FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 70/225

(2004/C 70 E/243)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3158/03

esittäjä(t): Antonio Mussa (UEN) komissiolle

(24. lokakuuta 2003)

Aihe: Tutkintotodistusten tunnustaminen

Tutkintotodistusten tunnustaminen Euroopan unionin jäsenvaltioissa on tärkeä aihe, joka koskettaa suoraan kansalaisia ja rajoittaa heidän oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja asettautumiseen muihin jäsenvaltioihin työn takia.

Koska yksi Euroopan yhdentymisen mukanaan tuomista eduista on juuri nimenomaan kansalaisten vapaa liikkuvuus ja koska opiskelijoiden ja työntekijöiden liikkuvuus on yhä yleisempää, yhteisö on vahvistanut tutkintotodistusten tunnustamista koskevia normeja.

Todellisuudessa tutkintotodistuksia ei kuitenkaan tunnusteta automaattisesti, ja niiden ehtojen, jotka tutkinnon haltijan on täytettävä saadakseen tutkinnolleen tunnustuksen, määrittely kuuluu yksinomaan jäsenvaltioiden toimivaltaan.

Liian monissa tapauksissa käy niin, että jonkin tutkintotodistuksen tunnustaminen on käytännössä lähes mahdotonta, sillä jäsenvaltioiden asettamat ehdot ovat varsin tiukkoja, ja niihin liittyvät hallinnolliset menettelyt ovat ylenmääräisen pitkiä ja monimutkaisia.

Aikooko komissio tehdä aloitteita nykyisin voimassa olevien, tutkintotodistusten tunnustamista koskevien menettelyjen yhdenmukaistamiseksi ja yksinkertaistamiseksi, jotta tutkintotodistukset tunnustettaisiin automaattisesti yhteisten vähimmäisvaatimusten pohjalta ja jotta tunnustamismenettelyjen kestolle määrättäisiin jokin raja?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(10. joulukuuta 2003)

Euroopan unionissa on määritelty täsmälliset oikeudelliset puitteet säänneltyjen ammattien ammattipätevyyksien tunnustamiseksi. On tärkeä tehdä ero tämän ammattipätevyyden tunnustamisen ja akateemisten tutkintojen tunnustamisen välillä samoin kuin ammattipätevyyden tunnustamisen ja tutkintojen vertailtavuuden työmarkkinoilla varmistavien mekanismien välillä.

Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteelle rakentuvaa ammattipätevyyden yhteistä tunnustamisjärjestelmää voidaan soveltaa kaikkiin sellaisiin säänneltyihin ammatteihin, joita ei koske erityinen automaattinen tunnustamisjärjestely. Viimeksi mainittua sovelletaan eräisiin käsityöläisammatteihin sekä teollisuuden ja kaupan ammatteihin samoin kuin lääkärin, sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, kätilön, farmasian alan ja arkkitehdin ammattiin. Vastavuoroinen tunnustaminen perustuu siihen, että kukin jäsenvaltio on hyväksynyt toisten jäsenvaltioiden myöntämät saman ammatin harjoittamiseen oikeuttavat pätevyydet. Pätevyyden vahvistamiseksi maahan saapujalta voidaan tarvittaessa edellyttää korvaavia toimenpiteitä (kokeen suorittamista tai harjoittelua). Niiden tarkoituksena on tasoittaa maahan saapujan ja vastaanottavassa jäsenvaltiossa kyseiseen ammattiin edellytetyn koulutuksen usein olennaisia eroja.

Komissio esitti maaliskuussa 2002 ehdotuksen ammattipätevyyden tunnustamista koskevaksi direktiiviksi (1), jolla koonnetaan, yksinkertaistetaan ja selkeytetään asiaa koskeva yhteisö lainsäädäntö. Siihen sisältyy myös uusia osa-alueita, kuten palveluiden tarjoamisen vapauttaminen yli rajojen ja yhteisten vähimmäisvaatimusten laatiminen yleiseen tunnustamisjärjestelmään kuuluville ammattialoille. Ehdotus on parhaillaan parlamentin ja neuvoston hyväksyttävänä.

Yhteisillä vähimmäisvaatimuksilla tarkoitetaan ehdotuksessa ammattipätevyydelle asetettavia vaatimuksia, jotka ovat osoitus tietyn ammatin harjoittamiseen soveltuvasta pätevyystasosta ja joiden perusteella ammatilliset yhdistykset hyväksyvät jäsenvaltioissa hankitun pätevyyden. Kun komissio katsoo, että yhteisillä vähimmäisvaatimuksilla voidaan helpottaa pätevyyksien vastavuoroista tunnustamista, se tekee asiasta komiteamenettelyn mukaisen päätöksen, joka perustuu asianomaisten ammatillisten yhdistysten unionin laajuisesti tekemälle tekniselle valmistelutyölle. Tällainen yhteisön säädös takaa sen, että jos muuttajan pätevyys on vähimmäisvaatimusten mukainen, jäsenvaltiot eivät edellytä korvaavia toimenpiteitä. Yhteisillä vähimmäisvaatimuksilla on siten tarkoitus entisestään helpottaa ammattilaisten vapaata liikkuvuutta automatisoimalla tietyille ammateille määritetyt vaatimukset täyttävien muuttajien pätevyyden tunnustamismenettelyä.

Tällä ei kuitenkaan kyseenalaisteta jäsenvaltioiden oikeutta säännellä ammatinharjoittamista ja määritellä eri ammateissa toimivilta edellytettävät koulutusvaatimukset. Jäsenvaltiot voivat edelleen tutkia pätevyyden tunnustamista hakevan henkilön koulutuksen pituuden ja sisällön ja verrata niitä sen alueella voimassa oleviin vaatimuksiin sekä vaatia korvaavia toimenpiteitä, jos muuttaja ei täytä asianomaisia vähimmäisvaatimuksia.

Voimassa oleviin direktiiveihin sisältyy jo yksityiskohtaisia säännöksiä jäsenvaltioilta edellytettävistä ammattipätevyyksien tunnustamispyyntöjen käsittelyä koskevista määräajoista. Nämä ajat vaihtelevat sovellettavan direktiivin mukaan kolmesta neljään kuukauteen. Edellä mainitussa direktiiviehdotuksessaan komissio esittää yhtenäistä kolmen kuukauden määräaikaa. Päätöksen merkittäväkin lykkääntyminen voidaan kuitenkin hyväksyä silloin, kun muuttajalta joudutaan pyytämään täydentäviä tietoja. Direktiiviehdotuksessa esitetään, että toimivaltaisen viranomaisen on vahvistettava vastaanottaneensa pyynnön ja tarvittaessa ilmoitettava mahdollisesti puuttuvista asiakirjoista kuukauden kuluessa. Lisäksi esitetään, että toimivaltaisilta viranomaisilta edellytetään tiivistä yhteistyötä tunnustamismenettelyn helpottamiseksi.

(1) KOM(2002) 119 lopullinen.