KIRJALLINEN KYSYMYS E-1816/01 esittäjä(t): Antonio Di Pietro (ELDR) neuvostolle. Neuvoston Italian julkistalouden alijäämästä antama ilmoitus (2.—3. toukokuuta 1998).



Virallinen lehti nro 081 E , 04/04/2002 s. 0065 - 0065



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1816/01 esittäjä(t): Antonio Di Pietro (ELDR) neuvostolle (21. kesäkuuta 2001) Aihe: Neuvoston Italian julkistalouden alijäämästä antama ilmoitus (2.3. toukokuuta 1998) Lukuisista arvovaltaisista italialaisista lähteistä, kuten Bolognassa toimivasta Osservatorio Immobiliare Nomismasta sekä Milanossa toimivista Scenari Immobiliarista ja Reddy's Groupista saatujen tietojen mukaan kaupallisten ja asuinkiinteistöjen muodossa olevien aineellisten hyödykkeiden markkina-arvo on Italiassa laskenut huomattavasti vuodesta 1993 lähtien. Neljännessä direktiivissä 78/660/ETY(1) ei säädetä erityisestä laskentatavasta kiinteistöjen arvon laskemiseksi, kuten komission jäsen Frederik Bolkestein totesi kysymykseen P-0729/01(2) antamassaan vastauksessa, mutta siinä säädetään, että maa-alueiden ja rakennusten alkuperäinen kirjanpitoarvo on korjattava, kun niiden arvo tilivuoden lopulla on alhaisempi kuin ensin kirjattu kirjanpitoarvo, kun poistot on vähennetty. Päinvastoin kuin joissakin jäsenvaltioissa, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa, joissa kummassakin on alueellisten sijoitusyhtiöiden (RIC) järjestelmä, Italiassa ei ole hyväksytty minkäänlaista virallista laskentatapaa, eikä siellä myöskään ole riippumatonta laitosta, jolla olisi kapasiteettia ja valtuudet määritellä jonkin yksittäisen yrityksen omistamien maa-alueiden ja rakennusten tarkistettu arvo verotusta varten. Yllä mainittujen laitosten toteamaa arvonlaskua ei ole voitu kirjata tuloslaskelman muuta aineellisten hyödykkeiden arvonlaskua käsittelevään kohtaan, koska sitä ei ole tunnustettu verotuksen tasolla. Neljättä direktiiviä ei siis ole sovellettu Italiassa. Vuodesta 1993 alkaen välineellisiä kiinteistöjä omistavien italialaisten yritysten verotettava tulo on siis edelleen laskettu tavalla, joka ei ole voimassa olevan lainsäädännön mukainen (Italian siviilioikeuden lakikokoelman 2426 pykälä), ja lisäksi verotettavan tulon kokonaismäärä näyttää olevan suurempi kuin todellisuudessa hankitut tulot. Tämän vuoksi Italian valtion vuodesta 1993 lähtien kansallisilta yrityksiltä kantamat verot ovat nykyisen käsityksen mukaan osittain laittomia, ja kokonaisverotus, joka saavutettaisiin palaamalla täysin laillisiin menetelmiin, olisi huomattavasti pienempi kuin ilmoitettu määrä, ja julkistalouden alijäämä olisi vastaavasti korkeampi. Voisiko neuvosto vahvistaa, että 2.3. toukokuuta 1998 pidettyjen kokousten (Ecofin-neuvosto ja Euroopan unionin neuvosto) yhteydessä annettu ilmoitus, jonka mukaan Italian julkistalouden alijäämä ei ole liiallinen, tehtiin täysin tietoisena yllä esitetyistä seikoista? (1) EYVL L 222, 14.8.1978, s. 11. (2) EYVL C 235 E, 21.8.2001, s. 243. Vastaus (26. marraskuuta 2001) Neuvosto teki 3. toukokuuta 1998 päätöksen perustamissopimuksen 109 j artiklan 4 kohdan mukaisesti (98/317/EY), ja siinä todettiin, että Italiaa ei koske neuvoston päätös julkistalouden liiallisesta alijäämästä. Tämä päätös tehtiin ottaen huomioon muun muassa komission ja Euroopan rahapoliittisen instituutin kertomukset sekä Euroopan parlamentin lausunto.