KIRJALLINEN KYSYMYS E-2351/02

esittäjä(t): Juan Naranjo Escobar (PPE-DE) komissiolle

(31. heinäkuuta 2002)

Aihe: Euroopan maahanmuuttopolitiikka

Ranskan sisäasiain ministeri Nicolas Sarkozy julkisti keskiviikkona 10. heinäkuuta hankkeen, joka koskee maakohtaisesti ryhmitettyjen laittomien maahanmuuttajien rajalle palauttamista.

Sarkozy perusteli maansa tarvetta paikata maahanmuuttoa koskevaa strategiaansa ja toi esille sen epäkohdan, että turvapaikkahakemukset ovat vähentyneet seitsemässä EU:n jäsenvaltiossa samaan aikaan, kun ne ovat lisääntyneet Ranskassa.

Ranska esittää tämän kantansa samaan aikaan, kun EU laatii johdonmukaistamista koskevaa ehdotusta niiden maahanmuuttajien kotiin palauttamiseksi, joilla ei ole henkilöllisyyspapereita. Mitä mahdollisia esteitä eurooppalaisessa lainsäädännössä voidaan asettaa tälle Ranskan ilmoittamalle toiminnalle? Miten ilmoitettu johdonmukaistaminen vaikuttaa EU:n toimintaan?

Kun otetaan huomioon tällaiset tilanteet, jotka voivat toistua toisissa jäsenvaltioissa, on ilmeisen tarpeellista tehdä vastaanottoa koskevia sopimuksia maahanmuuttajien alkuperämaiden kanssa sen takaamiseksi, että nämä maat tunnustavat kansalaisensa edellä mainituissa tapauksissa. Riippumatta

niistä sopimuksista, jotka jäsenvaltiot ovat saattaneet neuvotella kahdenvälisesti kunkin maahanmuuttajan alkuperämaan kanssa, voiko komissio ilmoittaa, missä vaiheessa ovat ne vastaanottoa koskevat sopimusneuvottelut, joita varten komissio on jo saanut neuvotteluvaltuudet? Mitä valtioita komissio aikoo ehdottaa neuvostolle uusien neuvotteluvaltuuksien hyväksymiseksi?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(23. syyskuuta 2002)

Komissiolla ei ole tietoa Ranskan hankkeesta, joka koskee maakohtaisesti ryhmitettyjen laittomien maahanmuuttajien rajalle palauttamista. Se ei näin ollen voi ottaa kantaa siihen, onko tällainen hanke unionin nykyisten säädösten ja politiikkojen mukainen.

Unionilla ei vielä nykyisin ole laittomien maahanmuuttajien palauttamista ja takaisinottoa koskevaa yleistä politiikkaa, joskin komissio on julkaissut Vihreän kirjan jäsenvaltioissa laittomasti oleskelevien henkilöiden palauttamista koskevasta yhteisön politiikasta(1) ja edistynyt takaisinottoa koskevien sopimusten laadinnassa, kuten jäljempänä todetaan. Tämä johtuu siitä, että yhteisöllä on ollut asiaa koskevaa toimivaltaa vasta Amsterdamin sopimuksen tultua voimaan 1. toukokuuta 1999 (EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 3 kohdan b alakohta).

Keskusteltuaan kokouksessaan 27. ja 28. toukokuuta 1999 Amsterdamin sopimuksen voimaantulon vaikutuksista unionin tulevaan politiikkaan tällä alalla neuvosto päätteli, että yhteisön tekemät takaisinottosopimukset voivat muodostaa toimivan välineen aktiivisessa palauttamispolitiikassa ja että parhaaksi katsomissaan tapauksissa neuvosto voi valtuuttaa komission neuvottelemaan kolmansien maiden kanssa tällaisista sopimuksista. Näitä päätelmiä pohjustettiin laajalti Tampereen Eurooppa-neuvoston kokouksessa 15. ja 16. lokakuuta 1999. Unionin valtion- ja hallitusten päämiehet vahvistivat silloin selkeästi, että Amsterdamin sopimus antaa yhteisölle toimivaltaa takaisinoton alalla. Eurooppa-neuvosto kehotti Euroopan unionin neuvostoa tekemään takaisinottosopimuksia kysymykseen tulevien kolmansien maiden tai näiden muodostamien maaryhmien kanssa. Komissio on toistuvasti todennut yhtyvänsä tähän lähestymistapaan, näin viimeksi tiedonannossaan laitonta maahanmuuttoa koskevasta yhteisestä politiikasta(2) sekä edellä mainitussa vihreässä kirjassaan jäsenvaltioissa laittomasti oleskelevien henkilöiden palauttamista koskevasta yhteisön politiikasta.

Neuvosto on tähän mennessä valtuuttanut komission neuvottelemaan yhteisön takaisinottosopimuksista EY:n perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti Venäjän, Marokon, Pakistanin, Sri Lankan kanssa (syyskuussa 2000), Kiinan kansantasavallan erityishallintoalueiden Hongkongin ja Macaon kanssa (huhtikuussa 2001) sekä Ukrainan kanssa (kesäkuussa 2002). Komissio on tähän mennessä saanut neuvottelut onnistuneesti päätökseen Hongkongin ja Sri Lankan kanssa, joita koskevat lopulliset sopimustekstit parafoitiin 22. marraskuuta 2001 ja 30. toukokuuta 2002. Neuvosto valtuuttanee komission piakkoin allekirjoittamaan Hongkongin kanssa tehtävän sopimuksen, josta tullee kaikkien aikojen ensimmäinen yhteisön tekemä takaisinottosopimus.

Laekenin Eurooppa-neuvoston kokouksessa 14. ja 15. joulukuuta 2001 korostettiin tarvetta tehdä yhteisön takaisinottosopimuksia muidenkin kysymykseen tulevien kolmansien maiden kanssa. Jatkona tähän Euroopan unionin neuvosto valitsi kokouksessaan 25. huhtikuuta 2002 Albanian, Algerian, Kiinan ja Turkin uusiksi painopisteiksi. Tämä vahvistettiin Eurooppa-neuvoston Sevillan-kokouksessa 21. ja 22. kesäkuuta 2002. Kokouksen päätelmien 30 kohdassa nimenomaan kehotetaan nopeuttamaan parhaillaan neuvoteltavien takaisinottosopimusten tekemistä ja hyväksymään uusia valtuutuksia sopimusten neuvottelemiseksi muiden kolmansien maiden kanssa. Tämän johdosta komissio toimittaa neuvostolle lähitulevaisuudessa valtuutusluonnokset neuvottelujen aloittamiseksi Albanian, Algerian ja Turkin kanssa.

(1) KOM(2002) 175 lopullinen.

(2) KOM(2001) 672 lopullinen.