KIRJALLINEN KYSYMYS E-0071/03

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(23. tammikuuta 2003)

Aihe: Jokivesien tulvahuippujen lisääntyminen ja vastuun jakaminen tasapuolisesti ylä- ja alajuoksun kesken kyseisissä jäsenvaltioissa

1. Katsooko komissio, että eurooppalaisten jokien tulvimisia ei enää voida pitää satunnaisina onnettomuuksina, vaan rakenteellisena ja kasvavana ongelmana, joka johtuu metsien hakkaamisesta, maatalousmaiden kuivattamisesta, jokien yläjuoksujen ojittamisesta ja kaventamisesta, Alppien jäätiköiden sulamisen nopeutumisesta, kasvihuoneilmiön aiheuttaman ilmaston yleisen lämpenemisen mukanaantuomasta sademäärien lisääntymisestä, maan vajoamisesta ja meriveden pinnan nousemisesta 1,2 senttimetrin verran vuosittain?

2. Onko komissio tietoinen siitä, että suuri osa ongelmista syntyy Oder-, Elbe-, Rein-, Maas-, Schelde- ja Tonava-joen yläjuoksuilla, kun taas ratkaisun löytäminen niihin on tähän asti ollut melkein pelkästään kyseisten jokien alajuoksuilla sijaitsevien jäsenvaltioiden vastuulla, mikä tarkoittaa sitä, että EU:n eräiden (nykyisten tai tulevien) jäsenvaltioiden ongelmat siirtyvät muiden jäsenvaltioiden huolenaiheiksi?

3. Onko komissio tietoinen siitä, että Alankomaat tutkii viimeisenä keinona kaupunkien suojelemiseksi tulvilta mahdollisuutta saada käyttöönsä 10 000 hehtaaria alavaa maatalousmaata ja luonnonsuojelualueisiin kuuluvaa maata Maas- ja Rein-joen tulvavesien ohjaamiseksi niille, minkä johdosta maatilojen ja jopa kokonaisten kylien olisi siirryttävä paikaltaan, ja että tämän veden ohjaamisen toteuttaminen maksaa 15 miljardia euroa niiden 4,5 miljardin euron lisäksi, jotka ovat tarpeen rannikoiden ja joenrantojen perusteellisten suojelutöiden rahoittamiseksi?

4. Mitä mahdollisuuksia on turvautua lyhyellä aikavälillä EU:n katastrofirahastoon (solidaarisuusrahastoon) sellaisten ennalta ehkäisevien toimien toteuttamiseksi, jotka parantavat merkittävästi mahdollisuuksia sitoa sade- ja sulamisvesiä maaperään jokien yläjuoksuilla, jotta estetään myös se, että vesien valumisessa muodostuu yhä uudelleen suuria huippuja, jotka aiheuttavat jatkuvia ja pahenevia katastrofeja alajuoksuilla ja pakottavat alajuoksujen valtiot toteuttamaan erittäin kalliita ja yleisen mielipiteen vastaisia toimia?

5. Mitä muita suunnitelmia komissiolla on saadakseen aikaan sen, että ponnistukset ja kustannukset jakautuvat tasaisemmin rajat ylittävien jokien ylä- ja alajuoksujen sekä asianosaisten jäsenvaltioiden kesken?

Lähde: Alankomaiden TV1, ohjelma Zembla 2.1.2003, uusi vesihätä.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(10. maaliskuuta 2003)

1.3. ja 5. Parlamentin jäsenen mainitsemille vesistöalueille (Oder, Elbe, Rein, Maas, Schelde ja Tonava) on tehty kansainväliset jokisopimukset. Niistä useimmissa yhteisö on sopimuspuolena, mutta Maasin ja Schelden osalta sillä on tarkkailijan asema. Tulvien ehkäisy on todella yksi sopimusten tavoitteista, ja niissä käsitellään aktiivisesti tulvien ehkäisyä ja tulvasuojelua(1). Suoritetuissa arvioinneissa ja sopimusten mukaisissa toimissa käsitellään muun muassa yläjuoksu-alajuoksu-yhteistyötä ja vastuunjakoa. Reinin tulvasuojelun toimintasuunnitelma, josta on sovittu kansainvälisessä komissiossa Reinin suojelemiseksi pilaantumiselta, on esimerkki tällaisesta sopimuksesta, ja sitä toteutetaan parhaillaan.

Parlamentin ja neuvoston lainsäädäntöehdotusten vuoksi yhteisö on viime aikoina uudistanut vesipolitiikkaansa vesipuitedirektiivillä(2). Sillä lievitetään osaltaan tulvien ja kuivuuden vaikutusta (vrt. 1 artiklan e kohta), mutta siinä ei sinänsä aseteta operatiivisia tavoitteita tulvien ehkäisylle ja tulvasuojelulle, kun otetaan huomioon muun muassa oikeusperustana olevan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohta.

Komissio, jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot ovat kuitenkin aloittaneet laajan tulvia koskevan yhteistyön vuonna 2002. Vesipuitedirektiivin muodollisten tavoitteiden lisäksi tietojen ja kokemusten vaihto tulvien ehkäisystä ja tulvasuojelusta tuottaa yhteisen asiakirjan tulvien ennustamista, ehkäisyä ja lievittämistä koskevista parhaista käytännöistä. Ensimmäinen laaditaan vuoden 2003 aikana. Tulvia on ollut Euroopassa vuosisatojen ajan, ja niitä tulee olemaan vastaisuudessakin. Niiden vaikutukset ovat kuitenkin voimistuneet rajusti ihmisen toiminnan vuoksi. Esimerkiksi jokia on siirretty pois niiden luonnollisista uomista, maankäyttöä on muutettu ja lisätty ja asunto- tai yritysrakentamiseen on osoitettu alueita, joilla on tulvavaara.

Samanaikaisesti komissio käsittelee monialaista aloitetta, joka koskee ympäristön vaaroja (metsäpaloja, maanjäristyksiä, tulvia, teknologian riskejä jne.), tiedonannossaan, joka on määrä antaa vuoden 2003 alkupuolella. Tiedonantoa koskevan keskustelun ja parhaiden käytäntöjen keräämisen jälkeen komissio harkitsee mahdollisten lainsäädäntökehysten tarvetta ja laajuutta.

Komissio on tukenut eurooppalaista tulvatutkimusta koko tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen puiteohjelmien ajan(3). Viidennen puiteohjelman (19992002) aikana rahoitusta myönnettiin yli 30 monikansalliselle hankkeelle Ympäristö ja kestävä kehitys -ohjelmasta. Edistystä on saatu aikaan erityisesti tulvien ennustamisessa sekä tulvariskin ja ilmastonmuutoksen välisen suhteen tutkimisessa. Kuudennen puiteohjelman (20032006) aikana tutkimuksessa painotetaan maailmanlaajuista muutosta. Lähestymistapa on kokonaisvaltaisempi, ja tulvariskiä, haavoittuvuutta ja riskin arviointia tarkastellaan integroidusti. Tarkoituksena on lievittää tulvien vaikutuksia ympäristöön, yhteiskuntaan ja talouteen. Lisäksi tutkimusta suoritetaan myös parannettujen integroitujen vesistönhallintastrategioiden kanssa ja otetaan soveltuvin osin huomioon tulvien rajat ylittävä luonne ja vaikutukset.

Komission yhteinen tutkimuskeskus on samanaikaisesti kehittänyt tulvien ennustus- ja mallinnusvälineen Oder-joen vesistöalueelle. Tätä välinettä on nyt tarkoitus soveltaa ja käyttää Elben ja Tonavan vesistöalueisiin ja muihin Euroopan vesistöalueisiin. Se toimii tulvasuojelustrategioiden perustana vesistöalueilla, jotka ylittävät hallinnolliset ja poliittiset rajat.

Yhteisön rahoituksen osalta Euroopan aluekehitysrahaston Interreg III -yhteisöaloite vuosiksi 20002006 voi osaltaan tukea operatiivisesti käynnissä olevia kansainvälisiä tulvien ehkäisyyn ja tulvasuojeluun liittyviä toimia. Erityisesti sen ohjelmalohkossa B rajat ylittävä yhteistyö edistetään luonnonvarojen, erityisesti vesivarojen, hyvää hallintaa integroidun maankäytön suunnittelun lähestymistavan avulla. Lisäksi yhteisestä maatalouspolitiikasta (YMP) voidaan aina rahoittaa tulvien ehkäisyn kannalta erityisen merkittäviä toimenpiteitä, jos jäsenvaltiot päättävät sisällyttää niitä maaseudun kehittämisohjelmiinsa. Tämän mahdollistaa YMP:n toinen pilari (maaseudun kehittämistä koskeva asetus: Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17. toukokuuta 1999 annettu asetus (EY) N:o 1257/1999)(4). Tällä hetkellä eräät ohjelmat sisältävät suoria tai epäsuoria toimenpiteitä, joilla tähdätään ympäristöriskien ehkäisyyn tai vähentämiseen. Toimenpiteillä, joilla parannetaan maaperän kykyä sitoa vettä (esimerkiksi viljelymaan metsittäminen, ruohon ylläpito, orgaanisen aineen lisääminen), on välitön vaikutus tulvien vähenemiseen. Vastaavasti kaikilla toimenpiteillä, joilla pyritään lievittämään ilmastonmuutosta (esimerkiksi uusiutuvien energiamuotojen, kuten biokaasun edistämisellä, karjan laiduntamisen vähentämisellä), on todennäköisesti myönteinen (välillinen) vaikutus, koska maapallon lämpenemisen oletetaan lisäävän äärimmäisten sääilmiöiden esiintymistiheyttä.

Tulevaisuudessa komission YMP:n uudistamiseksi tekemät ehdotukset, jotka on esitetty äskettäin annetussa tiedonannossa(5), lisäisivät II pilarin kautta käytettävissä olevia budjettivaroja, joita jäsenvaltiot voisivat käyttää lisätäkseen tukeaan riskin välttämiseen tähtääville toimille. Tämä saataisiin aikaan siirtämällä rahaa I pilarista II pilariin. Suoria maksuja saavien maanviljelijöitä pakollisten täydentävien ehtojen käyttöönotto lisäisi lakisääteisten hoitovaatimusten kunnioittamista ja maatalouden hyvien toimintatapojen, kuten eroosion vastaisten toimenpiteiden ylläpitoa. Ehdotuksen mukaan pysyvien laidunmaiden maankäytön muutokset jäisivät ulkopuolelle. Erityisesti ei sallittaisi niiden muuttamista viljelymaaksi. Maatalouden tulotukijärjestelmä voi edistää laajaperäistymistä, mikä voisi vaikuttaa myönteisesti esimerkiksi maaperän kykyyn sitoa vettä. YMP:n uudistusehdotuksissa otetaan käyttöön myös energiakasvien tuki (I pilari), jonka tavoitteena on hiilidioksidipäästöjen vähentäminen.

4. Euroopan solidaarisuusrahasto(6) perustettiin välittömän taloudellisen avun antamiseksi suurten katastrofien sattuessa helpottamaan ihmisten, alueiden ja maiden palaamista mahdollisimman normaaleihin elinolosuhteisiin.

Rahaston tukea voidaan käyttää vain julkistaloudelle syntyneen vahingon korvaamiseen, mikäli vakuutus ei sitä korvaa. Solidaarisuusrahastoa ei voida käyttää pitkän aikavälin ennaltaehkäisevien toimenpiteiden rahoittamiseen. Solidaarisuusrahastosta voidaan rahoittaa ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä katastrofien yhteydessä vain, kun kyseessä ovat varojärjestelmän infrastruktuurien turvallisuuden välitön varmistaminen ja kulttuuriperinnön välittömät suojelutoimenpiteet. Tukea saanut valtio on velvollinen toimittamaan komissiolle kertomuksen 18 kuukauden kuluessa tuen maksamisesta. Kertomuksessa

on mainittava edunsaajavaltion päättämät ja suunnittelemat ennaltaehkäisevät toimenpiteet vahingon laajuuden rajoittamiseksi ja vastaavanlaisten katastrofien toistumisen välttämiseksi mahdollisuuksien mukaan.

(1) Rein: tulvasuojelun toimintasuunnitelma hyväksytty, toteuttaminen on käynnissä; Elbe: tulvasuojelun strategia hyväksytty, toimintasuunnitelman luonnosta tarkastellaan parhaillaan vuoden 2002 tulvakatastrofin vuoksi, hyväksyttäneen vuoden 2003 lopulla; Tonava: tulvien vaikutusten minimointi osana hyväksyttyä toimintaohjelmaa, seuranta-arviointi käynnissä; Maas ja Schelde: tulvien ehkäisy ja tulvasuojelu on ratkaisevassa osassa hiljattain allekirjoitetuissa uusissa sopimuksissa.

(2) Parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY, annettu 23. lokakuuta 2000, EYVL L 327, 22.12.2000.

(3) SEC(2002) 907, KOM(2002) 481.

(4) EYVL L 160, 26.6.1999.

(5) KOM(2003) 23 lopullinen.

(6) Neuvoston asetus (EY) N:o 2012/2002, annettu 11. marraskuuta 2002, Euroopan unionin sosiaalirahaston perustamisesta (EYVL L 311, 14.11.2002).