Virallinen lehti nro C 031 , 05/02/1999 s. 0137



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2325/98 esittäjä(t): Jannis Sakellariou (PSE) komissiolle (22. heinäkuuta 1998) Aihe: Lähi-idän rauhanprosessi 1. Mitä mieltä komissio on näkemyksistä, että Israelin ja sen naapurivaltioiden välillä saavutetaan rauha seuraavien kahden vuoden aikana? 2. Onko EU yhä sitä mieltä, että pysyvä rauha Israelin ja sen naapureina olevien arabimaiden välillä voidaan saavuttaa vain jos Israel luovuttaa vuonna 1967 ja 1982 Jordanin länsirannalta, Golanilta ja Etelä-Libanonista valtaamansa alueet? 3. Millä tavoin EU voi tukea rauhanprosessia aikaisempaa tehokkaammin? Mikä on sille sopiva asema Yhdysvaltain rinnalla? 4. Onko komission mielestä rauhanprosessin erikoislähettilään tehtävää jatkettava? Kuinka paljon tämä tehtävä on tullut maksamaan eurooppalaisille veronmaksajille vuoden 1997 alusta lähtien, jolloin virka perustettiin? Ovatko nämä kulut sopivassa suhteessa saavutettuihin tuloksiin? Mitä konkreettista erikoislähettiläs on saanut aikaan kuluneiden kahden vuoden aikana? Komission jäsenen Manuel Maríninkomission puolesta antama vastaus (11. syyskuuta 1998) 1. Vuonna 1993 allekirjoitetussa Oslon sopimuksessa ennakoitu siirtymäkausi päättyy 4. toukokuuta 1999. Kahdenväliset neuvottelut vaikeimmista asioista - Jerusalemista, pakolaisista, vedestä, rajoista - olisi periaatteessa pitänyt aloittaa 4. toukokuuta 1996, jotta ne olisi saatu päätökseen suunnitellun siirtymäkauden päättymispäivään mennessä. Kaikista tähän mennessä tehdyistä kansainvälisistä yrityksistä huolimatta lopullista statusta koskevia neuvotteluja ei ole jatkettu niiden muodollisen aloittamisen jälkeen Israelin edellisen hallituksen aikana 4. toukokuuta 1996. Tätä taustaa vasten on hyvin vaikea arvioida, mitä tapahtuu 4. toukokuuta 1999 jälkeen; kaikki riippuu käynnissä olevista Yhdysvaltojen välitysyrityksistä kauan odotetun läpimurron aikaansaamiseksi vetäytymisen jatkamisessa. 2. Cardiffissa koolla ollut Eurooppa-neuvosto vahvisti edelleen unionin sitoutuneisuutta Madridin konferenssissa vuonna 1991 aloitetun rauhanprosessin periaatteisiin, erityisesti Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmiin 242 ja 338 sisältyvään "maata rauhan vastineeksi" -periaatteeseen. Unionin vakaa näkemys on, että arabien ja Israelin väliseen konfliktiin neuvoteltavan ratkaisun on oltava oikeudenmukainen ollakseen kestävä ja saadakseen aikaan pitkän aikavälin tasapainon alueelle, ja sen vuoksi siinä on noudatettava kokonaisvaltaisesti maata rauhan vastineeksi -periaatetta. 3. Komissio ilmaisi näkemyksensä asiasta tammikuussa 1998 antamassaan tiedonannossa Euroopan unionin roolista rauhankehityksessä(1). Olisi huomattava, että yleisten asioiden neuvosto hyväksyi 23. helmikuuta 1998 komission tiedonannon yleiset suuntaviivat. Komissio uskoo yhä, että unionin olisi säilytettävä taloudellinen apunsa palestiinalaishallinnolle korkeatasoisena siinä uskossa, että huolimatta kaikista poliittisista ja taloudellisista vaikeuksista tämä apu on osaltaan vaikuttanut rauhankehityksen jatkumiseen. Kuitenkin myös komission näkemys on, että unionin avustusohjelman uudistus olisi tehtävä eri yhteydessä ottaen huomioon suurin osa unionia huolestuttavista asioista, joihin kuuluu sen tehtävä kansainvälisen avun koordinoinnissa. Komissio uskoo myös, että unionin olisi jatkettava täysimääräistä poliittista osallistumistaan rauhanprosessiin yhdessä Yhdysvaltojen kanssa. Vaikka rauha Lähi-idässä suurelta osin riippuu Yhdysvaltojen vahvasta johtoasemasta, komissio uskoo, että nykyinen tilanne tekee rauhan aikaansaamisen vaikeaksi ilman Euroopan unionin täyttä poliittista osallistumista neuvotteluihin. 4. Komissio on todellakin tukenut näkemystä, jonka mukaan neuvoston olisi jatkettava unionin erikoislähettilään, suurlähettiläs Moratinosin valtuutusta yhdellä vuodella. Sen yhteistoimen kustannukset, jonka alaisena erikoislähettiläs toimii, ovat noin 2 miljoonaa ecua vuodessa, ja ne otetaan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) talousarviovarauksesta. Komissio uskoo, että nämä kustannukset ovat kohtuulliset, kun otetaan huomioon rauhan aikaansaamisesta Lähi-itään unionille koituva strateginen hyöty ja sen korostunut rooli osallistumisessa rauhan toteuttamiseen. On selvää, että erikoislähettilään toiminta edistää rauhanprosessia ja edistää unionin osuuden näyttävyyttä alueella. (1) KOM(97) 715 lopullinen.