KIRJALLINEN KYSYMYS E-2318/02 esittäjä(t): Ole Krarup (GUE/NGL) komissiolle. Puitepäätökset ja valinnanvapaus.



Virallinen lehti nro 155 E , 03/07/2003 s. 0011 - 0012



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2318/02 esittäjä(t): Ole Krarup (GUE/NGL) komissiolle (26. heinäkuuta 2002) Aihe: Puitepäätökset ja valinnanvapaus Käsiteltävänä olevien niin sanottujen ehdotusten puitepäätöksiksi erityisesti ehdotuksen puitepäätökseksi eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä(1), ja ehdotuksen puitepäätökseksi rasismin ja muukalaisvihan vastaisesta toiminnasta(2) perusteella pyydän selvitystä siitä, miten komissio ymmärtää puitepäätösten soveltamisen yksityiskohtaiset edellytykset. Kysymys koskee erityisesti vapautta, joka jäsenvaltioilla Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan on keinojen valinnassa. Toisaalta Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa edellytetään jäsenvaltioiden valinnanvapautta, mutta toisaalta kahdessa mainitussa tapauksessa tällainen valinnanvapaus suljetaan suurelta osin pois. Millaisen valinnanvapauden vähimmäistason komissio katsoo olevan välttämättömänä edellytyksenä sille, että puitepäätöksillä voidaan antaa säännöksiä 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti (direktiivin tai asetuksen sijasta)? Onko komission oikeudellinen yksikkö antanut asiasta lausuntoa? Mahdolliset lausunnot pyydetään liittämään vastaukseen. (1) KOM(2001) 522 EYVL C 332 E, 27.11.2001, s. 305. (2) KOM(2001) 664 EYVL C 75 E, 26.3.2002, s. 269. António Vitorinon komission puolesta antama vastaus (31. lokakuuta 2002) Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan 2 kohdan b alakohdassa mainittuja puitepäätöksiä voidaan tehdä jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämiseksi sopimuksen VI osastossa mainituissa asioissa. Kyseisessä alakohdassa todetaan: Puitepäätökset velvoittavat jäsenvaltioita saavutettavaan tulokseen nähden, mutta jättävät kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot. Komissio on täysin eri mieltä siitä, että kysymyksessä mainitut ehdotukset(1) merkittävästi rajoittaisivat jäsenvaltioiden toimivaltaa. Puitepäätökset näet velvoittavat jäsenvaltiot ryhtymään tarvittaviin kansallisiin toimiin lainsäädännön lähentämiseksi siinä määrin kuin on asiaa koskevissa säännöissä määritetty. Tässä suhteessa puitepäätökset ovat verrattavissa direktiiveihin, joista on määrätty Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 249 artiklassa perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvien asioiden osalta. Artiklassa todetaan: Direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu, mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot. Direktiiveistä poiketen puitepäätöksillä ei kuitenkaan voi olla välittömiä oikeusvaikutuksia. Säädösten toinen merkittävä ero on se, että jos komissio katsoo jonkin jäsenvaltion laistaneen puitepäätöksen velvoitteen, se ei voi aloittaa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 226 artiklan mukaista rikkomisesta johtuvaa menettelyä, joka taas direktiivejä sovellettaessa olisi mahdollinen. Toisaalta jos jokin jäsenvaltio ei ole komission kanssa samaa mieltä puitepäätöksen soveltamisen tulkinnasta, se voi viedä asian yhteisöjen tuomioistuimeen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 35 artiklan 7 kohdassa esitettyjen ehtojen mukaisesti. Arvoisan parlamentin jäsenen pyyntö saada asiaan kuuluvien oikeudellisen yksikön lausuntojen kopiot käsitellään Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen (EY) N:o 1049/2001(2) mukaisesti. (1) Neuvosto hyväksyi 13. kesäkuuta 2002 puitepäätöksen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä (EYVL L 190, 18.7.2002). (2) EYVL L 145, 31.5.2001.