KIRJALLINEN KYSYMYS E-0111/01

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(1. helmikuuta 2001)

Aihe: Ilmiantajat (1): yhteiskunnallisesti hyödyllinen toiminta ongelmien ratkaisemiseksi suurissa ja tärkeissä elimissä

1. Onko komissio samaa mieltä siitä, että avoimuus ja julkinen keskustelu ovat aina olleet kaikkein tehokkain keino kohdistaa huomio mahdollisiin elinten sisäisiin epäkohtiin ja että tällainen huomion kohdistaminen voi auttaa estämään sen, että ongelmat jäävät selvittämättä pitkäksi ajaksi?

2. Mitä mieltä komissio on siitä, että edellä mainitun avoimen lähestymistavan soveltaminen on epäkohtia tietoonsa saaneiden henkilöiden eduksi ainoastaan, jos on varmaa, että kyseessä oleva ongelma on suhteellisen pieni ja/tai että ongelma voidaan ratkaista suhteellisen nopeasti ja tehokkaasti elimen sisällä?

3. Myöntääkö komissio, että kaikkien elinten johtajat pyrkivät todennäköisesti ja lähes poikkeuksetta siihen, että ilmi tulleet epäkohdat voidaan pitää poissa julkisuudesta ja että ongelmat voidaan kieltää tai niiden ratkaisemista voidaan viivyttää, ja että tästä syystä kritiikkiä ja tietoa, joka ei sovi yhteen tällaisen lähestymistavan kanssa, ei useinkaan suvaita?

4. Myöntääkö komissio lisäksi, että edellä mainittu pyrkimys voi johtaa vakavaan konfliktiin järjestön johdon vaitioloon tähtäävän pyrkimyksen ja ilmiantajien yhteiskunnallisesti hyödyllisen tehtävän välillä?

5. Mitä vaikutuksia edellä mainitulla konfliktilla on komission mielestä ilmiantajiin, joiden toimeentulo riippuu elimestä, jossa he työskentelevät ja joilla huonojen uutisten tuojina on syytä pelätä, että heitä rankaistaan irtisanomalla tai siirtämällä heidät alempiin tehtäviin?

6. Onko komissio samaa mieltä, että sen hallintoelin ei voi tehdä poikkeusta siitä säännöstä, jonka mukaan koko yhteiskunta hyötyy siitä, että ongelmat ratkaistaan nopeasti, epätoivottu kehitys pysäytetään ja parhaista käytännöistä käydään julkista keskustelua?

Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus

(11. huhtikuuta 2001)

Komissio katsoo, että avoimuus on nykyaikaisen julkisen hallinnon olennainen osatekijä. Komissio pitää erittäin tärkeänä, että kansalaisille annetaan tietoa sen toiminnasta, ja se noudattaa periaatetta, jonka mukaan kansalaisille tarjotaan mahdollisimman laaja pääsy sen tietoihin ja asiakirjoihin.

Hallinnollisia epäkohtia ja mahdollisia rikkomuksia koskevan ilmiannon osalta komissio on yhtä mieltä riippumattomien asiantuntijoiden komitean kanssa siitä, että on saavutettava todellinen tasapaino julkishallinnon virkamiesten yleisen edun mukaisen luottamuksellisen ja lojaalin toiminnan sekä avoimuuden ja selontekovelvollisuuden välillä. Ilmiantoa koskevien säännösten pääasiallisena tavoitteena onkin kannustaa henkilöstön jäseniä laatimaan epäkohdista sisäisiä raportteja, joiden tosiasiallinen tutkiminen on työnantajan vastuulla. Komissio uskoo, että tämä pätee yhtä lailla EU:n toimielimiin.

Komissio laati 29. marraskuuta 2000 neuvotteluasiakirjan, jossa käsitellään vakavista rikkomuksista tiedottamista (Raising concerns about serious wrongdoings, SEC(2000) 2078/6). Siinä esitetään ehdotuksia, joista keskustellaan parhaillaan komission henkilöstön ja sen edustajien kanssa. Näitä kuultuaan komissio laatii yhteenvetona ehdotuksen, joka toimitetaan toimielinten yhteiselle henkilöstösääntökomitealle henkilöstösääntöjen muuttamista varten. Ehdotuksen mukaan henkilöstösääntöihin sisällytetään kaikkia henkilöstön jäseniä koskeva, vuonna 1999 Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) perustamisen yhteydessä käyttöön otettu velvoite raportoida rikkomuksista joko omassa toimielimessään tai suoraan OLAF:lle. Tähän velvoitteeseen liittyy ilmiannon tehneen työntekijän suojelu haitalliselta kohtelulta. Ehdotuksessa tarkastellaan niin ikään edellytyksiä, joiden vallitessa ilmiantoja voidaan perustellusti tehdä laajemmin, ja päädytään siihen, että vakavista rikkomuksista tiedottamisen oman toimielimen tai OLAF:n ulkopuolisille tahoille olisi oltava viimeinen vaihtoehto. Siihen voitaisiin turvautua ainoastaan sellaisessa epätodennäköisessä tilanteessa, jossa niin asianomainen toimielin kuin OLAF:kaan ei ole käsitellyt ilmiantoa asiaankuuluvalla tavalla. Komissio katsoo, että tällaisessa äärimmäisessä tilanteessa ilmianto voidaan tehdä muiden EU:n toimielinten korkeimmille virkamiehille tarvitsematta pelätä hyvässä uskossa toimiville ilmiantajille koituvia negatiivisia seurauksia.

Komission mielestä tehokkain keino, jolla henkilöstöä voidaan kannustaa raportoimaan rikkomuksista omassa organisaatiossaan, on säätää selvästi määritellyistä ja turvallisista sisäisistä ilmoituskanavista. Ilmoitusten vakavan huomioon ottamisen lisävakuudeksi on kuitenkin järkevää säätää turvallisista ja tarkoin määritellyistä keinoista, joiden avulla henkilöstö voi viimeisenä vaihtoehtonaan tehdä perusteltuja ilmiantoja oman organisaationsa ulkopuolelle.

Komissio uskoo, että varmistamalla hyväksyttävät, turvalliset ja vakavasti otettavat keinot, joiden avulla henkilöstö voi raportoida rikkomuksista, edistetään toimintaympäristön avoimuutta ja kurinalaisuutta, mikä puolestaan vaikuttaa vääränlaisia menettelyjä ehkäisevästi. Toimintaympäristössä, jossa henkilöstö uskaltaa raportoida rikkomuksista, on todennäköisempää että tosiasiallisesti ilmenneet rikkomukset voidaan havaita varhaisessa vaiheessa ja niitä voidaan käsitellä vastuullisesti ja tehokkaasti. Vastaavasti jos ilmianto perustuu virheelliseen tietoon tai jos sille on viaton selitys, väärinkäsitykset voidaan mainitun kaltaisessa toimintaympäristössä korjata vaivatta.

Haluamatta poiketa hyvistä toimintatavoista komissio pyrkii vahvistamaan nykyisiä säännöksiä siltä osin, kuin kyse on virkamiesten velvoitteesta raportoida oletetuista rikkomuksista. Kun ehdotettujen kaltaiset järjestelyt toteutetaan, komissiota ja sen henkilöstöä sitovat säännöt, jotka ovat verrattavissa missä tahansa EU:n jäsenvaltiossa sovellettaviin parhaisiin sääntöihin.

Noudatettavat periaatteet helpottaisivat hyvässä uskossa tehtyjen ilmoitusten laatimista, niiden tutkimista vakavasti ja perusteellisesti sekä tutkimusten tekemistä kansalaisoikeuksia vaarantamatta (mukaan luettuna syyttömyysolettamus). Lisäksi ne takaisivat, että raportoivan virkamiehen ura ei vaarannu ja että rikkomuksiin syyllisiksi havaittuihin henkilöihin kohdistetaan kurinpidollisia menettelyjä tai syytetoimia.

Asianmukaisten ilmiantomenettelyjen vahvistamisen tärkeimpänä tarkoituksena on ehkäistä potentiaalisia rikkomuksia ja käsitellä rikkomusten tekijöitä oikeudenmukaisella tavalla. Järjestelmä, jossa ei olisi komission tekemien ehdotusten kaltaisia piirteitä, voisi antaa vaikutelman avoimuudesta mutta voisi myös käytännössä osoittautua tehottomaksi, koska menettelyvirheet havaittaisiin sen avulla liian myöhään.