KIRJALLINEN KYSYMYS E-1287/00 esittäjä(t): María Sornosa Martínez (PSE) komissiolle. Vakavat aavikoitumisongelmat Valenciassa (Espanja).



Virallinen lehti nro 113 E , 18/04/2001 s. 0007 - 0009



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1287/00 esittäjä(t): María Sornosa Martínez (PSE) komissiolle (19. huhtikuuta 2000) Aihe: Vakavat aavikoitumisongelmat Valenciassa (Espanja) Valenciassa pidettiin äskettäin aavikoitumista käsittelevä kokous, jonka järjesti Euroopan maaperänsuojeluyhdistys (ESSC). Tapahtumaan osallistui yli 400 alaan erikoistunutta tiedemiestä, joiden johtopäätösten joukosta korostuu väite, jonka mukaan Espanja on koko Euroopan riskialttein maa maaperän menettämiselle (60 prosenttia Espanjan maaperästä kärsii aavikoitumisesta). Valencian itsehallintoalueella ongelma koskee 40 prosenttia maa-alueesta, josta korvaamattomasti tuhoutuneen alueen osuus on viiden ja seitsemän prosentin välillä. Eräissä komissaari Franz Fischlerin selvityksissä (katso vastaus kysymykseen E-1563/95(1)) komissio vahvisti, että aavikoitumisen tehokkaan torjunnan avaimina ovat järkevä maankäyttö ja sen yhteensovittaminen ympäristön tarpeisiin sekä rationaalinen ja kohtuullinen vesivarojen käyttö. Toisaalta täytyy korostaa, että juuri samansuuntaisesti työskennellään tulevan vesipuitedirektiivin käyttöönottoa varten. Kuitenkin tällä hetkellä mainitulla Valencian itsehallintoalueella: - harjoitetaan tiettyjä maatalouteen ja kaupunkisuunnitteluun liittyviä käytäntöjä, jotka vahingoittavat vakavasti pohjavesiä mm. seuraavilla alueilla; Les Marínes, la Marjal de Almenara, la Marjal de Peñíscola ja la Marjal de Pego-Oliva, - on käynnissä allashankkeita (kuten Xucar-Vinalopón hanke), jotka vahingoittavat Albuferan järveä (LIFEn suojelukohde), - veden nitraattipitoisuus lisää saastumista edelleen puutteellisen maaperänsuojelun vuoksi, - rakennetaan teemapuistoa (Terra Mítica), jonka veden tarpeen lasketaan kaksinkertaistavan jo nyt vakavasti kuivuudesta kärsivän alueen vesivajeen vuonna 2002 ja - rakennetaan tai on jo rakennettu golfkenttiä (Peñíscola, Benidorm ja Finestrat, Manises) ilman mitään vesi- tai muiden luonnonvarojen käyttöä koskevia suunnitelmia tai varotoimia. Eikö komissio ole sitä mieltä, että kaikki edellä kuvatut toimet ovat ristiriidassa sekä Espanjan allekirjoittaman aavikoitumisen torjuntaa koskevan sopimuksen että niiden perusteiden kanssa, joiden vuoksi Espanjan valtiolle ja Valencian hallitukselle myönnetään käytettäväksi määrärahoja EAKR-, EMOTR- ja koheesiorahastoista maaperän kestävän käytön saavuttamiseksi? Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä painostaakseen Espanjan keskushallintoa ja Valencian aluehallintoa, jotta ne torjuisivat tehokkaasti vakavaa aavikoitumista, joka vaikuttaa erityisesti Valenciaan ja jota varten myönnetään edellä mainittua yhteisön rahoitusta? (1) EYVL C 311, 22.11.1995, s. 4. Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (3. heinäkuuta 2000) Komissio on samaa mieltä siitä, ettei yhteisön nykyisellä vesilainsäädännöllä varmisteta kaikkien vesien kestävää hoitoa. Tästä syystä komissio on mm. parlamentin ympäristöasioiden valiokunnan tekemien aloitteiden mukaisesti antanut parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen vesipolitiikan kehysdirektiiviksi(1). Neuvosto vahvisti ehdotusta koskevan yhteisen kannan(2) lokakuussa 1999 ja parlamentti antoi siitä lausuntonsa(3) (toinen käsittely) helmikuussa 2000. Sovittelumenettelyn edistymisen perusteella näyttää siltä, että ehdotus hyväksytään lopullisesti kesällä 2000. Vesipolitiikan kehysdirektiivissä asetetaan pitkälle tähtääviä ympäristötavoitteita, joista yksi on estää pohjaveden laadun heikkeneminen, kunnostaa pilaantuneet pohjavedet ja varmistaa tasapaino pohjaveden oton ja uusiutumisen välillä (4 artiklan 1 kohdan b alakohta). Direktiivissä edellytetään valuma-alueisiin perustuvaa vesienhoitoa (valuma-alueen hoitosuunnitelmat), jolla varmistetaan sekä pinta- että pohjavesien suojelu (3 artikla). Jäsenvaltiot velvoitetaan direktiivissä huolehtimaan sellaisten oikeudellisesti sitovien toimenpiteiden toteuttamisesta, joilla tämä tavoite saavutetaan. Tällaisia toimenpiteitä ovat makean pintaveden ja pohjaveden oton sekä makean pintaveden patoamisen ennakkovalvonta, mukaan lukien vedenottoa koskeva rekisteri tai rekisterit. Näistä säännöksistä voidaan poiketa ainoastaan sellaisen vedenoton osalta, jolla ei ole merkittävää vaikutusta veden tilaan (11 artiklan 3 kohdan d alakohta). Komissio varmistaa direktiivin antamisen jälkeen sen asianmukaisen saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja täytäntöönpanon käyttämällä EY:n perustamissopimuksen, myös sen 226 artiklan (entisen 169 artiklan), mukaisia välineitä sekä tiedottamalla asiasta kaikille asianosaisille ja kuulemalla niiden näkemyksiä. Avoimuuden varmistamiseksi direktiivi velvoittaa jäsenvaltiot tiedottamaan kansalaisille ja asianosaisille valuma-alueiden hoitosuunnitelmien laadinnasta. Lisäksi on huomattava, että neuvoston kesäkuussa hyväksymästä maaseudun kehittämispolitiikasta on tullut yhteisen maatalouspolitiikan toinen pilari. Maaseudun kestävän kehittämisen edistämiseen tarkoitetulla tuella, jota myönnetään maataloustoimintaan ja maatalouden rakenneuudistukseen, pyritään säilyttämään ja lisäämään merkittävän luonnonarvon omaavaa sekä ympäristövaatimusten mukaista kestävää maataloutta. Politiikalla pyritään myös metsien kestävään kehittämiseen, metsäresurssien säilyttämiseen ja parantamiseen sekä metsäalueen laajentamiseen. Yhteisrahoitusta voidaan myöntää myös ympäristönsuojelua koskeviin investointeihin. Näillä erilaisilla toimenpiteillä voidaan vaikuttaa parlamentin jäsenen mainitseman aavikoitumisen torjumiseen. Kunkin jäsenvaltion on esitettävä maaseudun kehittämistä koskevat ohjelmansa toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999(4) mukaan komission ja jäsenvaltioiden on varmistettava, että ympäristönsuojelun asettamat vaatimukset sisällytetään rahastojen toimien määritelmiin ja täytäntöönpanoon. Koheesiorahastoista myönnetään rahoitusta hankkeisiin, joilla edistetään Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamista ympäristön sekä Euroopan laajuisten liikenteen infrastruktuuriverkkojen alalla. Tässä yhteydessä on lisäksi tärkeää tuoda esiin, että Espanja on aavikoitumisen estämiseksi tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen IV liitteen (Pohjoisen Välimeren maat) sopimuspuoli samoin kuin Portugali, Italia ja Kreikka. Nämä jäsenvaltiot ovat laatineet tai laativat parhaillaan kansallisia ja alueellisia toimintaohjelmia aavikoitumisen estämiseksi sekä järjestäneet useita kokouksia, joihin komissio on osallistunut. Yleissopimuksen sopimuspuolena yhteisöllä on erityinen syy toivoa, että se pannaan tehokkaasti täytäntöön Pohjoisen Välimeren alueella. (1) Komission ehdotukset: EYVL C 184, 17.6.1997, EYVL C 16, 20.1.1998, ja EYVL C 108, 7.4.1998. (2) Neuvoston yhteinen kanta (EY) N:o 41/1999, 22.10.1999 (EYVL C 343, 30.11.1999). (3) Ei vielä julkaistu EYVL:ssä. (4) EYVL L 161, 26.6.1999.