KIRJALLINEN KYSYMYS E-3354/98

esittäjä(t): Maartje van Putten (PSE) komissiolle

(16. marraskuuta 1998)

Aihe: Tiettyjen geneettisesti muunnetuista organismeista valmistettujen elintarvikkeiden pakkausmerkinnät

Asetuksen 1139/98(1) täytäntöönpanon suhteen todetaan, että on välttämätöntä asettaa raja-arvo geneettisesti muunnetun DNA:n ja proteiinin paikallistamiseksi. Lisäksi asetuksen 2 artiklassa todetaan, että laaditaan luettelo niistä tuotteista, joihin ei sovelleta merkintöjä koskevia erityisiä lisävaatimuksia.

1. Onko komissio jo asettanut kyseisen raja-arvon? Jos se on näin tehnyt, mihin tämä arvo perustuu? Mikä on syynä, jos komissio ei vielä ole voinut asettaa raja-arvoa ja missä ajassa tämän arvon asettamista voidaan odottaa?

2. Onko komissio myös aikeissa asettaa GMO-ainesosilla saastumiselle ylärajan, jos käytetään GMO-vapaita merkintöjä? Jos komissio aikoo näin tehdä, onko tämä yläraja sama kuin edellä mainittu geneettisesti muunnettuja kasveja sisältävien elintarvikkeiden pakollisissa merkinnöissä ilmoitettava raja-arvo?

3. Voisiko komissio ilmoittaa, onko mainittu luettelo jo olemassa? Jos sitä ei ole vielä laadittu, missä ajassa luettelon ilmestymistä voidaan odottaa ja millä tavoin tällä hetkellä valvotaan asetuksen noudattamista?

Komission jäsenen Martin Bangemanninkomission puolesta antama vastaus

(12. helmikuuta 1999)

1. Geneettisesti muunnetuista soijapavuista ja maissista valmistettujen elintarvikkeiden ja elintarvikkeiden ainesosien pakkausmerkinnöistä säädetään asetuksessa (EY) 1139/98, joka tuli voimaan 1. syyskuuta 1998. Siinä säädetään pakollisista pakkausmerkinnöistä, jos elintarvike tai elintarvikkeen ainesosa sisältää geneettisestä muunnoksesta peräisin olevaa proteiinia tai DNA:ta.

Asetuksen (EY) 1139/98 antamisen yhteydessä neuvosto kehotti komissiota:

- edistämään sellaisten validoitujen menetelmien kehittämistä, joilla voidaan määrittää geneettisestä muunnoksesta peräisin oleva DNA tai proteiini

- tutkimaan mahdollisuutta vahvistaa geneettisestä muunnoksesta peräisin olevan DNA:n ja proteiinin esiintymiselle alaraja, jotta otettaisiin huomioon satunnaiseen saastumiseen liittyvä ongelma

- laatimaan asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu "negatiivinen" luettelo tuotteista, joihin ei sovelleta lisävaatimuksia.

2. Komissiota siis kehotettiin tutkimaan mahdollisuutta vahvistaa DNA:n tai proteiinin esiintymiselle alaraja, jonka alittavista arvoista ei vaadita merkintää pakkauksessa, jos tällainen DNA:n tai proteiinin esiintyminen elintarvikkeessa johtuu satunnaisesta saastumisesta. Komissio käyttää hyväksi kaikkea alan kokemusta ja tutkii asiaa yhteistyössä jäsenvaltioiden ja alan teollisuuden edustajien kanssa voidakseen antaa ehdotuksen ennen maaliskuun loppua.

3. Samanaikaisesti komissio on käynnistänyt useita, etenkin yhteisen tutkimuskeskuksen vastuulla olevia aloitteita analyysi- ja määritysmenetelmien kehittämiseksi. Jo nyt on validoitu geneettisesti muunnetun soijajauhon ja maissin määritysmenetelmä. Lisäksi jatketaan laadullisen menetelmän kehittämistä geneettisesti muunnettua soijaa ja maissia sisältäviä elintarvikkeita varten sekä määrällisen menetelmän kehittämistä geneettisesti muunnettua soijaa ja maissia varten. Määrällisiä menetelmiä kehitetään myös useita jalosteita varten.

4. Komissio on saanut tietoja jäsenvaltioilta ja alan ammatillisilta piireiltä "negatiivisen luettelon" laatimista varten. Niiden perustella se toimitti asetuksen (EY) 1139/98 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti elintarvikekomitean lausuntoa varten tiedot joistakin elintarvikkeista tai elintarvikkeiden ainesosista, joissa ei ole merkkejä DNA:sta tai proteiinista. Siten pakollinen pakkausmerkintä ei koskisi niitä. Heti kun komitea on antanut lausuntonsa, komissio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet luettelon laatimiseksi.

5. Vaikka mainitut asiat ovat vielä kesken, asetusta ja sen säännöksiä on pitänyt soveltaa 1. päivästä syyskuuta 1998. Asetuksessa säädetään pakollisista pakkausmerkinnöistä, jos elintarvikkeessa tai elintarvikkeen ainesosassa on DNA:ta tai proteiinia. Joka tapauksessa pakkausmerkintöjä koskevien säännösten noudattamisen ja soveltamisen valvonta kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan.

(1) EYVL L 159, 3.6.1998, s. 4.