KIRJALLINEN KYSYMYS E-2177/02

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(18. heinäkuuta 2002)

Aihe: Seveso II -direktiivin uudelleentarkastelu ja Rotterdamin kunnan toive lieventää ilotulitteiden merikuljetuksen turvallisuutta koskevia määräyksiä

1. Muistaako komissio, että sen ehdotus KOM(2001) 624 C5-0668/2001 2001/0257(COD)(1) Seveso II -direktiivin (Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjuntaa koskeva direktiivi 96/82/EY(2), annettu 9 päivänä joulukuuta 1996) uudelleentarkastelusta, josta äänestettiin Euroopan parlamentissa 3. heinäkuuta 2002, tehtiin (a) Alankomaissa Enschedessä (jossa oli ilotulitteiden varastointiin ja tuotantoon myönnetty avokätisesti lupia, lähistöllä asuville jätetty tiedottamatta asiasta ja määräysten noudattamista ei ollut valvottu riittävästi) 13. toukokuuta 2000 ilotulitusaineista johtuneen suuronnettomuuden vuoksi ja (b) komission jäsenen Margot Wallströmin jonkin aikaa tämän onnettomuuden jälkeen antamassa vastauksessaan kysymykseeni E-1733/00(3) sekä neljän Euroopan parlamentin alankomaalaisen jäsenen kanssa käydyssä keskustelussa antaman lupauksen takia?

2. Mikä on komission kanta siihen, että Alankomaissa sijaitsevan Rotterdamin kaupungin viranomaiset katsovat, että heidän satamansa toimintaa vaikeutetaan suhteettomasti, koska kaikki kiinalaisia ilotulitteita sisältävät kontit luokitellaan kaikkein suurimman riskiluokan mukaisesti ja että laivoja, jotka kuljettavat kolmea (tai sitä enemmän) ilotulitteita sisältävää konttia, ei enää päästetä Alankomaiden aluevesille?

3. Miten komissio suhtautuu Rotterdamin satamaviranomaisten kantaan, jonka mukaan Kiinan jäsenyydellä kansainvälisessä merenkulkujärjestössä varmistetaan se, että ilotulitteiden luokittelu on tarkoituksenmukaista ja että mahdollisen onnettomuuden vaikutusten lisäksi on otettava huomioon vähäisinkin riskin mahdollisuus?

4. Voiko komissio vahvistaa, että samankaltaisten ilotulitteiden kuljetus sallitaan muihin Luoteis-Euroopan satamiin ja että lähistöllä sijaitsevasta Antwerpenin satamasta kuljetetaan ilotulitteita sisältäviä kontteja Rotterdamiin edelleen maanteitse, mistä voi aiheutua merikuljetusta suurempia riskejä?

5. Voiko kysymyksessä 4 esitetty tapahtumien kulku olla edelleen mahdollinen äskettäin muutetun Seveso II -direktiivin voimaantulon jälkeen?

6. Onko komissio kanssani samaa mieltä siitä, että Rotterdamin viranomaisten pyytämiä tasapuolisia ehtoja kiinalaisten ilotulitteiden päästämiseksi EU:n satamiin olisi ennemmin tarkasteltava siten, että turvallisuutta koskevia määräyksiä tiukennettaisiin muissa EU:n satamassa, eikä Alankomaissa sovellettavia määräyksiä lievennettäisi?

7. Mihin toimiin komissio ryhtyy vähentääkseen satama-alueille kuljetettavien ilotulitteiden räjähdysvaaraa?

(1) EYVL C 75 E, 26.3.2002, s. 357.

(2) EYVL L 10, 14.1.1997, s. 13.

(3) EYVL C 89 E, 20.3.2001, s. 76.

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(3. syyskuuta 2002)

Komissio ei ole tietoinen Rotterdamin kaupungin ja satamaviranomaisten kannoista, joihin kysymyksessä viitataan.

Komissio katsoo kuitenkin, että on hyödyllistä antaa säännöksiä, joita sovelletaan ilotulitteiden kuljetukseen. Neuvoston direktiivissä 94/55/EY(1) säädetään ilotulitteiden turvallisesta kuljettamisesta satamasta sisämaassa sijaitsevaan kohteeseen maanteitse ja neuvoston direktiivissä 96/49/EY(2) säädetään vastaavista rautatiekuljetuksista. Nämä säädökset sisältävät kaikki kuljetusta koskevat vaatimukset, testeihin perustuvat yleiset luokittelukriteerit mukaan luettuina.

Alankomaissa tapahtuneen ilotulitevaraston onnettomuuden jälkeen Alankomaiden viranomaiset ovat kehittäneet vakioluokitusjärjestelmää, jota on tarkoitus käyttää, mikäli testituloksia ei ole saatavilla. Muissa jäsenvaltioissa on jo käytössä vastaavia järjestelmiä, joiden tarkoituksena on välttää turhia testejä selvissä tapauksissa. Tällaiset järjestelmät ovat näin ollen täysin yhteisön lainsäädännön mukaisia, mikäli niitä sovelletaan asianmukaisesti. Alankomaat on tehnyt ehdotuksen yhdenmukaistetusta vakioluokitusjärjestelmästä kansainvälisellä foorumilla (YK:n vaarallisten aineiden kuljetuksia käsittelevä komitea sekä luokittelua ja pakkausmerkintöjä koskeva kansainvälisesti yhdenmukaistettu järjestelmä), mutta koska käytettävissä olevat testitulokset eivät osoittaneet ehdotetun järjestelmän paremmuutta muihin nähden, sitä ei otettu käyttöön.

Kansainväliset säännöt, joita sovelletaan vaarallisten aineiden kuljettamiseen liikennemuodosta riippumatta, perustuvat YK:n vaarallisten aineiden kuljetusta koskeviin vakiomääräyksiin, ja näin ollen merikuljetuksiin sovellettavat säännöt (YK:n IMDG-säännöstö) ovat miltei identtiset maakuljetuksia koskevien direktiivien säännösten kanssa, joihin sisältyvät COTIF-sopimukseen(3) perustuvien YK:n Euroopan talouskomitean ADR-määräysten(4) ja RID-määräysten(5) tekniset vaatimukset. Jotta ilotulitteita voidaan kuljettaa sisämaassa unionin alueella, niiden luokitukselle on saatava ennen niiden kuljetusta vahvistus COTIF-sopimuksen tai ADR-sopimuksen sopimuspuolelta.

Komissio haluaa vielä mainita, että vaarallisten aineiden kuljetusta koskevilla direktiiveillä taataan korkea turvallisuuden taso kuljetuksen aikana, ja näin ollen kuljetukseen ei liity suuria riskejä.

Ilotulitteiden varastointiin satama-alueella sovelletaan nk. Seveso II -direktiiviä(6), jolla velvoitetaan sellaisia toimijoita, joiden tiloissa on tietty määrä vaarallisia aineita, toteuttamaan kaikki tarpeelliset toimenpiteet suuronnettomuuksien torjumiseksi ja rajoittamaan niiden ihmisiin ja ympäristöön kohdistuvia vaikutuksia.

Komissio uskoo, että maaliikennettä koskevien direktiivien luokitusjärjestelmässä otetaan paremmin huomioon ilotulitteiden mahdolliset vaarat kuin vaarallisten aineiden luokitusta, pakkausmerkintöjä ja pakkaamista koskevassa yhteisön lainsäädännössä vahvistetuissa vaaralausekkeissa. Tämän vuoksi Seveso II -direktiivin muuttamista koskevassa komission ehdotuksessa(7) esitetään, että direktiivin soveltamisalan määrittelyyn käytettäisiin kyseistä luokitusjärjestelmää. Komissio katsoo, että direktiivin soveltamisalan tiukentamisen pitäisi omalta osaltaan vähentää tehokkaasti ilotulitteiden varastointiin liittyviä suuronnettomuuksia.

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että eurooppalaisia ja kansainvälisiä sääntöjä noudatetaan asianmukaisesti. Komissiolla ei ole syytä uskoa, etteivät Alankomaiden viranomaiset varmistaisi mainittujen sääntöjen soveltamista kaikilta osin.

(1) Neuvoston direktiivi 94/55/EY, annettu 21. marraskuuta 1994, vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 319, 12.12.1994). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2001/7/EY, annettu 29. tammikuuta 2001, neuvoston direktiivin 94/55/EY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen kolmannen kerran (EYVL L 30, 1.2.2001).

(2) Neuvoston direktiivi 96/49/EY, annettu 23. heinäkuuta 1996, vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 235, 17.9.1996). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2001/6/EY, annettu 29. tammikuuta 2001, neuvoston direktiivin 96/49/EY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen kolmannen kerran (EYVL L 30, 1.2.2001).

(3) Kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskeva yleissopimus.

(4) Vaarallisten tavaroiden kansainvälisistä tiekuljetuksista tehty eurooppalainen sopimus.

(5) Vaarallisten aineiden rautatiekuljetusta koskevat kansainväliset määräykset.

(6) Neuvoston direktiivi 96/82/EY, annettu 9. joulukuuta 1996, vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta (EYVL L 10, 14.1.1997).

(7) EYVL C 75, 26.3.2002.