KIRJALLINEN KYSYMYS E-0553/00

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle

(29. helmikuuta 2000)

Aihe: Uhanalaisten kädellisten lihan käyttäminen ravinnoksi

Yhdysvaltojen tärkeimpiin ympäristöjärjestöihin kuuluvan Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton viimeaikaisen raportin mukaan noin 25 apina-, maki- ja muuta kädellislajia saattaa hävitä maapallolta seuraavien 1020 vuoden kuluessa. Trooppisten sademetsien tuhoamisen ohella uhanalaisuutta aiheuttaa jatkuvasti hälyttävämmäksi käyvä ilmiö: apinanlihan kulutuksen räjähdysmäinen kasvu.

Ensimmäisiä syytettyjen penkillä ovat trooppisia puita myyvät metsäyhtiöt, jotka eivät toimita riittävästi elintarvikkeita työntekijöilleen. Salametsästys on kiihtynyt myös keskisessä Afrikassa riehuvien sotien vuoksi, jotka ovat myös tyrehdyttäneet paikalliselle taloudelle välttämättömän matkailijoiden virran. Gorillat, jotka ovat nykyisessä tilanteessa matkailun kannalta tuottamattomia, ovat saavuttaneet suuren suosion hienostuneelle asiakaskunnalle suunnatun lihansa takia.

Voiko komissio ilmoittaa mihin toimiin se aikoo ryhtyä uhanalaisten kädellislajien suojelun varmistamiseksi?

Voiko komissio laatia direktiivin, jolla kiellettäisiin kaikkinainen apinanlihan kauppa Euroopan unionissa ottaen huomioon erityisesti apinanlihan syömisestä aiheutuvan vakavan virusvaaran?

Voiko komissio lisäksi harjoittaa painostusta WHO:ssa tämän toiminnan kieltämiseksi asianosaisissa maissa?

Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus

(4. huhtikuuta 2000)

Komission käytettävissä olevan tiedon mukaan kädellisten lihan kielletty kauppa yhteisön alueelle ei ole merkittävä tekijä uhanalaisten kädellisten sukupuuttoon kuolemisen kannalta. Ihmisapinalajien osien tai niistä peräisin olevien tuotteiden kaupallinen hyödyntäminen on jo kiellettyä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (CITES) säännösten perusteella; samoin kiellettyä on kaikilla muilla sellaisilla uhanalaisilla lajeilla käytävä kauppa, jotka luetellaan CITES-yleissopimuksen yhteisössä täytäntöön panemisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 338/97(1) liitteessä I ja liitteessä A. Useat kehitysmaat sekä 14 EU:n jäsenvaltiota ovat allekirjoittaneet CITES-yleissopimuksen.

Komissio on tietoinen niistä vakavista ongelmista, jotka aiheutuvat kestämättömästä luonnonvaraisten eläinten lihan kulutuksesta ja sen kaupasta kehitysmaissa, varsinkin osissa Afrikkaa. Sen vuoksi komissio on ympäristöä koskevan budjettikohdan varoista tukenut tutkimusta, jolla pyritään määrittelemään kyseisen kaupan laajuus Afrikassa, löytämään ongelman taustalla olevat syyt ja ehdottamaan mahdollisia toimenpiteitä. Tutkimuksen tulokset julkaistaan pian.

Luonnonvaraiset lajit ovat vaarassa ensiksikin elinympäristön huonontumisen ja tuhoutumisen vuoksi. Komissio tukee sellaisia hankkeita ja ohjelmia, joilla pyritään ekosysteemien kestävään hallintaan ja suojelualueiden säilyttämiseen. Trooppiset metsät ovat yksi luonnonvaraisten lajien, varsinkin kädellisten, tärkeimpiä elinympäristöjä. Siksi trooppisia metsiä koskevasta budjettikohdasta tuetut toimet vaikuttavat monessa mielessä luonnonvaraisiin lajeihin. Myös paikallisen väestön tapoihin käyttää luonnonvaraisia lajeja kestävästi hyväkseen ja suojella niitä kiinnitetään huomiota useissa maaseudun kehitysohjelmissa, joita rahoitetaan Euroopan kehitysrahastosta tai Aasian ja Latinalaisen Amerikan vähiten kehittyneiden maiden vientitulojen vakauttamisjärjestelmästä. Molemmissa tapauksissa sovelletaan lähestymistapaa, jossa korostetaan toimeentuloa, jolloin paikalliset kehitysmahdollisuudet liitetään biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseen. Paikallisen väestön tavat käyttää hyväkseen luonnonvaraisia lajeja eivät ole välttämättä laittomia tai kestämättömiä.

Huomattavaa vaaraa luonnonvaraisten lajien olemassaololle merkitsee myös laiton toiminta (esim. metsästys ja kauppa), ei vähiten sodan tai yhteiskunnallisten levottomuuksien aiheuttamissa epävakaissa oloissa. Näin ollen yhteisön myöntämä tuki hyvää hallintotapaa ja toimintakyvyn kehittämistä koskeville hankkeille ja ohjelmille on siis myös tärkeä keino ongelman ratkaisemiseksi.

(1) EYVL L 61, 3.3.1997.