FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/177

(2004/C 33 E/180)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1849/03

esittäjä(t): Kyösti Virrankoski (ELDR) komissiolle

(26. toukokuuta 2003)

Aihe: Maatalouden tilakaupat ja maatalousuudistus

Komission esitys Euroopan unionin maatalouspolitiikan uudistamiseksi sisältää mm. tuotannosta riippumattoman tilakohtaisen tuen. Tuen suuruus määräytyisi vuosina 2000—2002 maksettujen YMP-tukien mukaan. Tuki ei olisi sidottu maahan.

Esitys on aiheuttanut suurta epätietoisuutta maatalousmaata ostavien ja myyvien maanviljelijäin keskuudessa, koska esityksestä enempää kuin muistakaan asiakirjoista ei selviä, mikä osa tilan tuesta seuraa kauppaa, vai seuraako mikään. Sama ongelma koskee myös maan vuokrausta. Maatalousyhtymät ovat edelleen epätietoisia. Esimerkkinä voidaan mainita tapaus, jossa tilaa on viljelty viitevuosina yhtymänä, jolle maataloustuki on maksettu, mutta myöhemmin tilakauppojen myötä pelto onkin jaettu osakkaiden kesken ja yhtymä lakannut olemasta.

Ongelma koskee koko EU:n aluetta jäsenmaasta riippumatta, ja se on täysin komission synnyttämä. Tilanne aiheuttaa vakavia ongelmia sadoille tuhansille viljelijöille. Viljelijät eivät uskalla eivätkä osaa tehdä kauppakirjoja, vuokrasopimuksia eikä yhtymäsopimuksia. Tilanne aiheuttaa vaikeuksia erityisesti nuorille viljelijöille, jotka ovat hankkimassa tai laajentamassa tilaansa.

Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä nykyisen sotkuisen tilanteen selkeyttämiseksi?

Millainen kohta kauppakirjaan, yhtymäsopimukseen tai vuokrasopimukseen on sisällytettävä, jos tarkoitus on jakaa luovuttavan tilan YMP-tuki suhteessa pinta-aloihin?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(27. kesäkuuta 2003)

Komissio katsoo, että vaikka maatilan tulotukea koskeva ehdotus on aiheuttanut epätietoisuutta maanviljelijöiden keskuudessa, tämä ei johdu ehdotuksesta itsestään, ja näin ollen kyseiset ongelmat on ratkaistava tiedotuksen avulla. Komissio toteuttaa tältä osin lisätoimia.

Maatilan tulotukea koskevassa komission ehdotuksessa esitetään selvät säännöt.

Tukioikeuksien vahvistamisen ja myöntämisen osalta siinä ehdotetaan seuraavaa:

— Viljelijälle maksettavan tuen viitemäärä lasketaan kolmen vuoden keskiarvona siitä kokonaistuesta, jonka hän sai määrätyissä tukijärjestelmissä viitekaudella 2000—2002.

— Siirrettävät tukioikeudet vahvistetaan jakamalla viitemäärä kaikkien niiden hehtaarimäärien kolmen vuoden keskiarvolla, joiden perusteella tukea maksettiin viitekaudella.

— Tukioikeudet voidaan siirtää maan kanssa tai ilman maata.

— Tukea maksetaan ainoastaan sellaisten oikeuksien perusteella, joihin liittyy hehtaari tukikelpoista maata.

— Oikeudet, joita ei käytetä useampaan vuoteen, siirretään kansalliseen varantoon.

Oikeudet myönnetään tavallisesti aktiiviviljelijöille, jotka ovat hakeneet tukea viitekaudella. Viljelijöille, jotka eivät täytä tätä yleistä vaatimusta, voitaisiin myöntää oikeuksia kansallisesta varannosta ainoastaan tietyissä tapauksia, joissa viljelijä on kohdannut vastoinkäymisiä.

Edellä mainitut periaatteet säilyvät voimassa perinnönjaon yhteydessä, jolloin perijä ottaa alkuperäisen tuensaajan aseman. Puheenjohtajavaltio Kreikka on lisäksi ehdottanut, että uusien maatalousyhtymien tapauksessa oikeudet myönnettäisiin uudelle yritykselle ja että jos yhtymä jakautuu viitekauden aikana, oikeuksien myöntämisessä noudatettaisiin suhteellisuusperiaatetta.

Ehdotuksessa ei säädetä tukioikeuksien sitomisesta maanomistajuuteen. Tämä tarkoittaa, että maa-alueiden siirrot ovat yleisesti ottaen riippumattomia tukioikeuksien siirroista. Sopimuskumppanien on päätettävä, haluavatko he sitoa molemmat yhteen. Toisin sanoen maa-alueiden siirrot eivät vaikuta yksittäisen viljelijän oikeuksiin, ellei hän sovi sopimuskumppaninsa kanssa oikeuksien siirtämisestä yhdessä maan kanssa.

Tällaisten toimien täytäntöönpanoa koskevien sopimuslausekkeiden käytännön muotoilu kuuluu kansallisen lainsäädännön ja yksityisten sopimusten alaan.