ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Virallinen lehti nro C 196 , 22/06/1998 s. 0054



KIRJALLINEN KYSYMYS E-4010/97 komissiolle esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) (14. tammikuuta 1998) Aihe: Yhteisön liuskekiveä koskevat laatustandardit Tällä hetkellä yhteisössä ei ole olemassa standardeja, joilla säänneltäisiin erityisesti EU:ssa tuotetun liuskekiven laadunvalvontaa tai kolmansista maista peräisin olevan liuskekiven laatua. Mihin toimenpiteisiin komissio on ryhtynyt ja aikoo ryhtyä valvoakseen yhdenmukaisesti EU:ssa tuotetun ja kolmansista maista tuodun liuskekiven laatua? Komission jäsenen Martin Bangemannin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-4006/97, E-4007/97 ja E-4010/97 (6. helmikuuta 1998) Komissio vahvisti neuvostolle esittämässään kertomuksessa muun kuin energia-alan vuoriteollisuudesta 18 päivänä marraskuuta 1993 annettujen neuvoston päätelmien täytäntöönpanosta ((Asiak. SEC(96) 852. )), että yhteisön lainsäädännöllä ei ole paljonkaan merkitystä ympäristökustannusten ongelmissa verrattuna kansallisiin tai sitä alemman tason säädösaloitteisiin. Komissio ei kiellä alan alueellista merkitystä eikä rakennerahastojen hyödyntämisoikeutta, mutta sillä ei ole rahoitusvälineitä, joilla alan kustannuksia voitaisiin korvata. Komissiolla ei ole käytössään keinoja tukea suoraan liuskekivialan tuotteita, ja sen mielestä tämä on ensisijaisesti ammattijärjestöjen tehtävä. Komissio huomauttaa kuitenkin, että tavoitetta voidaan edistää ammattikoulutuksen alaan liittyvällä yhteistyöllä muiden rakennusalan tai tutkimuksen toimijoiden kanssa. Panemalla täytäntöön rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettu neuvoston direktiivi 89/106/ETY ((EYVL L 40, 11.2.1989. )), johon ala liittyy standardointityön välityksellä, vaikutetaan todennäköisesti myönteisesti tuotteen julkiseen kuvaan ja yhteisön tuottajien kansainväliseen kilpailukykyyn. Komissio teki 20. marraskuuta 1997 päätöksen 97/808/EY ((EYVL L 331, 3.12.1997. )) rakennusalan tuotteiden vaatimustenmukaisuuden osoittamismenettelystä lattianpäällysteiden (floorings) osalta saatuaan pysyvältä rakennusalan komitealta myönteisen lausunnon.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3969/97 komissiolle esittäjä(t): Alexandros Alavanos (GUE/NGL) (12. joulukuuta 1997)

Aihe: Ammatillista lisäkoulutusta hankkineiden nuorten työttömyys

Kuten Eurostatissa (N:o 6897/6-1097) julkaistun tutkimuksen tiedoista käy ilmi, Kreikassa peruskoulutuksen jälkeistä lisäkoulutusta hankkineiden nuorten työttömyysaste on suurempi (20 %) kuin niiden nuorten, joilla on vain peruskoulutus (14,3 %), kun taas Euroopan unionin keskiarvot ovat 11,5 % ja 23,5 % vastaavasti.

Koska nämä tiedot osoittavat, että ammatillista lisäkoulutusta ei arvosteta Kreikassa, voiko komissio arvioida, mitkä ovat tämän ¨merkillisen¨ ilmiön syyt?

Komission jäsenen Pádraig Flynnin komission puolesta antama vastaus (2. helmikuuta 1998)

Komissio on tietoinen siitä, että työttömyysasteen ja koulutustason välinen suhde ei ole samankaltainen kaikkialla yhteisössä. Kreikka ja Portugali ovat ne kaksi jäsenmaata, joissa työttömäksi joutumisen vaaran pieneneminen koulutustason kasvaessa ei ole niin selvästi havaittavissa kuin muissa jäsenvaltioissa. Näissä kahdessa jäsenvaltiossa tämä tilanne ei koske pelkästään nuoria vaan myös nuoria työikäisiä (25*49 vuotiaita) aikuisia, varsinkin miehiä, kuten ¨Työllisyys Euroopassa 1996¨ -raportti osoittaa. Tämä raportti on lähetetty suoraan arvoisalle parlamentin jäsenelle sekä parlamentin pääsihteeristöön.

Korkeakoulusta valmistuneiden työllisyystilanteen suhteellinen heikentyminen on ilmiö, joka esiintyy monissa jäsenmaissa ja joka johtuu monista tekijöistä. Koulutukseen osallistuvien määrän voimakas kasvu sekä opintojen keston pidentyminen, jotka ovat olleet todellisuutta kaikissa jäsenvaltioissa jo vuosikymmenen ajan, voivat aiheuttaa tiettyjä työllistymisvaikeuksia uusille, koulutetummille sukupolville, jos ammattipätevyyden ja koulutuksen tarve työelämässä ei noudattele tätä suuntausta. Työllisyysrakenne on kuitenkin muuttumassa, sillä Euroopan talous muuttuu asteittain palvelujen ja hyvin erikoistuneiden töiden taloudeksi. Siksi on todennäköistä, että korkeakoulutuksen saaneiden nuorten ongelmat ovat tilapäisiä. Tämä muutos ei ole samanaikainen kaikissa jäsenvaltioissa, ja on hyvinkin mahdollista, että Kreikassa, kuten muissa Etelä-Euroopassa sijaitsevissa jäsenvaltioissa, on vielä suhteellisen suuri määrä perinteisempiä toimia ja työpaikkoja.

Korkeakouluista valmistuneiden nuorten suhteellisen suuri työttömyysprosentti voi myös heijastaa sitä, että heidän koulutuksensa ei vastaa työpaikkojen odotuksia ja vaatimuksia. Myös tämän suhteen vaikuttaa siltä, että ongelma ei rajoitu vain Kreikkaan, vaikka onkin mahdollista, että siellä ylempi ammatillinen koulutus on jäänyt enemmän jälkeen perinteisempien aineiden yliopistokoulutuksesta kuin muissa jäsenvaltioissa.

Joka tapauksessa esitetty kysymys on tärkeä ja ansaitsee huomiota niissä tutkimuksissa, joita komissio tekee työllisyyden suuntaviivojen seurannan yhteydessä.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0085



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3605/97 komissiolle esittäjä(t): Nikitas Kaklamanis (UPE) (13. marraskuuta 1997) Aihe: Sosiaalinen vuoropuhelu ja työntekijöihin kohdistuvat kansan keskuudessa epäsuositut toimenpiteet Euroopan tasolla puhutaan paljon sosiaalisen vuoropuhelun hyödyllisyydestä, erityisesti sen jälkeen, kun sosiaalipöytäkirja liitettiin osaksi uuden Euroopan unionista tehdyn sopimuksen pääkokonaisuutta. Tästä huolimatta työntekijät ovat edelleen ratkaisemattomien ongelmien edessä, jotka vain pahenevat, eikä niiden ratkaisemisesta ole toivoa lähitulevaisuudessa. Haluaisin tietää, mikä on Euroopan komission arvio jäsenvaltioissa käydyn sosiaalisen vuoropuhelun kautta tähän mennessä saavutetuista tuloksista, ja odottaako se, että tämän vuoropuhelun avulla edistytään työntekijöiden työllisyyden parantamisessa, kun samanaikaisesti heihin kohdistetaan yhä useampia kansan keskuudessa epäsuosittuja toimenpiteitä, heidän muutoinkin alhaisia tulojansa pyritään vähentämään ja EU:n työttömien määrä on noussut 20 miljoonaan. Komission jäsenen Pádraig Flynnin komission puolesta antama vastaus (19. tammikuuta 1998) Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu tukee osaltaan voimakkaasti taloudellisen ja sosiaalisen ympäristön kehittämistä, ja se on yksi yhteiskuntamallimme peruspilareista. Työmarkkinaosapuolille tiedottaminen, niiden kuuleminen sekä niiden vuoropuhelu ja neuvottelut ovat tunnustettuja periaatteita kaikissa jäsenvaltioissa. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on kehittynyt merkittävästi Euroopan tasolla. Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen liitetty sosiaalipolitiikkaa koskeva sopimus johti huomattavaan edistykseen sopimusalalla. Työmarkkinaosapuolet tekivät kaksi sopimusta, toisen vanhempainlomasta vuonna 1996 ja toisen osa-aikatyöstä kesäkuussa 1997. Työttömyyden torjuminen on ollut viime vuosina yhteisön tasolla ilmaistujen huolenaiheiden kärjessä. Ensimmäistä kertaa Eurooppa-neuvoston ylimääräinen kokous keskittyi yksinomaan työllisyyteen; tämä kokous pidettiin 21. marraskuuta 1997 Luxemburgissa. Eurooppa-neuvosto kehotti työmarkkinaosapuolia osallistumaan niiden eri vastuu- ja toiminta-aloilla täysipainoisesti työllisyyttä koskevan integroidun ja koordinoidun toimintasuunnitelman täytäntöönpanoon. Luxemburgissa päätettyjen suuntaviivojen toteuttaminen edellyttää työmarkkinaosapuolten tiivistä osallistumista kaikkiin prosessin vaiheisiin. Viimeaikainen kehitys työllisyyden alalla on lisännyt työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua kansallisella tasolla. Kolmikantaneuvottelut julkisen vallan ja työmarkkinaosapuolten kesken johtivat kansallisiin työllisyyssopimuksiin useissa jäsenvaltioissa. Toisaalta kollektiiviset neuvottelut työntekijöiden ja työnantajien organisaatioiden välillä jatkuvat eri tasoilla aiheenaan työllisyyden edistäminen ja työmarkkinoiden toimintasääntöjen mukauttaminen kaikissa jäsenvaltioissa.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0153



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3897/97 neuvostolle esittäjä(t): Amedeo Amadeo (NI) (10. joulukuuta 1997) Aihe: EU:n jäsenvaltioiden sotilaiden raakuudet Somaliassa Viite: Nikitas Kaklamanisin (UPE) kirjallinen kysymys E-2488/97, jossa kysytään, miten neuvosto aikoo suhtautua näihin ennenkuulumattomiin julmuuksiin, jotka unionin jäsenvaltioihin (ja vieläpä perustajavaltioihin) kuuluvat sotilaat aiheuttivat ja jotka vahingoittavat vaarallisella tavalla unionin yleistä mainetta sekä tekevät tyhjiksi sen ¨ihmisoikeuksien suojelua¨ koskevat julistukset. Pyydän neuvostoa ryhtymään asian osalta välittömästi toimiin sekä ottamaan huomioon Italian puolustusministerin tekemän tutkimuksen tulokset ja sen, että Panorama-lehden toimittaja oli tunnustanut antaneensa vääriä tietoja, jotta ei parjattaisi Somaliaan lähetettyjä rauhanturvajoukkoja ja erityisesti maineikkaita Italian sotilaita. Vastaus (26. helmikuuta 1998) Arvoisan parlamentin jäsenen esittämä kysymys ei kuulu neuvoston toimivaltaan.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0017



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2921/97 komissiolle esittäjä(t): Bertel Haarder (ELDR) (17. syyskuuta 1997) Aihe: Kolmansille maille annettava kehitysapu Useiden EU-maiden on ollut miltei mahdotonta palauttaa hylätyn turvapaikkahakemuksen tehneitä henkilöitä (jotka eivät ole pakolaisia) kotimaihinsa, koska hallitukset kieltäytyvät ottamasta vastaan omia kansalaisiaan. Joidenkin kyseessä olevien maiden hallitukset saavat samanaikaisesti huomattavia summia EU:n kehitysapua. Aikooko komissio vakavasti harkita kolmannen maailman hallituksille annettavan kehitysavun kaikkinaista lopettamista tapauksissa, joissa hallitukset kieltäytyvät ottamasta omia kansalaisiaan takaisin, kun nämä eivät ole saaneet turvapaikkaa EU-maasta? Komission jäsenen Anita Gradinin komission puolesta antama vastaus (11. marraskuuta 1997) Komissio toteuttaa kehitysavun osalta 5 päivänä kesäkuuta 1997 annettua johdonmukaisuutta koskevaa neuvoston päätöslauselmaa. Komissio etenee asiassa kutsumalla koolle jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kokouksia, joissa parhaillaan käsiteltävinä ovat kaikki siirtolaisuuden ja kehitysyhteistyön välisiin yhteyksiin liittyvät kokonaisvaltaiset kysymykset. Kansalaisten takaisinottamisen osalta komissio on tietoinen ongelmista, joita syntyy yhteisön ulkopuolisten valtioiden kieltäytyessä ottamasta takaisin kansalaisiaan, jotka oleskelevat laittomasti jäsenvaltioiden alueella, tai viivyttäessä näiden takaisinottoa. Komissio uskoo, että näitä ongelmia voidaan käsitellä yhteisön ja kyseisten yhteisön ulkopuolisten valtioiden kahdenvälisten suhteiden yhteydessä. Neuvosto voi tapauskohtaisesti päättää, olisiko yhteisön ulkopuolisten valtioiden kanssa tehtäviin yhteisön sopimuksiin tai sekamuotoisiin sopimuksiin sisällytettävä erityinen viittaus takaisinottamiseen liittyviin ongelmiin. Näin ollen komissio neuvottelee tällaisten viittausten sisällyttämisestä sopimuksiin neuvoston antaman neuvotteluvaltuutuksen pohjalta.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0116



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3750/97 komissiolle esittäjä(t): Roberta Angelilli (NI) (21. marraskuuta 1997) Aihe: Alitalian toimintaan liittyvien palvelujen toteuttaminen Kysymyksiini E-1858/97 ja E-1859 ((EYVL C 60, 25.2.1998, p. 59.)) saamani yhteisen vastauksen johdosta on selvennettävä, että taksipalvelut joihin viitataan, ovat tarkoitettuja erityisesti Alitalian henkilökunnalle ja miehistölle. Yhtä lailla olipa sopimukset tehnyt yhtiö mikä tahansa, Società Aeroporti di Roma Spa tai Alitalia Team Spa, on tarpeen sopimusten läpinäkyvyyden takaamiseksi selvittää Alitalian ja kyseisen yhtiön suhde. Sitä paitsi direktiivin 92/50/ETY ((EYVL L 209, 24.7.1992, s. 1.)) 1 b artiklassa ja direktiivin 93/38/ETY ((EYVL L 199, 9.8.1993, s. 84.)) 18 johdantokappaleessa sanotusta huolimatta Alitalia on yhtiö, jonka pääomasta 90 % on julkisen holding-yhtiön IRI:n omistuksessa, ja tällainen yhtiö voi siis tehdä kymmenien miljardien sopimuksia joutumatta noudattamaan minkäänlaisia avoimuussääntöjä toisin kuin muut yhteiskunnan omistamat yhtiöt, esimerkiksi Ferrovie dello Stato Spa. Tämä on kummallinen tilanne, jota annetut selitykset eivät pysty perustelemaan. Kysynkin komissiolta: 1. Onko kumpaakin sopimusta, joihin aiemmissa kysymyksissä viitataan, pidettävä Alitalian tekemänä? 2. Mikä on syynä outoon tilanteeseen, joka jättää Alitalia Spa:n, jonka pääoma on 90-prosenttisesti julkisen holding-yhtiön IRI:n omistuksessa, kaikkien eurooppalaisten tarjouskilpailuista tehtyjen sääntöjen ulkopuolelle, mistä aiheutuu haittaa sen tekemien sopimusten oikeellisuudelle ja avoimuudelle? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (6. tammikuuta 1998) 1. Arvoisa parlamentin jäsen ilmoitti aiemmin esittämissään kirjallisissa kysymyksissä E-1858/97 ja E-1859/97, että Alitalia Spa oli tehnyt matkustajien kuljetusta ja miehistön kuljetusta koskevat sopimukset Fiumicinon lentokentän hallintotoimiston ja vastaavasti valvonnassaan olevan yhtiön Alitalia Team Span välityksellä. 2. Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 92/50/ETY ja vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 93/38/ETY soveltamisalan osalta parlamentin jäsentä kehotetaan tarkastelemaan komission edellä mainittuihin kysymyksiin antamaa vastausta.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0074



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3884/97 komissiolle esittäjä(t): Amedeo Amadeo (NI) ja Spalato Belleré (NI) (5. joulukuuta 1997) Aihe: Vaarallisten aineiden tiekuljetuksiin tarkoitetut moottoriajoneuvot Kysymyksemme koskee ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvoista ja niiden perävaunuista vaarallisten aineiden tiekuljetuksissa ja direktiivin 70/156/ETY muuttamisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksynnän osalta (KOM(96)555 lopull. - 96/0267 COD) ((EYVL C 29, 30.1.1997, s. 17. )). Suhtaudumme myönteisesti komission ehdotukseen antaa säännökset moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan lainsäädännön lähentämisestä muuttamalla direktiiviä 70/156/ETY ((EYVL L 42, 23.2.1970, s. 1. )) ja antamalla uusi direktiivi, joka koskee moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää vaarallisten aineiden tiekuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen valmistamisen osalta. Ottaen huomioon, että neuvosto on tällä välin hyväksynyt jo yli 36 direktiiviä N-luokan ajoneuvojen tyyppihyväksynnästä, pyydämme ottamaan huomioon myös kysymyksen vaarallisten aineiden kuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen tyyppihyväksynnästä. Komission jäsenen Martin Bangemannin komission puolesta antama vastaus (21. tammikuuta 1998) Komissio vahvistaa, että ehdotetun direktiivin tavoitteena on asettaa vaarallisten aineiden tiekuljetuksissa käytetyille moottoriajoneuvoille ja niiden perävaunuille tekniset vaatimukset. Kaikkien tämän direktiivin asiaankuuluvien teknisten vaatimusten noudattaminen takaa hyötyajoneuvojen (luokka N) ja niiden perävaunujen (luokka 0) vapaan liikkuvuuden yhteisön sisämarkkinoilla. Kun ajoneuvotyypille annetaan tämän direktiivin mukainen tyyppihyväksyntä, jäsenvaltiot eivät voi kieltää ajoneuvon myymistä, rekisteröimistä tai käyttöönottoa sen rakenteeseen liittyvien syiden vuoksi. Edellä mainittu direktiivi on yksi niistä erityisdirektiiveistä, jotka liittyvät moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 70/156/ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/53/ETY ((EYVL L 225, 10.8.1992. )) (kehysdirektiiviin).
KIRJALLINEN KYSYMYS P-4016/97 komissiolle esittäjä(t): Gerhard Hager (NI) (11. joulukuuta 1997)

Aihe: Maakaasuputken rakentamiseen myönnettävä tuki

Itävallassa eräät kunnat myöntävät maakaasutoimitusten turvaamiseksi Energie-Versorgung Niederösterreich Aktiengesellschaft -yhtiölle tukea, jota ei voida peruuttaa ja jota ei peritä takaisin. Tukea myönnetään osittain sen perusteella, kuinka monta kilometriä maakaasuputkea on rakennettu, mutta myös kertasummia myönnetään (Haagin kaupunki: 9 535 000 Itävallan shillinkiä 16,9 km:n pituisen kaasuputken rakentamiseen) eikä tuki ole tehtyjen sopimusten mukaan riippuvainen kunnalle tai sen asukkaille myönnettävistä kaasun hinnanalennuksista. ENV-osakeyhtiö voi myös itse päättää, tarjoaako se tulevaisuudessa maakaasutoimituksia kunnalle, ja jos tarjoaa, mille alueille.

Lisäksi kunnat sitoutuvat sallimaan korvauksetta putkien tai erilaisten laitosten rakentamisen kaikille niille tonteille, joista kunta voi määrätä nyt tai tulevaisuudessa, sekä antamaan vaadittavat tontit maksutta käytettäviksi tarvittavien laitosten rakentamista varten. Lopuksi kunnat antavat vielä sitoumuksen, jonka mukaan ne eivät itse tuota eivätkä toimita kaasua sopimuksen voimassaoloaikana eivätkä salli muiden henkilöiden rakentaa kaasuputkiverkostoa tai muita kaasun tuottamiseen ja jakeluun tarvittavia laitteita kunnan omistamille tonteille.

1. Mitä mieltä komissio on tällaisten sopimusten oikeudellisesta laadusta?

2. Aikooko komissio ryhtyä joihinkin toimenpiteisiin tällaisen tuen kieltämiseksi silloin kun näillä sopimuksilla on - esimerkiksi vaihtoehtoisten energialähteiden kannalta - kilpailuoikeudellista merkitystä?

Komission jäsenen Karel Van Miertin komission puolesta antama vastaus (13. tammikuuta 1998)

Komissio ei voi tehdä tämänhetkisten tietojensa perusteella lopullista päätöstä siitä, ovatko eräiden Itävallan kuntien EVN-energiayhtiölle myöntämät tuet Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan kilpailusääntöjen mukaisia.

Komissio pyytää viipymättä Itävallan viranomaisilta yksityiskohtaisia tietoja asiasta ja tutkii niiden perusteella tehtyjä sopimuksia perusteellisesti.

Jos komissio voi tämän jälkeen perustellusti epäillä näiden sopimusten soveltuvuutta yhteisön lainsäädäntöön, se aloittaa asiaa koskevan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0099



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3945/97 komissiolle esittäjä(t): Roberta Angelilli (NI) (4. joulukuuta 1997) Aihe: Valtion tuet epäsuotuisten kaupunkialueiden yrityksille Komissio vahvisti lokakuussa 1996 uuden viitekehyksen epäsuotuisten kaupunkialueiden yrityksille myönnettävistä valtion tuista. Kuten tiedetään, aikaisempi lainsäädäntö ei mahdollistanut sitä, että jäsenvaltiot olisivat ottaneet täysin tyydyttävästi huomioon ne lukuisat sosiaaliset ja taloudelliset ongelmat, jotka koskettavat Euroopan suurkaupunkien laita-alueita. Tuen ylärajaksi oli vahvistettu 26 prosenttia sijoituksista ja 10 000 ecua kutakin luotua työpaikkaa kohti. Komission tarkoituksena oli, että tällaisella aloitteella vaikutettaisiin myönteisesti työpaikkojen luomiseen syrjäisissä kaupunginosissa, joissa työttömyysaste on yleensä korkea. Vaikka komissio on kehottanut jäsenvaltioita hyödyntämään tätä uutta, viisi vuotta voimassa olevaa lainsäädäntökehystä erityisillä tukiohjelmilla, niin yli vuoteen Italian hallitus ei ole ryhtynyt kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin ohjelmien käynnistämiseksi. Ottaen huomioon edellä mainitun, kysyn komissiolta, 1. miten se suhtautuu Italian hallituksen viivyttelyyn yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanossa, erityisesti kun otetaan huomioon, että uusien määräysten voimassaoloaika on vain viisi vuotta vuodesta 1996 lähtien, 2. mitkä ovat ne yhteisön jäsenvaltiot, jotka komission tiedonannon mukaisesti ovat aloittaneet suurkaupunkien laita-alueiden tukemiseksi toteutettavat ohjelmat? Komission jäsenen Karel Van Miertin komission puolesta antama vastaus (13. tammikuuta 1998) Kuten komissio on jo maininnut vastatessaan arvoisan parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen P-2628/97 ((EYVL C 82, 17.3.1998, s. 117. )), yhteisön puitteet kaupunkien ongelma-alueilla toimiville yrityksille myönnettävälle valtion tuelle, jotka komissio hyväksyi 2. lokakuuta 1996 ((EYVL C 146, 14.5.1997. )), on tarkoitettu täsmentämään kaupunkien ongelma-alueiden määrittelyssä noudatettavia sääntöjä, joiden perusteella näille alueille voidaan myöntää valtion tukea tietyillä edellytyksillä ja tiettyjen enimmäismäärien rajoissa, jolloin näitä tukia voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina. Kyseiset puitteet tarjoavat jäsenvaltioille selventävää tietoa, eikä niitä tule pitää kehotuksena myöntää kyseisen kaltaista tukea. Näitä päätöksiä tekevät jäsenvaltiot, ja jos ne niitä tekevät, on niiden ilmoitettava komissiolle hyväksymistä varten tätä asiaa koskevista hankkeistaan. Komission tietojen mukaan jäsenvaltioista ainoastaan Ranska on tähän mennessä myöntänyt tällaisia tukia.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0100



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3953/97 komissiolle esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE) (12. joulukuuta 1997) Aihe: Alue- ja tutkimusohjelmien tukihakemukset Komissiolle 17.9.1997 tekemässäni kirjallisessa kysymyksessä (E-2961/97) ((EYVL C 134, 30.4.1998, s. 44. )) peräänkuulutin byrokratian vähentämistä EU:n tutkimus- ja aluepolitiikassa. Komission vastauksen saatuani haluan esittää lisäkysymyksen. Mitkä ovat yleisimmät syyt projektien hylkäämiseksi? Komission jäsenen Monika Wulf-Mathiesin komission puolesta antama vastaus (27. tammikuuta 1998) Yhteisön tutkimusta ja teknologian kehittämistä koskevien ohjelmien hanke-ehdotusten tärkeimmät arviointiperusteet ovat korkea tieteellinen ja tekninen laatu, innovatiivisuus, kansalliset rajat ylittävä yhteistyö (eurooppalaisuuden lisäarvo), kustannustehokkuus, hanketta ehdottavien henkilöiden pätevyys sekä tulosten levittämis- ja hyödyntämismahdollisuudet. Lisäksi kunkin ohjelman työohjelmassa määritellään tärkeimmät vaatimukset ohjelman erityistavoitteiden saavuttamiseksi. Koska käytettävissä olevat varat ovat rajallisia ja varoista käydään kovaa kilpailua, yhdenkin vaatimusten täyttämiseksi vaadittavan perusteen (jotka ovat kaikki julkisia) täyttämättä jättäminen johtaa yleensä ehdotuksen hylkäämiseen. Yleisin syy ehdotusten hylkäämiseen useimpien ohjelmien osalta on riittämätön tieteellisen ja teknisen innovatiivisuuden laatu. Rakennerahastojen ohjelmien tutkimusta ja teknologian kehittämistä koskevien hankkeiden hylkäämisten yleisimmät syyt olisi varmistettava jäsenvaltioilta, koska ne soveltavat omia erityismenettelyjään hankkeiden valitsemisvaiheessa valvontakomiteoisssa. Hankkeiden valintaperusteet voivat vaihdella myös kyseessä olevan ohjelman erityisten painotusten mukaan.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0019



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3103/97 komissiolle esittäjä(t): Hiltrud Breyer (V) (13. lokakuuta 1997) Aihe: Euroopan patenttiviraston oikeuskäytännön ja patenttidirektiiviluonnoksen välinen ristiriita Rothleyn mietinnössä, joka koskee ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi bioteknologian keksintöjen oikeudellisesta suojasta (A4-0222/97), sanotaan sen johdanto-osan 17 kappaleen b alakohdassa (uusi), että kasvien muodostamaa kokonaisuutta, jonka tuntomerkkinä on tietty yksittäinen geeni, ei voida jättää patentoitavuuden ulkopuolelle, vaikka siihen kuuluisikin kasvilajikkeita. Tämä on selkeässä ristiriidassa Euroopan patenttiviraston oikeuskäytännön kanssa, kuten esim. päätöksen T 356/93 (Euroopan patenttiviraston virallinen lehti 1995, s. 545) kanssa. Millä tavoin tämä ristiriita ja siitä aiheutuva oikeudellinen epävarmuus voitaisiin ratkaista? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (6. tammikuuta 1998) Arvoisan parlamentin jäsenen esittämän kysymyksen johdosta komissio haluaa huomauttaa havainneensa, että johdanto-osan 17 kappaleen b alakohta (uusi), jossa hyväksytään parlamentin äänestämä tarkistus 20, on ristiriidassa Euroopan patenttiviraston teknisen valituslautakunnan 21 päivänä helmikuuta 1995 tekemän päätöksen T 356/93 kanssa. Sama pätee muutetun ehdotuksen 4 artiklan 2 kohtaan, jossa hyväksytään parlamentin äänestämä tarkistus 47. Parlamentin mielestä Euroopan patenttiviraston teknisen valituslautakunnan antamaa tulkintaa kasvilajikkeiden patentoitavuuden kieltämisestä ei pitäisi noudattaa sovellettaessa keksintöjen patentteja koskevaa jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä, johon myös sisältyy patentoitavuuden kieltäminen. Komissio tukee tätä näkemystä.