KIRJALLINEN KYSYMYS E-0309/02 esittäjä(t): Marie Isler Béguin (Verts/ALE) neuvostolle. Ympäristödirektiivit ja syrjäisimmät alueet.



Virallinen lehti nro 229 E , 26/09/2002 s. 0071 - 0073



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0309/02 esittäjä(t): Marie Isler Béguin (Verts/ALE) neuvostolle (11. helmikuuta 2002) Aihe: Ympäristödirektiivit ja syrjäisimmät alueet Maailman luonnonperintö rappeutuu yhä pahemmin ja biologinen monimuotoisuus vähenee hälyttävästi. Huolimatta velvollisuudestamme tulevia sukupolvia kohtaan, meidän on myönnettävä, että kasvi- ja eläinlajien peruuttamaton häviäminen vaarantaa joidenkin maiden taloudellisen kehityksen ja vieläpä lääketieteellisen tutkimuksen. Tiettyihin jäsenvaltioihin kuuluvat yhteisön syrjäisimmät alueet ovat Euroopan unionille arvokkaita biologisen monimuotoisuutensa ja luonnonvarojensa vuoksi. Luontotyyppejä, lintuja ja Life-ohjelmia koskevia yhteisön direktiivejä ei kuitenkaan sovelleta kyseisiin alueisiin. Kuinka neuvosto selittää ja perustelee tämän epäkohdan yhteisön lainsäädännössä, joka haittaa kyseisten alueiden luonnonperinnön vaalimista, ja johtaa siihen, ettei luonnon monimuotoisuuden säilymistä Euroopan unionin jäsenvaltioissa voida taata? Onko yksittäisen jäsenvaltion mahdollista jättää noudattamatta yhteisön lainsäädäntöä ja rikkoa yhteisön direktiivejä ilman, että yhteisön yhteenkuuluvuuden henkeä vahingoitetaan, ja ilman, että siitä syntyy oikeudellinen ennakkotapaus, sekä ilman, että neuvoston toimien ja niiden tarkoituksen uskottavuus heikkenee? Aikooko neuvosto arvioida syrjäisimpien alueiden luonnonperinnön ennen kuin se panee täytäntöön sellaisen yhteisön politiikan, joka perustuu luonnonperintöaluetta koskeviin johdonmukaisiin tavoitteisiin? Vastaus (25. kesäkuuta 2002) 1. Neuvosto panee merkille kysyjän huolen Euroopan unionin syrjäisimpien alueiden biologisesta monimuotoisuudesta. 2. Kysymykseen vastaamiseksi on syytä määritellä tarkemmin syrjäisimmät alueet, sillä niitä ei käsitellä samalla tavalla ympäristödirektiivien mukaisesti. Neuvosto olettaa kysyjän viittaavan Ranskan merentakaisiin departementteihin, Azoreihin, Madeiraan ja Kanariansaariin (perustamissopimuksen 299 artiklassa tarkoitettuihin alueisiin). Käytännössä kyseisiä alueita käsitellään eri tavoin. 3. Tässä suhteessa tärkeimmät yhteisön ympäristölainsäädäntöön kuuluvat välineet ovat: - Yleissopimus muuttavien luonnonvaraisten eläinten suojelemisesta (Bonn, 1979); - Yleissopimus Euroopan luonnonvaraisen kasviston ja eläimistön sekä niiden elinympäristön suojelusta (Bern, 1979); - Biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus (Rio, 1992); - Direktiivi 79/409/ETY luonnonvaraisten lintujen suojelusta; - Direktiivi 92/43/ETY luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta; - Asetus (ETY) N:o 3528/86 yhteisön metsien suojelusta ilmansaasteilta; - Asetus (ETY) N:o 2158/92 metsäpalojen torjunnasta yhteisössä; - Asetus (ETY) N:o 1973/92 ympäristöalan rahoitusvälineen perustamisesta, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1404/96 (Life-asetus), sekä - Asetus (EY) N:o 938/97 luonnonvaraisten kasvien ja eläinten suojelemisesta niiden kauppaa sääntelemällä annetun asetuksen (EY) N:o 338/97 muuttamisesta (CITES-asetus). 4. Luonnonmaantieteellisesti Manner-Eurooppa, Kanariansaaret, Azorit ja Madeira kuuluvat läntiseen palearktiseen alueeseen. Toisaalta Ranskan Guyanan kaltaiset alueet kuuluvat neotrooppiseen alueeseen. Kunkin luonnonmaantieteellisen alueen kasvistolla, eläimistöllä ja elinympäristöillä on omat erityispiirteensä. Tämän vuoksi Bernin yleissopimus, lintudirektiivi, luontotyyppidirektiivi, asetus metsien suojelusta saasteilta sekä Life-ohjelma ovat ekologisesti kestävä lähestymistapa läntisen palearktisen alueen suojeluun liittyvien kysymysten käsittelemiseksi, joita näiden välineiden soveltamisalan mukaisesti voidaan parhaiten käsitellä luonnonmaantieteellisen lähestymistavan pohjalta. Nämä erityispiirteet eivät välttämättä ole samat muilla luonnonmaantieteellisillä alueilla kuten neotrooppisella alueella. Tämän vuoksi direktiivejä, joihin kysyjä viittaa, ei sovelleta Ranskan merentakaisiin departementteihin tai Grönlantiin. Metsäpalojen torjunnasta tehtyä asetusta voitaisiin soveltaa yhteisön syrjäisimpiin alueisiin, mutta Ranskan viranomaiset eivät ole määritelleet Ranskan Guyanan kaltaisia alueita riskialueiksi. 5. Muu yhteisön ympäristölainsäädäntö, kuten Bonnin yleissopimus, CITES-asetus ja YK:n biodiversiteettisopimus (CBD) koskevat laajempia aloja, kuten vaeltavien eläinlajien suojelua kaikkialla niiden esiintymisalueella, villieläinten kauppaa, luonnon monimuotoisuuden säilyttämistä ja kestävää hyödyntämistä sekä perintöaineksen käytöstä koituvan hyödyn tasapuolista jakamista. Tämän vuoksi käytettävissä olevat välineet kyseisen lainsäädännön täytäntöönpanemiseksi yhteisön tasolla eivät koske pelkästään tiettyjä luonnonmaantieteellisiä alueita, kuten läntistä palearktista tai neotrooppista aluetta. Tässä yhteydessä on syytä mainita esimerkiksi Euroopan yhteisön biologista monimuotoisuutta koskeva strategia(1) sekä sen alakohtaiset toimintasuunnitelmat(2), jotka on laadittu Yhdistyneiden Kansakuntien biodiversiteettisopimuksen 6 artiklan mukaisesti. Näin ollen strategian ja toimintasuunnitelmien soveltamisalaan kuuluvat myös syrjäisimmät alueet, ja ne täydentävät kansallisia biodiversiteettistrategioita sekä jäsenvaltioiden laatimia toimintasuunnitelmia. 6. Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten konferenssi kokoontuu joka toinen vuosi, ja sen tarkoituksena on antaa sopimuspuolille sopimuksen täytäntöönpanoa koskevia lisäohjeita. Jäsenvaltiot ja yhteisö ponnistelevat kaikin voimia varmistaakseen, että Haagissa 8.19. huhtikuuta pidettävä CBD:n sopimuspuolten 6. konferenssi onnistuisi. Erityisesti tulisi varmistaa, että konferenssi hyväksyy strategisen suunnitelman, joka koskee yleissopimuksen täytäntöönpanoa seuraavien kymmenen vuoden aikana. Yleissopimuksen asianmukainen täytäntöönpano on tärkeä askel luonnon monimuotoisuuden säilyttämisen varmistamiseksi kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. 7. Yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon valvonta (kysymyksen viides kohta) ei kuulu neuvoston toimivaltaan, vaan komission tehtävänä on perustamissopimuksen valvojana valvoa, että yhteisön lainsäädäntö pannaan asianmukaisesti täytäntöön jäsenvaltioissa. 8. Komission tehtävänä on tarkastella johdonmukaisiin tavoitteisiin perustuvan yhteisön politiikan valossa erityisesti syrjäisten alueiden luonnonperintöön liittyviä kysymyksiä ja raportoida työstään neuvostolle sekä tarvittaessa esittää konkreettisia ehdotuksia. (1) KOM(98) 42 lopullinen. (2) KOM(2001) 162 lopullinen.