KIRJALLINEN KYSYMYS E-0614/00

esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle

(3. maaliskuuta 2000)

Aihe: Kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa käytettävä kieli

Komission tiedonannosta kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa käytettävästä kielestä yhteisössä (10. marraskuuta 1993) ilmenee, että ei ole olemassa yhteisön säännöstä, jonka mukaan virallisten kansallisten kielien käyttö olisi pakollista, paitsi viinien, lääkkeiden ja tupakkatuotteiden yhteydessä. Elintarvikkeiden etiketit ja tiedot tuotteen ravintoarvosta on esitettävä kielellä, jota kuluttaja ymmärtää helposti. Joissain yhteyksissä, kuten harhaanjohtavissa mainoksissa tai kulutusluotoissa, kielenvalintaa ei edes käsitellä tai kielenkäyttöä koskevat vaatimuksen jätetään jäsenvaltioiden päätettäväksi (lelujen ja kosmeettisten tuotteiden turvallisuus).

Komissio toteaa lisäksi, että kielenkäyttöä koskevia järjestelyjä saatetaan pitää vapaan liikkuvuuden esteenä. Tämä kanta ei kuitenkaan ole johdonmukainen komission tiedonannon erään toisen kohdan kanssa, jonka mukaan vaikeasti luettavilla ja ymmärrettävillä tiedoilla saattaa olla hyvin haitallisia vaikutuksia kuluttajan turvallisuudelle ja terveydelle. Lisäksi loukataan kuluttajan oikeutta saada tuotteen tiedot ja käyttöohje (ainakin) kyseisen jäsenvaltion virallisilla kielillä.

1. Rajoittuuko yhteisön säännös virallisten kansallisten kielten käytöstä viineihin, lääkkeisiin ja tupakkatuotteisiin, kuten komission 10. marraskuuta 1993 antamassa tiedonannossa todetaan? Jos säännös ei ole näin rajoittava, mihin muihin tuotteisiin on liitettävä ohjeistus ja/tai käyttöohjeet maan virallisilla kielillä?

2. Onko komissio valmis laatimaan yleisen kielidirektiivin, jotta (ainakin) maan virallisten kielten käyttö olisi pakollista jäsenvaltioiden kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa, koska a) vaikeasti luettavilla ja ymmärrettävillä tiedoilla saattaa olla hyvin haitallisia vaikutuksia kuluttajan turvallisuudelle ja terveydelle ja koska b) muuten kuluttajan oikeutta täysimääräisiin tietoihin loukataan? Miten komissio perustelee mahdollisen kielteisen kantansa, kun kyseessä on yleinen kielidirektiivi, jolla pyritään antamaan kuluttajille mahdollisimman täydelliset tiedot?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(15. kesäkuuta 2000)

Arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemassa tiedonannossa kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa käytettävästä kielestä(1) komissio huomautti, että kieltä koskevat säännöt kuuluvat luonteensa puolesta jäsenvaltioiden toimivaltaan erityisesti toissijaisuusperiaatteen nojalla. Tiedonannossa korostettiin myös tarvetta arvioida tapauskohtaisesti, onko eri etunäkökohtien välistä tasapainoa noudatettu eli onko vapaan liikkuvuuden turvaaminen tasapainossa pakottavien syiden eli terveyden suojelun, kuluttajansuojelun ja hyvän kauppatavan kanssa.

Koska asiasta ei ole yhteisön tason lainsäädäntöä, jäsenvaltiot saavat periaatteessa soveltaa omia sääntöjään ja säännöksiään käytettävästä kielestä. Tällaisen sääntelyn on kuitenkin oltava EY:n perustamissopimuksen määräysten mukaista erityisesti kuluttajansuojan ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden suhteen sekä suhteessa kansallisessa lainsäädännössä asetettuun tavoitteeseen.

Tämä lähestymistapa vastaa yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä (äskettäin asiassa C-33/97(2)), jonka mukaan jäsenvaltiot saavat päättää toimenpiteistä, joilla edellytetään, että maahantuotujen tuotteiden päällysmerkinnät ovat tuotteiden myyntialueen kielellä tai muulla kielellä, jota kyseisen alueen kuluttajien on helppo ymmärtää. Kyseisiä toimenpiteitä on sovellettava erotuksetta kotimaisiin ja tuontitavaroihin ja niiden on oltava suhteessa kuluttajansuojelua koskevaan päämäärään sekä rajoitettuja kansallisessa lainsäädännössä pakollisiksi säädettyihin tarkoituksiin. Asianmukainen kuluttajille

suunnattu tiedotus on ensisijaista EY:n perustamissopimuksen 28 artiklassa (entinen 30 artikla) määrättyyn tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteeseen nähden.

On kansallisten viranomaisten ja tuomioistuimien tehtävä soveltaa edellä mainittuja periaatteita käytäntöön yksittäisen tapauksen edellyttämällä tavalla.

Euroopan tasolla on viiniä, lääkevalmisteita ja tupakkaa koskevien erityisten kielivaatimusten lisäksi voimassa muita säädöksiä käytettävästä kielestä, joista seuraavat ovat erityisen tärkeitä kuluttajille suunnatun tiedotuksen kannalta: Neuvoston direktiivi 79/112/ETY, annettu 18 päivänä joulukuuta 1978, kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä(3). Tämän direktiivin 14 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistuttava siitä, että elintarvikkeen myynti niiden alueella on kiellettyä, jos tuotetta koskevia tietoja ei ole ilmoitettu kielellä, jota ostaja helposti ymmärtää (tiedot voidaan ilmoittaa usealla kielellä). Komission päätös 93/13/ETY, tehty 22 päivänä joulukuuta 1992, kolmansista maista tuotavien tuotteiden eläinlääkinnällisistä tarkastusmenettelyistä yhteisön rajatarkastusasemilla(4). Päätöksessä edellytetään, että todistukset, jotka koskevat kolmansista maista yhteisöön tuotavia eläinperäisiä tuotteita, on kirjoitettava vähintään rajatarkastusaseman kielellä tai yhdellä niistä ja tuotteen määräpaikkana olevan maan kielellä tai yhdellä niistä.

Arvoisa parlamentin jäsen tiedustelee lisäksi, mihin muihin tuotteisiin kuin viineihin, lääkevalmisteisiin ja tupakkatuotteisiin on yhteisön lainsäädännön mukaan liitettävä tiedote tai käyttöohjeet kulloisenkin jäsenvaltion virallisella kielellä. Komissio lähettää tarvittavat tiedot arvoisalle parlamentin jäsenelle heti ne saatuaan.

Mitä tulee mahdollisuuteen ottaa käyttöön yleinen direktiivi käytettävästä kielestä, edellä mainitussa tiedonannossaan vuonna 1993(6) komissio ei katsonut aiheelliseksi suunnitella uutta yhteisön lainsäädäntöä, vaan esitti tasapainotetun menettelytavan, joka perustuu seuraaviin viiteen toimeen: monikielistä tiedotusta kehitetään muuten kuin laatimalla sääntöjä, jäsenvaltiot saavat edelleen määrätä käytettäväksi tuotteen kulutusmaan kieltä, yhteisön tason sääntelyä yhdenmukaistetaan, tiedotetaan entistä paremmin jäsenvaltioissa sovellettavista käytettävää kieltä koskevista säännöistä ja annetaan tuottajille vastuuta kuluttajille suunnatusta tiedotuksesta.

Kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa käytettävää kieltä koskevia vaatimuksia arvioitiin uudelleen vuonna 1998 laadittaessa käyttöohjeita koskevaa neuvoston päätöslauselmaa(5), jossa otettiin huomioon jäsenvaltioiden ja komission näkemykset. Tässä yhteydessä neuvosto kehotti jäsenvaltioita ja taloudellisia toimijoita mldr pyrkimään siihen, että kuluttajien saatavilla on tietoa mldr Neuvosto otti huomioon useita teknisten kulutustavaroiden laadukkaiden käyttöohjeiden tunnusmerkkejä mukaan luettuna oppaissa käytettävää kieltä koskevat vaatimukset, joista päätöslauselmassa todetaan seuraavaa: kuluttajien saatavissa on ainakin omalla yhteisön virallisella kielellään helposti luettavat ja ymmärrettävät käyttöohjeet. Päätöslauselmassa ei ilmaistu tarvetta Euroopan tason uudeksi lainsäädännöksi eikä siinä ehdotettu muutoksia voimassa olevaan lainsäädäntöön.

Edellä sanotun perusteella komissio katsoo, että vuoden 1993 tiedonannossa esitetty tasapainoinen lähestymistapa, jota yhteisön oikeuskäytäntö on jatkuvasti tukenut, on edelleen asianmukainen erityisesti seuraavilta osin: vastuunjako yhteisön ja jäsenvaltioiden välillä, mahdollisuus ottaa käyttöön kieltä koskevia vaatimuksia sekä se, että Euroopan tason yleinen lainsäädäntö ei vastaa tavoitetta ottaa asianmukaisesti huomioon ne eri etunäkökohdat, jotka liittyvät kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa käytettävään kieleen.

(1) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa käytettävästä kielestä yhteisössä (KOM(93) 456 lopullinen). Eräässä toisessa tiedonannossa (EYVL C 345/3, 23.12.1993) esitettiin pääpiirteissään elintarvikkeita koskeva komission lähestymistapa ja korostettiin sitä perustavaa vaatimusta, jonka mukaan Euroopan yhteisön politiikassa on tasapainotettava kuluttajien ja tuottajien tarpeet.

(2) Yhteisön tuomioistuimen asiassa C-33/97, Colim NV, 3.6.1999 antama tuomio.

(3) EYVL L 33, 8.2.1979

(4) EYVL L 9, 15.1.1993

(5) Neuvoston päätöslauselma, annettu 17 päivänä joulukuuta 1998, teknisten kulutustavaroiden käyttöohjeista (EYVL C 411, 31.12.1998).

(6) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille kuluttajille suunnatussa tiedotuksessa käytettävästä kielestä yhteisössä (KOM(93) 456 lopullinen). Eräässä toisessa tiedonannossa (EYVL C 345/3, 23.12.1993) esitettiin pääpiirteissään elintarvikkeita koskeva komission lähestymistapa ja korostettiin sitä perustavaa vaatimusta, jonka mukaan Euroopan yhteisön politiikassa on tasapainotettava kuluttajien ja tuottajien tarpeet.