FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/457

(2004/C 78 E/0484)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3062/03

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle

(17. lokakuuta 2003)

Aihe: Vedenottoverkostojen parantaminen

Viime kesän ilmasto-olot toivat esiin veden suuren merkityksen niin ihmisille kuin maataloudelle ja tuotantojärjestelmälle yleensä. Kuivuus, josta monet Euroopan alueet kärsivät, on yhtäkkiä kiinnittänyt huomion katastrofaalisiin seurauksiin, joita valtioillemme koituisi ilmiön toistuessa. Eräs huolestuttavimmista kriisitilanteessa esille tulleista asioista on veden tuhlaus, joka aiheutuu putkistojen ja vedenottoverkostojen huonosta kunnosta. Niin maataloudessa käytetyt putkistot kuin juomaveden jakeluverkosto on uudenaikaistettava, mikä joissakin tapauksissa, etenkin kun on kyse juomavedestä, voi vaatia täydellistä putkien vaihtamista. Jotkut putket on lisäksi tehty lyijystä, jonka käyttö kielletään terveydellisistä syistä EU:n direktiivillä vuodesta 2013 lähtien. Ranskassa ikivanhojen verkostojen korvaamisesta aiheutuvan kokonaislaskun arvioidaan olevan noin 18 miljardia euroa. Tilanne ei ole Italiassa kovinkaan erilainen. Verkostojen nykytila pahentaa veden tuhlausta, jonka määrän on laskettu olevan 15—40 prosenttia.

1. Eikö komissio katso aiheelliseksi kiinnittää jäsenvaltioiden huomiota tarpeeseen käynnistää putkien ja verkostojen parantamis- tai uudistamishankkeita?

2. Eikö komission mielestä ole hyödyllistä ehdottaa suunnitelmaa vedenottoverkostojen uudenaikaistamiseksi vastaavasti kuin on tehty moottoritieverkostolle?

3. Eikö komissio katso tarpeelliseksi esittää vedensäästöohjelmaa, koska vesi on korvaamaton ja elintärkeä hyödyke yksilöille ja yhteisölle?

4. Eikö komissio mielestä ole aiheellista valmistella yleisestä vesiongelmasta direktiiviä, jossa kerrotaan tavoitteet, aikataulut ja rahoitus verkostojen uudenaikaistamiselle?

5. Voiko komissio kertoa mahdollisesti jo käynnistetyistä hankkeista?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(3. joulukuuta 2003)

Komissio on yhtä mieltä arvoisan parlamentin jäsenen kanssa siitä, että vedenjakeluverkostojen suunnittelu, rakentaminen ja ylläpito asettavat haasteita sekä ympäristön että rahoituksen kannalta. Haasteita asettavat niin käytetyt materiaalit (esim. lyijyputket, joiden käyttö johtaa juomaveden korkeisiin lyijypitoisuuksiin) kuin putkivuodot ja niistä aiheutuvat lisääntyvät kustannukset ja resurssien tuhlaaminen.

Euroopan unioni on kiinnittänyt asiaan huomiota:

— yhtäältä ympäristölainsäädännön, kuten vesipolitiikan puitedirektiivin (1) ja juomavesidirektiivin (2), yhteydessä ja

— toisaalta — ottaen huomioon EY-sopimuksen periaatteen (3), jonka mukaan jäsenvaltiot huolehtivat ympäristöpolitiikan rahoittamisesta — vedenjakeluverkostojen parantamistoimia tukevien yhteisön rahoitusmekanismien yhteydessä.

Euroopan unioni on äskettäin muokannut ja laajentanut vedensuojelupolitiikkaansa vesipolitiikan puitedirektiivillä sekä sitoutunut saavuttamaan kaikkien vesien hyvän laadun (”hyvän tilan”) vuoteen 2015 mennessä ja luomaan yhtenäisen hallintokehyksen yhteisön kaiken veteen liittyvän lainsäädännön täytäntöönpanolle. Tämän ympäristötavoitteen toteutumista määräaikaan mennessä edistetään pakollisilla valmistelevilla toimenpiteillä kuten joulukuuhun 2004 mennessä tehtävällä ensimmäisellä paineiden ja vaikutusten arvioinnilla ja nimeämällä vesipiirin hoitosuunnitelman puitteissa tarvittavat toimenpiteet joulukuuhun 2009 mennessä. Näiden ympäristötavoitteiden toteuttamista tuetaan vesipalveluiden (kuten veden toimituksen tai jäteveden keräyksen ja käsittelyn) kuluja kattavilla maksuilla, jotka samalla toimivat taloudellisena kannustimena järkevään ja kestävään vesivarojen käyttöön.

Jäsenvaltioiden ja niiden alueiden tehtävänä tässä jatkuvassa prosessissa on tunnistaa ne alueet, laitokset ja jakeluverkostot, jotka aiheuttavat vedenhukkaa, ja kehittää avoimella tavalla tarvittavia parannustoimenpiteitä.

Varmistaakseen direktiivin täsmällisen täytäntöönpanon komissio, jäsenvaltiot, kansalaisjärjestöt ja muut osalliset (mm. Euroopan vesipalvelujen tarjoajien kattojärjestö) ovat sitoutuneet toteuttamaan direktiivin perusteellista täytäntöönpanostrategiaa vaihtamalla tietoja, kehittämällä yhteistyössä täytäntöönpanoa koskevaa neuvontaa ja hyödyntämällä mahdollisimman tehokkaasti käytettävissä olevia resursseja.

Juomavesidirektiivissä, johon jäsen viittaa, säädetään hanasta saatavan juomaveden laatustandardeista, kuten lyijyä koskevista standardeista. Lyijyputket on julkisissa juomavedenjakeluverkostoissa korvattava paremmin soveltuvalla materiaalilla.

Yhteisön rahoitusvälineiden, kuten koheesiorahaston, liittymistä edeltävän rakennepolitiikan välineen (ISPA) ja rakennerahastojen, avulla on taloudellisesti tuettu välttämättömiä suunnittelu- ja uudelleenrakennus-toimia. Lisäksi yhteisen maatalouspolitiikan toinen pilari, maaseudun kehittäminen, tarjoaa mahdollisuuksia edistää vettä säästävien kastelutekniikoiden käyttöä ja muuta kestävää vedenkäyttöä.

(1) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY, annettu 23 päivänä lokakuuta 2000, yhteisön vesipolitiikan puitteista (EYVL L 327, 22.12.2000).

(2) Neuvoston direktiivi 98/83/EY, annettu 3 päivänä marraskuuta 1998, ihmisten käyttöön tarkoitetun veden laadusta (EYVL L 330, 5.12.1998).

(3) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 175 artiklan 4 kohta.