Virallinen lehti nro C 134 , 30/04/1998 s. 0035



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2907/97 komissiolle esittäjä(t): Heidi Hautala (V) (3. syyskuuta 1997) Aihe: Norjalaisen kalankasvatuksen aiheuttama riski Atlantin lohelle Tenojoki Suomen ja Norjan rajalla on maailman tärkein Atlantin lohen lähes luonnontilainen lisääntymisalue. Suomessa Tenojoen merkitys on erityisen suuri paikalliselle saamelaisväestölle ja Lapin matkailulle. Tenovuonossa Norjassa sijaitsevat kaksi lohen kassikasvattamoa ovat uhka luonnonlohelle. Norjan viranomaiset ovat juuri hyväksyneet laitosten laajentamisen ja harkitsevat luvan myöntämistä Näätämövuonoon. Kasvattamoista karkaavat lohet nousevat Tenojokeen tuoden mukanaan jokeen kuulumattoman geeniaineksen ja uusia kalasairauksia. Muutokset perimässä voivat vaikuttaa esimerkiksi vaellusalueen valintaan, kasvuominaisuuksiin sekä sairauksien ja loisten sietokykyyn. Karkaamisia on mahdoton estää. Tutkimusten mukaan jopa 30 prosenttia Tenojoen alaosan lohista voi syksyllä olla karkulaisia. Mikäli esimerkiksi lohiloinen (Gyrodactylos salaris) pääsee leviämään jokeen, se tappaa luonnonlohen totaalisesti. Loinen ei aina puhkea epidemiaksi laitoksessa vaan vasta luonnossa, joten tuhon estäminen voi olla mahdotonta ilman laitosten lopettamista. Kalasairauksien riski kasvaa kasvattamojen kapasiteetin kasvaessa, koska poikasia joudutaan hankkimaan niihin useammista lähteistä. 1. Kestävän kehityksen periaate ja varovaisuusperiaate on kirjattu EU:n perussopimuksiin. Aikooko komissio toimia artiklan 130 r nojalla siten, että lohen kassikasvatus lopetetaan Tenovuonossa ja estetään Näätämövuonossa? 2. EU:n yhteinen kalastuspolitiikka rajoittuu nykyisin merialueisiin. Aikooko komissio ulottaa kalastuspolitiikan myös EU:n rajana oleviin jokiin, jotta Tenojokea voidaan suojella? 3. Missä kansainvälisissä järjestöissä komissio on valmis toimimaan Tenovuonon kassikasvattamojen sulkemiseksi ja Näätämövuonon kasvattamon estämiseksi ja miten komissio huolehtii, että Norja ei toimi Tenojoen kalastussopimuksen vastaisesti Tenovuonossa? 4. Mitä keinoja komissio on valmis käyttämään, jotta Norja toimii NASCOssa laadittujen suositusten mukaisesti lohen kassikasvatuksen haittavaikutusten vähentämiseksi? Komission jäsenen Emma Boninon komission puolesta antama vastaus (10. marraskuuta 1997) 1. Kuten arvoisa parlamentin jäsen tietää, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 r artiklassa määrätään, että ympäristönsuojelulliset vaatimukset ovat osa yhteisön muita toimintaperiaatteita, muun muassa yhteistä kalastuspolitiikkaa. Norja ei kuitenkaan ole yhteisön jäsen ja tämän vuoksi yhteisön sääntöjä ei voida soveltaa tässä suhteessa. 2. Yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisalaan kuuluvat meren elolliset luonnonvarat, mukaan lukien anadromiset kannat ja katadromiset lajit. 3. ja 4. Oslossa vuonna 1994 pidetyssä Pohjois-Atlantin lohen suojelujärjestön (NASCO) vuosikokouksessa kaikki sopimuspuolet, yhteisö ja Norja mukaan lukien, sopivat tavoitteekseen vähentää lohenviljelyn vaikutukset luonnonvaraisin lohikantoihin mahdollisimman pieniksi. Sopimuspuolet päättivät tämän lisäksi toteuttaa toimenpiteitä, jotka estäisivät mahdollisimman hyvin viljeltyjen lohien karkaamiset ja viivästetysti istutettujen lohien harhautumiset sekä vähentäisivät mahdollisimman pieniksi tehostetuista kasvatustoimista aiheutuvat kielteiset geneettiset ja muut biologiset vaikutukset. Sopimuspuolet asettivat tavoitteekseen tämän päätöslauselman täytäntöönpanemisen kokonaisuudessaan vuoden 1998 kesäkuussa pidettävään 15. vuosikokoukseen mennessä. Norjan tehtävä on varmistaa, että se panee tämän päätöslauselman täytäntöön kokonaisuudessaan. Norjalta saatujen tietojen perusteella komissio on päässyt siihen käsitykseen, että Norjan Tenojoella nykyisin toteuttamissa toimissa otetaan huomioon päätöslauselman ehdot ja edellytykset. Komissio valvoo kuitenkin edelleen tilannetta hyvin huolellisesti ja ryhtyy tarvittaviin toimiin tarpeen vaatiessa. Tautien torjuntaa koskevalla yleisemmällä tasolla eläinten terveyttä koskevista edellytyksistä saatettaessa vesiviljeltyjä eläimiä ja tuotteita markkinoille annetussa neuvoston direktiivissä 91/67/ETY ((EYVL L 46, 19.2.1991. )), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 95/22/EY ((EYVL L 243, 11.10.1995. )), vahvistetaan menettelyt, joita jäsenvaltioiden on noudatettava tiettyjä tauteja koskevien lisäterveystakeiden saamiseksi. Komissio pyrkii varmistamaan parhaillaan käynnissä olevien Euroopan talousalueen (ETA) eläinlääkintälainsäädäntöä koskevien neuvottelujen yhteydessä, että Norjaan sovelletaan samoja menettelyjä.