FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/614

(2004/C 84 E/0689)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0528/04

esittäjä(t): Guido Sacconi (PSE), Vincenzo Lavarra (PSE) ja Pasqualina Napoletano (PSE) komissiolle

(24. helmikuuta 2004)

Aihe: Tiettyjen viinituotteiden kuvausta, nimitystä, tarjontamuotoa ja suojausta koskevan asetuksen (EY) N:o 753/2002 muuttaminen

Viinin hallintokomitea ilmaisi 10. helmikuuta 2004 kantansa tiettyjen viinituotteiden kuvausta, nimitystä, tarjontamuotoa ja suojausta koskevan asetuksen (EY) N:o 753/2002 (1) muuttamisesta.

Komitea ei antanut lausuntoa, koska se ei saanut aikaan määräenemmistöpäätöstä, joten asetuksen muuttaminen kuuluu yksinomaan komission toimivaltaan.

Asetuksen muuttaminen koskee viinipullojen etiketteihin sisällytettäviä merkintöjä. Tähän asti noudatettuja käytäntöjä, joiden mukaan Euroopan unionissa ilmoitetaan viinipullojen etiketeissä valmistus- ja vanhentamismenetelmä tai erityinen laatu, väri tai tuotantoalue, ei enää suojata mahdollisilta Euroopan unionin ulkopuolisten maiden tuottajien väärinkäytöksiltä.

Komissio on elintarviketurvallisuutta koskevan valkoisen kirjan hyväksymisestä lähtien korostanut kuluttajien oikeuksia kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi ja ylläpitämiseksi skandaalien ja epävarmuustekijöiden varjostamaan alaan.

Kuluttajilla on oikeus saada tietoa elintarvikkeiden laadusta ja niiden ainesosista, ja niitä koskevien tietojen on oltava tarkoituksenmukaisia ja selkeästi esitettyjä, jotta kuluttajat voivat tehdä niiden pohjalta harkittuja valintoja.

Eurooppalaisten kulutustottumukset ovat jo vuosien ajan painottuneet terveelliseen ruokaan, joka on tuotettu ympäristöystävällisillä menetelmillä. Tämän kehityssuunnan keskeisenä tekijänä on ollut tuotteiden laatu, jota komissio on omalta osaltaan aina edistänyt ja suojellut.

Miten komissio perustelee edellä mainitun asetuksen muuttamisen, ottaen huomioon 10. helmikuuta 2004 kokoontuneen viinin hallintokomitean äänestyksen lopputuloksen (47 ääntä puolesta ja 40 vastaan)?

Katsooko komissio, että edellä mainitun asetuksen muuttaminen on vastoin tähän mennessä vahvistettuja, laatua, tyypillisten tuotteiden suojaamista ja avoimuutta koskevia normeja?

Onko komissio asetuksen muuttamista koskevaa ehdotusta laatiessaan ottanut huomioon Euroopan unionin hallitsevan aseman maailman viinimarkkinoilla (45 prosenttia viinin viljelyaloista, 65 prosenttia tuotannosta, 57 prosenttia kulutuksesta ja 70 prosenttia viennistä)?

Franz Fischienti komission puolesta antama vastaus

(30. maaliskuuta 2004)

Perinteiset merkinnät ovat ilmaisuja, joilla on perinteisesti kuvattu maantieteellisellä merkinnällä varustettuja pöytäviinejä ja tma-laatuviinejä ja jotka viittaavat esimerkiksi viinin tuotanto-, valmistus- tai vanhentamismenetelmään taikka viinin laatuun tai väriin.

Lainsäädännössä säädettiin kahdenlaisista perinteisistä merkinnöistä, joista toisia saivat käyttää myös kolmannet maat tietyin edellytyksin (”klassic”, ”château”, ”classico”, ”reserva” jne.) ja joista toiset oli varattu yksinomaan maantieteellisellä merkinnällä varustetuille yhteisön viineille ja joiden avulla voitiin tunnistaa, että viini on peräisin kyseiseltä yhteisön alueelta tai tähän alueeseen kuuluvalta alueelta (”vin jaune”, ”amarone”, ”amontillado”, ”ruby” jne.).

Kolmannet maat valittivat tästä toisesta perinteisten merkintöjen luokasta sillä perusteella, että yhteisö oli luonut uuden teollisoikeuden maantieteellisten merkintöjen rinnalle ja että kolmansien maiden viineissä ei voitu käyttää kyseisiä merkintöjä (esimerkiksi ”fino”, ”claret”, ”vintage” jne.) yhteisön markkinoilla, vaikka jotkut ilmaisuista olivat olleet muualla maailmassa käytössä jo pitkään.

Uusien sääntöjen mukaan kolmannet maat saavat yhden perinteisten merkintöjen luettelon puitteissa käyttää kyseisiä merkintöjä yhteisön markkinoilla sillä ehdolla, että ne täyttävät tietyt säännöt, jotka vastaavat voimassa olevia yhteisön viineihin sovellettavia sääntöjä.

Voidakseen käyttää kyseisiä perinteisiä merkintöjä yhteisön markkinoilla kolmansien maiden on esitettävä komissiolle hyväksyttäväksi asiakirja-aineisto, jolla todistetaan, että muun muassa seuraavat edellytykset täyttyvät:

— kyseisen perinteisen merkinnän käyttöä säädellään kolmansissa maissa erityisin säännöin

— suojeltava ilmaus on erottuva ja/tai maineeltaan kyseisessä maassa tunnettu

— ilmaus on ollut käytössä vähintään kymmenen vuoden ajan kyseisessä kolmannessa maassa

— ilmaisuun liittyvät kolmannen maan säännöt eivät harhauta kuluttajaa kyseisen merkinnän suhteen.

Asian käsittelyyn sovelletaan hallintokomiteamenettelyä, jonka aikana komissio ja myös komiteaan kuuluvat jäsenvaltioiden edustajat tarkastelevat asian kaikkia näkökohtia. Ehdotuksesta toimenpiteiksi äänestetään kyseisessä hallintokomiteassa ennen kuin komissio sen hyväksyy.

Komissio ilmoittaa kyseisistä toimenpiteistä neuvostolle ainoastaan, jos lausunto on kielteinen, ei siis silloin, jos lausuntoa ei anneta. Neuvosto voi tällöin tehdä eriävän päätöksen.

Vain kyseisen maan kielellä esitetyt ilmaisut voidaan sallia (esimerkiksi ”ruby” Australiassa, sillä englanti on Australian virallinen kieli). Jos kolmas maa haluaa käyttää ilmaisua jollain muulla kielellä kuin sen virallisella kielellä (esim. ”vintage”, englanninkielinen ilmaisu Brasiliassa, jonka virallinen kieli on portugali, tai ”brunello”, italiankielinen ilmaisu Yhdysvalloissa, jonka virallinen kieli on englanti), toisen kielen käytöstä on oltava säädetty kyseisen kolmannen maan lainsäädännössä ja kyseistä kieltä on oltava käytetty asianomaisessa perinteisessä merkinnässä vähintään 25 vuoden ajan (esimerkiksi Brasilia ja Yhdysvallat eivät mainituissa tapauksissa täytä näitä edellytyksiä).

Samat vaatimukset sekä komission ja jäsenvaltioiden ratkaiseva rooli käsiteltäessä kolmansien maiden hakemuksia ovat takeita siitä, ettei virheellisiä merkintöjä tai väärinkäytöksiä esiinny.

(1) EYVL L 118, 4.5.2002, s. 1.