KIRJALLINEN KYSYMYS E-2768/01 esittäjä(t): Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) komissiolle. Ydinjätteen loppuvarastointi.



Virallinen lehti nro 160 E , 04/07/2002 s. 0039 - 0040



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2768/01 esittäjä(t): Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) komissiolle (9. lokakuuta 2001) Aihe: Ydinjätteen loppuvarastointi Miten keskustelu useiden jäsenvaltioiden käyttämästä yhteisestä ydinjätteen sijoituspaikasta edistyy? USA:ssa on tavallista, että osavaltioryhmittymillä on yhteinen radioaktiivisen jätteen sijoituspaikka, ja ne jakavat tämän jätteen varastoinnista aiheutuvat kustannukset. EU:n jäsenvaltioissa näin ei kuitenkaan tehdä. Ainoa poikkeus on, että Belgia ja Luxemburg ovat tehneet keskenään sopimuksen, jonka mukaan ensiksi mainittu huolehtii jälkimmäisen ydinjätteen loppuvarastoinnista. Ydinjätteen loppusijoituksen keskittäminen joihinkin harvoihin maihin tulisi kieltämättä halvemmaksi kuin se, että jokainen maa huolehtii itse oman jätteensä varastoinnista. Mikään EU:n jäsenvaltioista ei nykyisin voi täyttää varastointilaitoksiaan omalla jätteellään. Siitä, onko ydinjätteen tuonti ja vienti kansallisten lakien vastaista, ollaan montaa eri mieltä. Ranska, Ruotsi, Iso-Britannia ja Suomi ovat säätäneet lakeja, joilla rajoitetaan ydinjätteen ja radioaktiivisten aineiden tuontia ja vientiä. Kysymys on kuitenkin siitä, että juridisesti EU:n sisämarkkinoilla vallitsee henkilöiden, palvelujen ja tavaroiden vapaa liikkuvuus. Jos ydinjätettä voidaan ostaa ja myydä, siihen sovelletaan sisämarkkinoita koskevia säännöksiä, jotka samalla ovat EU:n säännöksiä. Tähän mennessä asiaa ei kuitenkaan ole tutkittu. Koska ydinjätteen varastointi on yksittäisten hallituksien vastuulla, komission ei ole mahdollista määrätä jotakin maata ottamaan vastaan jätettä. Katsooko komissio, että kysymys siitä, koskeeko vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla myös ydinjätettä, on edelleen avoin? Voisiko komissio puuttua asiaan, vaikka se onkin poliittisesti arkaluontoinen? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (29. tammikuuta 2002) Radioaktiiviset jätteet on luokiteltu niiden aktiivisuuden ja pitkäikäisyyden mukaan. Matala-aktiivisten ja lyhytikäisten jätteiden joita on suurin osa jätteistä yhteisvarastointi useiden jäsenvaltioiden kesken ei vaikuta hyödylliseltä, koska tällaisia varastoja on joka maassa ja yhteisvarastointi edellyttäisi ydinjätekuljetusten merkittävää kasvua. Korkea-aktiivisten jätteiden varastointi saattaisi puolestaan osoittautua hyödylliseksi. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan ole asiassa yksimielisiä. Radioaktiivisen jätteen kuljettamista säädellään sisämarkkinasäännöillä sekä Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden välillä sekä yhteisöön ja yhteisöstä pois tapahtuvien radioaktiivisen jätteen siirtojen valvonnasta ja tarkkailusta 3. helmikuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/3/Euratom(1). Alalla sovelletaan myös Kansainvälisen atomienergiajärjestön puitteissa määriteltyjä radioaktiivisten aineiden kuljetuksia koskevia turvallisuusnormeja, jotka on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Radioaktiivisten jätteiden kuljetusta säädellään myös käytetyn polttoaineen ja radioaktiivisten jätteiden huoltoa koskevassa yleissopimuksessa. Yhteisö ja jäsenvaltiot ratifioivat parhaillaan liittymistään mainittuun yleissopimukseen. Komissio on aina kehottanut jäsenvaltioita yhteisvastuuseen radioaktiivisen jätteen pitkäaikaisvarastoinnissa ja pyrkinyt siihen, että yhteisö pystyisi ratkaisemaan siihen liittyvät ongelmat itse (katso komission neljäs kertomus ydinjätehuollon nykytilasta ja tulevaisuudennäkymistä Euroopan unionissa(2)). Runsaasti radioaktiivista ydinjätettä tuottavien jäsenvaltioiden tulisi varastoida jätteet omalle alueelleen. Jäsenvaltiot voivat myös omasta aloitteestaan edistää alueellista yhteistyötä alalla. Yhteisö ei kuitenkaan voi pakottaa jäsenvaltiota vastaanottamaan toisessa jäsenvaltiossa tuotettua ydinjätettä. (1) EYVL L 35, 12.2.1992. (2) KOM(98) 799 lopullinen.