KIRJALLINEN KYSYMYS P-0349/03

esittäjä(t): Herman Vermeer (ELDR) komissiolle

(6. helmikuuta 2003)

Aihe: Tuottajajärjestöjen tavoitteisiin kuuluva kestävän kehityksen politiikka ristiriidassa kilpailusääntöjen kanssa

Alankomaiden kilpailuviranomaiset ovat määränneet sakkoja (asia 2269) katkaravun pyyntiä Alankomaissa harjoittaville tuottajajärjestöille, jotka ovat tehneet keskinäisiä, kolmenvälisiä yhteistyösopimuksia saksalaisten ja tanskalaisten tuottajajärjestöjen kanssa ja saaneet vuonna 2002 avustuksia komissiolta. Saksalaiset ja tanskalaiset tuottajajärjestöt eivät saaneet sakkoja omissa valtioissaan. Tämä on aiheena kirjalliseen kysymykseeni.

Onko eurooppalaisten tuottajajärjestöjen tehtävät määritelty tarpeeksi selkeästi kilpailukieltojen suhteen? Eikö juuri Euroopan yhteisö velvoita tuottajajärjestöjä järjestelemään markkinoita sovittamalla kysyntää ja tarjontaa paremmin yhteen? Tavoitteena on, että tuottajajärjestöt edistävät kalatuotteiden laadun ja määrän arvostusta. Sopiiko tämä yhteen kilpailusääntöjen kanssa? Jos kestävä kehitys ja kilpailu ovat ristiriidassa, kumpi on etusijalla?

Mitä komissio voi tehdä ja mitä se aikoo tehdä taatakseen yhtäläisen asioiden käsittelyn kaikissa jäsenvaltioissa? Mitä komissio aikoo tehdä, jotta tuottajajärjestöt saisivat pian selville, mitä sääntöjä niiden tulee noudattaa?

Mario Montin komission puolesta antama vastaus

(17. maaliskuuta 2003)

Alankomaiden kilpailuviranomainen (NMa) määräsi 14. tammikuuta 2003 kaikkiaan 13,781 miljoonan euron sakot kahdeksalle katkarapujen tukkukauppiaalle ja yhdelle tanskalaiselle, kolmelle saksalaiselle ja neljälle alankomaalaiselle katkaravun pyyntiä harjoittavien tuottajien järjestölle, koska ne olivat rikkoneet kartellit kieltäviä yhteisön ja Alankomaiden sääntöjä. NMa on ennen kaikkea todennut, että tuottajajärjestöt ja tukkukauppiaat ovat tehneet keskenään sopimuksia, jotka rajoittavat Pohjanmeren katkarapusaaliiden kokoa ja koskevat vähimmäishintoja, ja että näitä sopimuksia oli myös sovellettu tammikuusta 1998 helmikuuhun 2000.

Kilpailulainsäädännön soveltamisesta eurooppalaisiin tuottajajärjestöihin ja kyseisten järjestöjen tehtävistä komissio on sitä mieltä, että Euroopan tuottajajärjestöjen toimintaperiaatteet kilpailun suhteen on määritelty riittävän selvästi. Kilpailusääntöjen soveltamisen ja yhteisön maatalous- ja kalastuspolitiikkojen mukaisesti määriteltyjen yhteisten markkinajärjestelyjen välinen suhde määritellään neuvoston asetuksessa N:o 26(1) ja asiaa koskevassa oikeuskäytännössä. Tuottajajärjestöt ovat kalataloustuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn selkäranka. Niiden tehtäviin kuuluvat markkinoiden sääntelyyn liittyvät toimenpiteet. Tätä tehtävää hoitaessaan niiden on pyrittävä yhteisen markkinajärjestelyn mukaisiin tavoitteisiin ja noudatettava niiden menettelyjä. Jos tuottajajärjestöjen toimenpiteet pysyvät näissä rajoissa, ne eivät ole kilpailusäännösten vastaisia.

Mahdollisesta ristiriidasta kestävän kehityksen politiikan kanssa komissio viittaa kalatalouden ja vesiviljelyn yhteisten markkinajärjestelyjen uudistukseen, joka toteutettiin 17 päivänä joulukuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 104/2000(2). Sen päätavoitteena on varmistaa, että kalataloustuotteiden tuotannossa ja markkinoinnissa otetaan huomioon tarve tukea kestävän kehityksen periaatteiden mukaista kalastusta. Siksi se on suunniteltu käsittämään toimenpiteitä, joilla varmistetaan tarjonnan ja kysynnän keskinäisen vastaavuuden parantaminen. Tuottajajärjestöt voivat suunnitella tuotantonsa ja sen mukauttamisen kysyntää vastaavaksi panemalla täytäntöön pyyntisuunnitelmia ja ne voivat myös toteuttaa hintoja vakauttavia toimenpiteitä. Tämä vastaa yhteisen kalastuspolitiikan mukaista kestävän kehityksen edistämistavoitetta, jota on selvästi vahvistettu neuvoston joulukuussa 2002 hyväksymissä uusimmissa yhteisen kalastuspolitiikan uudistamista koskevissa päätöksissä. Kuten edellä esitetystä käy ilmi, kestävää kehitystä koskevien vaatimusten ja kilpailusäännösten välillä ei ole ristiriitaa, jos tuottajajärjestöt noudattavat toiminnassaan yhteisessä kalastuspolitiikassa määriteltyjen laillisten tehtäviensä mukaisia rajoja. Toisaalta kestävää kehitystä koskevia näkökohtia ei voida käyttää perusteena sellaisten käytänteiden noudattamiselle, joita esimerkiksi tuottajajärjestöjen ja tukkumyyjien väliset sopimukset vähimmäishinnoista ja saaliiden kokorajoituksista ovat. Tällaiset toimet eivät kuulu asiaa koskevissa säännöksissä määriteltyihin tuottajajärjestöjen laillisiin tehtäviin, vaan ovat eurooppalaisten kilpailusääntöjen vastaisia.

Näistä syistä komissio ei myöntänyt vuonna 2002 kyseisten kolmen jäsenvaltion tuottajajärjestöjen kolmenkeskistä yhteistyötä edistäviä avustuksia. Mainittu yhteistyö on kuulunut aikaisempaan hankkeeseen. Komissio on hyväksynyt tuottajajärjestöjen yhteistyön rahoittamista koskevan hakemuksen vuonna 1999 osana Pesca-ohjelmaa. Tästä avustuksesta on maksettu vasta ennakkomaksu samalla, kun rahoitustuen vastaanottaja allekirjoitti sitoumuksensa. Sen jälkeen komissio on ilmoittanut avustuksen hakijoille, ettei se voi antaa hankkeelle lopullista hyväksyntää ennen kuin se on varma, että varoja on käytetty vain työohjelman tavoitteiden edistämiseen eikä niillä ole rahoitettu kilpailusääntöjen vastaisia toimia.

Yhtäläisistä käytänteistä kaikissa jäsenvaltioissa komissio haluaa korostaa, että se pitää myönteisenä NMa:n tutkimuksia ja sitä, että se tuomitsee EU:n kilpailusääntöjen rikkomisen. Tämä vastaa täysin eurooppalaisen kilpailulainsäädännön täytäntöönpanon hajauttamista ja nykyaikaistamista koskevaa komission politiikkaa. Parlamentin jäsen tietänee, että näillä periaatteilla on ollut perustavanlaatuinen merkitys valmisteltaessa jokin aika sitten hyväksyttyä yhteisön kilpailusääntöjen uudistusta(3). Määrättyjen sakkojen osalta on syytä huomauttaa, että NMa on antanut sakkoja kaikille yhtiöille ja tuottajajärjestöille, jotka ovat osallistuneet edellä kuvattujen käytänteiden mukaiseen toimintaan. Sakot on suhteutettu vaikutuksiin, joita kunkin toimijan osallisuus kielletyissä sopimuksissa tai toiminta Alankomaiden markkinoilla on aiheuttanut. Koska NMa on jo tehnyt oman päätöksensä ja ottaen huomioon muut täytäntöönpanoon liittyvät tavoitteensa komissio ei aio aloittaa uutta tätä aihetta koskevaa menettelyä. Tanskan ja Saksan kilpailuviranomaisilla on myös valtuudet soveltaa 81 ja 82 artiklaa omilla alueillaan. Kukin julkinen viranomainen päättää kuitenkin itse omien täytäntöönpanotavoitteidensa tärkeysjärjestyksestä.

(1) Tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan 4 päivänä huhtikuuta 1962 annettu neuvoston asetus N:o 26, EYVL 30, 20.4.1962.

(2) EYVL L 17, 21.1.2000.

(3) Neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta, EYVL L 1, 4.1.2003.