KIRJALLINEN KYSYMYS E-2254/99

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle

(1. joulukuuta 1999)

Aihe: Laatutuotteiden maantieteellinen alkuperä

1. Miksi komissio ei puolusta yhtäläisten mahdollisuuksien periaatetta, jonka mukaan kuluttajien suojelemiseksi on taattava tiedottaminen laatutuotteiden, esimerkiksi hunajan, maantieteellistä alkuperästä?

2. Mistä syystä käsittelemättömälle neitsythunajalle ei voida myöntää erityistodistusta, sen sijaan, että viivytyksin ja lykkäyksin estetään laadun tunnustaminen, jota kuluttajat varmaankin arvostaisivat hyvin paljon?

3. Miksi komissio ei viimeisimpien tieteellisten tulosten perusteella ehdota elintarviketurvallisuuden takaamiseksi ja väärennösten ja petosten torjumiseksi arviointiperusteiden ja analyysi- ja valvontamenetelmien määrittämistä?

4. Eikö komission mielestä ole syytä määritellä täsmällisesti hunajan laatustandardit hunajan alkuperän ja sen tuotantoprosessin mukaisesti?

5. Miksi komissio ei hyväksy, kuten monissa muissa asetuksissa, sitä, että jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus säätää tiukempia kotimaista tuotantoaan koskevia määräyksiä?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(6. tammikuuta 2000)

1. Vuodesta 1992 alkaen rajoitetulla maantieteellisellä alueella tuotettujen erityislaatuisten tuotteiden tuotenimet on voitu suojata maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2081/9(1) mukaisesti. Lukuisia yhteisön jäsenvaltioiden tekemiä hunajan alkuperänimitysten rekisteröintihakemuksia on hyväksytty. Italia ei ole vielä toimittanut asetuksen (ETY) N:o 2081/92 mukaista hunajan rekisteröintihakemusta.

2. Laatupolitiikan osalta on annettu myös neuvoston asetus (ETY) N:o 2082/92, joka koskee maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevia todistuksia. Tämän asetuksen mukaisesti on jätetty erityisluonnetta koskevan todistuksen rekisteröintihakemus nimityksen miele vergine integrale osalta. Italian viranomaiset ja komissio keskustelevat siitä parhaillaan, sillä komissio sai viimeisimmät lisätiedot vuoden 1999 lokakuussa.

3. ja 4. Hunajaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetussa direktiivissä 74/409/ETY(2), jota parhaillaan tarkastellaan uudelleen(3), määritellään hunajan käsite ja säädetään eräistä perusteista, jotka hunaja-nimityksellä kaupan pidettävän hunajan on täytettävä. Muita perusteita voidaan vahvistaa analyysimenetelmien kehittymisen myötä. Kuten komissio on jo esittänyt 24. kesäkuuta 1994 parlamentille ja neuvostolle toimittamassaan mehiläishoidon tilannetta yhteisössä koskevassa tiedonannossa, komissio kannustaa tässä tarkoituksessa yhteensovitettujen analyysimenetelmien kehittämistä. Niiden avulla eri hunajien kukka- tai kasviperäisestä tai maantieteellisestä alkuperästä johtuvien laatuvaatimusten noudattamista voidaan valvoa petosten ehkäisemiseksi ja estämiseksi. Ispran tutkimuskeskus on suorittanut tältä osin töitä, joissa on otettu huomioon tuoreimmat tieteelliset analyysimenetelmät. Komissio on juuri saanut tämän tutkimuksen tulokset, jotka sen on arvioitava. Joka tapauksessa komissio muistuttaa, että kunkin jäsenvaltion valvontaviranomaisten tehtävänä on todentaa, ovatko nämä tuotteet yhteisön lainsäädännön mukaisia.

Komissio muistuttaa, että edellä mainitussa direktiivissä, kuten myös sen muutosehdotuksessa, annetaan hunajantuottajille mahdollisuus täydentää myyntinimikettä merkinnöin, jotka liittyvät hunajan kukka- tai kasviperäiseen alkuperään taikka seudulliseen, alueelliseen tai topografiseen alkuperään. Lisäksi erityislaatuisen hunajan nimitys voidaan suojata maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2081/92 tai maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevista todistuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2082/92 mukaisesti.

5. Komissio katsoo, että kuten lukuisten elintarvikealan säännösten osalta silloin kun yhteisön lainsäädännössä on säädetty koostumusta koskevien teknisten sääntöjen yhdenmukaistamisesta, kansallinen sääntely loisi yhteisön sisäisen kaupan esteitä. Tiukempien kansallisten sääntöjen soveltaminen on sitä vastoin sallittu kansanterveyden suojelemiseksi.

(1) EYVL L 208, 24.7.1992.

(2) EYVL L 221, 12.8.1974.

(3) KOM(95) 722 lopullinen.