KIRJALLINEN KYSYMYS E-3929/00

esittäjä(t): Béatrice Patrie (PSE) komissiolle

(13. joulukuuta 2000)

Aihe: Maataloustuotteiden muu kuin elintarvikekäyttö

Uusiutuvien maataloustuotteiden muun kuin elintarvikekäytön kehittäminen tarjoaa tällä hetkellä valtavat mahdollisuudet Euroopan unionille. Sillä voitaisiin vähentää nopeasti hiilidioksidipäästöjä ja riippuvuutta öljystä sekä rajoittaa valkuaiskasvien vajetta unionissa. Ennen kaikkea sen ansiosta voitaisiin korvata valtavia määriä saastuttavia mineraaliperäisiä tuotteita kasviperäisillä tuotteilla (voiteluaineet, liuottimet, musteet, biopolttoaineet, torjunta-aineet jne.), jotka ovat biologisesti hajoavia, myrkyttömiä ja uusiutuvia.

On kuitenkin todettava, että Agenda 2000:ssa ei huomioida tätä alaa. Vaikka komissio on jo tehnyt aloitteita uusiutuvien luonnonvarojen muun kuin elintarvikekäytön kehittämiseksi, aloitteilla ei ole yhteistä strategiaa ja niitä ei ole koordinoitu eri pääosastojen kesken.

Alueiden komitea (lausunto 2000/C226/06) sekä useat uusiutuvien luonnonvarojen alan talous- ja yhteiskuntaelämän edustajat pyysivät hiljattain komissiota perustamaan mahdollisimman pian tuotteiden muuta kuin elintarvikekäyttöä käsittelevän ryhmän. Näin asiaa voitaisiin käsitellä strategisesti ja luoda siihen liittyvät toimintatavat.

Miten komissio aikoo vastata alueiden komitean ja kyseisen alan edustajien yhteiseen pyyntöön? Aikooko komissio perustaa työryhmän lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä? Tutkitaanko kasviperäisten tuotteiden muuta kuin elintarvikekäyttöä koskevia lainsäädäntöehdotuksia parhaillaan asianomaisissa yksiköissä?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(7. helmikuuta 2001)

Komissio ei tällä hetkellä pidä tarpeellisena erityisen työryhmän perustamista muuhun kuin elintarvikekäyttöön tarkoitettuja maataloustuotteita varten. YK:n ilmastosopimuksen yhteydessä vuonna 1997 allekirjoitetussa Kioton pöytäkirjassa säädetään, että kaikilla talouden sektoreilla on onnistuttava vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä vuoteen 2005 mennessä. Yhteisö on sitoutunut vähentämään päästöjä kahdeksalla prosentilla vuoden 1990 tasosta vuosien 20082012 aikana.

Toteuttaakseen nämä sitoumukset komissio on hyväksynyt eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman tiedonannossaan politiikoista ja toimenpiteistä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi(1). Komissio painotti tiedonannossaan voimakkaasti kaikkia tärkeimpiä teollisuudenaloja koskevien alakohtaisten työryhmien perustamista. Maatalouteen erikoistunut työryhmä onkin jo perustettu, samoin metsien ongelmia käsittelevä ryhmä. Työryhmät muodostuvat kaikkien asianosaisten alojen edustajista, eli komission edustajista, jäsenvaltioiden asiantuntijoista sekä teollisuuden ja ammattijärjestöjen edustajista. Ryhmissä käsitellään uusiutuvia energianlähteitä ja siten myös maataloustuotteiden muuta kuin elintarvikekäyttöä.

Ryhmien tavoitteena on löytää ja kehittää entistä parempia välineitä niistä yhteisön politiikoista, jotka ovat välttämättömiä Kioton pöytäkirjan tavoitteiden toteuttamiseksi. Alakohtaisten työryhmien saavuttamat tulokset voisivat toimia konkreettisina ehdotuksina komissiolle eri politiikoita varten. Niihin voisi sisältyä yhteisön lainsäädännön mukautuksia ja muutoksia kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi.

Perustamalla uusiutuvia energianlähteitä käsittelevän pysyvän työryhmän (1999) komissio loi samalla ohjelman, jonka avulla sen yksiköt voivat säännöllisesti vaihtaa tietoja teollisuuden, tuottajien ja ammattijärjestöjen kanssa.

Agenda 2000:n tulokset edistävät merkittävästi maatalouden raaka-aineiden hintojen sopeuttamista maailmanmarkkinahintoihin. Näin myös maatalouden raaka-aineita, erityisesti vilja- ja öljykasveja, on tarjolla kilpailukykyiseen hintaan muuhun kuin elintarvikekäyttöön, jopa energiantuotantoon.

Erityisesti Maailman kauppajärjestöstä ja talousarviosta aiheutuvien rajoitteiden takia yhteisen maatalouspolitiikan alalla on vaikea edetä pidemmälle. Mikäli maatalouden raaka-aineita halutaan ensisijaisesti käyttää uusiutuvana luonnonvarana energia- ja ympäristöpolitiikassa, hintaeroa jalostettujen maatalouden raaka-aineiden ja kilpailevien fossiilisten tuotteiden välillä olisi kavennettava verotustoimenpiteillä, mitä komissio on jo ehdottanutkin (ehdotus Schrivener) ja mikä on tuotu esiin vihreässä kirjassa Energiahuoltostrategia Euroopalle(2).

Lisäksi Agenda 2000:ssa on vahvistettu maatalouden kesannoinnille kymmenen prosentin viitekorko. Tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1251/1999(3) 6 artiklan 3 kohdan mukaan kesannoitua alaa saa käyttää sellaisten raaka-aineiden tuottamiseen, joista valmistetaan yhteisön alueella muita kuin välittömästi ihmisten tai eläinten ravinnoksi tarkoitettuja tuotteita ilman, että tämä rajoittaa oikeutta kyseisessä asetuksessa säädetyn järjestelmän mukaiseen tukeen edellyttäen, että sovelletaan tehokkaita valvontajärjestelmiä. Asetuksen soveltamissäännökset ilmenevät komission asetuksesta (EY) N:o 2461/1999(4). Näiden säännösten nojalla noin 20 prosenttia kesannoidusta maasta on otettu käyttöön, mikä merkitsee noin miljoonaa hehtaaria. Teollisuus on hyötynyt maatalouden tuottamien raaka-aineiden erittäin kilpailukykyisistä hinnoista uusien markkinoiden kehittämisessä.

Lisäksi yhteisön tuki maaseudun kehittämiseksi kannustaa maataloustuotteiden muuta kuin elintarvikekäyttöä. Jäsenvaltioiden laatimissa ja komission hyväksyttäviksi jätetyissä maaseudun kehittämissuunnitelmissa kaudelle 20002006 on niin ikään suunniteltu tukitoimia biomassan käytölle viljelyksille suunnattujen investointien tukemisen, maataloustuotteiden jalostuksen ja markkinoinnin tai maaseutualueiden kehityksen tukemisen yhteydessä.

Valtiontukien osalta komissio on sallinut erityisesti verotukseen ja sääntelyyn liittyviä konkreettisia toimia energian säästämisen ja uusiutuvien energianlähteiden edistämiseksi. Toimet sisältyvät ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevaan säännöstöön.

(1) KOM(2000) 88 lopullinen.

(2) KOM(2000) 769 lopullinen.

(3) EYVL L 160, 26.6.1999.

(4) Komission asetus (EY) N:o 2461/1999, annettu 19 päivänä marraskuuta 1999, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1251/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, siltä osin kuin on kyse kesannoidun maan käytöstä sellaisten raaka-aineiden tuottamiseen, joita käytetään yhteisössä muuhun kuin välittömästi ihmisten tai eläinten ravinnoksi tarkoitettujen tuotteiden valmistukseen EYVL L 299, 20.11.1999.