KIRJALLINEN KYSYMYS E-2679/02 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle. Uhanalaisiin lajeihin kuuluvien eläinten tilapäisten sijoituskeskusten ja eläintarhojen lupavaatimusten rinnastaminen.



Virallinen lehti nro 110 E , 08/05/2003 s. 0087 - 0087



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2679/02 esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle (24. syyskuuta 2002) Aihe: Uhanalaisiin lajeihin kuuluvien eläinten tilapäisten sijoituskeskusten ja eläintarhojen lupavaatimusten rinnastaminen 1. Onko komissio tietoinen, että vapaaehtoisvoimin ja rajoitetulla budjetilla toimivat uhanalaisten eläinlajien vastaanottokeskukset, kuten Stichting AAP alankomaalaisessa Almeren kaupungissa, pelkäävät, että ne eivät enää pysty jatkamaan toimintaansa 9. huhtikuuta 2003 jälkeen, koska tuosta päivästä alkaen nämä keskukset rinnastetaan eläintarhoihin, jos niissä on kerralla yli 10 eläinlajia ja jos ne ovat auki yleisölle vähintään seitsemän päivää vuodessa? 2. Voidaanko olettaa, että tämä eläintarhoihin rinnastaminen johtaa siihen, että annettuun toimilupaan liitetään velvoite varustaa eläinhäkit, joiden asukit vaihtelevat jatkuvasti, lajinimikkeen kertovalla kyltillä ja että näiden keskusten on myös laadittava evakuaatiosuunnitelma, kun taas sirkukset ja suurin osa kotieläinmaatiloista, joissa eläimet oleskelevat pitkiä aikoja, ovat vapautettuja tällaisista velvoitteista? 3. Katsooko komissio, että vapaaehtoisvoimin toimivat keskukset, joissa eläimet oleskelevat tilapäisesti ja joissa on vähäinen määrä vierailijoita, ovat verrattavissa suuriin ammattimaisiin laitoksiin, joissa eläimet oleskelevat pysyvästi ja joissa käy suuri määrä vierailijoita? 4. Perustuuko komission mielestä pelko direktiivin 1999/22/EY(1) villieläinten pidosta eläintarhoissa (vähimmäisstandardit) toteutettavuudesta itse direktiivin tarkoitukseen vai direktiivin johdosta kyseisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä tehtyihin muutoksiin ja tapaan, jolla valvontaelimet, kuten Alankomaiden tutkintakomissio (visitatiecommissie) käsittelevät lupahakemuksia? 5. Mihin toimiin on komission mielestä ryhdyttävä, jos uudet säännöt tekevät nykyisten suojeltujen lajeihin kuuluvien eläinyksilöiden tilapäisen sijoittamisen käytännössä mahdottomaksi? Lähde: Rotterdams Dagblad, 7. syyskuuta 2002. (1) EYVL L 94, 9.4.1999, s. 24. Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (4. marraskuuta 2002) Komissio on tietoinen 19. huhtikuuta 2002 Alankomaissa tehdystä Dierentuinenbesluit-päätöksestä, joka tuli voimaan 26. heinäkuuta 2002 ja jolla luonnonvaraisten eläimien eläintarhassa pitämisestä 29. maaliskuuta 1999 annettu neuvoston direktiivi 1999/22/EY saatetaan osaksi Alankomaiden kansallista lainsäädäntöä. Direktiivin vaatimukset ovat jäsenvaltioille sitovia. Kansallisilla viranomaisilla on kuitenkin harkintavalta käytettävien toimenpiteiden suhteen, kunhan ne ovat direktiivin määräyksien ja tavoitteiden mukaisia eli ne tähtäävät luonnonvaraisten eläinten suojelemiseen ja luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseen. Neuvoston direktiivin 1999/22/EY artiklan 2 mukaan direktiivissä tarkoitetaan eläintarhoilla kaikkia pysyviä laitoksia, joissa luonnonvaraisten eläinlajien eläviä yksilöitä pidetään näytteillä yleisölle seitsemän tai sitä useamman päivän ajan vuodessa, lukuun ottamatta sirkuksia, lemmikkieläinkauppoja ja laitoksia, joille jäsenvaltiot myöntävät vapautuksen tämän direktiivin vaatimuksista sillä perusteella, että ne eivät pidä huomattavaa määrää eläimiä tai lajeja näytteillä yleisölle ja että vapautus ei vaaranna direktiivin tavoitteita. Direktiivi mahdollistaa siis poikkeuksien myöntämisen tietyille laitoksille, mutta siinä ei erikseen määritetä, mitä tarkoitetaan huomattavalla määrällä. Sen vuoksi voidaan todeta, että vaikka direktiiviä voidaan soveltaa yli 10 eläintä käsittäviin vastaanottokeskuksiin, direktiivi ei suoranaisesti edellytä tätä.