KIRJALLINEN KYSYMYS P-2621/02

esittäjä(t): Maurizio Turco (NI) komissiolle

(12. syyskuuta 2002)

Aihe: Kaupan vapauttamisen edut ja protektionismin haitat

Komissio esitti 4. heinäkuuta 2002 kullekin WTO:n 109 jäsenvaltiolle pyynnön vähentää palveluiden liikkuvuuden esteitä tai poistaa ne kokonaan sekä helpottaa pääsyä palvelumarkkinoille.

- Millaisia pyyntöjä on tähän mennessä lähetetty ja vastaanotettu? Mille aloille ja mihin maihin niitä on lähetetty ja mistä niitä on saatu?

- Onko arvioitu kuinka paljon hyötyä EU saisi viennin kasvuna, jos sen esittämiä pyyntöjä noudatettaisiin? Kuinka paljon kolmannet maat hyötyisivät, jos EU noudattaisi niiden pyyntöjä, entä kuinka suuret olisivat noudattamatta jättämisen kustannukset?

- Onko arvioitu millaisia kustannuksia kehitysmaille koituu yhteisön maatalousalan protektionismista ja kuinka paljon EU:n kehitysapu näille maille on? Kuinka paljon lisäkustannuksia eurooppalaiset kuluttajat joutuvat maksamaan siitä, että maataloussektoria ei ole vapautettu?

Pascal Lamyn komission puolesta antama vastaus

(15. lokakuuta 2002)

Yhteisö ja jäsenvaltiot ovat pääasiassa toimittaneet alustavat pyyntönsä palveluja koskevien neuvottelujen yhteydessä kaikille Maailman kauppajärjestön (WTO) jäsenille, lukuun ottamatta maita, jotka ovat Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (ETA) sopimuspuolia, unionin jäseniksi ehdolla olevia maita sekä WTO:n jäseniä olevia Balkanin maita.

Alustavasti esitetyillä pyynnöillä pyritään parantamaan pääsyä markkinoille seuraavilla aloilla: ammatinharjoittajien palvelut, liike-elämän palvelut, televiestintäpalvelut, posti- ja lähettipalvelut, rakennus- ja liitännäiset insinööripalvelut, jakelupalvelut, rahoituspalvelut, kuljetuspalvelut, energiapalvelut, ympäristöpalvelut, matkailu- ja liitännäispalvelut sekä uutistoimistopalvelut. Yleisesti ottaen pyynnöillä ei pyritä purkamaan tai heikentämään julkisia palveluja eikä yksityistämään valtionyrityksiä. Millekään maalle ei ole esitetty terveydenhuolto- tai audiovisuaalialan palveluja koskevia pyyntöjä, ja ainoastaan Yhdysvalloille esitetään hyvin rajoitettu ja kohdennettu pyyntö yksityisesti rahoitettujen korkea-asteen koulutuspalvelujen osalta.

On syytä huomata, että pyyntöihin on tehty joitakin mukautuksia tasapainon saavuttamiseksi yhteisön tavoittelemien etujen ja asianomaisten maiden kehitystason välillä. Esimerkiksi vähiten kehittyneiden maiden kohdalla yhteisö ei yleensä tavoittele sitoumuksia kovin monilla aloilla tai monien tarjontamuotojen osalta, eikä se myöskään vaadi markkinoille pääsyä koskevia sitoumuksia monilla aloilla. Lisätietoja vaatimuksista on saatavilla kauppapolitiikan pääosaston Internet-sivuilla julkaistussa pyyntöjen yhteenvedossa(1).

Yhteisön ulkopuolisten maiden yhteisölle esittämien alustavien pyyntöjen osalta tähän mennessä on saatu pyynnöt seuraavilta 19 maalta: Argentiina, Australia, Brasilia, Egypti, Hongkong, Japani, Kanada, Kiina, Korea, Mauritius, Meksiko, Panama, Paraguay, Singapore, Sveitsi, Taiwan, Uruguay, Uusi-Seelanti ja Yhdysvallat. Komissio analysoi vielä näitä pyyntöjä, mutta ensimmäinen tarkastelu osoittaa, että ne koskevat kaikkia palvelukaupan yleissopimuksen (GATS-sopimus) kattamia palvelualoja, joskin niiden laajuus ja kunnianhimoisuus luonnollisesti vaihtelevat maittain.

Palvelukaupan virtojen mittaamisvaikeuksien vuoksi palvelukauppaa koskevat tilastot eivät ole vielä niin yksityiskohtaisia ja kehittyneitä kuin tavarakauppaa koskevat tilastot. Tämän vuoksi on vaikeaa ilmaista määrällisesti tarkkoja etuja tai kustannuksia kuten arvoisa parlamentin jäsen pyytää. Useimmat esimerkiksi taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD), Maailmanpankin ja WTO:n toteuttamat selvitykset kuitenkin osoittavat, että palvelukaupan vapauttamisen edut voivat olla huomattavasti suuremmat kuin tavarakaupan vapauttamisesta koituvat edut. Tämä johtuu osittain siitä, että palvelukauppa on nykyisin suojatumpaa kuin tavarakauppa, ja palvelukaupan vapauttaminen saisi myös aikaan ylimääräisiä etuja pääomien ja työvoiman liikkumisen ansiosta. Hyvän yleiskäsityksen saamiseksi palvelukaupan vapauttamisen etuja koskevista empiirisistä tutkimuksista komissio kehottaa arvoisaa parlamentin jäsentä tutustumaan 29. toukokuuta 1998 päivättyyn WTO:n sihteeristön tausta-asiakirjaan(2).

Komissio on tietoinen ulkopuolisista selvityksistä ja on tehnyt omia selvityksiään, joissa tarkastellaan yhteisön maatalouspolitiikan kustannuksia ja etuja kehitysmaiden kannalta.

Yhteisö on ylivoimaisesti maailman suurin markkina-alue kehitysmaista peräisin oleville tuotteille. Syynä tähän on suurelta osin kehitysmaille myönnetty etuuskohtelu. Vuosina 19971999 yhteisö toi keskimäärin 35,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta maataloustuotteita kehitysmaista. Tämä on enemmän kuin Yhdysvallat, Japani, Kanada, Australia ja Uusi-Seelanti yhteensä. Vuonna 2000 62,5 prosenttia yhteisön tuomista maataloustuotteista tuli kehitysmaista. Lisäksi WTO:n äskettäiset (2002) tutkimukset osoittavat, että 70 prosenttia kehitysmaista tulevasta yhteisön tuonnista ja lähes

koko vähiten kehittyneistä maista tuleva tuonti tapahtui tullitta. Neuvoston helmikuussa 2001 hyväksymä kaikki paitsi aseet -aloite ja jatkuva työskentely nykyisten etuuskohtelujärjestelyjen saamiseksi vakaammiksi ja ennakoitavammiksi (edessä olevat neuvottelut talouskumppanuussopimuksista Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT-) maiden kanssa sekä yleinen tullietuusjärjestelmä (GSP-järjestelmä)) ovat osoituksena halukkuudesta vahvistaa tätä asemaa. Monenvälisissä yhteyksissä joustavuus, etuudet ja tekninen apu osoittavat sitoutumista erityiseen ja erilliseen kohteluun, ja yhteisö on sitoutunut neuvotteluihin näiden säännösten ja määräysten lujittamiseksi.

Kehitysavun osalta yhteisö vastaa jo noin 55 prosentista kaikesta virallisesta kansainvälisestä kehitysavusta ja yli kahdesta kolmasosasta lahja-avusta. Vuonna 2000 komissio sitoi 8,4 miljardia euroa ja käytti 4,9 miljardia euroa kehitysapuun.

Äskeisellä aloitteella pyritään myös antamaan teknistä apua maailmankauppaan osallistumisen helpottamiseksi.

Komissio on selvästi sitoutunut jatkamaan yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista ja neuvottelee kaupan vapauttamisesta edelleen WTO:ssa. Yhteisen maatalouspolitiikan välivaiheen tarkastelun esittäminen on selvä askel kohti kaupan vääristymien vähentämistä, ja se vastaa yhä paremmin Euroopan kansalaisten odotuksiin esimerkiksi ympäristönsuojelun, elintarvikkeiden turvallisuuden ja eläintensuojelun aloilla.

(1) http://europa.eu.int/comm/trade/.

(2) S/C/W/26/Add.1.