaltioiden asianajajien pääsystä harjoittamaan ammattiaan, se ei merkitse sitä, että olisi mahdotonta saada Rechtsanwalt -ammattinimike kelpoisuuskokeen avulla. .