KIRJALLINEN KYSYMYS P-0360/01

esittäjä(t): Werner Langen (PPE-DE) komissiolle

(8. helmikuuta 2001)

Aihe: Matkanjohtajien työskentelyn estäminen Portugalissa

Portugaliin tehtävillä lyhyillä turistimatkoilla sattuu usein, että saksalaisia matkanjohtajia estetään hoitamasta tehtäviään tai että portugalilaiset matkanjohtajat uhkaavat heitä mm. poliisilla. Joskus riidat johtavat jopa tappeluihin. Portugalilaiset matkanjohtajat ja virkailijat viittaavat 27.5.1989 annettuun asetukseen 179/89, joka on ilmeisesti ollut voimassa olevien EU-säädösten vastainen. Portugalin hallitus antoi siksi 23.3.1999 uuden asetuksen 93/99, joka mahdollistaa EU:n kansalaisten toimimisen matkanjohtajana

lyhyillä turistimatkoilla. Tähän lupaan on kuitenkin liitetty muita ehtoja (asetuksen 93/99 6 A artikla yhdessä asetuksen 179/89 5 II artiklan kanssa), joissa säädetään tiettyjä kaupunkeja ja nähtävyyksiä koskevista rajoituksista (asetuksen 93/99 liite).

Kysyn siksi komissiolta:

1. Mistä syystä asetus 179/89 on ollut EU:n säädösten vastainen?

2. Loukkaako uusi asetus 93/99 ja etenkin asetuksen 93/99 liite EU-säädöksiä, erityisesti kun on kyse oikeudesta vapaaseen ammatin harjoittamiseen ja työvoiman vapaasta liikkuvuudesta Euroopan unionin työmarkkinoilla? Jos vastaus on myönteinen, miten komissio aikoo saada Portugalin noudattamaan EU-säädöksiä tässä asiassa ja miten se aikoo estää tällaiset rikkomukset oikeudellisesti ja käytännössä?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(7. maaliskuuta 2001)

Portugali saattoi 21. joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY paikallisoppaan ammatin osalta osaksi kansallista lainsäädäntöä lailla N:o 179/89 (Decreto-Lei No 179/89, de 27 de Maio). Mainitussa direktiivissä säädetään vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä(1). Paikallisoppaan ammatti on Portugalissa säännelty, t.s. tämän ammatin harjoittamiseen vaaditaan erityinen pätevyys. Lailla N:o 179/89 säädettiin direktiivin mukaisesti ammatillisesta tunnustamismenettelystä, joka mahdollistaa muista jäsenvaltioista tulevien oppaiden ammatin-harjoittamisen Portugalissa.

Laki oli kuitenkin ristiriidassa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 49 artiklan (entinen 59 artikla) kanssa, kuten yhteisön tuomioistuin on paikallisoppaita koskevassa oikeuskäytännössään asiaa tulkinnut(2). Tämän oikeuskäytännön mukaan on eroa sillä, ovatko kyseessä oppaat, jotka sijoittautuvat toiseen jäsenvaltioon työskennelläkseen siellä vakituisesti, vai oppaat, jotka työskentelevät tilapäisesti toisessa jäsenvaltiossa palvelujen tarjoajina. Ensimmäisessä tapauksessa jäsen-valtio voi perustellusti vaatia muista jäsenvaltioista tulevilta oppailta kansallisen koulutuksen tai pätevyyden tunnustamisen hankkimista. Jälkimmäisessä tapauksessa tällainen vaatimus rikkoisi kuitenkin palvelujen tarjoamisen vapautta. Tuomioistuin on silti todennut, että yleinen etu oikeuttaa rajoittamaan paikallisoppaiden vapautta tarjota palveluita sen varmistamiseksi, että jäsenvaltion historiallisesti arvokkaita paikkoja ja esineitä arvostetaan asianmukaisesti, ja että taide- ja kulttuuriperinnöstä jaetaan tietoa mahdollisimman laajasti. Tuomioistuin on näin todeten täsmentänyt, että ammatillisen pätevyyden asettaminen opaspalvelujen tarjoamisen edellytykseksi, rikkoo periaatetta palvelujen tarjoamisen vapaudesta silloin, kun palveluilla tarkoitetaan matkailijoiden opastamista muualla kuin museoissa ja historiallisilla muistomerkeillä, joissa tai joilla voidaan vierailla vain tehtävään erikoistuneen ammattipätevyyden omaavan oppaan johdolla. Tuomioistuin on näin ollen hyväksynyt tämän poikkeuksen opaspalvelujen vapaan tarjoamisen periaatteesta.

Noudattaakseen yhteisön tuomioistuimen tuomioperusteita Portugalin hallitus on hyväksynyt lain N:o 93/99 (Decreto-Lei No 93/99 de 23 de Maio), jolla muutettiin lakia N:o 179/89. Lainmuutoksen tarkoituksena oli toisaalta mahdollistaa muista jäsenvaltioista tulevien oppaiden palvelujen tarjoaminen ilman etukäteen tapahtuvaa pätevyyden tunnustamista ja toisaalta yksilöidä ne Portugalin matkailukohteet, joita kyseinen poikkeus koskee. Muutetun lain N:o 179/89 liitteenä oleva luettelo edellä tarkoitetuista matkailukohteista ei liene ristiriidassa suhteellisuus- tai toissijaisuusperiaatteen kanssa.

Edellä mainituin perustein komissio katsoo, että Portugalin lainsäädäntö ei ole tältä osin yhteisöoikeuden vastainen.

(1) EYVL L 19, 24.1.1989.

(2) Asiassa C-154/89 Ranska [1991] Kok. I-659, C-180/89 Italia [1991] Kok. I-709 ja C-198/89 Helleenien tasavalta [1991] Kok. I-727) 26.2.1991 annetut tuomiot.