KIRJALLINEN KYSYMYS E-1991/01

esittäjä(t): Hans Modrow (GUE/NGL) komissiolle

(6. heinäkuuta 2001)

Aihe: EU:n laajentuminen

Laajentumisprosessi Keski- ja Itä-Euroopan maiden liittyessä unioniin näyttää olevan varsinkin komission merkittävistä ponnisteluista huolimatta huomattavasti monimutkaisempi kuin tähän mennessä on oletettu.

Kysynkin komissiolta seuraavaa:

1. Miten jäsenvaltioiden ja unioniin liittyvien valtioiden välisiä euroalueita kehitetään tulevaisuudessa ja miten tässä otetaan huomioon kumppanuussuhteet? Valmistellaanko komissiossa erityistä tukiohjelmaa?

2. Miten komissio aikoo toimia siirtymäkausien suhteen?

3. Miten pyritään estämään se, ettei EU:n kiintiöpolitiikkaan liittyvä välttämätön taloudellinen rakennemuutos johda kokonaisten alueiden teollisuuden vähenemiseen, jota voidaan jo havaita Pohjois-Määrissä? Kuuluvatko Saksan liittotasavallan uudet osavaltiot edelleen tavoitteen 1 kohdealueisiin vai onko tukien perusteita muutettu KIE-maiden hyväksi?

4. Miten komissio pyrkii vastaamaan osittain lisääntyvään EU-jäsenyyden vastustukseen KIE-maissa ja lisäämään mahdollisuuksia saada tietoa jäsenyysneuvotteluista sekä antamaan entistä konkreettisempaa tietoa EU-jäsenyyden vaikutuksista?

5. Miten ehdokasvaltioiden osuuskunnallisia tuotantoyhtiöitä tuetaan ja edistetään tulevaisuudessa YMP:n yhteydessä?

6. Miten komissio suhtautuu saksalaisten poliitikkojen esittämään vaatimukseen, jonka mukaan niin sanottujen Benes-päätösten, jotka perustuvat yksityisoikeudellisesti sitovaan Potsdamin sopimukseen, kumoaminen olisi edellytys Tekin tasavallan liittymiselle unioniin?

Günter Verheugenin komission puolesta antama vastaus

(2. lokakuuta 2001)

1. Euroalueiden perustaminen on mahdollista yksinomaan asianomaisten kumppaneiden aloitteiden kautta. Komissio ei aio toteuttaa mitään erityistä tukiohjelmaa järjestömuotoisten euroalueiden tukemiseksi. Sellaiset euroalueet, joihin kuuluu unionin ja ehdokasmaiden raja-alueita, ovat kuitenkin olleet aktiivisesti mukana jo pitkään rajat ylittävien, yhteisön Interreg- tai Phare-Cbc -ohjelmista rahoitustukea saavien yhteistyöohjelmien täytäntöönpanossa. Nämä ohjelmat perustuvat kumppanuusperiaatteeseen. Niissä käytetään yhteisiä ohjelmointirakenteita ja -asiakirjoja, ja niiden ansiosta yhteistyö voi jatkua liittymisen jälkeenkin. Lisäksi komissio hyväksyi 21. heinäkuuta 2001 erityisen toimen, jonka tarkoituksena on kehittää ehdokasmaiden rajaseutualueita tukevia yhteisöaloitteita.(1)

2. Komission näkemys siirtymäkausien toimenpiteistä on esitetty marraskuussa 2000 hyväksytyssä laajentumisen strategia-asiakirjassa(2). Siirtymäkausien toimenpiteiden on oltava kestoltaan ja kattavuudeltaan rajoitettuja. Niistä ei saa aiheutua muutoksia unionin säännöksiin tai politiikkoihin eivätkä ne saa häiritä politiikkojen toimivuutta tai johtaa merkittäviin kilpailun vääristymiin. Siirtymäkausien toimenpiteet voidaan jakaa kolmeen ryhmään: hyväksyttäviin, neuvoteltaviin ja hylättäviin.

3. Ehdokasmaiden teollisuuden rakenneuudistus kuuluu kyseisten maiden yksinomaiseen toimivaltaan. Yhteisö myöntää liittymistä edeltävää tukea (Phare, Ispa, Sapard) vuodessa noin 3,2 miljardia euroa. Tuen tarkoituksena on auttaa ehdokasmaita yhteisön säännöstön hyväksymisessä ja täytäntöönpanossa myös teollisuuden alalla. Phare-ohjelman rahoitusosuudesta käytetään suuri osa eli kolmannes taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tukemiseen. Instituutioiden kehittämistä koskevan ensisijaisen tavoitteen puitteissa tuetaan liittymisen jälkeisissä, rakennerahastojen tulevissa tukitoimissa tarvittavien mekanismien kehittämistä. Phare-ohjelmasta rahoitetaan myös ehdokasmaiden taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tukemiseen tarkoitettuja investointeja.

Lisäksi on huomioitava, ettei yhteisö ole asettanut ehdokasmaiden teollisuustuotteille tuontikiintiöitä.

Liittymisen jälkeen rakennerahastot voivat tukea ehdokasmaiden teollisuusalueiden rakennemuutosta ja osallistua näin taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden luomiseen. Saksan uudet osavaltiot ovat tavoitteen 1 kohdealueita ainakin vuoteen 2006 asti, jolloin nykyinen ohjelmakausi päättyy. Tavoitteen 1 kohdealueita koskevia valintakriteereitä vuoden 2006 jälkeiselle kaudelle ei ole vielä päätetty. Uusista kriteereistä päättävät sekä nykyiset että uudet jäsenvaltiot. Saksan tämänhetkisten tavoitteen 1 kohdealueiden asemaa vuoden 2006 jälkeen ei näin ollen voida tässä vaiheessa ennustaa.

4. Komissio on hyväksynyt tiedotusstrategian, joka toimeenpannaan hajautetusti ehdokasmaissa ja jäsenvaltioissa. Strategia toteutetaan ennen kaikkea tiiviissä ja pysyvässä yhteistyössä hallituksien, parlamenttien ja yhteiskunnan eri ryhmittymien toimien kanssa.

5. Tuottajien ryhmittymiä voidaan ehdokasmaiden liittymiseen saakka tukea Sapard-ohjelmien kautta. Bulgariaa, Unkaria, Romaniaa ja Slovakiaa koskeviin hyväksyttyihin ohjelmiin on sisällytetty erityisiä tukia tällaisille ryhmittymille. Lisäksi useissa ohjelmissa on huomioitu muulla tavoin tuottajien järjestörakenteille edullisemmat liittymisedellytykset.

Yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP) sisältyvän hinta- ja markkinapolitiikan tai maaseudun kehittämispolitiikan tarkoituksena ei ole tukea jotain tiettyä järjestömuotoa. Maatalousosuuskunnat voivat sen sijaan saada tuottajajärjestöille tarkoitettua tukea tiettyjen yhteisten markkinajärjestelyjen mukaisesti sekä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen 17. toukokuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999(3) mukaista tukea maataloustuotteiden jalostuksen ja markkinoinnin parantamiseen.

6. Benes-päätökset on hyväksytty ja pantu täytäntöön ennen yhteisön perustamista ja Rooman sopimuksen voimaantuloa. Liittyessään ehdokasmaiden on täytettävä Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston asettamat kriteerit ja erityisesti poliittinen kriteeri, jossa vaaditaan demokratian, oikeuden toteutumisen, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen kunnioituksen ja suojelun takaavien vakaiden toimielinten olemassaoloa.

(1) KOM(2001) 437 lopullinen.

(2) KOM(2000) 700 lopullinen.

(3) EYVL L 160, 26.6.1999.