KIRJALLINEN KYSYMYS P-4049/00

esittäjä(t): Giorgio Celli (Verts/ALE) komissiolle

(20. joulukuuta 2000)

Aihe: Luvattomien rakennusten laillistaminen ja alueellinen operatiivinen ohjelma 20002006 Sisiliassa

Sisilian aluehallitus antoi marraskuussa lakiesityksen, johon sisältyi mm. rannikolle pystytettyjen luvattomien rakennusten laillistaminen. Niiden määräksi arvioidaan 170 000. Lakiesitys merkitsee poikkeamista ainoasta voimassaolevasta Sisilian rannikoita suojelevasta laista, jossa määrätään rakennuskielto 150 metrin etäisyydelle meren rannasta (12. kesäkuuta 1976 annettu Sisilian alueellinen laki n:o 78).

Lakiesityksessä vaaditaan, että laittomasti rakennetuilla alueilla toimitetaan maanmittaus ja kunta laatii niitä varten kaavoitusta ja ympäristön parantamista koskevat suunnitelmat. Lakiesityksessä kunnille sälytetään myös maanmittauksesta ja siihen liittyvistä toimista aiheutuvat kustannukset, mutta varsinaisista määristä ei anneta yksityiskohtaista tietoa.

Koska ei ole selkeää tietoa, kuinka paljon varoja alueiden laillistamiseen on varattu, voidaan olettaa, että Sisilian alue aikoo yrittää käyttää siihen rakennerahastojen ohjelmakauden 20002006 varoja. Siihen voitaisiin käyttää alueellisen operatiivisen ohjelman määrärahoja, joihin kunnat voivat turvautua, mikäli niillä on näistä määrärahoista rahoitettavia hankkeita. Rakennerahastoja voitaisiin käyttää mm. paikallisviranomaisten eri hankkeisiin palkkaamien työntekijöiden palkkojen maksuun, mikä osaltaan ruokkisi laajaa hyvä veli -verkostoa. Tällaisen riskin edessä työnantajien (Confindustria) ja ympäristön ja kulttuuriperinnön suojelusta huolehtivien piirien edustajat (Italia Nostra) ovat vedonneet laillistamispäätöksen kumoamiseksi.

Päätöksellä voi olla vaikutuksia myös Natura 2000 -verkostoon otetuille rannikkoalueille, joille on rakennettu laittomasti. Sen avulla asuinalueet saatettaisiin laillistaa ja välttää näin tarkastukset ja ympäristövaikutusten arviointi.

Tietääkö komissio tästä Sisilian aluehallituksen aloitteesta?

Voiko komissio valvoa, että parhaillaan arvioitavassa suunnitelmassa suljetaan pois mahdollisuus käyttää rakennerahastojen tukia luvattomien rakennusten laillistamiseen?

Voiko komissio valvoa myös sitä, että mahdollisessa luvattomien rakennusten laillistamisessa ei kierretä yhteisön lainsäädäntöä ympäristövaikutusten arvioimisesta?

Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä suojellakseen Natura 2000 -verkoston alueita, joille on rakennettu asuinrakennuksia ilman lupaa?

Margot Wallströmin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin P-4045/00 ja P-4049/00

(20. helmikuuta 2001)

Komissio ei ole tietoinen parlamentin jäsenen mainitsemasta lakialoitteesta. Komissio huolehtii kuitenkin siitä, että sen yhteisrahoittamien hankkeiden toteuttamisessa noudatetaan rakennerahastoihin sovellettavia sääntöjä(1) ja että toteutettavat toimet ovat yhdenmukaisia ohjelman tavoitteiden ja yhteisön poliitikkojen kanssa, ympäristöpolitiikka mukaan luettuna.

Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27. kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY(2), sellaisena kuin se on muutettuna 3. maaliskuuta 1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY(3), 2 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen luvan myöntämistä hankkeet, joilla etenkin laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, alistetaan lupamenettelyyn ja että niiden vaikutukset arvioidaan. Direktiivin soveltamisalaan kuuluvat hankeluokat määritellään 4 artiklassa ja niitä koskeva luettelot sisältyvät liitteisiin I ja II.

Muutettu direktiivi 85/337/ETY koskee hankkeita. Sen tarkoituksena on pikemminkin estää pilaantuminen ja haitat jo ennen niiden syntymistä kuin yrittää korjata vaikutuksia jälkikäteen. Direktiivin periaatteena on, että yksityisille ja julkisille hankkeille, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, myönnetään lupa vasta sen jälkeen, kun niiden ympäristövaikutuksen on arvioitu. Parlamentin jäsenen mainitsemat työt on puolestaan jo toteutettu, eivätkä ne näin ollen ole enää hankkeita. Tässä nimenomaisessa tapauksessa ympäristövaikutusten arviointi (YVA) ei ole perusteltua YVA-direktiivin perusteella, sillä siinä arvioidaan ainoastaan ympäristövaikutukset, mutta se ei kuitenkaan vaikuttaisi mitenkään luvan myöntämiseen. Näin ollen muutetussa direktiivissä 85/337/ETY ei ole mitään säännöksiä, joiden perusteella voitaisiin perustella YVA-menettelyn käyttämistä tässä kyseisessä tapauksessa.

Lisäksi on syytä korostaa, että mainittua direktiiviä sovelletaan sen liitteissä I ja II mainittuihin hankkeisiin. Parlamentin jäsenen toimittamien tietojen perusteella ei ole mahdollista määritellä, kuuluuko kysymyksessä mainittu tapaus jompaankumpaan direktiivin liitteissä I ja II mainittuun luokkaan.

Jos kysymyksessä mainittu tapaus on luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21. toukokuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/43/ETY(4) tarkoitettu yhteisön tärkeänä pitämä luontotyyppi tai luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2. huhtikuuta 1979 annetussa direktiivissä 79/409/ETY(5) tarkoitettu erityinen suojelualue, siihen voidaan soveltaa direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan säännöksiä.

Direktiivissä 92/43/ETY määriteltyjen yhteisön tärkeänä pitämien luontotyyppien osalta jäsenvaltioilla on velvollisuus varmistaa, että direktiivin tavoitetta ei vaaranneta. Vaikka yhteisön luetteloa ei olisi olemassa, jäsenvaltioiden viranomaisia kehotetaan pidättymään kaikista toimista, jotka saattavat aiheuttaa kansallisessa luettelossa olevien alueiden huonontumista.

Erityisten suojelualueiden osalta jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet erityisillä suojelualueilla elinympäristöjen pilaantumisen tai huonontumisen sekä lintuihin vaikuttavien häiriöiden estämiseksi, jos häiriöt vaikuttaisivat merkittävästi direktiivin tavoitteisiin. Lisäksi kaikki suunnitelmat tai hankkeet, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia alueella joko yksinään tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on alistettava asianmukaiseen arviointiin, jossa tutkitaan niiden vaikutukset kyseisellä alueella.

Kysymyksessä annettujen tietojen perusteella ei ole mahdollista määritellä, kuinka moni mainituista asioista koskee ympäristön tärkeinä pitämiä luontotyyppejä tai YVA-menettelyä. Annettujen tietojen perusteella ei ole myöskään mahdollista arvioida, voidaanko ja missä määrin kysymyksessä mainittua laillistamista pitää toimenpiteenä, joka saattaa huonontaa luontotyyppejä ja eri lajien elinympäristöjä tai häiritä lajeja, joille mainitut alueet on määritelty.

Koska valitukselle ei ole esitetty riittäviä perusteluja, ei voida todentaa, että kyseisessä tapauksessa olisi kysymys yhteisön lainsäädännön rikkomisesta. Kysymyksessä mainittu alueellinen laki on vielä toistaiseksi aloite eikä voi näin ollen rikkoa yhteisön lainsäädäntöä.

(1) EYVL L 161, 26.6.1999.

(2) EYVL L 175, 5.7.1985.

(3) EYVL L 73, 14.3.1997.

(4) EYVL L 206, 22.7.1992.

(5) EYVL L 103, 25.4.1979.