KIRJALLINEN KYSYMYS E-1797/01

esittäjä(t): Phillip Whitehead (PSE) komissiolle

(19. kesäkuuta 2001)

Aihe: Turkistarhaus Euroopan unionissa

Voiko komissio ilmoittaa, kuinka paljon ja mitä kalaa eläimille syötetään turkistarhoissa kussakin jäsenvaltiossa ja onko kalan käyttö tämänhetkisten kalastussopimusten mukaista?

Valvooko komissio, mitä nyljetyille ruhoille eli turkistarhojen sivutuotteille tehdään, päätyvätkö ne ihmisten tai eläinten ravintoketjuun ja noudatetaanko tässä turvallisuusmääräyksiä?

Onko komissio tietoinen siitä, että Kreikka saa tukea turkisten tuotantoa varten? Voiko komissio selvittää lyhyesti turkistarhausalan toimintaa, kun otetaan huomioon eläimistä saatuja sivutuotteita koskeva EU:n politiikka?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(3. syyskuuta 2001)

Kysyjän pyytämiä tietoja turkiseläimien rehuksi käytettävistä kalalajeista ja -määristä ei ole komission käytössä. Pohjoismaiden kala-alalta saatujen tietojen mukaan vuonna 2000 käytettiin Itämerestä pyydettyä kalaa Suomessa noin 60 000 tonnia, Ruotsissa 10 000 tonnia ja Tanskassa 30 000 tonnia. Näihin lukuihin ei sisälly jalostustoimintaa, jossa Itämeren kalasta valmistetaan kalajauhoa, kalaöljyä tai muita tuotteita. Lukuihin eivät myöskään sisälly turkistarhaajat, jotka tuovat kalaa turkiseläinrehuksi Itämeren alueen ulkopuolelta.

Nyljetyt turkiseläinten ruhot katsotaan yleensä turkistuotannon sivutuotteeksi, joten niihin sovelletaan eläinjätteestä 27 päivänä marraskuuta 1990 annettua neuvoston direktiiviä N:o 90/667/ETY(1), jossa jäsenvaltioiden edellytetään varmistavan, että sivutuotteet hävitetään tai prosessoidaan turvallisella ja hallitulla tavalla. Periaatteessa tätä sovelletaan turkiseläinten sivutuotteisiin. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin tietyissä olosuhteissa ja eläinlääkärien valvonnassa antaa luvan käyttää turkiseläinten sivutuotteita samantyyppisten eläinten rehuntuotantoon, jos näiden eläinten liha ei päädy ihmisten ravintoketjuun.

Turkiseläinten sivutuotteiden käyttöä samantyyppisten eläinten rehuksi ei ole kielletty nykyisessä yhteisön lainsäädännössä, jossa kielletään prosessoitujen eläinperäisten proteiinien syöttäminen eläimille, joita pidetään, lihotetaan tai kasvatetaan elintarvikkeiden tuotantoa varten. Tarttuvia spongiformisia enkefalopatioita ja eläinperäisten proteiinien käyttöä ruokinnassa koskevista tietyistä suojatoimenpiteistä joulukuun 4 päivänä 2000 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2000/766/EY(2) velvoitetaan toimivaltaiset viranomaiset varmistamaan, että tällaista rehua valmistetaan ainoastaan kyseisille eläimille tarkoitettua rehua valmistavilla laitoksilla ja ettei tästä aiheudu vaaraa ihmisten tai eläinten terveydelle. Lisäksi tällainen rehu ei saa olla peräisin riskialttiiksi määritellystä aineksesta tai sisältää tällaista ainesta, joka on määritelty tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden ehkäisyä, valvontaa ja hävittämistä koskevista säännöistä 22 päivänä toukokuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 999/2001(3).

Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) varoista annettava maaseudun elinkeinotoiminnan monipuolistamiseen tarkoitettu yhteisrahoitus, joka on tältä osin rajattu turkiseläinten kasvatukselle myönnettävään investointitukeen, on mahdollista, jos asiaankuuluvat hygienia-, ympäristö- ja eläinsuojeluvaatimukset täyttyvät. Tukea myönnetään kuitenkin erittäin harvoin. Koska turkikset eivät kuulu liitteen I tuotteisiin, Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston rahoitusta ei voida myöntää turkistuotantoon.

(1) EYVL L 363, 27.12.1990.

(2) EYVL L 306, 7.12.2000, sellaisena kuin se on täytäntöönpantu 29 päivänä joulukuuta 2000 annetulla komission päätöksellä 2001/9/EY (EYVL L 2, 5.1.2001) ja viimeksi muutettu 29 päivänä kesäkuuta 2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1326/2001 (EYVL L 177, 30.6.2001).

(3) EYVL L 147, 31.5.2001.