KIRJALLINEN KYSYMYS P-3173/00 esittäjä(t): Valter Veltroni (PSE) komissiolle. Elokuvien ja tv-ohjelmien tuotannon ja levityksen tukimekanismien rajoittaminen.



Virallinen lehti nro 163 E , 06/06/2001 s. 0050 - 0051



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3173/00 esittäjä(t): Valter Veltroni (PSE) komissiolle (4. lokakuuta 2000) Aihe: Elokuvien ja tv-ohjelmien tuotannon ja levityksen tukimekanismien rajoittaminen EU:n puheenjohtajavaltion Ranskan Lumière-instituutissa Lyonissa 11.12. syyskuuta 2000 järjestämässä seminaarissa komission kilpailun pääosasto, jota edusti eräs sen virkamies, vahvisti virallisesti ne perusteet, joiden mukaan tulevaisuudessa arvioidaan jäsenvaltioiden elokuvateollisuuden ja audiovisuaalisen teollisuuden tukijärjestelmiä. Perusteet ovat ilmeisesti seuraavat: 1) Valtiontuki saa olla enintään 50 % kunkin teoksen kustannuksista. 2) Tuottajan on investoitava vähintään 20 % rahoituksesta kotimaan ulkopuolelle. Lisäksi näyttää siltä, että valtiontueksi tulkitaan kaikki investoinnit, joista valtio päättää, ja täten siihen sisältyvät myös investointivelvoitteet, joita laissa saatetaan säätää julkisille liikelaitoksille. Nämä investoinnit otetaan huomioon laskettaessa kokonaistukea, jonka on jäätävä alle 50 %:n. Jos näitä perusteita aletaan tosiasiassa soveltaa, Euroopan elokuva- ja audiovisuaaliteollisuus on suurissa vaikeuksissa. Sillä on jo nyt vaikeaa, etenkin pienissä maissa, joiden kansalliset markkinat ovat suppeat ja jotka muodostavat hyvin pienen kielialueen. Vaarassa on siis eurooppalaisen kulttuurin tulevaisuus ja unionin kulttuurisen monimuotoisuuden tukipolitiikka. Kyseinen lähestymistapa on myöskin ristiriidassa sen kanssa, että audiovisuaalialan on useasti todettu olevan strategisesti tärkeä sekä taloudelliselle kehitykselle yleensä että Euroopan kulttuuripolitiikalle. Voisiko komissio tämän perusteella vahvistaa, pitävätkö komission virkamiehen viralliset lausunnot paikkansa, ja kertoa, mitä se aikoo tehdä varmistaakseen, että audiovisuaalialan erityisluonne kulttuuriteollisuutena tunnustetaan Euroopan yhtenäismarkkinoilla, kuten kansainvälisissä neuvotteluissa on jo tapahtunut? Voisiko komissio kertoa erityisesti, hyväksyykö se laissa säädetyt velvoitteet investoida audiovisuaalisten teosten tuotantoon ja säätääkö se poikkeuksia, joissa otetaan huomioon alan kansallisille markkinoille ominaiset kielelliset näkökohdat, ottaen huomioon, että alan merkitys Euroopan eri identiteettien ja kulttuurien turvaamisessa ja vaalimisessa on suuri? Mario Montin komission puolesta antama vastaus (30. marraskuuta 2000) Komissio pitää kulttuurin edistämistä tärkeänä tavoitteena. Vaikka EY:n perustamissopimuksen valtiontukimääräyksiä ei voida käyttää tätä tarkoitusta varten, komissio ottaa tavoitteen kuitenkin huomioon valtiontukisääntöjä soveltaessaan. Sen jälkeen kun EY:n perustamissopimuksen 87 artiklaan (ent. 92 artikla) sisällytettiin poikkeus kulttuurin edistämiseen myönnettävää tukea varten (3 kohdan d alakohta), komissio on voinut erottaa kulttuurituen teollisuustuesta. Esimerkiksi vuoden 1998 kesäkuussa komissio teki päätöksen, jossa se hyväksyy Ranskan elokuvatuotannon tukijärjestelmän (N 3/98). Päätöksessään komissio määrittelee ensimmäistä kertaa perusteet, joita se nykyisinkin käyttää arvioidakseen tuen soveltuvuutta kyseisillä toimialoilla ja soveltaakseen edellä mainittua poikkeusta jäsenvaltioiden tukijärjestelmiin. Komissio on soveltanut samoja sääntöjä ja periaatteita kaikissa viimeaikaisissa elokuva- ja tv-tuotantoa koskevissa valtiontukipäätöksissä. Jotta 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaista poikkeusta voidaan soveltaa, tuki on käytettävä kulttuurin edistämiseen: se on osoitettava määrättyyn kulttuurihankkeeseen, esimerkiksi yksittäisen elokuvan tuotantoon; tuottajan on voitava käyttää vähintään 20 prosenttia tuotantobudjetista muissa jäsenvaltioissa ja säilyttää samalla oikeus koko tukeen; pienellä budjetilla tehtyjä taide-elokuvia lukuun ottamatta elokuvakohtainen tuki-intensiteetti ei saa ylittää 50 prosenttia; lisätukea av-tuotantoon liittyville erityisille teknisille palveluille ei voida sallia. Joissain jäsenvaltioissa tuen edellytyksenä on, että tietty prosenttiosuus tuotantobudjetista käytetään asianomaisessa maassa (kotimaisuusastetta koskeva sääntö). Käytäntö on varsin yleinen eikä sinänsä perustu kulttuurin edistämiseen. Sen syrjivää vaikutusta voidaan kuitenkin lieventää soveltamalla edellä mainittuja erityisiä soveltuvuusperusteita. Näin varmistetaan se, että osa riskistä jää tuottajalle, ja estetään jäsenvaltioita käymästä keskenään tukikilpailua, jonka tarkoituksena on houkutella av-tuotantoon liittyviä palveluja tai saada ne jäämään kyseiseen maahan. Markkinoiden avautumista helpottavan vaikutuksensa ansiosta erityisten soveltuvuusperusteiden soveltaminen hyödyttää etenkin pieniä ja keskisuuria jäsenvaltioita, koska se edistää yhtenäisen kulttuurialueen muodostumista vähentämällä elokuvatuotannon markkinoiden jakautumista ja eristämistä. Pienten jäsenvaltioiden kulttuurivaikutus jää usein muita paljon vähäisemmäksi, ja niissä toteutetuilla kulttuurihankkeilla on yleensä vain pieni osuus yhteisön markkinoista. Onkin mahdollista, että tuki-intensiteetin 50 prosentin yläraja voi osoittautua ongelmalliseksi tarkasteltaessa pienten jäsenvaltioiden tukijärjestelmiä. Komissio voi kuitenkin päättää tehdä poikkeuksen tähän sääntöön, jos se havaitsee, että säännön tiukka soveltaminen ei vastaa kehitystä ja kulttuuritavoitteita kyseisissä jäsenvaltioissa tai tietyillä aloilla. Jos kotimaisuusastetta koskeva sääntö rajataan kulttuuriteollisuuden (tässä tapauksessa elokuvatuotannon) rakenteen säilyttämisen kannalta ehdottoman välttämättömään, tuki-intensiteetin ylärajan korottamista voidaan harkita. Edellä mainittuun Ranskaa koskevaan vuoden 1998 päätökseen sisältyykin tältä osin poikkeus pienellä budjetilla tehtyjä taide-elokuvia varten.