KIRJALLINEN KYSYMYS E-3902/00

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(13. joulukuuta 2000)

Aihe: Paremmat keinot liikennetunneleissa sattuvien tulipalojen ehkäisemiseksi ja sammuttamiseksi

1. Onko komissio tietoinen, että Alankomaiden tulipalojen ja onnettomuuksien torjuntaan erikoistuneen laitoksen Nibran (Nederlands Instituut voor brandweer en rampenbestrijding) mukaan palomiehet eivät kykene sammuttamaan tunnelipaloja, koska savu estää heitä näkemästä mitään, kuumuus on kestämätöntä ja räjähdysvaaran vuoksi on edesvastuutonta mennä tunnelin sisälle (Rotterdams Dagblad -lehdessä 20. marraskuuta 2000 ilmestynyt artikkeli)?

2. Missä määrin komissio katsoo tunnelipitoisten osuuksien, jollaisia parhaillaan rakennetaan Saksan Taunus-vuoriston ja Westerwaldin metsän läpi Kölnin ja Frankfurtin välistä suurten nopeuksien rautatieyhteyttä varten ja joita suunnitellaan rakennettavan Alankomaissa, Leidenin kaupungin itäpuolella sijaitsevan turvealueen alitse Amsterdamin ja Brysselin välistä suurten nopeuksien rautatieyhteyttä varten, soveltuvan suurten nopeuksien junien liikennöintiin?

3. Kuinka moninkertainen on ihmishenkien menetyksen vaara tapauksissa, joissa suurten nopeuksien junat suistuvat raiteilta tai syttyvät palamaan tunnelissa?

4. Onko komission mielestä hyväksyttävää se, että vaarallisten aineiden kuljetukset, jotka aiemmin tapahtuivat aina tunnelittomia reittejä pitkin, kulkevat yhä useammin tie- ja rautatietunneleiden kautta? Eikö ole edesvastuutonta lopettaa turvallisuussyistä vaarallisten aineiden kuljetukset maanteillä ja vesiteillä ja siirtää ne rautateille, jotka kulkevat tunneleiden läpi?

5. Täyttävätkö kaikki vastavalmistuneet, rakenteilla tai suunnitteilla olevat tunnelit samat laatuvaatimukset kuin Ranskan ja Englannin yhdistävä Kanaalin tunneli, jossa on kahden erillisen liikennetunnelin lisäksi kolmas tunneli, joka palvelee tulipalon sattuessa junamatkustajien pakotienä?

6. Mitä toimia komissio aikoo toteuttaa turvallisuuden parantamiseksi, esimerkiksi tekemällä tunneleiden läpimitan suuresta leveysstandardista pakollisen, antamalla asentaa vesiverhoja tuottavia tehokkaita sprinkler-laitteita, tekemällä olemassaolevien ja uusien tunneleiden rinnalla kulkevat pakotunnelit pakollisiksi, rajoittamalla mahdollisuuksien mukaan uusien tunneleiden pituuksia tai yleensä ottaen jarruttamalla uusien tunneleiden rakentamista?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(1. maaliskuuta 2001)

On totta, että suurpalot ovat huomattavasti vaarallisempia tunneleissa kuin avoimilla kulkuväylillä. Pelastushenkilöstön on päästävä hoitamaan tehtäviään palopaikalle erittäin nopeasti, vähintään 10 minuutissa, jotta heidän työstään olisi apua.

Komissio ei voi kuitenkaan antaa täsmällistä vastausta parlamentin jäsenen kysymykseen vaaratilanteiden lisääntymisestä. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan kaikentyyppisissä onnettomuuksissa yhteensä kuolee 020 ihmistä miljardia ajokilometriä kohti.

Komissio katsoo, etteivät turvallisuusnäkökohdat ole esteenä uusien tunnelien tai katettujen kulkuväylien rakentamiselle, jos ne varustetaan kaikkein uudenaikaisimmilla laitteilla ja rakennetaan edistyksellisimpien rakennustekniikan sääntöjen mukaisesti.

Lisäksi komissio laatii vuosina 1999 ja 2000 tapahtuneiden onnettomuuksien perusteella yksityiskohtaisen selvityksen rautatie- ja maantietunneleihin jäsenvaltioissa sovellettavista lainsäädännöstä ja standardeista sekä kansainvälisten toimivaltaisten elinten piirissä tehdystä alan standardointityöstä.

Selvityksen ansiosta voidaan arvioida, mitä etuja tarjoutuisi sekä rautatie- että maantietunneleita koskevien yhdenmukaisten eurooppalaisten sääntöjen käyttöönotosta.

Komissio seuraa tarkasti myös niiden infrastruktuurien rakentamisen yhteydessä noudatettuja turvatoimia, joihin kuuluu tunneliosuuksia ja joille on myönnetty yhteisön tukea erityisesti Euroopan laajuisia verkkoja koskevasta talousarviosta.

Vaarallisten tavaroiden kuljetuksen osalta komissio on tukenut taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) toimia eri reitteihin ja vaihtoehtoisiin kuljetusmuotoihin liittyviä riskejä koskevan vertailumenetelmän luomiseksi. Kyseisen menetelmän avulla voitaisiin osoittaa, etteivät tunneleiden kautta kulkevat reitit ole useinkaan muita reittejä riskialttiimpia.