KIRJALLINEN KYSYMYS E-2429/02 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle. Ristiriita ei-toivotun sähköisen mainospostin sallimisen ja uudessa direktiivissä säädetyn kieltojärjestelmän välillä.



Virallinen lehti nro 052 E , 06/03/2003 s. 0166 - 0167



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2429/02 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle (26. elokuuta 2002) Aihe: Ristiriita ei-toivotun sähköisen mainospostin sallimisen ja uudessa direktiivissä säädetyn kieltojärjestelmän välillä 1. Onko komissio tietoinen, että Amsterdamin ylemmän asteen tuomioistuin päätti 18. heinäkuuta 2002 asiassa Internet-palvelujen tuottaja XS4ALL ja Ab Fab Interactive Media Group, että ei-toivotun sähköisen mainospostin massoittainen lähettäminen (roskaposti, nk. spam) on sallittua? 2. Miten tämä oikeuden päätös voidaan suhteuttaa Euroopan parlamentin 29.30. toukokuuta 2002 toisessa ja viimeisessä käsittelyssä olleeseen yhteiseen kantaan direktiivin antamiseksi henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla? Tässä lainsäädäntöpäätöslauselmassa puolletaan neuvoston kantaa, jonka lähtökohtana on kieltojärjestelmä, jossa vastaanottajien on annettava ennalta suostumus ei-toivotun kaupallisen viestinnän vastaanottamiseen sähköpostilla, faksilla tai sallittujen soittojärjestelmien kautta. 3. Tarkoittaako tämän direktiivin hyväksyminen, että sellainen oikeuden päätös, joka koskee kysymyksessä 1 tarkoitettua alaa, ei enää ole säännönmukainen sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat kahden vuoden sisällä täyttäneet direktiivistä johtuvat velvoitteensa? 4. Jos näin on, voidaanko sitten edistää sitä, että tuomarit tietäisivät direktiivin sisällön ja soveltaisivat jo ennakolta siinä tarkoitettua kieltojärjestelmää? 5. Jos näin ei ole, mitä muita vaihtoehtoja on soveltaa kieltojärjestelmää jo ennalta, kun otetaan huomioon, että tämän järjestelmän mukaan on mahdollista lähettää ei-toivottua mainospostia siihen asti, kunnes vastaanottaja ilmoittaa määrätyllä tavalla, että ei enää halua sitä? Mihin lisätoimiin on ryhdyttävä tämän käytännön lopettamiseksi? Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (11. lokakuuta 2002) 1. Komissio on tietoinen Amsterdamin muutoksenhakutuomioistuimen 18. heinäkuuta 2002 antamasta tuomiosta, joka koskee suurina määrinä lähetettävää ei-toivottua kaupallista sähköpostia. 2. Tuomio osoittaa, että henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12. heinäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY(1) on todellakin tarpeen. Se osoittaa, että ilman kyseistä direktiiviä monissa jäsenvaltioissa ei olisi mitään pätevää oikeusperustaa, joka antaa Internet-palvelujen tarjoajille mahdollisuuden auttaa asiakkaitaan toteuttamaan toimenpiteitä ei-toivotun kaupallisen sähköpostin torjumiseksi, vaikka se olisi hyvinkin häiritsevää. Tämän ongelman ratkaiseminen oli yksi peruste komission ehdotukselle, jolla luodaan yhtenäinen menettely yhteisön tasolla tilaajan suostumukseen perustuvalle ei-toivotun kaupallisen sähköpostin lähettämiselle. 3. Kaikissa jäsenvaltioissa on oltava 31. lokakuuta 2003 alkaen selkeä oikeusperusta, jolla kielletään ei-toivottujen suoramarkkinointitarkoituksiin käytettävien sähköpostien lähettäminen tilaajille, jotka ovat luonnollisia henkilöitä, ellei vastaanottajilta ole saatu siihen suostumusta. 4. Se, voivatko tuomioistuimet ottaa huomioon ja missä määrin kansalliseen lainsäädäntöön tehtävät muutokset jo etukäteen, riippuu kansallisesta oikeusjärjestelmästä. 5. Jäsenvaltiot voivat panna täytäntöön järjestelmän ilman vastaanottajan suostumusta lähetetyn ei-toivotun kaupallisen sähköpostin kieltämiseksi jo ennen kuin direktiivin 2002/58/EY asiaa koskeva säännös tulee voimaan, ja monet jäsenvaltiot ovatkin jo toimineet näin. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin myös odottaa uuden direktiivin täytäntöönpanopäivään eli noudattaa lähestymistapaa, jonka mukaan tilaajan on kiellettävä kyseisen sähköpostin lähettäminen. Jäsenvaltioiden ei myöskään tarvitse soveltaa suostumukseen perustuvaa lähestymistapaa tilaajiin, jotka ovat oikeushenkilöitä. Tällaisten tilaajien tapauksessa voidaan pitää voimassa tai ottaa käyttöön kieltoon perustuva järjestelmä (direktiivin 2002/58/EY 13 artiklan 5 kohta). (1) EYVL L 201, 31.7.2002.