KIRJALLINEN KYSYMYS E-0455/00

esittäjä(t): Elisabeth Jeggle (PPE-DE) komissiolle

(24. helmikuuta 2000)

Aihe: Lihan terveystarkastuksista perittävät maksut direktiivi 85/73/ETY

Direktiivien 85/73/ETY(1) ja 64/433/ETY(2) soveltaminen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 9. syyskuuta 1999 antama tuomio aiheuttavat oikeusperustojen epäselvyyksiä ja ristiriitaisuuksia. Tämä on johtanut Saksassa tuntuviin kilpailulainsäädännöllisiin hankaluuksiin, joita ratkotaan useiden oikeudenkäyntien avulla.

Oikeusvarmuuden luomiseksi pyydän komissiota vastaamaan jäljempänä esitettyihin kysymyksiin.

1. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 9. syyskuuta 1999 tekemän päätöksen mukaisesti direktiivin 85/73, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/118(3), I luvun 4 kohdan b alakohdassa myönnettyä valtuutusta periä I luvun 1 kohdassa tarkoitetun kiinteän määrän ylittävä erityismaksu voidaan soveltaa sillä yleisedellytyksellä, ettei erityismaksu ylitä todellisia kustannuksia. Päätöksen johdosta kysyn seuraavaa:

- koskeeko päätös myös direktiivin 85/73, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/43(4), A-liitteen I luvun 4 kohdan b alakohdan sanamuotoa?

- voivatko viranomaiset vahvistaa vapaasti arviointiperusteet todelliset kustannukset kattavan maksun suuruuden selvittämiseksi, ja mitä todellisilla kustannuksilla tarkoitetaan?

- tarkoittaako direktiivin 85/73, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/43, A-liitteen I luvun 4 kohdan b alakohdan mukainen maksu keskimääräistä maksua, joka perustuu koko maan kustannuksiin tai toimivaltaisen viranomaisen toimialueella aiheutuneisiin kustannuksiin?

- voidaanko A-liitteen I luvun 4 kohdan b alakohtaa sovellettaessa eri yrityskategorioilta periä erisuuruisia maksuja?

- voidaanko maksuja perittäessä yhdistää A-liitteen I luvun 4 kohdan a ja b alakohdassa tarjottuja mahdollisuuksia?

2. Sisältyykö liitteen I luvun 1 kohdan b ja c alakohdassa vahvistettuihin kiinteisiin määriin trikiinipitoisuuden tutkimisesta aiheutuva osuus?

(1) EYVL L 32, 5.2.1985, s. 14.

(2) EYVL 121, 29.7.1964, s. 2012.

(3) EYVL L 340, 31.12.1993, s. 15.

(4) EYVL L 162, 1.7.1996, s. 1.

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(25. huhtikuuta 2000)

Komissio on tietoinen niistä ongelmista, joita direktiiveissä 89/662/ETY, 90/425/ETY, 90/675/ETY ja 91/496/ETY tarkoitettujen eläinlääkärintarkastusten ja -valvonnan rahoittamisesta 29 päivänä tammikuuta 1995 annetun neuvoston direktiivin 85/73/ETY(1) säännösten soveltaminen aiheuttaa erityisesti Saksassa.

1. Tuomioistuimen 9. syyskuuta 1999 antamassa tuomiossa (asia C-374/97, Bayerischer Verwaltungsgerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö asiassa Anton Feyrer vastaan Landkreis Rottal-Inn, EYVL 1999/C 352/08) esittämät tulkintaperiaatteet ovat päteviä myös tulkittaessa direktiivin 85/73/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna ja kodifioituna direktiivillä 96/43/ETY, liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan b alakohtaa. Siten jäsenvaltiot voivat korkeampien kustannusten kattamiseksi kantaa tosiasiallisesti aiheutuneet kustannukset kattavan maksun.

Direktiivin 85/73/ETY 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: yhteisön maksut vahvistetaan siten, että ne kattavat kustannukset, joita toimivaltaiselle viranomaiselle aiheutuu tarkastusyksikön palkka- ja sosiaalikustannuksista, tarkastusten ja valvonnan toteuttamiseen liittyvistä hallintomenoista, jollaisina voidaan pitää tarkastajien jatkuvasta koulutuksesta aiheutuvia kustannuksia. Direktiivi antaa siis vain yleiset puitteet. Kuten komissio on jo korostanut vastauksessaan kirjalliseen kysymykseen E-1121/98(2), tosiasiallisesti aiheutuneiden tai todellisten kustannusten arviointi voi osoittautua monimutkaiseksi, sillä on laskettava yhteen kaikki menot (henkilökunnan palkat, sosiaalikustannukset, analysointikulut, hallintomenot, jne.).

Lisäksi tietyt kohdat, kuten tilojen rakennus- tai kunnostuskustannukset, voivat kuulua eri kirjanpitoon. On myös todettava, että kuluilmoitus voidaan tehdä parhaimmassakin tapauksessa vasta vuoden n+1 lopussa vuoden n ollessa se vuosi, jolloin eläinlääkärintarkastukset suoritetaan. On siis selvää, että kiinteiden maksujen vahvistamisessa käytetyt valmisteluasiakirjat ovat luonteeltaan ohjeellisia. Ainoastaan direktiivin tekstillä on oikeudellista merkitystä.

Edellä mainitun 9. syyskuuta 1999 annetun tuomioistuimen tuomion 3 kohdassa todetaan: Jos jäsenvaltio on siirtänyt kunnallisille viranomaisille oikeuden kantaa tuoreen lihan terveystarkastuksiin ja -valvontaan liittyvät maksut, direktiivin 85/73/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/118/EY, 2 artiklan 3 kohdassa annetaan sille oikeus kantaa yhteisön maksuja suurempia maksuja toimivaltaiselle kunnalliselle viranomaiselle aiheutuneiden todellisten tarkastuskustannusten määrään asti. Jos toimivalta siirretään paikallisviranomaisille, kyse on toimivaltaisen viranomaisen toimialueella aiheutuneista kustannuksista. Ilman tällaista toimivallan siirtoa ei periaatteessa ole eroa koko maan kustannusten ja toimivaltaisen viranomaisen toimialueella aiheutuneiden kustannusten välillä.

Mitä tulee direktiivin 85/73/ETY liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan a alakohtaan, itse tekstistä käy ilmi, että on mahdollista tehdä ero kunkin laitoksen kohdalla: Jäsenvaltiot voivat korkeampien kustannusten kattamiseksi korottaa tietyn laitoksen osalta 1 ja 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja kiinteitä maksuja. Liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan b alakohdassa ei nimenomaisesti mainita tätä mahdollisuutta. Keskeinen käsite on tosiasiallisesti aiheutuneet kustannukset. Siinä ei tarkenneta, voidaanko nämä kustannukset laskea tietylle laitokselle, vai pitääkö laskenta tehdä toimivaltaisen viranomaisen tasolla, joka puolestaan voisi tehdä tasaamisen toimivaltaansa kuuluvien laitosten osalta.

Kysymystä on syytä tutkia. Direktiivin 85/73/ETY liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan a alakohdan mukaisesti jäsenvaltio voi korkeampien kustannusten kattamiseksi yleensä säätää kiinteiden maksujen perimisestä ja näiden määrien korottamisesta tiettyjen laitosten osalta, jotka täyttävät mainitut ehdot. Tämäntyyppisellä järjestelyllä on oma sisäinen johdonmukaisuutensa. Toinen liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan b alakohdassa tarkoitettu vaihtoehto antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden kantaa tosiasiallisesti aiheutuneet kustannukset kattava maksu korkeampien kustannusten kattamiseksi. Myös tällä vaihtoehdolla on oma sisäinen johdonmukaisuutensa. Siksi on vaikeata ajatella näiden kahden järjestelyn yhdistämistä.

2. Liitteessä A olevassa I luvussa kiinteistä maksuista säädetään 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa, eikä 4 kohdan a ja b alakohdassa. Nämä maksut kattavat kaikki kyseisiin direktiiveihin liittyvät tarkastukset, eli myös trikiinipitoisuutta koskevat tarkastukset.

(1) Ks. direktiivin 85/73/ETY muuttamisesta ja kodifioinnista elävien eläinten ja tiettyjen eläintuotteiden eläinlääkärintarkastusten ja -valvonnan rahoittamisen varmistamiseksi sekä direktiivien 90/675/ETY ja 91/496/ETY muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 1996 annetulla neuvoston direktiivillä 96/43/EY muutettu ja kodifioitu versio.

(2) EYVL C 402, 6.11.1999.