KIRJALLINEN KYSYMYS E-0729/02 esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle. Naudanlihasta maksettavat palkkiot.



Virallinen lehti nro 110 E , 08/05/2003 s. 0002 - 0003



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0729/02 esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle (14. maaliskuuta 2002) Aihe: Naudanlihasta maksettavat palkkiot Puheenjohtajavaltio Ruotsin esittämässä kompromissiratkaisussa, jonka maatalousministerien neuvosto hyväksyi Luxemburgissa 19. kesäkuuta 2001, vahvistettiin, että erityispalkkioita maksetaan kaikissa jäsenvaltioissa periaatteessa enintään 90 eläimeltä tilaa kohti. Eläinkantaa on samalla määrä vähentää 1,8 kotieläinyksikköön hehtaaria kohti. Voiko komissio ilmoittaa, - kuinka moni tila yksittäisissä jäsenvaltioissa ylittää tämän rajan, - kuinka moni tila ehdokasvaltioissa ylittää tämän rajan - ja harkitaanko tällaisen tai vastaavan ylärajan asettamista myös muille maatalouden aloille. Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (3. toukokuuta 2002) Neuvosto vahvisti soveltamisedellytykset erityispalkkion 90 eläimen enimmäismäärälle ikäryhmää ja tilaa kohti vuodessa hyväksyessään naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun asetuksen (EY) N:o 1254/1999(1) muuttamisesta 23 päivänä heinäkuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1512/2001(2). Asetuksen (EY) N:o 1254/1999 4 artiklan alkuperäisen version perusteella kymmenen jäsenvaltiota päätti luopua tai poiketa 90 eläimen enimmäismäärästä. Tähän mennessä kaksi jäsenvaltiota on virallisesti ilmoittanut komissiolle aikeestaan poiketa tai luopua enimmäismäärästä vuoden 2002 osalta edellä mainitussa asetuksessa (EY) N:o 1512/2001 vahvistettujen uusien sääntöjen mukaisesti. Nautayksikköinä (NY) ilmaistulla hehtaarikohtaisella eläintiheysluvulla rajoitetaan niiden eläinten lukumäärää, joista voidaan myöntää erityispalkkiota ja emolehmäpalkkiota. Komissiolla on käytettävissään tähän liittyvät tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet sille palkkiojärjestelmien tavanomaisen hallintomenettelyn mukaisesti. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava kummankin palkkion osalta palkkioon oikeutettujen eläinten ja tuottajien lukumäärä. Lisäksi niiden on ilmoitettava niiden eläinten ja tuottajien lukumäärä, jotka on vapautettu eläintiheysvaatimuksen soveltamisesta sillä perusteella, että eläinten lukumäärä on vähemmän kuin 15 nautayksikköä. Voimassa olevassa lainsäädännössä ei edellytetä, että jäsenvaltiot toimittavat tiedot kyseisten tilojen lukumäärästä tai pinta-aloista taikka eläintiheyden noudattamatta jättämisen vuoksi palkkion ulkopuolelle jääneiden tuottajien tai eläinten lukumäärästä. Koska eläintiheyden noudattaminen on kuitenkin erityispalkkion ja/tai emolehmäpalkkion myöntämisedellytys, toista tai molempia näistä palkkioista saavien tuottajien katsotaan täyttävän eläintiheysvaatimuksen. Komissio voi siksi antaa arvoisan parlamentin jäsenen käyttöön tiedot erityispalkkiota ja emolehmäpalkkiota saaneiden eläinten ja tuottajien lukumäärästä sekä eläintiheysvaatimuksen soveltamisesta vapautettujen tuottajien ja eläinten lukumäärästä. Ne toimitetaan kysyjälle, mikäli hän katsoo sen tarpeelliseksi. Useimmat ehdokasmaat eivät pidä eläintiheyttä naudanlihan tuottajien saamien suorien tukien myöntämisedellytyksenä. Komissiolla ei ole tietoja niiden tilojen lukumäärästä, jotka mahdollisesti noudattavat voimassa olevassa yhteisön lainsäädännössä vahvistettua eläintiheyttä. Ehdokasmaat ovat pyytäneet kansallisten enimmäismäärien vahvistamista naudanliha-alan suorien tukien ja varsinkin erityispalkkion tai emolehmäpalkkion myöntämiseksi. Pyynnöt perustuvat tilastotietoihin, joista ilmenee ainoastaan näihin palkkioihin mahdollisesti oikeutettujen eläinten lukumäärä. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan ehdokasmaiden nautakarjankasvatus on yleensä laajaperäisempää kuin jäsenvaltioissa. Komissio ei aio tässä vaiheessa ehdottaa vastaavien rajoitusten käyttöönottamista muilla maatalouden aloilla. (1) EYVL L 160, 26.6.1999. (2) EYVL L 201, 26.7.2001.