KIRJALLINEN KYSYMYS E-0295/02

esittäjä(t): Bartho Pronk (PPE-DE) ja Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) komissiolle

(11. helmikuuta 2002)

Aihe: Belgian lain mukaisten taattujen perhe-etuuksien aiheuttamat vapaan liikkuvuuden rajoitukset

Sosiaaliturvaa säätelevien määräysten mukaan vastuu perhe-etuuksista on sillä valtiolla, jonka alueella rajatyöntekijät käyvät töissä.

Belgia on kuitenkin sijoittanut lainsäädäntönsä taatuista perhe-etuuksista (Belgiassa 20 päivänä heinäkuuta 1971 annettu laki) neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 II a liitteen 10 a artiklaan(1). Kyseisen lain mukaan etuuksia ei ole mahdollista siirtää toiseen valtioon. Alankomaissa asuvilla ja Belgiassa työssä käyvillä rajatyöntekijöillä ei ole esimerkiksi tämän asetuksen mukaista oikeutta Belgian äitiyslomiin tai adoptiolisiin. Belgian ja Alankomaiden uusi keskinäinen verosopimus määrää, että Belgiassa työskentelevillä rajatyöntekijöillä on veronmaksuvelvollisuus Belgiaan, eli työntekijät maksavat Belgian määräämät verot ja sosiaalikulut.

1. Onko komissio kanssamme yhtä mieltä siitä, että kyseinen rajoitus on este työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle? Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo tämän vuoksi ryhtyä?

2. Vastauksissaan aikaisempiin Bartho Pronkin esittämiin kysymyksiin komissio lupasi tarkastella Jauch ja Leclere -tuomioiden johdosta uudelleen neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 II a liitteen 10 a artiklaa (vastaus kirjalliseen kysymykseen E-2262/01(2)). Onko komissio valmis sisällyttämään erityisesti myös Belgian lain taatuista perhe-etuisuuksista (Belgiassa 20 päivänä heinäkuuta 1971 annettu laki) tähän tarkasteluunsa ja siten varmistaa se, että asianomaisille rajatyöntekijöille myönnetään heille kuuluvat oikeudet?

(1) EYVL L 149, 5.7.1971, s. 2.

(2) EYVL C 40 E, 14.2.2002, s. 229.

Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus

(2. toukokuuta 2002)

Arvoisat parlamentin jäsenet nostavat esiin kysymyksen belgialaisten taattujen perhe-etuuksien (20. heinäkuuta 1971 annettu laki) sisältymisestä asetuksen (ETY) N:o 1408/71(1) liitteen II a 10 a artiklaan. Maastaviennin periaate ei koske kyseiseen liitteeseen merkittyjä sosiaaliturvaetuuksia.

Kuten komissio on jo osoittanut vastauksessaan Bartho Pronkin esittämään kysymykseen E-2262/01(2), tuomioistuin on nimenomaisesti vastannut kysymykseen siitä, onko asetus N:o 1247/92, jolla asetukseen N:o 1408/71 lisättiin liite II a, pätevä, ja Snares-tuomiollaan(3) vahvistanut kyseisen poikkeuksen sosiaaliturvaetuuksien maastaviennin periaatteeseen olevan yhteensopiva EY:n perustamissopimuksen kanssa, etenkin koska kysymys on erityiseen taloudelliseen ja sosiaaliseen tilanteeseen läheisesti liittyvistä etuuksista. Tuomioistuin ei ole tutkinut, millä edellytyksillä jokin erityisetuus on voitu kansallisen oikeuden piiriin kuuluvien ominaisuuksiensa mukaisesti sisällyttää liitteeseen II a, eikä siis tällaisten etuuksien yleistä oikeellisuutta. Tuomioistuin on kuitenkin täydentänyt kyseistä oikeuskäytäntöä asioissa Jauch(4) ja Leclere(5) antamillaan tuomioilla. Näissä tuomioissaan tuomioistuin on katsonut, että poikkeus tiettyjen etuuksien maastaviennin periaatteeseen sen vuoksi, että ne on merkitty liitteeseen II a, on ristiriidassa EY:n perustamissopimukseen sisältyvän työntekijöiden vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa, varsinkaan kun kyseiset etuudet eivät ole luonteeltaan erityisiä vaan kuuluvat sosiaaliturvan perinteisille aloille.

Tämän oikeuskäytännön valossa komissio tutkii parhaillaan, koskevatko tuomioistuimen vahvistamat vientikiellon perusteet yhä liitteessä II a luetteloituja etuuksia. Selvityksen kohteena ovat kaikki luetteloon merkityt etuudet, myös belgialaiset taatut perhe-etuudet. Komissio aikoo esittää lähikuukausina yhteisön lainsäätäjälle joukon erilaisia muutoksia asetukseen (ETY) N:o 1408/71. Yhtenä niistä komissio ehdottanee, että liitteestä II a poistetaan etuudet, jotka eivät komission käsityksen mukaan enää ole perusteltuja, kuten erityisesti kyseiset luxemburgilaiset ja itävaltalaiset etuudet, jotka tuomioistuin on edellä mainituissa Jauch- ja Leclere-tuomioissaan katsonut maastaviennin piiriin kuuluviksi.

Syntymäavustus ja adoptioavustus ovat molemmat asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteen II osaan II merkittyjä etuuksia, eivätkä ne tämän vuoksi kuulu kyseisen asetuksen eivätkä siihen sisältyvien, etuuksien maastavientiä koskevien säännösten soveltamisalaan.

Edellä mainitussa Leclere-tuomiossaan tuomioistuin on kuitenkin osoittanut, että koska neuvostolla on laaja harkintavalta päättää toimenpiteistä perustamissopimuksen 48 ja 51 artiklassa vahvistettujen tavoitteiden toteuttamiseksi, se, että tiettyä etuusryhmää ei ole otettu mukaan asetuksella N:o 1408/71 toteutettuun yhteensovittavaan järjestelmään, ei kuitenkaan merkitse sitä, että kyseisiä asetuksen säännöksiä olisi pidettävä pätemättöminä. Asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalan tämäntyyppinen rajoittaminen ei sellaisenaan voi aiheuttaa sitä, että jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen välillä vallitsevat erot, jotka johtuvat kansallisten lainsäädäntöjen yhteensovittamisen puutteesta, entisestään kasvavat, tai sitä, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukataan.

Toisaalta tuomioistuin on todennut, että etuuksien jättämisestä asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalan ulkopuolelle ei kuitenkaan aiheudu se, että jäsenvaltiot vapautuvat velvollisuudestaan varmistua siitä, ettei mikään muu eikä varsinkaan asetukseen N:o 1612/68(6) perustuva yhteisön oikeussääntö estä asumisedellytyksen asettamista. Ansiotyössä olevien rajatyöntekijöiden osalta asumisedellytyksen asettaminen syntymäavustuksen ja adoptioavustuksen saamiselle olisi kuitenkin välillisesti syrjivä ja sellaisena ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 39 artiklan ja asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdan kanssa.

Komissio on ollut yhteydessä Belgian viranomaisiin ja muihinkin jäsenvaltioihin (erityisesti Ranskaan, Luxemburgiin ja Suomeen), joilla on vastaavia asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteen II osaan II merkittyjä ja sen vuoksi asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jääviä etuuksia, ja tiedustellut niiden kantaa tähän kysymykseen. Komissio pitää arvoisat parlamentin jäsenet ajan tasalla asiassa aiheellisiksi katsomistaan jatkotoimista.

Lisäksi komissio ilmoittaa heille aikovansa esittää ennen vuoden loppua tiedonannon tuomioistuimen viimeaikaisesta oikeuskäytännöstä työntekijöiden vapaan liikkuvuuden ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen alalla. Tiedonannossa pyritään kartoittamaan ja valaisemaan kyseisestä oikeuskäytännöstä Euroopan kansalaisille seuraavia oikeuksia.

(1) Neuvoston asetus (EY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä, EYVL L 149, 5.7.1971. Asetuksella (EY) N:o 118/97 ajan tasalle saatettu asetus (EYVL L 28, 30.1.1997).

(2) EYVL C 40 E, 14.2.2002.

(3) Asia C-20/96, Snares, tuomio 4. marraskuuta 1997, Kok. s. I-6057.

(4) Asia C-215/99, Jauch, tuomio 8. maaliskuuta 2001, Kok. s. I-1901.

(5) Asia C-43/99, Leclere, tuomio 31. toukokuuta 2001, Kok. s. I-4265.

(6) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68, annettu 15 päivänä lokakuuta 1968, työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella (EYVL L 257, 19.10.1968).