KIRJALLINEN KYSYMYS E-3013/00

esittäjä(t): Freddy Blak (PSE) komissiolle

(26. syyskuuta 2000)

Aihe: Ulkomaisten matkaoppaiden ahdistelu

Monien eurooppalaisten kaupunkien paikallishallinto estää ulkomaisia matkanjohtajia ja oppaita työskentelemästä alueellaan viittaamalla paikallisia etuja suojeleviin määräyksiin. Kyse on usein erityispätevyyttä koskevista määräyksistä, jotka vain paikalliset oppaat voivat täyttää.

Lukuisia matkanjohtajia on pidätetty, ja he ovat joutuneet maksamaan suuret sakot ammattinsa harjoittamisesta. Tätä ei voida hyväksyä, ja se on ristiriidassa työvoiman vapaata liikkuvuutta koskevan sisämarkkinamääräyksen kanssa. Onko niin, että komissio ei ole harkinnut toimia Italian kaltaista maata vastaan, koska maassa esiintyy erityisen törkeitä esimerkkejä Rooman sopimuksen vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten rikkomisesta?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(7. marraskuuta 2000)

Komissiolla on hyvät yhteydet toimialaan ja kansallisiin viranomaisiin, ja se tuntee hyvin tilanteen, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa. Tässä yhteydessä on otettava huomioon erityisesti matkaoppaita koskeva valmisteluasiakirja(1) sekä kertomus(2) neuvostolle ja Euroopan parlamentille direktiiviä 89/48/ETY täydentävästä ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta toisesta yleisestä järjestelmästä 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/51/ETY soveltamisesta(3).

Ensinnäkin on muistettava, että jäsenvaltioilla on vapaus määritellä säännöt, joiden perusteella niiden alueella voi harjoittaa ammattia (edellyttäen, että nämä säännöt eivät ole syrjiviä). Ne voivat edellyttää, että henkilöllä on tietty pätevyys tai tutkintotodistus, ennen kuin tämä voi ryhtyä harjoittamaan tiettyä ammattia. Tällaisten sääntöjen tarkoituksena on taata tietty laatu, ja niiden perustana voi olla esimerkiksi kansanterveyden suojelu tai kuluttajansuoja. Jäsenvaltioiden kansalaiset, jotka ovat hankkineet pätevyytensä toisessa jäsenvaltiossa, ovat kuitenkin yhteisön lainsäädännön alaisia.

Matkaoppaana toimiminen edellyttää Italiassa direktiivissä 92/51/ETY tarkoitetun tasoista ammattipätevyyttä. Direktiivin mukaan jäsenvaltioiden kansalaisilla on oikeus harjoittaa toisessa jäsenvaltiossa ammattia, johon he ovat täysin päteviä lähtöjäsenvaltiossaan. Vastaanottava jäsenvaltio voi edellyttää, että muuttaja suorittaa sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen, jos muuttajan koulutuksen ja vastaanottavan jäsenvaltion vaatimusten välillä on merkittäviä eroja.

Italia on pannut direktiivin täytäntöön vuonna 1994 annetulla asetuksella (Decreto Legislativo 2 maggio 1994, n. 319). Tämän asetuksen mukaan tunnustamisen ehtona voi olla se, että maahanmuuttaja suorittaa sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen oman valintansa mukaan.

Arvoisa parlamentin jäsen viittaa näiden sääntöjen soveltamiseen kaupungeissa. Tästä voidaan todeta, että kukin jäsenvaltio voi delegoida toimivallan viranomaisilleen parhaaksi katsomallaan tavalla ja panna direktiivejä täytäntöön alue- tai paikallistason viranomaisten toimenpiteiden kautta. Tämä toimivallan jakaminen ei kuitenkaan vapauta jäsenvaltiota velvollisuudesta varmistaa, että direktiivin säännökset saatetaan asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä(4).

Hallinnollisten tai jopa rangaistusluonteisten sakkojen määrääminen henkilöille, jotka harjoittavat säänneltyä ammattia ilman pätevyyttä tai ilman että heidän toisessa jäsenvaltiossa hankkimansa pätevyys olisi ennalta tunnustettu, ei periaatteessa ole edellä mainittujen sääntöjen vastaista. Komissio ei ole saanut yhtään kannetta siitä, että jäsenvaltio olisi kieltäytynyt tunnustamasta matkaoppaan pätevyyttä tai siitä, että tällä alalla olisi ollut erityisiä tunnustamiseen liittyviä ongelmia.

Mitä tulee sakkojen määräämiseen matkanjohtajille, kyseessä näyttää olevan ennen muuta sekaannus matkanjohtajan ja matkaoppaan ammattien välillä. Jäsenvaltiot voivat määritellä näiden kahden ammatin sisällön. Tähän kysymykseen liittyvät komission tietoon saatetut seikat eivät osoita, että olisi toimittu EY:n perustamissopimuksen vastaisesti. Komissio muistuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle kuitenkin, että 49 artiklalla (entinen 59 artikla) (palvelujen tarjoamisen vapaus) on välitön oikeusvaikutus ja se antaa yksilöille oikeuksia, joita kansallisten viranomaisten on kunnioitettava. Asianosaiset voivat siten parhaiten suojata oikeutensa vetoamalla kansallisiin tuomioistuimiin sellaisten sakkojen kumoamiseksi, joiden he katsovat olevan näiden määräysten vastaisia.

(1) SEC(97) 837 lopullinen.

(2) MARKT/D4/8052/4/99.

(3) EYVL L 209, 24.7.1992 EYVL L 30, 9.2.1995 (viimeksi muutettuna).

(4) ECJ C-227-230/85.