ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1503/99 esittäjä(t): Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) komissiolle. Euroopan yhteisön ja Argentiinan yhteisyritysten omistaman kalastuslaivaston tilanne.



Virallinen lehti nro 170 E , 20/06/2000 s. 0025 - 0025



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1503/99 esittäjä(t): Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) komissiolle (1. syyskuuta 1999) Aihe: Euroopan yhteisön ja Argentiinan yhteisyritysten omistaman kalastuslaivaston tilanne Ennen EU:n ja Argentiinan kalastussopimuksen voimassaolon päättymistä Argentiinan hallitus päätti yksipuolisesti useista kalastusalan toimista, jotka ovat selkeästi EU:n laivastoa syrjiviä ja sopimuksen määräysten vastaisia. Näihin kuuluvat mm. kalastuskiintiöiden jakaminen ja vähentäminen, vain pakastusaluksiin sovellettavien myyntialueiden vahvistaminen, Euroopan yhteisön työvoiman vähentäminen alusten miehistöissä, Euroopan yhteisön työntekijöiden viisuminsaantivaikeudet jne. Tilanteen vuoksi Euroopan yhteisön varustamot, pääasiassa galicialaiset, haastoivat Euroopan komission Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen, syyttäen sitä laiminlyönneistä eurooppalaisen laivaston puolustamisessa, koska Euroopan unionin toimielimet eivät ole vastanneet millään tavalla Argentiinan hallituksen yksipuolisesti päättämiin toimiin. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä puolustaakseen Euroopan yhteisön ja Argentiinan yhteisyritysten etuja Argentiinan vesillä? Milloin se aikoo ryhtyä niihin? Miksi EU ei ole tähän asti tehnyt mitään tässä asiassa? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (7. lokakuuta 1999) Merluza hubbsin pyynti on viime vuosina lisääntynyt merkittävästi Argentiinan yksinomaisella talousalueella ja se uhkaa kyseisen kalakannan säilyttämistä. Argentiina hallitus julisti tämän vuoksi kalastusalaa koskevan hätätilan (emergencia pesquera) ja hyväksyi useita kalakannan hoito- ja säilyttämistoimenpiteitä. Tietyt toimenpiteet ovat vaikuttaneet yhteisön ja Argentiinan välisen kalastussopimuksen perusteella kalastusta harjoittavien alusten toimintaan. Yhteisö katsoo, että näiden toimenpiteiden toteuttaminen ilman, että yhteisön kanssa olisi asiasta neuvoteltu, horjuttaa sopimuksen yleistä tasapainoa. Komissio on useaan otteeseen tehnyt kantansa selväksi Argentiinalle, erityisesti eri pakastusaluksiin ja tuorekala-aluksiin sovelletun eri kohtelun osalta. Lisäksi yhteisön ja Argentiinan välisen kalastussopimuksen perusteella tieteellis-teknisestä yhteistyöstä maksettavien loppumäärien maksaminen on keskeytetty. Komissio on edelleen pysyvässä yhteydessä Argentiinan viranomaisiin ja seuraa tilanteen kehitystä tarkkaavaisesti, vaikka kalastussopimus ja siitä sopimuspuolille johtuvat oikeudet ja velvoitteet ovat päättyneet 24.5.1999 ja vaikka sopimuksen perusteella siirretyt yhteisomistuksessa olevat yritykset ja alukset kuuluvat Argentiinan lainsäädännön soveltamisalaan.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1811/99 esittäjä(t): Olivier Dupuis (TDI) komissiolle. Kansallisten valuuttojen vaihtaminen.



Virallinen lehti nro 170 E , 20/06/2000 s. 0106 - 0107



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1811/99 esittäjä(t): Olivier Dupuis (TDI) komissiolle (12. lokakuuta 1999) Aihe: Kansallisten valuuttojen vaihtaminen Kansalliset valuutat korvataan eurolla 1. tammikuuta 2002 11 Euroopan unionin jäsenvaltiossa. Vaikka setelien vaihtoon on tietysti varauduttu, näyttäisi siltä, että kolikoiden vaihtamiseen ei ole samalla tapaa valmistauduttu. Eikö komission mielestä ole välttämätöntä tutkia asiaa ja toteuttaa kussakin 11 maassa kolikoiden vaihtamiseen tarvittavat toimenpiteet, jotta kaikille euroon siirtyneiden maiden kansalaisille voidaan taata mahdollisuus vaihtaa kolikkonsa euroiksi? Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus (11. marraskuuta 1999) Talous- ja rahaliittoon osallistuvien jäsenvaltioiden on poistettava kansallisen rahayksikön määräiset kolikot ja setelit liikkeestä 1. tammikuuta 2002 ja 30. kesäkuuta 2002 välisenä aikana. Arvoisa parlamentin jäsen tuo esille kaksi seikkaa: toisaalta kansallisten kolikkojen vaihto euroiksi jäsenvaltiossa, jossa kyseiset kolikot on laskettu liikkeeseen, ja toisaalta niiden vaihto euroiksi toisessa jäsenvaltiossa. Yhteisön lainsäädännössä kansallisten kolikoiden vaihtamisesta euroiksi 31. joulukuuta 2001 päättyvän siirtymäkauden jälkeen säädetään ensimmäisen seikan osalta, että sen jälkeen kun kansalliset kolikot eivät enää ole laillisia maksuvälineitä, kolikoiden liikkeeseen laskijat hyväksyvät ne kyseisessä jäsenvaltiossa noudatettavien lakien ja käytäntöjen mukaisesti. Käytäntö on siis sama kuin setelien suhteen. Komission mielestä oli tarpeen varautua täydentäviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että siirtyminen euroseteleihin tapahtuisi joustavasti. Tämän vuoksi komissio kehottaa 23. huhtikuuta 1998 annetussa suosituksessa 98/0286/EY(1), että liikepankit vaihtavat veloituksetta yksityiskäyttöön tarkoitetun määrän tietyin väliajoin. Tämä koskee sekä seteleitä että kolikoita. Mitä tulee toiseen seikkaan, on syytä korostaa, että kolikoiden vaihto ei ole tällä hetkellä yleensä mahdollista yhdessäkään euroalueeseen kuuluvassa jäsenvaltiossa. Tämän vuoksi olisi tiedettävä, onko tätä varten järjestettävä lisäpalveluita eurokolikoihin ja -seteleihin siirtymisen yhteydessä, mikä olisi tällaisten palvelujen hinta ja säännöt ja kuka vastaisi niiden kustannuksista ja ylläpidosta. Ottaen huomioon kolikoiden käsittelyyn liittyvät logistiikkaongelmat niiden vaihto koko euroalueella vaatisi todennäköisesti runsaasti resursseja. Kansallisten kolikoiden arvo on yleensä kuitenkin vähäinen eikä niistä siten koituisi juurikaan tuloja kyseisten palvelujen tarjoajille. Komissio on kuitenkin tietoinen ongelmasta ja tutkii parhaillaan mahdollisuuksia aloittaa keskustelut yhdessä Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ:n) ja jäsenvaltioiden kanssa, jotta asiassa päästäisiin taloudellisesti järkevään ja Euroopan kansalaisten kannalta tyydyttävään ratkaisuun. (1) KOM(98) 961 lopullinen.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1761/99

esittäjä(t): Luis Berenguer Fuster (PSE) komissiolle

(11. lokakuuta 1999)

Aihe: Espanjan sähköalan julkisten tukien tutkinta

PO IV on käynnistänyt tutkinnan, joka koskee Espanjan sähköalan yritysten saamaa 1 300 miljardin pesetan summaa. Tämä summa maksetaan yrityksille korvauksena vapaaseen kilpailuun siirtymisestä. Espanjan lehdistön mukaan varapuheenjohtaja Loyola de Palacio pyrkii ottamaan vastuulleen energia-alan julkiset tuet, mitä voidaan pitää huolestuttavana, kun otetaan huomioon, että Palacio oli tämän tuen hyväksyneen hallituksen jäsen. Säilyykö tämä julkisten tukien tutkinta kilpailusta vastaavan komission jäsenen vastuulla vai siirretäänkö se energiasta vastaavan varapuheenjohtajan vastuulle?

Mario Montin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-1761/99 ja P-1889/99

(17. marraskuuta 1999)

Espanjan sähköalan viranomaisten komissiolle toimittamien sähkön hintakehitystä Espanjassa koskevien tietojen mukaan kuluttajien sähköstä maksama hinta laski kotitalouksien sähkölaskujen perusteella 3,1 % vuonna 1996, 2,9 % vuonna 1997, 4,4 % vuonna 1998 ja vuonna 1999 laskun arvellaan olevan 5,6 %.

Kilpailuun siirtymisestä aiheutuvat kustannukset kuuluvat niihin liittyvien valtiontukinäkökohtien osalta kilpailupolitiikasta vastaavan komission jäsenen vastuualueeseen.

On kuitenkin selvää, että tällaisissa asioissa kilpailun pääosaston virkamiehet toimivat läheisessä yhteistyössä energian pääosaston kanssa, joka kuuluu komission varapuheenjohtaja Loyola de Palacion vastuualueisiin.

Kaikki asiaa koskevat päätökset tehdään kollegiaalisuuden periaatetta noudattaen.

Mitä tulee varapuheenjohtaja Loyola de Palacion osallistumiseen komission yhteiseen päätöksentekoon sähköalan yrityksille Espanjassa myönnettyä valtiontukea koskevassa asiassa, komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä kiinnittämään huomiota EY:n perustamissopimuksen 213 artiklan (ent. 157 artiklan) 2 kohtaan, jonka mukaan komission jäsenet hoitavat tehtävänsä täysin riippumattomasti yhteisön yleisen edun mukaisesti. Tehtäväänsä hoitaessaan he eivät pyydä eivätkä ota ohjeita miltään hallitukselta tai muultakaan taholta. He pidättyvät kaikesta, mikä on ristiriidassa heidän tehtävänsä kanssa. Jokainen jäsenvaltio sitoutuu kunnioittamaan tätä periaatetta ja pidättymään yrityksistä vaikuttaa komission jäseniin heidän hoitaessaan tehtäväänsä.

Useat komission jäsenet ovat toimineet aiemmin maansa hallituksessa. Hallituksen jäsenyys ei kuitenkaan saa estää kyseistä komission jäsentä osallistumasta komission päätöksentekoon. Tämä mitätöisi komissiolle asetetun velvollisuuden riippumattomuudesta. Nimittämisensä jälkeen komission jäsenet vannoivat yhteisöjen tuomioistuimen edessä hoitavansa tehtäväänsä liittyvät velvollisuudet, joihin myös edellä mainitut sisältyvät. Komissio ei siten ole samaa mieltä arvoisan parlamentin jäsenen kanssa siitä, että Loyola de Palacion tulisi pidättäytyä osallistumasta päätöksentekoon mainitussa asiassa.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2608/99 esittäjä(t): Gilles Savary (PSE) komissiolle. Direktiivi 79/409/EY ‐ metsästyskaudet.



Virallinen lehti nro 225 E , 08/08/2000 s. 0185 - 0185



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2608/99 esittäjä(t): Gilles Savary (PSE) komissiolle (22. joulukuuta 1999) Aihe: Direktiivi 79/409/EY metsästyskaudet Koska luonnonvaraisten lintujen suojelua koskevan direktiivin 79/409/EY(1) muuttamista, joka aloitettiin edellisellä parlamenttikaudella ja jonka tarkoituksena on erityisesti direktiivin 7 artiklaa koskevien soveltamismenettelyjen ja sen kansallisen lainsäädännön osaksi ottamisen täsmentäminen, ei ole saatu päätökseen, mikä on Euroopan komission kanta eri jäsenvaltioiden metsästyskausien määrittämisen suhteen? Mihin yksityiskohtaisesti määriteltyyn tulkintaan komissio nojautuu tällä hetkellä, kun se käyttää 7 artiklan yleisiä säännöksiä teksteissään? (1) EYVL L 103, 25.4.1979, s. 1. Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (11. tammikuuta 2000) Koska luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY muutosta koskevaa menettelyä ei ole saatu vielä päätökseen, jäsenvaltioiden on määriteltävä lintujen metsästyskaudet direktiivin 7 artiklan 4 kohdan tällä hetkellä voimassa olevien säännösten perusteella. Yhteisön oikeuden tulkinta ei kuulu komissiolle vaan yhteisön tuomioistuimelle, joka on tulkinnut 7 artiklan 4 kohtaa muun muassa 17. tammikuuta 1991 (asia C-157/89, komissio v. Italia(1)) ja 19. tammikuuta 1994 antamissaan tuomioissa (asia C-435/92, Association pour la protection des animaux sauvages ym. v. Préfet de Maine-et-Loire ja Préfet de Loire-Atlantique, jossa ennakkoratkaisupyynnön teki Tribunal administratif Nantesissa Ranskassa(2)). (1) Oikeustapauskokoelma 1991, s. I-0057. (2) Oikeustapauskokoelma 1994, s. I-0067.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2423/99 esittäjä(t): Mauro Nobilia (UEN) komissiolle. Jätteenpolttolaitos Battipagliassa.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0158 - 0159



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2423/99 esittäjä(t): Mauro Nobilia (UEN) komissiolle (13. joulukuuta 1999) Aihe: Jätteenpolttolaitos Battipagliassa Campanian alue hyväksyi asetuksella nro 27/97 jätteenkäsittelyä koskevan aluesuunnitelman. Suunnitelmassa yksilöidään Battipaglian teollisuuskehitysalue soveltuvaksi paikaksi jätteistä saatavan energian tuottamiseen tarkoitetun laitoksen rakentamiselle. Kyseinen alue on itse asiassa osa tiheään asuttua kaupunkikeskusta. Jätteenpolttolaitoksen rakentamisella Battipaglian teollisuuskehitysalueelle olisi huomattavia ympäristövaikutuksia ja sen seurauksena jo uhattuina olevat ympäristönlaatunormit ylittyisivät. Lisäksi alueelle on keskittynyt paljon maataloutta ja matkailua sekä erityisesti juustoteollisuutta, ja mainitun laitoksen rakentaminen horjuttaisi koko Sele-tasangon taloudellista ja sosiaalista tasapainoa. - Voiko komissio vahvistaa edellä esitetyt tiedot? - Voiko komissio lisäksi vahvistaa, onko jätteenpolttolaitoksen rakentaminen edellä mainitulle alueelle vastoin yhteisön jätehuoltostrategiaa koskevia neuvoston direktiivejä 89/369/ETY, 89/429/ETY ja 94/67/EY, neuvoston päätöslauselmaa 24.2.1997 (97/C 76/01) ja ehdotusta neuvoston direktiiviksi jätteenpoltosta (KOM(98) 558) sekä muita voimassaolevia yhteisön ympäristönsuojelua koskevia säännöksiä? - Jos näin on, aikooko komissio pyytää Italian hallitusta etsimään jonkun toisen ja sopivamman paikan kyseiselle jätteenpolttolaitokselle? Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (11. tammikuuta 2000) Yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8 päivänä kesäkuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/369/ETY(1), yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21 päivänä kesäkuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/429/ETY(2) ja vaarallisten jätteiden polttamisesta 16 päivänä joulukuuta 1994 annettua neuvoston direktiiviä 94/67/EY(3) sovelletaan ainoastaan toiminnassa oleviin laitoksiin. Siksi ne eivät koske kysymyksessä mainittua tapausta, koska Battipaglian alueella Salernoon suunniteltua energiaa hyödyntävää jätteenpolttolaitosta ei ilmeisesti ole vielä rakennettu. Lisäksi arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemilla neuvoston päätöslauselmilla ja direktiiviehdotuksilla ei ole tässä tapauksessa oikeudellisesti sitovaa vaikutusta. Kysyjän mainitsemien tietojen perusteella voidaan kuitenkin päätellä, että laitoksen sijainti saattaa aiheuttaa ongelmia, minkä vuoksi komissio katsoo, että tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337/ETY muuttamisesta 3 päivänä maaliskuuta 1997 annettua neuvoston direktiiviä 97/11/EY(4) voidaan soveltaa tähän tapaukseen. Komissio ryhtyy tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen yhteisön lainsäädännön ja erityisesti edellä mainitun direktiivin noudattamisen. (1) EYVL L 163, 14.6.1989. (2) EYVL L 203, 15.7.1989. (3) EYVL L 365, 31.12.1994. (4) EYVL L 73, 14.3.1997.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-1548/99 esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle. Jalometallien valmistus.



Virallinen lehti nro 225 E , 08/08/2000 s. 0003 - 0004



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1548/99 esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle (1. syyskuuta 1999) Aihe: Jalometallien valmistus Komissio teki jo lokakuussa 1993 todettuaan että kansallisten käytäntöjen tunnustaminen on mahdotonta direktiiviehdotuksen jäsenvaltioiden jalometallien käsittelyä koskevan lainsäädännön yhtenäistämisestä (KOM(93) 322 lopull.)(1). Nyt ehdotuksesta on kulunut viisi vuotta. 1. Onko yhä olemassa teknisiä esteitä jalometallituotteiden vapaalle liikkuvuudelle unionin sisällä? 2. Mikäli vastaus on myönteinen, mikä yhä estää toteuttamasta yhtä perussopimusten ensisijaista tavoitetta? 3. Onko olemassa todellisia syitä tai erityisedellytyksiä, jotka viivästyttävät harmonisointia? 4. Mikäli esteitä ei poisteta, mitä komissio aikoo tehdä, jotta alan yrityksiä ei rangaista siitä, että vapaa liikkuvuus ei toteudu? (1) EYVL C 318, 25.11.1993, s. 5. Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (19. lokakuuta 1999) Kuten komissio totesi Concepció Ferrerin esittämään kirjalliseen kysymykseen E-3158/98(1) ja Jaime Valdivielso de Cuén esittämään kirjalliseen kysymykseen E-3431/98(2) antamissaan vastauksissa, monia toimia on jo aloitettu, jotta voitaisiin taata se, että vapaan liikkuvuuden periaatetta noudatetaan korujen osalta. Ensinnäkin, kuten parlamentin jäsen mainitsi, on tehty ehdotus neuvoston ja Euroopan parlamentin direktiiviksi(3), jolla pyritään erityisesti yhdenmukaistamaan jalometallista valmistettuja esineitä koskevat kansalliset lainsäädännöt, jotta voitaisiin taata tällaisten esineiden vapaa liikkuvuus. Ehdotuksella on tarkoitus yhdenmukaistaa pitoisuudet, pitoisuusleimat, vastuuleimat ja todistusjärjestelmät (laadunvarmistus, EY-vaatimustenmukaisuusvakuutus ja kolmannen osapuolen suorittamat tarkastukset). Kyseistä ehdotusta on jo tarkasteltu Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa (entinen 189 artiklan b kohta) määrätyn menettelyn mukaisesti. Neuvosto ei ole kuitenkaan vielä hyväksynyt yhteistä kantaa, sillä jäsenvaltiot eivät ole yksimielisiä suunnitelluista todistusmenettelyistä. Luonnos, jota neuvosto parhaillaan käsittelee, sisältää kompromissiratkaisun, jonka mukaan ainoastaan kaksi kolmesta todistusjärjestelmästä yhdenmukaistettaisiin. Nämä olisivat kolmannen osapuolen suorittama tarkistus ja laadunvarmistus, ja EY-vaatimustenmukaisuusvakuutus jäisi vapaaehtoiseksi. Toiseksi odottaessaan yhdenmukaistamista yhteisön tasolla komissio on käynnistänyt rikkomismenettelyn useimpia jäsenvaltioita vastaan saattaakseen kansalliset säädökset Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen Houtwipper-tapauksessa(4) antaman tuomion mukaisiksi. Rikkomismenettelyn ansiosta kyseessä olevia lakeja on muutettu useimmissa jäsenvaltioissa. (1) EYVL C 207, 21.7.1999, s. 33. (2) EYVL C 207, 21.7.1999, s. 69. (3) EYVL C 318, 25.11.1993, muutettu versio EYVL C 209, 29.7.1994. (4) Asia 293/93, 15.9.1994.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2539/99 esittäjä(t): Caroline Lucas (Verts/ALE) komissiolle. Neuvoston direktiivin 98/58 edellyttämä kertomus eläinten hyvinvoinnista.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0178 - 0178



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2539/99 esittäjä(t): Caroline Lucas (Verts/ALE) komissiolle (16. joulukuuta 1999) Aihe: Neuvoston direktiivin 98/58 edellyttämä kertomus eläinten hyvinvoinnista Tuotantoeläinten suojelua koskevan neuvoston direktiivin 98/58(1) 8 artiklassa edellytetään, että komissio antaa ennen 30 päivää kesäkuuta 1999 neuvostolle kertomuksen a) yhteisössä sovellettavien eläinten hyvinvointia koskevien säännösten ja yhteisöön tuovien kolmansien maiden vastaavien säännösten vertailusta, b) mahdollisuudesta saada direktiivissä 98/58 vahvistetuille eläinten hyvinvointia koskeville periaatteille laajempi kansainvälinen hyväksyntä ja c) siitä, missä määrin eläinten hyvinvointiin liittyviä yhteisön tavoitteita saatetaan rikkoa sellaisten kolmansien maiden, jotka eivät sovella vastaavia normeja, aiheuttaman kilpailun seurauksena. Kun pidetään mielessä, että edellä mainittu kertomus liittyy läheisesti eläinten hyvinvointia koskeviin WTO:n säännöksiin ja että uusi WTO:n neuvottelukierros on alkamaisillaan, milloin komissio aikoo antaa direktiivin 98/58 edellyttämän kertomuksen? (1) EYVL L 221, 8.8.1998, s. 23. David Byrnen komission puolesta antama vastaus (27. tammikuuta 2000) Komissio on tietoinen kertomuksen merkittävyydestä eläinten hyvinvoinnin painottamiseksi yhteisön politiikassa ja tämän politiikan laajan kansainvälisen hyväksynnän tärkeydestä. Kertomuksen laatimista varten komissio on lähettänyt kirjeen niille yhteisön ulkopuolisille maille, jotka toimittavat yhteisöön punaista lihaa, siipikarjan lihaa, kalatuotteita ja eläviä eläimiä. Kirjeessä pyydetään tietoja näiden maiden lainsäädännöstä tai ohjeista, jotka koskevat eläinten suojelua tilalla, kuljetuksen aikana ja teurastuksen yhteydessä. Komissio on lähettänyt tiedustelun 104 valtiolle, joista 73 on vastannut. Tietojen analysointi jatkuu ja kertomus esitettäneen neuvostolle lähiaikoina.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-1970/99 esittäjä(t): Karin Riis-Jørgensen (ELDR) komissiolle. Arvonlisäveron takaisinmaksu Italiassa.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0054 - 0055



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1970/99 esittäjä(t): Karin Riis-Jørgensen (ELDR) komissiolle (19. lokakuuta 1999) Aihe: Arvonlisäveron takaisinmaksu Italiassa Kysymykseni koskee erästä konkreettista tapausta. Tanskalainen yritys toimitti vuonna 1994 lannoitus- ja kastelujärjestelmiä eräälle Sardiniassa sijaitsevalle kasvihuoneelle ja työ saatiin päätökseen vuoden 1995 alussa. Kaikki asennustyöt suoritti italialainen firma, joka tämän jälkeen lähetti tanskalaiselle yritykselle laskut, joihin sisältyi 19 prosentin arvonlisävero. Tanskalainen yritys lähetti laskut tämän jälkeen tavanomaisen käytännön mukaisesti Tanskan kuljetusyritysten liitolle (Foreningen af Danske Eksportvognmænd), joka tämän jälkeen italialaisen alv-neuvontapalveluja antavan firman Pichler & Co avulla huolehtii siitä, että tanskalaiselle yritykselle maksetaan sen alv-saatavat. Vaikka Italian tulliviranomaiset ovat antaneet hyväksyntänsä alv:n takaisinmaksulle ja Pichler & Co on myös pyrkinyt edesauttamaan asiaa, arvonlisäveroa ei ole vielä maksettu takaisin. Pitääkö paikkansa, että alv-saatavat on maksettava kuuden kuukauden kuluessa? Miten komissio aikoo toimia edellä mainitussa tapauksessa, jossa Italia ei ole maksanut takaisin arvonlisäveroa? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (10. marraskuuta 1999) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta (maan alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt) 6 päivänä joulukuuta 1979 annetun neuvoston kahdeksannen direktiivin 79/1072/ETY(1) 7 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on maksettava kyseisen maan alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavat alv-palautukset kuuden kuukauden kuluessa palautushakemuksen esittämisestä. Jos hakemus hylätään, toimivaltaisten hallintoyksiköiden on toimitettava perusteltu ilmoitus päätöksestään mainitussa määräajassa. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille verovelvollisille suoritettavan arvonlisäveron palautuksesta annettu kahdeksas direktiivi on asianmukaisesti saatettu osaksi Italian kansallista lainsäädäntöä. Komissiolle on kuitenkin ilmoitettu eräistä teknisistä ongelmista Italiaan sijoittautumattomien verovelvollisten maksaman alv:n palautusten määräaikojen noudattamisessa. Komissio on ottanut yhteyttä Italian viranomaisiin, jotta ongelmat saataisiin ratkaistua mahdollisimman pian. Komissio toteaa kuitenkin, että sen tietojen mukaan Italian viranomaiset ovat jo hyväksyneet kaikki ulkomaisten verovelvollisten tekemät palautusta koskevat pyynnöt vuodelta 1995. Komissio pyytääkin arvoisaa parlamentin jäsentä toimittamaan sille kaikki tarvittavat tiedot kyseisestä erityistapauksesta, jotta se voisi tarvittaessa puuttua asiaan tehokkaasti. (1) EYVL L 331, 27.12.1979.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-2658/99 esittäjä(t): Ian Hudghton (Verts/ALE) neuvostolle. Kalastusasiain neuvoston kokoukset.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0184 - 0184



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2658/99 esittäjä(t): Ian Hudghton (Verts/ALE) neuvostolle (22. joulukuuta 1999) Aihe: Kalastusasiain neuvoston kokoukset Voisiko neuvosto toimittaa tilastoja jäsenvaltioiden ministerien edustuksesta ja läsnäolosta kalastusasiain neuvostojen kokouksissa, erityisesti mitä tulee jäsenvaltiotasoa alempaan edustukseen? Kuinka yleinen on se käytäntö, että jäsenvaltion autonomisen alueen ministeri edustaa jäsenvaltioita neuvostossa omaten myös oikeuden puhua ja äänestää? Vastaus (14. helmikuuta 2000) Neuvosto ilmoittaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että se ei pidä tilastoja jäsenvaltioiden edustajista tai läsnäolijoista kalastusneuvoston istunnoissa. Jos vastuu on siirretty, kunkin jäsenvaltion on määriteltävä, kuka sitä edustaa ja miten kalastusneuvoston istunnoissa.