FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/423

(2004/C 88 E/0430)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2621/03

esittäjä(t): Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) komissiolle

(2. syyskuuta 2003)

Aihe: Kuluttajien turvallisuuden lisääminen yksityisten lisätarkastusmerkkien avulla

Euroopan komissio esitti äskettäin ehdotuksensa uuden lähestymistavan tarkastamiseksi. Tässä yhteydessä se on myös ryhtynyt lisätoimiin CE-merkintöjen käytön edistämiseksi.

Tuottaja kiinnittää itse tuotteeseen CE-merkinnän, jolla tuotteen ilmaistaan olevan EU:n direktiivien mukainen. Kuluttajan suojelemiseksi virheellisiltä tai jopa vaarallisilta tuotteilta tämän itse toteutetun ilmoittamisen on perustuttava jäsenvaltioiden riittävään markkinavalvontaan. Tästä aiheesta käytyjen monien keskustelujen perusteella olen saanut käsityksen, että yhtä korkeaa markkinavalvonnan tasoa ei voida taata kaikkialla laajentuvassa Euroopan unionissa.

Onko komissio nykytilanteen vuoksi valmis edistämään sellaisten hyväksyttyjen yksityisten tarkastus-merkkien käyttöä, jotka kolmas riippumaton osapuoli myöntää testien ja tuotannon seurannan jälkeen todistaen näin tuotteen asianmukaisen toiminnan ja turvallisen käytön?

Mikäli se on valmis tähän, miksi se ei käy ilmi uuden lähestymistavan tarkistuksessa, jossa vaatimuksia yksityisten lisätarkastusmerkkien kiinnittämiseksi tuotteeseen on jopa korotettu? Monissa tapauksissa eurooppalaisten yksityisten sertifiointielinten ei sallita käyttää merkkejään, vaikka markkinoiden valvonnan puute edellyttää selvästi riippumattoman asiantuntemuksen käyttöä kuluttajien turvallisuuden takaamiseksi.

Onko komissio tietoinen, että sen nykyinen lähestymistapa johtaa eurooppalaisten sertifiointielinten huomattavaan syrjintään, koska Yhdysvaltojen (esimerkiksi UL) tai muiden Euroopan ulkopuolisten maiden kilpailijat voivat yhä käyttää tarkastusmerkkejään Euroopan unionin markkinoille tarkoitettuihin tuotteisiin?

Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus

(7. lokakuuta 2003)

CE-merkintä ilmaisee tuotteen olevan niiden sovellettavien yhdenmukaisten valmistajalle kuuluvien vaatimusten mukainen, jotka sisältyvät asianomaisiin uuden lähestymistavan mukaisiin direktiiveihin (1). Kiinnittämällä tuotteeseen CE-merkinnän valmistaja vakuuttaa, että tuote on kaikkien siihen sovellettavien yhteisön säännösten mukainen ja että aiheelliset vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt on suoritettu. CE-merkintä on pakollinen, ja se on kiinnitettävä aina ennen kuin sen soveltamisalaan kuuluva tuote saatetaan markkinoille ja otetaan käyttöön, paitsi jos erityisdirektiiveissä toisin säädetään. Tuotetta ei voida varustaa CE-merkinnällä, jos se ei kuulu jonkin sellaisen direktiivin soveltamisalaan, jossa säädetään CE-merkinnän kiinnittämisestä. Tiedonannon julkaisemista edeltäneen laajan kuulemismenettelyn tuloksena komissio on havainnut suuren tarpeen selventää ja edistää CE-merkinnän ymmärtämistä sekä selkeyttää CE-merkinnän suhdetta vapaaehtoisiin tuotemerkintöihin.

Sertifiointeja ja testejä koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan (2) mukaisesti on laadittu erityisiä moduuleita vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjen eri vaiheita varten. Lukuun ottamatta moduulia A, jossa vaaditaan valmistajan vakuutusta, kaikissa moduuleissa edellytetään puolueettoman kolmannen osapuolen (niin sanotun ilmoitetun laitoksen) osallistumista yhteen tai kaikkiin vaatimusten- mukaisuuden arviointimenettelyjen vaiheisiin. Edellä mainitun kuulemismenettelyn aikana saadut vastaukset ovat tehostaneet tätä ennen tuotteen markkinoille saattamista koskevaa valvontajärjestelmää, jonka tavoitteena on varmistaa joustavat mahdollisuudet valmistajille ja asianomaisten tuotteiden turvallisuus käyttäjille ja kuluttajille.

Komissio on aina katsonut, että tehokas markkinavalvonta on olennainen väline uuden lähestymistavan mukaisten direktiivien täytäntöönpanolle. Komissio on myös usein korostanut unionin laajuisen tehokkaan ja yhtenäisen markkinavalvontajärjestelmän merkitystä. Markkinoille saattamista edeltävän valvonnan (vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt) ja markkinoille saattamisen jälkeisen valvonnan (markkinavalvonta) välinen sopiva tasapaino riippuu eri tuotealojen erityispiirteistä. On kuitenkin korostettava, että, kuten kokemus unionin ulkopuolella on selvästi osoittanut, markkinavalvonta ei riipu sovelletusta vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelystä, ja se on yhtä tarpeellinen yleistä kolmannen osapuolen suorittamaa pakollista sertifiointia edellyttävissä järjestelmissä.

Erityisesti uuden lähestymistavan mukaisissa direktiiveissä ja yleistä tuoteturvallisuutta koskevassa direktiivissä (3) edellytetään jäsenvaltioiden toteuttavan kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuotteet saatetaan markkinoille ja otetaan käyttöön vain, jos ne eivät oikein koottuina, asennettuina ja huollettuina sekä käyttötarkoituksensa mukaisesti käytettyinä vaaranna ihmisten terveyttä ja turvallisuutta tai muita sovellettavien direktiivien kattamia seikkoja. Tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltiot velvoitetaan järjestämään ja toteuttamaan markkinoiden valvonta tehokkaasti ja riittävän laajasti vaatimustenvastaisten tuotteiden havaitsemiseksi. Komissio on ollut hyvin aktiivinen tällä alalla, ja se on kannustanut jäsenvaltioita vahvistamaan kansallisten markkinavalvontaviranomaistensa välistä hallinnollista yhteistyötä ja saattamaan kansallisen täytäntöönpanon samalle tasolle. Komissio on myös tukenut aloitteita, joilla tehostetaan tiedonvaihtomenettelyjä, ja käynnistänyt hankkeita rajatylittävästä markkinavalvonnasta, joka kattaa sekä jäsenvaltiot että ehdokasmaat.

CE-merkinnän ja vapaaehtoisten tuotemerkintöjen suhteen osalta komissio katsoo edelleen, että jälkimmäisiä voidaan käyttää tuotteessa, jos ne täyttävät eri tehtävän kuin CE-merkintä. Tällöin ne eivät aiheuta epätietoisuutta CE-merkinnän tarkoituksesta tai muodosta eivätkä vähennä CE-merkinnän luotettavuutta tai näkyvyyttä. CE-merkintä ei ole kaupallinen laatumerkintä kuluttajaa varten, vaan se on kansallisille markkinavalvontaviranomaisille osoitettu hallinnollinen merkintä. Se on koettu ”eurooppalaiseksi passiksi” tuotteille, jotka ovat sovellettavien uuden lähestymistavan mukaisten direktiivien kaikkien yhdenmukaisten vaatimusten mukaisia, niiden vapaan liikkuvuuden varmistamiseksi Euroopan talousalueella (ETA) ja sen ulkopuolella (missä CE-merkintä on tunnustettu). Komissio ei tunne yhtään tapausta, jossa yksityisiltä sertifiointielimiltä olisi evätty oikeus soveltaa merkintöjään.

Sellaisten yksityisten vapaaehtoisten sertifiointimerkintöjen osalta, jotka voidaan hyväksyä CE-merkinnän lisäksi edellä kuvattujen suuntaviivojen perusteella, komissio on aina katsonut, että kyseisten merkintöjen tarve on periaatteessa jätettävä markkinoiden päätettäväksi. Komissio ei katso olevan riittävää oikeudellista perustaa tai erityistä tarvetta edistää vapaaehtoisten merkintöjen käyttöä. Kansallisten yksityisten sertifiointimerkintöjen moninaisuus näyttää olevan selvä osoitus siitä, että sertifiointipalvelut ovat ottaneet huomioon hyvin markkinoiden tarpeet tältä osin. Komissio harkitsee parhaillaan tutkimuksen käynnistämistä yksityisistä vapaaehtoisista merkinnöistä sisämarkkinastrategiansa yhteydessä.

(1) Neuvoston direktiivi 89/686/ETY, annettu 21 päivänä joulukuuta 1989, henkilönsuojaimia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, EYVL L 399, 30.12.1989. Neuvoston direktiivi 90/384/ETY, annettu 20 päivänä kesäkuuta 1990, jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta muiden kuin itsetoimivien vaakojen osalta, EYVL L 189, 20.7.1990. Neuvoston direktiivi 93/42/ETY, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1993, lääkinnällisistä laitteista, EYVL L 169, 12.7.1993. Neuvoston direktiivi 96/48/EY, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1996, Euroopan laajuisen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta, EYVL L 235, 17.9.1996. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/79/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 1998, in vitro-diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista, EYVL L 331, 7.12.1998.

(2) Neuvoston päätöslauselma, annettu 21. joulukuuta 1989, vaatimustenmukaisuuden arvioinnin kokonaisvaltaisesta lähestymistavasta, EYVL C 10, 16.1.1990.

(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/95/EY, annettu 3 päivänä joulukuuta 2001, yleisestä tuoteturvallisuudesta, EYVL L 11, 15.1.2002.