KIRJALLINEN KYSYMYS E-1251/02 esittäjä(t): Werner Langen (PPE-DE) komissiolle. Majoitusalan arvonlisävero.



Virallinen lehti nro 052 E , 06/03/2003 s. 0053 - 0054



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1251/02 esittäjä(t): Werner Langen (PPE-DE) komissiolle (6. toukokuuta 2002) Aihe: Majoitusalan arvonlisävero Majoituspalveluista peritään euroalueella alennettua arvonlisäveroa. Vain Saksan liittotasavallassa arvonlisävero lasketaan täysimääräisenä 16 prosentin mukaan. Voiko komissio tässä yhteydessä vastata seuraaviin kysymyksiin: 1. Kuinka korkea on majoituspalveluihin kohdistuva todellinen arvonlisävero ja mitkä ovat veron perusteet Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa? 2. Pitääkö komissio mahdollisena majoituspalveluiden arvonlisäverotuksen yhtenäistämistä Euroopan unionin alueella? 3. Mitkä perustelut puhuvat arvonlisäverotuksen yhtenäistämisen puolesta ja mitkä sitä vastaan? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (27. kesäkuuta 2002) Arvonlisäverokantaa koskevan voimassa olevan yhteisön lainsäädännön (jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17. toukokuuta 1977 annetun neuvoston kuudennen direktiivin 77/388/ETY(1) 12 artiklan 3 kohta) nojalla yleistä vähintään viidentoista prosentin arvonlisäverokantaa sovelletaan tavaroiden ja palveluiden suorituksiin. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin myös soveltaa yhtä tai kahta alennettua verokantaa. Nämä alennetut verokannat on vakiinnutettu tiettyyn prosenttimäärään veron perusteesta, ne eivät voi olla alle viittä prosenttia ja niitä sovelletaan ainoastaan kuudennen arvonlisäverodirektiivin liitteessä H määriteltyjen tavaroiden ja palveluiden suorituksiin. Liitteen luettelo kattaa mm. hotellien ja muiden samantyyppisten laitosten tarjoamat majoituspalvelut, mukaan luettuina lomamajoitus ja leirintä- ja asuntovaunupaikkojen vuokraus. Viidellätoista jäsenvaltiolla on siis mahdollisuus joko soveltaa tai olla soveltamatta alennettua verokantaa näihin palveluihin. Jäsenvaltioiden tällä hetkellä soveltamat verokannat näkyvät taulukosta, joka lähetetään suoraan arvoisalle parlamentin jäsenelle ja parlamentin sihteeristöön. Säännösten sanamuoto on seurausta neuvoston neuvotteluista. Tämä pätee niin alennetun verokannan soveltamismahdollisuuteen kuin luetteloon tavaroista ja palveluista, joihin tätä alennettua verokantaa voidaan soveltaa. Komissio hyväksyi vuonna 2000 tiedonannon uudesta alv-strategiasta(2), joka perustuu pääasiassa voimassa olevien sääntöjen yksinkertaistamiseen ja uudenaikaistamiseen sekä voimassa olevien säännösten nykyistä yhdenmukaisempaan soveltamiseen. Tässä yhteydessä komissio aikoo tutkia uudelleen alennettujen verokantojen rakennetta seuraavan vuoden aikana voidakseen ehdottaa näiden verokantojen merkittävämpää lähentämistä. On kuitenkin hyvä tarkentaa, että verotuksen alalla uusien säännösten vahvistaminen vaatii aina neuvoston yksimielisen hyväksynnän, ja näin ollen komission ehdotukset saattavat usein muuttua. Jotta yhtenäismarkkinoiden neutraalius voitaisiin taata, tietty arvonlisäveron yhdenmukaistaminen on tarpeen. Se, että jotkut jäsenvaltiot soveltavat alennettuja verokantoja ja toiset eivät, johtaa kilpailun vääristymiseen raja-alueilla. Komissio suunnitteleekin vuodelle 2003 nykyisen alennetun arvonlisäverokantarakenteen laajempaa pohdintaa. Arvonlisäveron yhdenmukaistaminen ei saisi olla tekosyy nostaa alv korkeimmalle jäsenvaltioiden soveltamalle tasolle, vaan sillä pitäisi tähdätä yrityksiä kannustavaan matalaan alv-tasoon kaikissa jäsenvaltioissa. Arvonlisäverokannalla on merkitystä maan hintatasoon. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että erot alv:n soveltamisessa määräisivät lomakohteen valinnan. Alv ja tuloerot selittävät osan unionin sisäisistä hintaeroista, mutta ne eivät todellakaan ole ainoa syy. Hintaerot unionin sisällä ovat suuria niin alv:n kera kuin ilman sitä mitattuna. Alennetun arvonlisäverokannan käyttö oikeutetaan usein sen positiivisella vaikutuksella työvoimavaltaiseen matkailualaan, joka näin voi paremmin vastata perustarpeisiin ja luoda uusia työpaikkoja. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että alv on pikemminkin laaja kulutusvero kuin sopiva väline yhteiskuntakehityksen ohjailun tai työllisyyspolitiikan toteuttamiseen. (1) EYVL L 145, 13.6.1977. Direktiiviä muutettu viimeksi 20. joulukuuta 2001 annetulla neuvoston direktiivillä 2001/115/EY EYVL L 15, 17.1.2002. (2) KOM(2000) 348 lopullinen.