KIRJALLINEN KYSYMYS E-2737/01

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(5. lokakuuta 2001)

Aihe: Erittäin korkeat rakennukset ja toimenpiteet niiden haavoittuvaisuuden vähentämiseksi tulipalon tai räjähdyksen sattuessa tai lentokoneen törmätessä niihin

1. Onko komissio tietoinen siitä, että ei ainoastaan New Yorkissa, vaan myös muualla maailmassa, ja erityisesti Rotterdamin ja Frankfurt-am-Mainin tapaisissa eurooppalaisissa kaupungeissa, on viime vuosikymmeninä noussut rakennuksia, jotka ylittävät roimasti 50100 metrin korkeuden, ja että erityisesti suuret yritykset kuvittelevat, että heidän arvonsa ja arvokkuutensa kasvaa, jos he onnistuvat rikkomaan rakentamisen kansalliset, manterekohtaiset tai maailmanlaajuiset korkeusennätykset?

2. Voiko komissio vahvistaa, että rakennusten korkeuden kasvu ei tuo mukanaan ainoastaan lisääntyneen uhan siitä, että kyseiset rakennukset valitaan niiden tunnettuuden ja haavoittuvaisuuden vuoksi hyökkäysten kohteiksi, vaan myös sen tosiseikan, että tahattomat lentokoneiden törmäämiset, poistumisteiden riittämättömyys tulipalon tai räjähdyksen sattuessa, maanjäristyksen aiheuttama kaatuminen tai uudenaikaisten materiaalien, joita ei ole käytetty ja koeteltu vuosisatojen ajan, kuten terästä ja betonia, vanhentumisen seurauksena tapahtuvan väsymisen aiheuttama sortuminen voivat johtaa suuronnettomuuteen?

3. Voiko komissio kertoa, kuinka monta vähintään 150 metriä korkeaa rakennusta on tällä välin rakennettu EU:ssa?

4. Pitääkö komissio toivottavana, että yhteisön tasolla otetaan käyttöön yhteiset turvallisuutta koskevat vähimmäisnormit, jotka korkeiden rakennusten on täytettävä?

5. Pitääkö komissio toivottavana, että turvallisuus ja haavoittuvaisuus silmällä pitäen rakennusten korkeus rajoitetaan Euroopassa esimerkiksi 50, 100 tai enintään 150 metriin, jotta rakennukset eivät kovin helposti joutuisi iskujen tai muiden onnettomuuksien kohteiksi?

6. Miten komissio aikoo edistää kysymyksessä 4 ja 5 tarkoitettua turvallisuuden parantamista?

Erkki Liikasen komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-2737/01 ja E-2738/01

(27. marraskuuta 2001)

Kuultuaan asiantuntijoita ja tutustuttuaan aiheeseen liittyvään kirjallisuuteen komissio voi vahvistaa, että molemmilla New Yorkin kaksoistorneilla oli samanlainen vahva keskusrakenne, jossa oli mm. hissi-, porras- ja ilmastointikuilut, ja joka toimi vakauttavana elementtinä horisontaalisia iskuja vastaan. Tämä keskusyksikkö ja julkisivuun yhdistetyt rakenteelliset elementit tukivat teräksisiä lattiaelementtejä. Molemmat tukimekanismit ovat välttämättömiä tämän suuruusluokan rakennuksen turvallisen ja toimivan rakenteen varmistamiseksi.

Kaksoistornien suunnittelumenetelmää on käytetty useamman kerran Yhdysvalloissa, kun taas Euroopassa korkeiden rakennusten suunnittelussa käytetyt menetelmät perustuvat enemmänkin betonitekniikkaan. Komission tiedossa ei ole yhtään korkeaa rakennusta, joka olisi suunniteltu ilman vakautta lisääviä toimenpiteitä.

Todella harvat maa- ja vesirakennuskohteet on suunniteltu kestämään World Trade Centerin (WTC) torneihin 11. syyskuuta 2001 kohdistuneen törmäyksen kaltaista iskua. Perusteellinen tutkimus on tarpeen, jotta näiden kahden rakennuksen romahtamiseen johtanut monimutkainen tapahtumaketju voidaan täysin ymmärtää. Tutkimuksen tuloksena voidaan saada tärkeää tietoa, joka vaikuttaa tulevaisuuden suunnitteluun, laskentamenetelmiin sekä määräyksiin.

Törmäyksen ja romahduksen välillä kulunut aika oli 47 minuuttia eteläisen tornin kohdalla ja tunti 44 minuuttia pohjoisen tornin kohdalla. Tämän vuoksi on todennäköistä, että romahdus johtui ennemminkin tulipalon aiheuttamasta kuumuudesta, joka heikensi teräksen lujuutta, kuin itse törmäyksen fyysisestä vaikutuksesta.

Komissio on tietoinen siitä, että jäsenvaltioissa on useissa kaupungeissa rakennettu korkeita rakennuksia asiaankuuluvien kansallisten ja/tai paikallisten rakennusmääräysten mukaisesti. Nämä määräykset kattavat rakentamiseen liittyvät turvallisuus- ja muut vaatimukset. Komissiolla ei ole luetteloa näistä rakennuksista tai niiden ominaisuuksista, koska sillä ei ole mitään toimivaltaa tällä alalla.

Rakentamisen sääntelyssä yhteisön toimivalta rajoittuu rakennustuotteiden sisämarkkinoita koskeviin näkökohtiin, kun taas rakennusmääräyksiä, turvallisuusvaatimukset mukaan luettuina, säännellään kansallisella tasolla. Tämän vuoksi rakennusten korkeuden rajoittaminen turvallisuuden tai muiden syiden vuoksi on jäsenvaltioiden vastuulla. On aivan ymmärrettävää, että korkeus on yksi tärkeimmistä huomioonotettavista näkökohdista, kun arvioidaan rakennuksen turvallisuutta, ja etenkin sen mekaanista kestävyyttä ja vakautta, sekä turvallisuutta tulipalon sattuessa.

Jäsenvaltioiden rakennussäännöksissä on myös rakennusten purkamista koskevia määräyksiä. Komissio käsittelee asiaa osana kilpailu- ja ympäristöpolitiikkaansa. Komission, jäsenvaltioiden ja teollisuuden edustajista koostuvan yhteisen työryhmän rakennusten purkamista koskevia näkökohtia on esitetty tiedonannossa rakennusteollisuuden kilpailukyvystä(1). Lopullisessa raportissa annetaan joitakin suosituksia suunnittelijoille, teollisuudelle ja viranomaisille. Tällä alalla saattaa olla tarvetta toteuttaa lisätoimenpiteitä.

Rakennuksia koskevien yhteisön vähimmäisturvallisuusvaatimusten mahdollisen tarpeen osalta komissio haluaa ilmoittaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että se valmistelee Euroopan standardointikomitean (CEN) kanssa suunnittelu- ja laskentamenetelmäsarjaa, jota kutsutaan nimellä Eurocodes. On odotettavissa, että ensimmäiset Eurocode-standardit ovat saatavilla vuoden 2001 lopulla, ja kahdeksan jäljelle jäävän tärkeän standardin pitäisi valmistua vuoden 2002 aikana. Jäsenvaltiot ovat kuitenkin yhä vastuussa kansallisten turvallisuusvaatimusten asettamisesta. Lopullisena tavoitteena on vain kehittää yhteisön menetelmiä turvallisuuden arviointiin.

(1) KOM(97) 539 lopullinen.