FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/462

(2004/C 78 E/0488)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3087/03

esittäjä(t): Bruno Gollnisch (NI) komissiolle

(20. lokakuuta 2003)

Aihe: Yrityskeskittymät ja komission arviointikriteerit

Arvioidessaan yritysten fuusioiden ja keskittymien laillisuutta komissio ei ainoastaan valvo valta-asemien väärinkäyttöä, vaan näyttää vastustavan kaikkea, mikä liittyy eurooppalaisten valta-asemien lisäämiseen yrityskeskittymissä.

Vielä huolestuttavampaa on se, että komission päätökset näyttävät usein järjestelmällisesti saattavan epäedulliseen asemaan sellaiset fuusiot, joissa maailmanmarkkinoita hallitseva yritys olisi eurooppalainen, mutta ovat hyvinkin suopeita päinvastaisessa tapauksessa. Esimerkkeinä aiemmin tehdyistä päätöksistä ovat muun muassa ATR-De Havilland, Legrand-Schneider ja viimeaikaisesta päätöksestä Alcan-Péchiney.

Voisiko komissio täsmentää yrityskeskittymiä koskevan politiikkansa perusperiaatteet?

Voisiko komissio kertoa, vastustaako se eurooppalaisten yritysten kunnianhimoisia pyrkimyksiä päästä alallaan johtavaan asemaan maailmassa?

Vastustaako komissio periaatteessa, että perustetaan maailmanlaajuisia teollisuuskeskittymiä, joiden johto on eurooppalainen?

Pitääkö komissio arviointikriteerinä Euroopan unionin tai sen teollisuuden alojen saamia nettoetuuksia?

Ottaako komissio arvioissaan huomioon Euroopan työllisyystilanteen?

Mario Montin komission puolesta antama vastaus

(9. joulukuuta 2003)

Komissio katsoo, että yrityskeskittymät (sulautumat) ovat yritysmaailmassa tavallisia ja että ne ovat periaatteessa talouden kannalta hyödyllisiä. Keskittymät synnyttävät suurtuotannon etuja, parantavat kilpailukykyä ja siten asianomaisten yritysten toimintaa. Ne voivat laajasti katsoen vaikuttaa teollisuuden kilpailukykyyn ja talouden kasvuun sekä sitä kautta pitkällä aikavälillä myös työllisyyteen, sillä kestävä talouden kasvu takaa parhaiten työllisyysasteen nousun. Vaikuttaa siis siltä, että keskittymät ovat oleellisia vaurauden ja työllisyyden edistämisen kannalta ja että ne ovat osaltaan vaikuttamassa kestävän kehityksen taloudellisiin ja sosiaalisiin näkökohtiin.

Tämä suotuisa ketjureaktio perustuu siihen, että hyöty yrityskeskittymien avulla aikaansaadusta tuotannon kasvusta välittyy ainakin osittain niiden asiakkaille (loppu- ja välikäyttäjille, joista jälkimmäiset ovat muita yrityksiä, usein pk-yrityksiä) alhaisempina tuotteiden tai palveluiden hintoina tai parempana laatuna. Toisin sanoen voimme olla vakuuttuneita siitä, että sulautumasta koituvat edut eivät jää pelkästään, tai edes suurimmaksi osaksi, sulautuman seurauksena syntyneelle yritykselle.

Jo riittävän kilpailupaineen olemassaolo kannustaa keskittymän seurauksena syntynyttä yritystä huolehtimaan asiakkaidensa eduista, kuluttajien eduista yleensä sekä kyseisen toimenpiteen synnyttämästä tuotannon kasvusta ja tehokkuudesta siten, että tuo kasvu jakautuu kokonaisuudessaan talouden hyväksi.

Yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 (1) (jäljempänä ”sulautuma-asetus”) tarkoituksena on edellä mainitusta syystä estää sulautumat, jotka johtavat hallitsevan markkina-aseman syntymiseen, toisin sanoen sellaisen, jossa ne voivat vaatia asiakkailtaan poikkeuksellisen korkeita hintoja, heikentää heidän ostovoimaansa sekä riistää talouselämältä sulautumasta koituneet talous- ja tehokkuusedut.

Sulautuma-asetuksen olennainen merkitys on tiivistetysti se, että kilpailukykyisten markkinoiden rakenteen säilyttäminen takaa parhaiten teollisuuden kilpailukyvyn ja Euroopan talouden ylläpidon ja parantamisen yleensä, vakaan ja kestävän kasvun sekä näiden seurauksena työllisyyden kasvun Euroopan unionissa.

Kun komissio tarkastelee jotain yrityskeskittymää, se ei ensimmäiseksi ryhdy pohtimaan Euroopan työllisyystilannetta, mutta kyseinen asia on hyvin esillä kilpailupolitiikassa yleensä. Sulautuma-asetuksen 18 artiklassa säädetään, että ilmoituksen tekevien yritysten työntekijöiden hyväksytyillä edustajilla on hakemuksesta oikeus tulla kuulluksi keskittymäasian käsittelyn aikana. Lisäksi komission tarkoituksena on lisätä ilmoituskaavakkeeseen muistutus niistä sosiaalisista velvoitteista, jotka yhteisön ja kansallisten määräysten perusteella koskevat ilmoituksen tekeviä yrityksiä keskittymäasioissa.

Tässä yhteydessä on myös korostettava sitä, että Euroopan unionin muilla politiikan aloilla, kuten työllisyys- ja yrityspolitiikassa, pyritään myös laajasti pitämään työllisyys korkealla tasolla ja parantamaan Euroopan talouden kilpailukykyä EY:n perustamissopimuksessa määrättyjen tavoitteiden mukaisesti. Nämä eri politiikan alat tukevat siis toisiaan luonnollistaan ja laaja-alaisesti.

Siispä komission on sille yrityskeskittymien valvonnasta kuuluvan toimivallan puitteissa tutkittava, ovatko sille tutkittavaksi annetut keskittymät luoneet tai vahvistaneet sellaista määräävää asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla olennaisesti estyy. Kyseisessä tarkastelussa komission on erityisesti otettava huomioon sulautuma-asetuksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu tekninen ja taloudellinen kehitys. On siis otettava huomioon, että tehokkuuden lisääntyminen, joka on suoraa seurausta keskittymästä, koituu käyttäjille eduksi eikä estä kilpailua. Tehokkuuden kasvun huomioon ottaminen voi käytännössä johtaa samankaltaisiin tuloksiin kuin ”nettohyödyn” soveltaminen, mutta on selvää, että komissio arvioi tehokkuuden kasvun ja määrän kilpailun kannalta ja että kasvu voidaan ottaa huomioon vain, jos se on lopulta hyödyksi kilpailulle.

Tässä suhteessa on siis totta, että sulautuma-asetuksen tarkoituksena on kieltää sellaisen määräävän aseman luominen tai vahvistaminen, jonka seurauksena tehokas kilpailu yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla olennaisesti estyy. Tämä tavoite ei vastaa EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan määräystä, jossa kielletään vain jo merkittävässä asemassa olevien yritysten määräävän aseman väärinkäyttö. Tämä heijastaa näiden kahden säädöksen erilaista ja toisiaan täydentävää luonnetta: toinen perustuu ennakoivaan valvontaan ja toinen jälkivalvontaan, jonka tarkoituksena on väärinkäytösten torjuminen. Yrityskeskittymien ennakkovalvonta perustuu siihen, että on paljon tehokkaampaa pitää yllä tehokasta kilpailua markkinoilla, joihin keskittymä vaikuttaa, kuin torjua kilpailunvastaisia väärinkäytöksiä, joihin syyllistyvät keskittymän tuloksena määräävän aseman jo hankkineet tai sitä vahvistaneet yritykset.

Komissio on 13 vuoden aikana, jona sulautuma-asetusta on sovellettu, tutkinut yli 2 300 yrityskeskittymää, ja vain 18 näistä on kielletty. Komission hyväksymistä keskittymistä lukuisat ovat mahdollistaneet voimakkaan eurooppalaisen konsernin — monet alallaan maailman johtavia yrityksiä — syntymisen tai johtavien yritysten haastamisen alan markkinoilla. Tällaisia ovat muun muassa seuraavien kauppojen seurauksena syntyneet konsernit: Carrefour/Promodes, TotalFina/Elf, Volvo/Renault, Framatome/Siemens, Usinor/Arbed/Aceralia (sulautuman jälkeen Arcelor) ja Aérospatiale/DaimlerChrysler Aerospace/Centre for Advanced Spatial Analysis (CASA) (sulautuman jälkeen European Aeronautic, Defense and Space Company (EADS)). Samaan ryhmään voitaisiin lukea myös Air Liquide/Brin's Oxygen Company (BOC) -kaupan seurauksena syntynyt konserni, ellei kauppaa olisi peruttu amerikkalaisten viranomaisten ilmoitettua, että he tulevat hyvin todennäköisesti kieltämään konsernin toiminnan. Kiellettyihin (tai komission tekemän tutkimuksen jälkeen peruttuihin) keskittymiin kuuluu sekä eurooppalaisten johtamia (esimerkiksi Volvo/Scania) että ei-eurooppalaisten johtamia pooleja (esimerkiksi General Electric (GE)/Honeywell).

Edellä mainitut seikat osoittavat selvästi, että komissio käyttää yrityskeskittymien valvontavaltaansa täysin riippumatta keskittymään osallistuvien yritysten ja niiden osakkeenomistajien tunnistetiedoista ja kansallisuudesta. Ne osoittavat myös sen, että valvonta ei ole ristiriidassa seuraavien tavoitteiden kanssa: teollisuuden kilpailukyvyn ja Euroopan talouden parantaminen yleensä, korkean työllisyysasteen säilyttäminen ja vakaan ja kestävän kasvun takaaminen EU:n alueella.

(1) EYVL L 395, 30.12.1989. Oikaistu versio EYVL L 257, 21.9.1990.