FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 70/102

(2004/C 70 E/103)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2463/03

esittäjä(t): Professor Sir Neil MacCormick (Verts/ALE) komissiolle

(23. heinäkuuta 2003)

Aihe: Alaikäiset EU:n kansalaiset

Voiko komissio ottaa kantaa alaikäisten EU:n kansalaisten oleskeluoikeuksiin EU:n alueella? Jos alaikäisen EU:n kansalaisen vanhemmat eivät itse ole EU:n kansalaisia, vaikuttaa siltä, että näillä alaikäisillä ei ole oleskeluoikeutta EU:ssa. Tämä siksi, että oikeudet eivät koske alaikäisten EU:n kansalaisten vanhempia, joilla on muun valtion kansallisuus. Pitääkö tämä komission mielestä paikkansa, ja jos pitää, eikö nykyinen tilanne ole komission mielestä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklan 3 kohdan vastainen?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(25. syyskuuta 2003)

Alaikäisellä EU:n kansalaisella on oikeus oleskella toisessa jäsenvaltiossa, jos hän täyttää yhteisön lainsäädännön asettamat edellytykset käyttää tätä oikeutta. Näiden edellytysten mukaan hänen tulee olla palkattu työntekijä, itsenäinen ammatinharjoittaja tai opiskelija, tai hänellä tulee olla riittävästi varoja ja hänen tulee kuulua sairausvakuutuksen piiriin.

Yhteisön lainsäädännön mukaan EU:n kansalaisen oleskeluoikeus poikkeuksena ovat opiskelijat voidaan ulottaa koskemaan kyseisen henkilön vanhempia riippumatta näiden kansalaisuudesta, jos vanhemmat ovat riippuvaisia hänestä. Alaikäisen lapsen kohdalla näin ei yleensä ole, koska tavallisesti lapsi on riippuvainen vanhemmistaan.

Jos alaikäinen lapsi täyttää edellä mainitut oleskeluoikeuden edellytykset ja hänen vanhempansa ovat taloudellisesti riippuvaisia hänestä, vanhemmilla on oleskeluoikeus yhteisön lainsäädännön mukaan.

Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti 17. syyskuuta 2002 antamassaan tuomiossa (asiassa C-413/99 Baumbast ja R) periaatteen, jonka mukaan henkilöiden vapaata liikkumista koskevia yhteisön lainsäädännön määräyksiä tulee tulkita niin, että ne kunnioittavat perhe-elämää ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (ECHR) 8 artiklassa määrättyjen vaatimusten mukaisesti. Perhe-elämän kunnioitus on yksi yhteisön lainsäädännön tunnustamista perusoikeuksista.

Soveltaessaan periaatetta tuomioistuin päätti, että kun lapsilla on oikeus oleskella ja osallistua peruskoulutukseen kyseisessä jäsenvaltiossa, mistä säädetään työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1612/68 (1), on määräystä tulkittava sen tuoman hyödyn takaamiseksi niin, että lapsien tosiasiallisella huoltajalla on kansalaisuudesta riippumatta oikeus asua lapsiensa kanssa. Oikeutta voi käyttää, vaikka vanhemmat ovat eronneet tai vaikkei vanhempi, joka on EU:n kansalainen, ole enää siirtotyöläisenä vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

Tästä tuomiosta seuraa, että koska vanhempi on lapsen tosiasiallinen huoltaja, vaikkei olekaan palkattu työntekijä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, hänellä on kansalaisuudesta riippumatta oleskeluoikeus, eikä häntä voi velvoittaa todistamaan olevansa tarpeeksi varakas tai kuuluvansa sairausvakuutuksen piiriin. Oleskeluoikeus ei nimittäin perustu oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettuun neuvoston direktiiviin 90/364/ETY (2) vaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68 12 artiklaan, joka ei määrää tällaisia edellytyksiä.

Tuomioistuin käsittelee parhaillaan toista mielenkiintoista tapausta (asia C-200/02 Chen), jossa on kyse vanhempien alaikäisten lapsiensa perusteella saamista oikeuksista. Tapaus koskee irlantilaisen tyttövauvan kiinalaisen äidin oleskeluoikeutta. Kiinalainen äiti matkusti Irlantiin synnyttämään, jotta lapsi saisi Irlannin kansalaisuuden. Sittemmin äiti ja lapsi muuttivat Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, jossa kiinalainen äiti vaati yhteisön lainsäädännön mukaista oleskeluoikeutta. Tuomioistuin päättää, saako äiti oleskeluoikeuden lapsensa kansalaisuuden perusteella, vaikka lapsi ei täytäkään oleskeluoikeuden edellytyksiä eikä äiti ole riippuvainen lapsesta. Tässä tapauksessa vauva on riippuvainen äidistä. Tuomioistuimen päätös selventää asiaa.

(1) EYVL L 257, 19.10.1968.

(2) EYVL L 180, 13.7.1990.