KIRJALLINEN KYSYMYS E-2211/99

esittäjä(t): Gérard Caudron (PSE) komissiolle

(29. marraskuuta 1999)

Aihe: Rajat ylittävistä maksuista perittävät kulut

Kysymyksen esittäjä halua toistaa Euroopan komissiolle huolensa siitä, että tietyt pankit perivät edelleen pöyristyttävän suuria kuluja euroina suoritetuista maksuista ilman asiaankuuluvaa avoimuutta.

Komissiolta tiedusteltiin jo aikaisemmin, mihin toimiin se aikoo ryhtyä asiassa (kysymys E-3825/98(1)).

Komissio vastasi, että pankit aikovat panna ongelmaa koskevan suosituksen 98/286/ETY(2) täytäntöön koko euroalueella. Mikä on tämänhetkinen tilanne? Ei ole varmaa, että pankit ovat lainkaan muuttaneet suhtautumistaan asiaan. Komissio on luultavasti samaa mieltä näistä epäilyistä. Juuri tämän vuoksi komissio toteutti joukon tutkimuksia useissa pankeissa Alankomaissa, Irlannissa ja Belgiassa. On syytä toivoa, että näiden tutkimusten tuloksista tiedotetaan Euroopan parlamentin jäsenille ja Euroopan unionin kansalaisille.

On ilmeistä, ettei pankkisektorilla, eikä myöskään jäsenvaltioilla, ole halua toimia tässä asiassa. Itse asiassa rajojen yli suoritettavista tilisiirroista annettu direktiivi 97/5/EY(3) olisi pitänyt saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä 14. elokuuta 1999 mennessä. Jos halutaan perehtyä asiaa koskeviin kansallisiin toimiin, jäsenvaltiot vastaavat, ettei niillä ole tietoja käytettävissään. Jäsenvaltioilla oli kuitenkin kaksi vuotta aikaa saattaa tämä direktiivi osaksi kansallista oikeusjärjestelmäänsä. Määräaika on mennyt umpeen, eli valtioita vastaan voidaan nostaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne.

Mitä komissio aikoo tehdä?

Komissiolla on kuuleman mukaan aikomus julkaista EMUn sisäistä maksujärjestelmää koskeva tiedonanto. Missä vaiheessa tämä asia tarkalleen ottaen on?

(1) EYVL C 348, 3.12.1999, s. 3.

(2) EYVL L 130, 1.5.1998, s. 22.

(3) EYVL L 43, 14.2.1997, s. 25.

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(17. tammikuuta 2000)

Komissio on tietoinen rajatylittäviin maksuihin liittyvistä ongelmista, sekä eurojen että kansallisten valuuttojen osalta.

Euromuuntamisen pankkimaksuista 23 päivänä huhtikuuta 1998 annetussa komission suosituksessa 98/286/E määritellään hyvä veloituskäytäntö, joka koskee pääasiassa kansallisten rahayksiköiden muuntamista euroiksi ja päinvastoin. Lähtevien ja saapuvien maksujen muuntaminen kansallisesta rahayksiköstä euroyksiköksi ja tilien muuntaminen omasta kansallisesta rahayksiköstä euroyksiköksi on kyseisen suosituksen 2 artiklan mukaan tehtävä maksuitta. Komissiolla ei ole tiedossaan, etteikö jälkimmäistä vaatimusta olisi noudatettu.

Suositus sisältää vaatimuksen maksujen täydestä avoimuudesta seteleiden ja metallirahojen vaihtamisessa euroalueella. Pankkien tulisi siirtymäkauden aikana soveltaa vain virallisia muuntokursseja ja ilmoittaa niihin liittyvät maksut erikseen. Pankit suorittavat muunnon veloituksetta vasta 1. tammikuuta 2002 alkaen ja tietyin ehdoin (vain omille asiakkailleen, yksityiskäyttöön vaihdettavat määrät, muunnot vain kansallisesta rahayksiköstä euroiksi jne.).

Yhteisön alueella toimivat pankit ovat antaneet siirtymäkauden alusta alkaen tietoja valuutanvaihdosta perimistään maksuista. Tämä uusi käytäntö on osoittanut maksujen olevan yllättävän suuria, mikä on ymmärrettävästi herättänyt voimakkaita tunteita suuren yleisön keskuudessa Euroopassa. Todellisuudessa maksuja sovellettiin jo ennen siirtymäkautta, mutta ne eivät olleet näkyvissä, koska ne

sisältyivät toimintoihin sovellettuihin vaihtokursseihin (pankin käyttämä osto- ja myyntikurssin erotus). Tämän käytännön takia on selvää, että monet pitivät valuutanvaihdon tai rajatylittävien maksujen kuluja alhaisimpina kuin ne itse asiassa ovatkaan.

Valuuttakurssiriski, jota ei enää ole euroalueeseen kuuluvien rahayksiköiden välillä, ei ollut koskaan pääperuste määritettäessä valuutanvaihdosta perittäviä maksuja. Käytettävissä olevien tietojen perusteella valuuttakurssiriskin osuus kokonaiskustannuksista oli noin 20 prosenttia. Kuluttajajärjestöjen hiljattain viidessä jäsenvaltiossa tekemä tutkimus(1) osoittaa, että seteleiden vaihtokustannukset ovat laskeneet noin 25 prosenttia, ja pankit näyttävät siirtäneen asiakkailleen valuuttakurssiriskin poistumisesta koituvan edun.

Helmikuussa 1999 aloitettiin kartellia koskeva tutkimus todisteiden löytämiseksi siitä, että pankit, pankkialan järjestöt ja yhdistykset ovat toimineet yhdessä euroalueen valuutanvaihtokulujen sopimiseksi siirtymäkauden aikana (1. tammikuuta 1999 31. joulukuuta 2001). Tutkimus keskittyy erityisesti euroalueen seteleiden ja metallirahojen valuutanvaihdon ja rajatylittävien maksujen hinnan sopimiseen. Komissio teki samanaikaisia tutkimuksia kahdeksassa pankissa neljässä maassa 16. ja 17. helmikuuta 1999. Lisätutkimuksia tehtiin kahdeksassa eri paikassa Belgiassa, Irlannissa ja Alankomaissa 20. lokakuuta 1999. Noin 250 euroalueen pankkia sai myös 20. lokakuuta 1999 kirjeen, jossa niitä pyydettiin toimittamaan tietoja valuutanvaihdon maksuista ennen euron käyttöönottoa ja sen jälkeen. Talous- ja raha-asioita käsittelevän valiokunnan istunnossa 19. lokakuuta 1999 kilpailuasioista vastaava komissaari sanoi määränneensä alaisiaan nopeuttamaan kartellia koskevaa tutkimusta. Komissio toteuttaa tutkimusta parhaillaan eikä voi tässä vaiheessa kommentoida asiaa enempää.

Erillisessä mutta samaan aiheeseen liittyvässä rajatylittävien tilisiirtojen asiassa komissio korostaa jatkuvasti tarvetta poistaa rajatylittävien ja kotimaan maksujen välinen ero. Rajatylittävien maksujen järjestelmän infrastruktuurissa on selviä heikkouksia, ja niiden korjaaminen vaatii rahoituslaitoksilta investointeja. Toisaalta kansallisten ja yhteisön viranomaisten täytyy poistaa sekä rakenteelliset että hallinnolliset esteet, jotka tarpeettomasti kuormittavat näitä maksuja käsitteleviä pankkeja.

Komission käsityksen mukaan tilanne on parantunut rajojen yli suoritettavista tilisiirroista 27. tammikuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/5/ETY(2) voimaantulon jälkeen. Tätä tukee myös se, että sisämarkkinoiden pääosastoon ja terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosastoon asennettuun neuvontapuhelimeen tulleet valitukset vähenivät huomattavasti sen jälkeen, kun määräaika direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä umpeutui.

Direktiivi on pantu täytäntöön 11 jäsenvaltiossa(3). Belgia, Kreikka, Italia ja Portugali eivät ole vielä saattaneet direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään, ja jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely on aloitettu kaikissa neljässä tapauksessa.

Komissio julkaisee vuoden 2000 alussa tiedonannon maksujärjestelmien tulevaisuudesta yhtenäismarkkinoilla. Tiedonanto toimii perustana kokonaisvaltaiselle ja tasapainoiselle politiikalle, jolla pyritään luomaan yhtenäinen maksualue. Tiedonannossa tutkitaan rajatylittävien tilisiirtojen nykyisiä esteitä ja ehdotetaan konkreettisia toimenpiteitä niiden poistamiseksi. Komissio yrittää erityisesti kannustaa yhteisön alueella toimivia pankkeja luomaan mahdollisimman pikaisesti entistä tehokkaammat yhteydet kansallisten vähittäismaksujärjestelmien välille.

(1) Euroopan kuluttajaliitto BEUC:n ja Test Achat -kuluttajajärjestön Belgiassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Portugalissa tekemä tutkimus.

(2) EYVL L 43, 14.2.1997.

(3) Direktiivin 97/5/EY täytäntöönpanevat kansalliset säädökset: Belgia: ; Tanska: 21.4.1999 säädetty laki n:o 237; Saksa: Überweisungsgesetz, Saksan virallinen lehti, osa I, sivu 1642; Espanja: laki n:o 9/1999, Espanjan virallinen lehti n:o 88, 13.4.1999, sivu 13653; Ranska: säästöjä ja taloudellista turvallisuutta koskevan 25. kesäkuuta 1999 säädetyn lain n:o 99-5322 78 artikla (Ranskan virallinen lehti, 29.6.1999, sivu 9507) ja pankkiasioita ja taloudellista sääntelyä käsittelevästä komiteasta 9. heinäkuuta 1999 annettu asetus n:o 99-09 (Ranskan virallinen lehti, 27.7.1999, sivut 11160 ja 11161, virallisen lehden oikaisu 21.8.1999, sivut 12559 ja 12560). Kreikka: ; Italia: ; Irlanti: säädös n:o 231 vuodelta 1999, European Communities (Cross Border Credit Transfers) Regulation; Luxemburg: 29.4.1999 säädetty laki n:o 4478, Luxemburgin virallinen lehti, 12.5.1999; Alankomaat: 12.11.1998 säädetty laki, Alankomaiden virallinen lehti, 686/1998; Itävalta: Bundesgesetz 123 (Überweisungsgesetz, Itävallan virallinen lehti, 22.7.1999, osa I, sivu 159); Portugali: ; Ruotsi: 12.5.1999 säädetty laki n:o 1999:268, Ruotsin virallinen lehti, 1.6.1999, Suomi: laki 821/1999 (virallinen lehti, 4.8.1999); Yhdistynyt kuningaskunta: 30. kesäkuuta 1999 annettu säädös n:o 1876 Cross Border Credit Transfers Regulation 1999, parlamentin käsittelyssä 1. heinäkuuta 1999.