KIRJALLINEN KYSYMYS E-2065/99

esittäjä(t): Umberto Bossi (TDI) komissiolle

(12. marraskuuta 1999)

Aihe: Muutosehdotuksia direktiiviin, jossa säädetään elintarvikkeeksi tarkoitetusta hunajasta

Jo useiden vuosien ajan komissio on keskustellut yhteisön ja sen ulkopuolisten maiden uusista säännöistä hunajan tuotannossa ja myynnissä ilman konkreettisia tuloksia, vaikka nykyinen lainsäädäntö ei enää vastaa tuotteen kaupallisessa laadunmäärityksessä ilmenneitä tarpeita. Viimeisin ehdotus direktiivin muuttamiseksi on jo peruslähtökohdiltaan puutteellinen, sillä siinä ei korosteta korkean laadun merkitystä eikä edes aseteta vähimmäisvaatimuksia sille, milloin tuotetta voidaan kutsua hunajaksi. Kuluttajia ei myöskään suojella hunajan väärentämisen mahdollisilta vaaroilta, geneettisesti muunnelluista aineista tuotetusta hunajasta ei ole tiukkoja säännöksiä eikä perinteistä tai yhteisön omaa tuotantoa suosita. Näyttää suorastaan siltä, että hunajaa ei edes pidetä tyypillisenä maataloustuotteena.

Siksi kysyisinkin komissiolta,

1. eikö olisi parempi antaa toimiala komission maataloudesta vastaavan pääosaston hoidettavaksi, kun hunaja on selvästi maataloustuote,

2. eikö olisi parempi säännellä tällaisia tuotteita erityisellä yhteisellä markkinajärjestelyllä, jolla määrättäisiin tarkkaan markkinoiden tuotantosäännöt,

3. eikö olisi parempi määritellä tietyt yhtenäiset vähimmäisvaatimukset laadusta, jolla tuote voi saada hunaja-nimityksen,

4. eikö olisi parempi antaa tarkat ohjeet siitä, miten tuotteen laadullisista erityisominaisuuksista saa ilmoittaa,

5. eikö olisi parempi ottaa käyttöön säännöt, joilla taattaisiin, että kuluttaja saa tietää hunajan alkuperän, pakkauspäivämäärän ja viimeisen käyttöpäivän sekä sen mahdollisesti sisältämät kemialliset aineet sekä mahdollinen yhteinen markkinajärjestely,

6. miksi italialaisille tuottajille ei ole vielä myönnetty oikeutta käyttää parhaimman hunajalaadun yhteydessä erityismainintaa.

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(5. tammikuuta 2000)

Hunajan erityistä markkinajärjestelyä ei ole aiheellista ottaa käyttöön kun otetaan huomioon alan tilanne koko yhteisössä ja nykyinen mehiläishoitoa koskeva tietämys. Hunajalainsäädäntöön liittyvä toimivalta jakaantuu maatalouden ja yritystoiminnan pääosastojen (PO) kesken. Maatalouden PO vastaa hunajan ja muiden maataloustuotteiden tuotannosta (hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi yhteisössä tarkoitettujen toimien soveltamista koskevista yleisistä säännöistä annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1221/97(1)), ja yritystoiminnan PO:n toimivaltaan kuuluu hunajaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun neuvoston direktiivin 74/409/ETY(2) hallinto erityisesti hunajan koostumusta, merkintöjä ja nimitystä koskevien sääntöjen osalta. Viimeksi mainittu direktiivi on osa Eurooppa-neuvoston Edinburgissa vuonna 1992 vahvistamaa useiden elintarvikedirektiivien yksinkertaistamisohjelmaa.

Komissio teki vuonna 1996 ehdotuksen direktiivin 74/409/ETY(3) yksinkertaistamiseksi ja korvaamiseksi. Direktiiviehdotuksessa, jota neuvosto ei ole vielä hyväksynyt, säädetään perusteista, jotka hunaja-nimityksellä kaupan pidettävän hunajan on täytettävä. Kuten edellä mainitussa direktiivissä, ehdotuksessa annetaan hunajantuottajille mahdollisuus täydentää myyntinimikettä merkinnöin, jotka liittyvät hunajan kukka- tai kasviperäiseen alkuperään taikka seudulliseen, alueelliseen tai topografiseen alkuperään. Lisäksi erityislaatuisen hunajan nimitys voidaan suojata maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2081/92(4) tai maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevista todistuksista annetun neuvoston asetuksen 2082/92(7) mukaisesti.

Komissio päätti toukokuussa 1999 annetun parlamentin lausunnon jälkeen muuttaa ehdotustaan siten, että hunajan alkuperä on ilmoitettava, jos hunaja tulee yhteisön ulkopuolisesta maasta. Lisäksi ehdotuksen mukaan on sovellettava kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua neuvoston direktiiviä 79/112/ETY(5), jossa säädetään elintarvikkeiden merkinnöistä ja erityisesti tuotteen vähimmäissäilyvyyspäivämäärästä.

Myös uuselintarvikkeista ja elintarvikkeiden uusista ainesosista annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 258/97(6) säädetään merkintöjä koskevista ylimääräisistä erityisvaatimuksista ja erityisesti geneettisesti muunnetuista organismeista saatujen elintarvikkeiden ainesosien merkitsemisestä, jotta loppukuluttaja saisi asiaankuuluvaa tietoa.

Italian viranomaiset ja komissio keskustelevat parhaillaan nimityksen miel vergine integrale erityisluonnetta koskevan todistuksen rekisteröintihakemuksesta, sillä komissio sai viimeisimmät lisätiedot vuoden 1999 lokakuussa.

(1) EYVL L 173, 1.7.1997. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 2070/98 (EYVL L 265, 30.9.1998).

(2) EYVL L 221, 12.8.1974. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1985 liittymisasiakirjalla.

(3) KOM(95) 722 lopullinen.

(4) EYVL L 208, 24.7.1992. Asetus (ETY) N:o 2082/92 on muutettu vuoden 1994 liittymisasiakirjalla.

(5) EYVL L 33, 8.3.1979. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/4/EY (EYVL L 43, 14.2.1997).

(6) EYVL L 43, 14.2.1997.

(7) EYVL L 208, 24.7.1992. Asetus (ETY) N:o 2082/92 on muutettu vuoden 1994 liittymisasiakirjalla.