ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0039



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3324/97 neuvostolle esittäjä(t): Maartje van Putten (PSE) (21. lokakuuta 1997) Aihe: Euroopan parlamentin päätöslauselmat alkuperäiskansojen ihmisoikeuksien loukkauksista ja trooppisten metsien hakkuista Yamdenan saarella Indonesiassa - päätöslauselmien täytäntöönpano Voiko neuvosto antaa, liittyen parlamentin päätöslauselmiin B4-0065/97 ja 0130/97 ((EYVL C 85, 17.3.1997, s. 147.)), vastauksen seuraaviin kysymyksiin: 1. Onko neuvosto tai Indonesian hallitus vakavissaan pyrkinyt käynnistämään keskustelua Yamdenan saaren alkuperäiskansojen kanssa, jotta Yamdenan saarella ja Molukeilla saataisiin aikaan yhteiskunnallisesti kestävä kehitys? 2. Miten neuvosto aikoo välittää Indonesian hallitukselle Euroopan parlamentin huolestumisen Molukkien alkuperäiskansojen oikeuksista ja Yamdenan saaren trooppisten metsien hakkuista? Vastaus (26. helmikuuta 1998) Neuvosto ei ole tietoinen mistään erityisistä toimista Indonesian hallituksen taholta, joilla pyritään selvittämään kysymyksessä mainittu ongelma. Kysymystä alkuperäiskansojen oikeuksista käsitellään jäsenvaltioiden ja Aasian maiden, Indonesia mukaan lukien, välisissä yhteyksissä tavallisesti ihmisoikeuksia koskevan jatkuvan keskustelun yhteydessä. Euroopan unionin huoli vähemmistöistä tuodaan tällöin tavallisesti esiin. Toinen tärkeä keskustelujen aihe unionin ja kehitysmaiden välillä on jo jonkin aikaa ollut kysymyksessä mainitun kaltaisten alueiden kestävä kehitys. Indonesia ei tee tämän periaatteen osalta poikkeusta.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0076



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3889/97 komissiolle esittäjä(t): Marlene Lenz (PPE) (5. joulukuuta 1997) Aihe: Neuvoston 29.7.1991 antaman direktiivin 91/439/ETY täytäntöönpano Italiassa Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä, jotta neuvoston 29.7.1991 antama direktiivi 91/439/ETY ((EYVL L 237, 24.8.1991, s. 1. )), jonka mukaan ajokorttia ei enää tarvitse vaihtaa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, välittömästi pannaan täytäntöön? Erästä saksalaista, jolle tammikuussa 1997 myönnettiin vakinainen asuinpaikka ¨residenca¨ Pantasinassa Imperiassa ja joka tämän jälkeen rekisteröitytti Italiassa olevan ajoneuvonsa Imperian asianomaisilla viranomaisilla, kehotettiin vaihtamaan saksalainen ajokorttinsa vuoden kuluessa italialaiseen. Kysyttyään, onko yllä mainittu direktiivi jo pantu täytäntöön Italiassa, hän sai vaikutelman, että italialaiset viranomaiset eivät edes tienneet direktiivistä. Komission jäsenen Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus (29. tammikuuta 1998) Yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/439/ETY tuli voimaan 1. heinäkuuta 1996. Italia saattoi tämän direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä 8. elokuuta 1994 (Gazzetta Ufficiale, Serie Generale 193 del 19.8.1994, s. 13*34). Roomassa sijaitsevien kansallisten viranomaisten ja edellä mainitun lain täytäntöönpanosta vastaavien paikallisten toimistojen välisestä kirjeenvaihdosta ilmeni, että direktiivin saattaminen osaksi Italian lainsäädäntöä ei ollut direktiivin 91/439/ETY joidenkin säännösten mukainen. Tätä käsitystä vahvistivat useat kansalaisilta saadut valitukset. Vuoden 1996 heinäkuun 1. päivästä alkaen Italian viranomaiset ovat rajoittaneet ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen koskemaan ainoastaan ajokortteja, jotka ovat direktiivin 91/439/ETY liitteessä I esitetyn mallin mukaisia. Tämä tarkoittaa sitä, että jos ajokortti on myönnetty toisessa jäsenvaltiossa ennen 1. päivää heinäkuuta 1996 ja jos se ei ole direktiivin liitteen I mukainen, kortin haltijan on muutettava ajokorttinsa vuoden kuluessa siitä, kun hän on asettunut asumaan vakituisesti Italiaan. Sen jälkeen, kun Italian viranomaisia oli useita kertoja pyydetty soveltamaan direktiiviä asianmukaisesti eivätkä pyynnöt olleet tuottaneet tulosta, komissio lähetti Italian viranomaisille virallisen ilmoituksen 29. heinäkuuta 1997. Italia vastasi 31. lokakuuta 1997 päivätyllä kirjeellä, jossa se ilmoitti, että se mukauttaisi lainsäädäntönsä direktiiviin 91/439/ETY. Koska Italiassa asuvilta on tullut lukuisia valituksia, komissio aikoo seurata tätä asiaa tarkasti ja jatkaa rikkomisesta johtuvaa menettelyä odottaessaan, että muutetut säännökset, joilla Italian lainsäädäntö mukautetaan direktiiviin 91/439/ETY, tulevat voimaan.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0080



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3587/97 komissiolle esittäjä(t): Nikitas Kaklamanis (UPE) (13. marraskuuta 1997) Aihe: Julkisessa käytössä olevia kuorma-autoja koskevien liikennelupien myöntäminen vapaasti ei-kreikkalaisille liikenteenharjoittajille Kreikkalaiset viranomaiset väittävät, että Euroopan komissio painostaa Kreikkaa myöntämään rajoituksetta julkisessa käytössä olevia kuorma-autoja koskevia liikennelupia ei-kreikkalaisille liikenteenharjoittajille. He korostavat myös, että unionin kaikissa jäsenvaltioissa liikennelupia myönnetään maantieliikenteen harjoittajille täysin vapaasti. Haluaisin saada tietää Euroopan komissiolta, missä määrin tämä pätee, onko tästä säädetty yhteisön lainsäädännössä ja mitkä nimenomaiset asetukset ja direktiivit velvoittavat kreikkalaiset viranomaiset myöntämään vapaasti näitä liikennelupia? Komission jäsenen Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus (20. tammikuuta 1998) Komissio ei ole millään tavalla painostanut Kreikan viranomaisia asiassa, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa, eli se ei ole painostanut Kreikan viranomaisia myöntämään liikennelupia muille kuin kreikkalaisille tavaraliikenteenharjoittajille. Kreikan kansalliset markkinat, joille pääsy on tähän saakka ollut melko tiukasti valvottua, ovat asteittain avautumassa muille kuin kreikkalaisille tavaraliikenteenharjoittajille neuvoston vuonna 1993 antamassa asetuksessa (ETY) N:o 3118/93 ((EYVL L 279, 12.11.1993 )) säädetyn kabotaasijärjestelmän kautta. Tilastot osoittavat, että vain harvat liikenteenharjoittajat muista jäsenvaltiosta harjoittavat kabotaasitoimintaa Kreikassa. Luvat tähän myöntää liikenteenharjoittajan sijoittumisvaltio eikä Kreikka.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0030



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3626/97 komissiolle esittäjä(t): Luciano Vecchi (PSE) (13. marraskuuta 1997) Aihe: Työllisyysaloitteeseen osallistumiseen vaadittavat takaukset Tanskassa Kuten aikaisemmissa kysymyksissä on jo todettu, Italian viranomaisten päätös velvoittaa voittoa tavoittelemattomat yhteisöt hankkimaan pankkitakaus, jotta ne voivat osallistua työllisyysaloitteeseen, on osoittautunut kalliiksi ja rankaisevaksi niiden yhteisöjen osalta, joiden on ilmeisen vaikea esittää asianmukaisia rahoitusta koskevia takauksia. On tiedossa, että asiaa koskevat säännökset poikkeavat toisistaan eri unionin maissa. Voiko komissio ilmoittaa, velvoitetaanko voittoa tavoittelemattomat yhteisöt (tai yleensä sosiaalitalouden ja ¨kolmannen sektorin¨ yhteisöt) Tanskassa esittämään rahoitus- tai pankkitakaus, ja jos velvoitetaan, millä ehdoin? Komission jäsenen Christos Papoutsisin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-3624/97, E-3625/97, E-3626/97, E-3627/97, E-3628/97, E-3629/97, E-3630/97, E-3631/97, E-3632/97, E-3633/97, E-3634/97, E-3635/97, E-3636/97 ja E-3637/97 (30. tammikuuta 1998) Komissiolla ei ole tietoja jäsenvaltioiden asettamista vaatimuksista, joiden mukaan voittoa tavoittelemattomien organisaatioiden on toimitettava pankkitakaus saadakseen rahoitusta yhteisön eri ohjelmista. Asiasta säädetään kansallisin laein. Emploi-aloitteesta myönnettävän tuen kohdalla kansallisten viranomaisten, jotka allekirjoittavat sopimukset hankkeiden johtajien kanssa, on pyydettävä pankkitakaus voimassaolevien kansallisten säädösten mukaisesti. Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Itävallassa ja Portugalissa hankkeiden johtajilta ei yleensä vaadita kyseistä takausta, jotta hankkeet pääsisivät mukaan Emploi-aloitteeseen. Pankkitakauksen järjestäminen saattaa muodostua lisärasitteeksi erityisesti sosiaalitalouden alalla toimivissa yrityksissä. Sitä vastoin takaus on välttämätön, jos sopimusvelvoitteen täytäntöönpanon haitalliset seuraukset voivat olla suuremmat kuin velallisen varat. Joulukuun 21. päivänä 1977 ((EYVL L 356, 31.12.1997. )) annetussa yhteisön yleiseen talousarvioon sovellettavassa muutetussa ((EYVL L 240, 7.6.1995. )) varainhoitoasetuksessa sopimuspuolia vaaditaan asettamaan vakuus, kun kyseessä on erittäin laajasta hankkeesta tehtävä sopimus tai rahamääräisesti suurten hankkeiden toteuttamiseen myönnettävä tuki. Velvoite koskee kuitenkin vain harvoin sosiaalisluonteisia yhdistyksiä, sillä kyseisten yhdistysten ehdottamat hankkeet ovat yleensä pieniä.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0055



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3790/97 komissiolle esittäjä(t): Ian White (PSE) (26. marraskuuta 1997) Aihe: Jätteenkäsittelylaitos Casaresissa Onko komissio harkinnut Casaresiin (Malagaan), Andaluciaan Espanjaan suunnitellun jätteenkäsittelylaitoksen kokoa, sijaintia ja sen käyttämiä menetelmiä ottaen huomioon alueen asukkaiden komissiolle toimittaman vaihtoehtoisen ympäristövaikutusten arvioinnin, jonka mukaan ehdotetusta kaatopaikasta liukenevat aineet saastuttavat vesiväyliä erittäin paljon? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardin komission puolesta antama vastaus (16. joulukuuta 1997) Espanjan Casaresiin suunniteltua jätteenkäsittelylaitosta koskeva vetoomus toimitettiin virallisesti Euroopan parlamentille ja edelleen komissiolle vuonna 1996 viitenumerolla 1026/96. Komissio pyysi 30. heinäkuuta 1997 päivätyssä kirjeessään Espanjan viranomaisilta lisätietoja edellä mainitusta vetoomuksesta. Komissio pyysi tietoja suunnitelluista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on varmistaa, että Casaresin jätteenkäsittelylaitokseen ja kaatopaikalle toimitettavat jätteet käsitellään niin, ettei niistä aiheudu vaaraa terveydelle ja ympäristölle. Toimenpiteitä toteutettaessa olisi noudatettava soveltuvaa yhteisön lainsäädäntöä, kuten jätteistä annettua direktiiviä 75/442/ETY ((EYVL L 194, 15.7.1975. )), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY ((EYVL L 78, 26.3.1991. )), ja yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä annettua direktiiviä 89/369/ETY ((EYVL L 163, 14.6.1989. )). Komissio ei ole vielä saanut vastausta Espanjan viranomaisilta. Kuten parlamentin jäsen mainitsee, komissio on saanut asiakirjoja paikallisilta asukkailta. Komissio tutkii näitä asiakirjoja samoin kuin Espanjan viranomaisten vastausta sen saatuaan.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0061



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3805/97 komissiolle esittäjä(t): José Apolinário (PSE) (26. marraskuuta 1997) Aihe: EMOTR:n ohjausosasto ja matkailu Viitaten komission vastaukseen kysymykseeni E-2036/97 ((EYVL C 391, 23.12.1997, s. 151. )), joka koski EAKR:n toimien jakautumista jäsenvaltioiden kesken, voisiko komissio ilmoittaa myös EMOTR:n ohjausosastoon liittyen, paljonko määrärahoja on osoitettu matkailulle eri toimintaohjelmissa jokaisessa yhteisön tukikehyksessä ja jokaisessa jäsenvaltiossa? Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (19. tammikuuta 1998) Maaseutu- ja maatilamatkailun edistäminen on toimenpide, jonka yhteisrahoituksesta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) ohjausosasto vastaa tavoitteita 1 ja 5 b koskevien useimpien toimintaohjelmien ja Leader-yhteisöaloitteen puitteissa sekä maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta 20 toukokuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 950/97 ((EYVL L 142, 2.6.1997. )) 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisissa kehittämissuunnitelmissa. Matkailutoimet kuuluvat kuitenkin useita toimenpiteitä (erityisesti monipuolistaminen, maaseudun kehittäminen) yhdistäviin alaohjelmiin, joten matkailuun tarkoitettuja määrärahoja ja niiden jakaantumista jäsenvaltioiden kesken ei voida määrittää yhtä jäsenvaltiota kohti.
Virallinen lehti nro C 196 , 22/06/1998 s. 0008



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3648/97 komissiolle esittäjä(t): Armelle Guinebertière (UPE) (19. marraskuuta 1997) Aihe: Alv-järjestelmän vuoksi vääristynyt kilpailutilanne Kaniininkasvattajille materiaalia toimittavan ranskalaisen yrityksen johtaja on todennut yritykselleen koituvan haittaa siitä, että arvonlisäverosäännöksiä sovelletaan eri tavoin riippuen siitä, onko materiaalin toimittajan kotipaikka Ranskassa vai jossain toisessa EU:n jäsenvaltiossa. Jälkimmäisessä tapauksessa materiaali myydään veroitta, toimitetaan vuoden 1998 alussa, ja kaniininkasvattaja ilmoittaa arvonlisäveron vasta vuoden 1999 lopussa. Näin hän ei maksa 20,60 %:n arvonlisäveroa 12 - 18 kuukauteen, ja Ranskan valtio toimii tässä välikätenä. Jos hankittu materiaali sitä vastoin on peräisin ranskalaiselta toimittajalta, kaniininkasvattaja joutuu maksamaan arvonlisäveron heti oston yhteydessä. Vallitsee siis epäoikeudenmukainen kilpailutilanne, jonka Ranskan veroviranomaiset aiheuttavat tuottaen näin vahinkoa ranskalaisille yrityksille. Millaisin - etenkin arvonlisäveron perintää koskevin - toimenpitein komissio aikoo saada jälleen aikaan paremman kilpailutilanteen? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (6. tammikuuta 1998) Arvoisan parlamentin jäsenen kuvaama tilanne on seurausta siitä, että yhteisön sisäiseen kauppaan sovelletaan erilaisia sääntöjä kuin jonkin jäsenvaltion sisäiseen kauppaan. Arvonlisäverojärjestelmän (alv:n) perusperiaatteena on, että ainoastaan tavaroiden ja palvelujen arvonlisäverovelvollinen myyjä suorittaa alv-järjestelmän toiminnan kannalta tarpeelliset kustannukset ja hoitaa tähän liittyvät velvollisuudet. Alv-järjestelmän siirtymäjärjestelyissä määrätään kuitenkin poikkeuksesta tähän periaatteeseen yhteisön sisäisessä tavarakaupassa, jolloin ostajan on maksettava tavaroiden maahantuonnin yhteydessä suoritettava arvonlisävero. Voidaan siis todeta, että joissakin olosuhteissa verokohtelun erot haittaavat jäsenvaltion sisäistä kauppaa. Komissio otti jo arvonlisäveron siirtymäjärjestelyjen vaikutuksia yhteisön sisäiseen kauppaan koskevassa raportissaan ((Asiak. KOM(94) 515 lopullinen. )) esiin siirtymäjärjestelyjen haitallisen vaikutuksen arvonlisäveron olennaisiin tunnuspiirteisiin. Tiedonannossaan ¨Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - ohjelma yhtenäismarkkinoita varten¨ ((Asiak. KOM(96) 328 lopullinen. )) komissio ehdotti muistutettuaan ensin nykyisen järjestelmän rajoituksista, että olisi poistettava kaikki erot maan sisäisten ja yhteisön sisäisten liiketoimien väliltä ja otettava käyttöön vaiheittain etenevä ohjelma uuteen yhteiseen arvonlisäverojärjestelmään siirtymiseksi. Niiden ehdotusten avulla, jotka komissio tekee työohjelmansa mukaisesti, olisi pystyttävä poistamaan mainitun kaltaiset ongelmat.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0047



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3733/97 komissiolle esittäjä(t): Yves Verwaerde (PPE) (21. marraskuuta 1997) Aihe: Elokuvan satavuotisjuhlan viettäminen Toivoisin saavani tietää Euroopan komissiolta, kuinka Euroopan unioni on tukenut elokuvan satavuotisjuhlan viettoa taloudellisesti ja kuinka myönnetyt määrärahat jakautuvat. Komission jäsenen Marcelino Orejan komission puolesta antama vastaus (13. helmikuuta 1998) Neuvosto hyväksyi 5. marraskuuta 1993 päätöslauselman ((EYVL C 85, 22.3.1994. )), jossa komissiota pyydetään jatkamaan ja laajentamaan elokuvan satavuotispäivien viettoa vuonna 1995 koskevia toimiaan erityisesti osana elokuvafestivaalien tukemista koskevia toimenpiteitään. Päätöslauselman mukaisesti julkaistiin ehdotuspyyntö ¨Euroopan komission tuki elokuvan satavuotispäivien viettoa koskevalle toiminnalle¨. ((EYVL C 258, 15.9.1994. )) Komissio vastaanotti lähes 300 taloudellista tukea koskevaa hakemusta, jotka riippumattomista asiantuntijoista koostuva komitea käsitteli tammikuussa 1995. Tuen painopiste kohdistui muutamaan laajamittaiseen ja -vaikutuksiseen hankkeeseen. Se toteutettiin varainhoitovuoden 1995 budjettikohdan B3-2011 määrärahoista (¨eurooppalainen ulottuvuus audiovisuaalisella alalla¨). Luettelo valituista hankkeista lähetetään arvoisalle parlamentin jäsenelle ja parlamentin pääsihteeristölle. Satavuotispäivien viettoon liittyviä tapahtumia rahoitettiin jo vuonna 1994 osana elokuvafestivaaleille myönnettyä tukea. Määrärahoja myönnettiin tällöin 62 491 ecua (budjettikohdasta B3-2011).
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0015



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3482/97 komissiolle esittäjä(t): Panayotis Lambrias (PPE) (31. lokakuuta 1997) Aihe: Yksityishenkilöiden osallistuminen yhteisön oikeuden soveltamisen valvontaan Komissio on useaan kertaan myöntänyt, että yhteisön oikeuden soveltamisessa on välttämätöntä, että yksityishenkilöt ovat valveutuneita, mikä ilmenee Euroopan unionin toimielimien suuntaan unionin toimivaltaisille yksiköille tehtäviä valituksia koskevan oikeuden käyttämisenä. Ottaen huomioon, että kun lähetettyjen valitusten lukumäärä on ollut suuri, se on aiemmin johtanut siihen, että hallinto ei ole kyennyt tutkimaan ongelmia, joista on valitettu, komissiolta kysytään, onko se suunnitellut järjestelmällisemmän menettelytavan asian hoitamiseksi, jotta tätä kansalaisten oikeutta ei heikennettäisi. Komission puheenjohtajan Jacques Santerin komission puolesta antama vastaus (18. joulukuuta 1997) On selvää, että kansalaisten valitukset muodostavat yhden komission toteuttamien yhteisön oikeuden soveltamisen valvontatoimenpiteiden keskeisistä alkulähteistä (minkä arvoisa parlamentin jäsen voi todeta katsomalla jokaiseen yhteisön oikeuden soveltamisen valvontaa koskevaan vuosikertomukseen liittyvän liitteen I taulukkoa 1.1). Komissio ei sitä vastoin näe, mihin asiaan arvoisa parlamentin jäsen viittaa ottaessaan esiin tilanteen, jossa komissio ¨ei ole kyennyt tutkimaan ongelmia, joista [sille] on valitettu¨, ja joka muodostaisi esteen kansalaisoikeuksien harjoittamiselle. Komissio kirjaa ja käsittelee kaikki sille osoitetut valitukset. Rikkomista koskeva menettely käynnistetään aina heti, kun komissio voi valituksen tutkittuaan olettaa jäsenvaltion rikkoneen yhteisön oikeutta. Ainoastaan päinvastaisissa tapauksissa kansalaisten valitukset eivät aiheuta toimenpiteitä, mistä valittajalle ilmoitetaan poikkeuksetta.
Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0161



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3612/97 neuvostolle esittäjä(t): María Izquierdo Rojo (PSE) (7. marraskuuta 1997) Aihe: Euroopan kulttuuripääkaupungit Granadan lehdistössä julkaistiin tiistaina 28. lokakuuta 1997 ilmoitus, jonka mukaan Espanjan hallitus julkistaa lähipäivien aikana neljän espanjalaisen kaupungin ehdokkuuden Euroopan kulttuuripääkaupungiksi. Ilmoituksen mukaan ¨hallituksen päätös tehtiin 23. lokakuuta opetus- ja kulttuuriministeri Esperanza Aguirren ja Luxemburgin kulttuuriministerin ja Euroopan unionin kulttuuri- ja audiovisuaalisen alan ministereiden neuvoston puheenjohtajan Erna Hennicot-Schoepgesin tapaamisen jälkeen¨. Edelleen ilmoituksen mukaan ¨päätös on tehty ottaen huomioon Euroopan komission kanta Euroopan kulttuuripääkaupunkeja koskevista kriteereistä¨. Ottaen huomioon avoimuutta, tiedon jakamista ja Euroopan unionin toimielinten osallistumista koskevat periaatteet, voiko neuvosto antaa kyseisestä asiasta täsmälliset ja seikkaperäiset tiedot? Vastaus (26. tammikuuta 1998) Siihen saakka kunnes komission ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi Euroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumaa koskevan yhteisön aloitteen perustamisesta hyväksytään ja kunnes sitä aletaan soveltaa, aihetta käsitellään hallitusten välisenä ja vuoden 2001 Euroopan kulttuuripääkaupunki voidaan valita ainoastaan tähän asti noudatetun käytännön mukaisesti. Neuvostossa kokoontuvat ministerit ovat tähän asti määritelleet valintakriteerit ja tehneet kyseisen valinnan nimeämällä Euroopan kulttuuripääkaupungit vuodesta 1985 vuoteen 2000. Espanjan viranomaiset ovat toimittaneet neljän ehdokkaana olevan kaupunkinsa (Valencia vuodeksi 2001, Salamanca vuodeksi 2002, Granada vuodeksi 2003 ja Barcelona vuodeksi 2004) osalta kirjallisen hakemuksen neuvoston puheenjohtajalle noudattaen näin vuosien saatossa vakiintunutta menettelyä. Puheenjohtaja järjesti avoimuuden periaatteen mukaisesti 7. ja 8. marraskuuta 1997 seminaarin Bourglinsterissä, johon se kutsui Euroopan parlamentin edustajia (Euroopan parlamentin kulttuuriasioita käsittelevän valiokunnan puheenjohtaja osallistui asian käsittelyyn), vuoden 2001 Euroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtuman hakijakaupunkien edustajat sekä jäsenvaltioiden ja komission edustajia. Kyseisessä seminaarissa käyty näkemysten vaihto helpottanee ministereiden valintatehtävää. Euroopan parlamentti voi osallistua täysipainoisesti jo siinä vaiheessa, kun komission antamasta uudesta päätösehdotuksesta keskustellaan.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0158



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3965/97 komissiolle esittäjä(t): Alexandros Alavanos (GUE/NGL) (5. joulukuuta 1997) Aihe: Kreikkalaisten omaisuuden kirjaaminen Istanbulissa ¨hyödyntämistarkoituksessa¨ Turkin talousministeriö aloitti Istanbulin kaikkien vanhojen ja historiallisten talojen, joiden omistajien tai heidän asuinpaikkansa katsotaan olevan tuntemattomia, kirjaamisen tarkoituksenaan hyödyntää tätä omaisuutta. Koska tämä menettely on harkittua toimintaa, jolla tähdätään Istanbulin kreikkalaisten omistusoikeuksien polkemiseen ja ottaen huomioon, että komissio vastatessaan 5.3.1996 asiaa koskevaan Elpida Frangopoulosin vetoomukseen (305/94, PE 211.841/korj.) mainitsi, että se aikoo ryhtyä kaikkiin mahdollisiin ponnisteluihin, jotta tämä asia otettaisiin esiin seuraavassa EY:n ja Turkin välisessä assosiointineuvoston kokouksessa, komissiolta kysytään: 1. Käsiteltiinkö EY:n ja Turkin välisessä assosiointineuvoston kokouksessa kuten komissio oli luvannut? Mitkä olivat turkkilaisten reaktiot? 2. Mitä toimenpiteitä komissio aikoo toteuttaa, jotta tätä Turkin talousministeriön uutta päätöstä ei toimeenpantaisi Istanbulin kreikkalaisten omaisuuden kustannuksella? Komission jäsenen Hans Van den Broekin komission puolesta antama vastaus (19. tammikuuta 1998) Maaliskuun 25. ja 26. päiväksi 1996 määrätty EY-Turkki -assosiaationeuvoston kokous peruutettiin muutama päivä ennen kyseistä ajankohtaa, koska kokouksen järjestämiselle tarvittavia poliittisia edellytyksiä ei ollut. EY-Turkki -assosiaationeuvosto kokoontui seuraavan kerran vasta 29. huhtikuuta 1997. Tuolloin neuvostolla ei ollut mahdollisuutta ottaa esiin kysymystä Turkissa asuvien kreikkalaisten omaisuudesta. Komissio ei ole saanut vahvistusta arvoisan parlamentin jäsenen ilmoittamalle tiedolle, jonka mukaan Turkin valtiovarainministeriö pitää nykyisin Istanbulissa rekisteriä taloista, joiden omistajan tai omistajan asuinpaikan väitetään olevan tuntematon.