KIRJALLINEN KYSYMYS E-3410/00

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(7. marraskuuta 2000)

Aihe: PCB-saasteiden lisääntyminen PCB:n tuotantokiellosta huolimatta

1. Onko komissio tietoinen, että tutkijoiden mukaan Yhdysvaltojen Michigan-järvessä näyttää PCB-saasteita (polyklooratut bifenyylit) olevan huomattavasti odotettua enemmän(1)?

2. Onko komissio tietoinen eurooppalaisten järvien vastaavanlaisista saastumisista, erityisesti Pohjoismaissa ja Alpeilla?

3. Voiko komissio selittää, miksi PCB-saasteet ovat lisääntyneet, vaikka niiden tuotanto on kielletty? Missä määrin on kyse erilaisten jätteiden keskinäisistä kemiallisista reaktioista?

4. Mitä toimia komissio harkitsee, jos ilmenee, että nykyiset määräykset PCB-saastumisen ehkäisemiseksi ovat riittämättömät?

(1) Lähde: New York Times 22. toukokuuta 2000.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(12. joulukuuta 2000)

Komissio on tietoinen Michigan-järven saastumisongelmasta kuten myös monista muista vastaavista ongelmista Yhdysvalloissa (esimerkiksi Hudson- ja Housatonic-jokien saastuminen General Electric -yhtiön tuotantolaitosten läheisyydessä). Komissio ei ole kuitenkaan seurannut yksityiskohtaisesti Yhdysvalloissa suoritettuja tutkimuksia, koska tilanne on vain osittain verrannollinen yhteisön vesillä vallitsevaan tilanteeseen.

Polykloorattujen bifenyylien (PCB:t) aiheuttamaa saastumista on havaittu myös muutamissa Euroopan järvissä kuten Järnsjö-järvessä Kaakkois-Ruotsissa. Järnsjö-järvestä sekä Emå-joen alajuoksulta on löydetty saastuneita sedimenttejä. Järnsjö-järvi puhdistettiin ruoppaamalla vuosina 1993 ja 1994.

Komissio on tehnyt aktiivisesti työtä vesiympäristön saastumisen vähentämiseksi. Tutkimuksessa, jonka tarkoituksena oli vesiympäristölle vaarallisten aineiden priorisointi, kerättiin COMMPS-menettelyn (combined monitoring-based and modelling-based priority setting scheme, yhdistetty seuranta- ja mallintamispohjainen priorisointijärjestelmä) mukaisesti seurantatiedot 750 000 vesi- ja 70 000 sedimenttinäytteestä. Arvioinnista käy ilmi, että tiettyjä PCB-yhdisteitä esiintyy sedimenteissä vielä suhteellisen usein. Muut raportit ovat myös osoittaneet, että tiettyjen alueiden kuten Itämeren ja Barentsin meren(1)(2) eri lajeissa ja sedimenteissä on huomattavan korkeita pitoisuuksia. Muiden tutkimusten mukaan korkeita pitoisuuksia on myös eteläisellä Pohjanmerellä(3).

PCB-yhdisteitä, joita valmistettiin suurtuotantona 40 vuoden ajan, käytettiin lähinnä suljetuissa järjestelmissä (kondensaattorit, muuntajat ja muut sähkölaitteet), mutta myös tietyissä avoimissa sovelluksissa (pehmentimet, tiivisteet, maalit jne.). Monet PCB-yhdisteitä sisältävät tuotteet ovat nyt saavuttamassa vaiheen, jossa niistä muodostuu jätettä. Tällöin saattaa tapahtua huomattavia saastelaskeumia tai päästöjä ympäristöön. Saastuminen voi tapahtua kahdella tavalla. PCB:tä sisältävän jätteen haltija ei ehkä tiedä jätteen sisältävän PCB:tä (näin käy usein silloin, kun on kyse avoimista sovelluksista) tai haltija tietää jätteen sisältävän PCB:tä, mutta ei halua maksaa asianmukaisen hävittämisen kustannuksia. Kummassakaan tapauksessa PCB:tä sisältävää jätettä ei käsitellä asianmukaisesti, ja se saattaa päätyä ympäristöön. PCB:n syntymisestä eri yhdisteiden välisten reaktioiden sivutuotteena on tällä hetkellä hyvin vähän tietoa.

Komissio on kehittänyt PCB-yhdisteitä koskevan laajan lainsäädäntökehyksen(4).

Mainitun lainsäädännön pohjalta komissio seuraa tarkasti eri direktiivien ja vaatimusten noudattamista. Jos velvoitteita ei täytetä, komissio aloittaa rikkomisesta johtuvat menettelyt jäsenvaltioita vastaan. Lisäksi komissio valmistelee parhaillaan dioksiineja ja PCB-yhdisteitä koskevaa yhteisön strategiaa, jonka tarkoituksena on tarjota integroitu, järjestelmällinen ja yhdenmukainen lähestymistapa. Strategia sisältää kolmen tason toimia: toimia, jotka liittyvät lähteisiin, kulkeutumiseen ja ihmisten terveyteen.

(1) Environment in the European Union at the turn of the century, Euroopan ympäristökeskus (EEA), luku 3.14, (2000).

(2) Ambio, 1990b; Olsson et al. 1992.

(3) Increase of Organochlorines and Mercury Levels in Common Guillemots Uria aalge during Winter in the Southern North Sea, C; Joiris, G. Tapia, L. Holsbeek, Marine Pollution Bulletin, Vol. 34, N22, ss. 1049-1057, 1997.

(4) Neuvoston direktiivi 85/467/ETY, annettu 1. lokakuuta 1985, tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 76/769/ETY muuttamisesta kuudennen kerran (PCB:t/PCT:t), EYVL L 269, 11.10.1985. Neuvoston direktiivi 96/59/EY, annettu 16. syyskuuta 1996, polykloorattujen bifenyylien ja polykloorattujen terfenyylien käsittelystä (PCB/PCT), EYVL L 243, 24.9.1996. Neuvoston asetus 259/93/ETY, annettu 1. helmikuuta 1993, Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta, EYVL L 30, 6.2.1993. Neuvoston direktiivi 80/68/ETY, annettu 17. joulukuuta 1979, pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta, EYVL L 20, 26.1.1980. Neuvoston direktiivi 76/464/ETY, annettu 4. toukokuuta 1976, tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta, EYVL L 129, 18.5.1976. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/xx/EY [annettu 14. syyskuuta 2000, ei vielä julkaistu] yhteisön vesipolitiikan puitteista. Kansainväliset Yleissopimukset: Baselin yleissopimus tuli voimaan vuonna 1992, ja sen tarkoituksena on estää vaarallisten jätteiden (dioksiinit ja PCB-yhdisteet mukaan luettuina) sijoittaminen kehitysmaihin. Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) valtiosta toiseen tapahtuvasta ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisesta tehty yleissopimus (Århusin pöytäkirja hitaasti hajoavista orgaanisista yhdisteistä (POP-yhdisteet) on yksi yleissopimuksen kahdeksasta pöytäkirjasta). Tuleva POP-yhdisteitä koskeva yleissopimus (neuvoteltavana).