ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0937/01 esittäjä(t): Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) komissiolle. Echo-petoksia koskevan Lowen selonteon julkistaminen.



Virallinen lehti nro 340 E , 04/12/2001 s. 0129 - 0129



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0937/01 esittäjä(t): Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) komissiolle (28. maaliskuuta 2001) Aihe: Echo-petoksia koskevan Lowen selonteon julkistaminen On yleisen edun mukaista julkistaa komission pääsihteeri Philip Lowen laatima selonteko Echo-ohjelman yhteydessä tapahtuneista väärinkäytöksistä, joissa kolmesta Perry Lux -yhtiön toteuttamasta hankkeesta katosi suuria summia rahaa. Milloin komissio aikoo julkistaa tämän selonteon, ja miksi sitä ei vielä ole julkistettu? Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus (11. kesäkuuta 2001) Philip Lowen laatima selonteko oli tarkoitettu hallinnolliseen tutkintaan, joka aloitettiin, jotta saataisiin selville tiettyihin epäilyihin liittyvät mahdolliset vastuut ja erityisesti humanitaaristen toimien rahoittamista koskevien komission allekirjoittamien erityissopimusten säännönmukaisuus. Komissio on antanut Euroopan parlamentille hyvin laajan pääsyn tietoihin avoimuuden varmistamiseksi. Mutta kuten jo todettiin vuoden 1998 vastuuvapausmenettelyn(1) yhteydessä, tietoihin pääsyä koskee kaksi poikkeusta, jotka edellyttävät ja oikeuttavat salassapitoa. Ensimmäinen poikkeus koskee arkaluonteisia raportteja hallinnollisista tutkinnoista, jotka voivat johtaa muihin toimiin, ja toinen kurinpitolautakunnan yksityiskohtaisia pöytäkirjamerkintöjä. Philip Lowen selonteossa oli pakostakin viittauksia, joilla on suoria vaikutuksia yksilönoikeuksiin. Siksi selonteko on pidettävä luottamuksellisena eikä sitä voi julkistaa. (1) Talousarviosta vastaavan komission jäsenen lausunto täysistuntokeskustelussa 11. huhtikuuta 2000.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1167/01 esittäjä(t): Geoffrey Van Orden (PPE-DE) komissiolle. Zimbabwe-päätöslauselma.



Virallinen lehti nro 340 E , 04/12/2001 s. 0185 - 0185



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1167/01 esittäjä(t): Geoffrey Van Orden (PPE-DE) komissiolle (19. huhtikuuta 2001) Aihe: Zimbabwe-päätöslauselma Mitä toimia on kohdistettu Zimbabwen hallitukseen Euroopan parlamentin päätöslauselman (R5-0156/2001) jälkeen? Mihin toimiin on ryhdytty presidentti Mugaben ja hänen kannattajiensa ulkomailla olevan omaisuuden selvittämiseksi? Onko Zimbabwen hallituksen ja sen virastojen hallinnoima kehitysyhteistyöapu (josta komissio on vastuussa) keskeytetty? Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus (5. kesäkuuta 2001) Presidentti Robert Mugaben ja hänen tukijoidensa ulkomailla olevan omaisuuden määrittäminen olisi alustava toimi ehkäisevien pakotteiden käyttöönoton suuntaan. Tämän toimenpiteen toteuttaminen edellyttäisi kuitenkin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) mukaista unionin yhteistä kantaa. YUTP:n eri foorumeilla käydyissä keskusteluissa vallitsee yhteisymmärrys Cotonoun sopimuksen 8 artiklan mukaisen poliittisen vuoropuhelun suosimisesta ja kaikenlaisista pakotteista pidättäytymisestä tässä vaiheessa. Presidentti Mugabe on suhtautunut myönteisesti tähän aloitteeseen, ja unionin puheenjohtajavaltioiden troikan Hararen-lähetystöjen päälliköitä on pyydetty huolehtimaan vuoropuhelusta. Unionin vuoropuhelupolitiikkaa tarkastellaan kesäkuussa 2001 kokoontuvassa yleisten asioiden neuvostossa. Komissio yhtyy Demokraattisen muutoksen liikkeen (Movement of Democratic Change - MDC) johtajan Morgan Tsvangirain julkisesti esittämiin näkemyksiin, joiden mukaan pakotteita olisi käytettävä tilanteen huonontuessa vakavasti eli jos perustuslain soveltaminen keskeytetään tai presidentinvaalit peruutetaan. Komission hallinnoiman kehitysyhteistyön tukitoimia on tarkistettu suuntaamalla ne sosiaalialoille. Komissio uskoo, että perussosiaalipalvelujen romahtaminen kävisi erittäin kalliiksi, kun otetaan huomioon inhimilliset kärsimykset ja myöhemmin toteutettava jälleenrakentaminen. Tästä syystä komissio on pitänyt ohjelmansa edelleen käynnissä perusterveydenhuollon ja koulutuksen aloilla. Tämä Zimbabwen hallituksen hyväksymä avustustoiminta on suunnattu kaikkein heikoimmassa asemassa oleville väestöryhmille. Hankkeilla pyritään varmistamaan, että varat saavuttavat kaikkein köyhimmät, koska tiedetään, että ilman yhteisön apua näiden väestöryhmien lapset eivät kävisi koulua eikä sairaita hoidettaisi. Kun otetaan huomioon tällaisen avustustoiminnan luonne, on todennäköistä, että vaikka unioni päättäisi soveltaa pakotteita Zimbabween, nämä köyhyyden vähentämiseen tähtäävät humanitaariset/sosiaalipainotteiset ohjelmat pidettäisiin kuitenkin edelleen käynnissä.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-1104/01 esittäjä(t): Nicholas Clegg (ELDR) komissiolle. Suu- ja sorkkatauti.



Virallinen lehti nro 318 E , 13/11/2001 s. 0204 - 0204



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1104/01 esittäjä(t): Nicholas Clegg (ELDR) komissiolle (28. maaliskuuta 2001) Aihe: Suu- ja sorkkatauti Milloin komissio sai tietää Ison-Britannian hallitukselta joko virallisesti tai epävirallisesti suu- ja sorkkatautiepidemian puhkeamisesta Isossa-Britanniassa? David Byrnen komission puolesta antama vastaus (2. toukokuuta 2001) Yhdistyneen kuningaskunnan korkein eläinlääkintävirkamies antoi puhelimitse tiedon kahdesta ensimmäisestä suu- ja sorkkatautitapauksesta komission terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston toimivaltaisen yksikön päällikölle 20. helmikuuta 2001 noin kello 21.15 (Brysselin aikaa) eli muutamaa tuntia sen jälkeen kun laboratorio oli vahvistanut taudin. Noin tuntia myöhemmin, kun komission asianomaiset virkamiehet olivat keskustelleet keskenään kaikkein kiireellisimmistä toimenpiteistä, komissio antoi faksitse tiedon sairaudesta kaikkien jäsenvaltioiden korkeimmille eläinlääkintävirkamiehille. Komissio hyväksyi 21. helmikuuta 2001 muodollisesti päätöksen 2001/145/EY tietyistä suu- ja sorkkataudin vastaisista suojatoimenpiteistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa(1). Päätöksellä kiellettiin varmuuden vuoksi sellaisten Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähtöisin olevien eläinten ja eläintuotteiden lähettäminen, joiden mukana suu- ja sorkkatautivirus voisi levitä. (1) EYVL L 53, 23.2.2001.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0917/01 esittäjä(t): Anneli Hulthén (PSE) komissiolle. Amalgaami ja terveys.



Virallinen lehti nro 318 E , 13/11/2001 s. 0153 - 0154



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0917/01 esittäjä(t): Anneli Hulthén (PSE) komissiolle (28. maaliskuuta 2001) Aihe: Amalgaami ja terveys Muodostaako amalgaamin käyttö komission mielestä kansanterveyden ongelmia unionissa? Onko komissiolla suunnitelmia asian suhteen? Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (18. kesäkuuta 2001) Hammasamalgaamit ovat lääkinnällisiä laitteita, joista säädetään lääkinnällisistä laitteista 14. kesäkuuta 1993 annetussa direktiivissä 93/42/ETY(1). Medical Devices Experts Group -nimellä perustettu työryhmä, joka muodostettiin kansallisten viranomaisten, potilaiden, hammaslääkärin ammatin ja toimialan edustajista, laati vuonna 1997 raportin hammasamalgaamien käytön terveydelle aiheuttamista riskeistä. Raportissa tultiin muun muassa siihen johtopäätökseen, että kaikilla hampaan paikka-aineilla voi olla joitakin haittavaikutuksia ja että useimmat sisältävät myrkyllisiä ainesosia. Raportissa tultiin kuitenkin myös siihen johtopäätökseen, että tämänhetkisen tiedon mukaan hammasamalgaamien sisältämän elohopean väestölle aiheuttama riski on hyväksyttävää luokkaa. Hampaiden amalgaamipaikat ja muut paikka-aineet voivat aiheuttaa paikallisia reaktioita, jotka ovat suhteellisen harvinaisia; on myös tiedossa tapauksia, joissa hammasamalgaameja korvaavat aineet ovat aiheuttaneet vastaavanlaisia reaktioita. Raportin mukaan hampaiden paikkaamisesta amalgaamilla saadut hyödyt ovat huomattavasti todistettuja riskejä suuremmat, ja hyötyriskisuhde vastaa tällä hetkellä hyväksyttävää tasoa. Komissio ja kansalliset viranomaiset valvovat tarkasti hammasamalgaamien käyttöä läheisessä yhteistyössä muiden sidosryhmien kanssa sekä seuraavat valppaasti korvaavien aineiden kehittämistä ja niiden terveysvaikutuksia. (1) EYVL L 169, 12.7.1993.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1872/01 esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle. Peltokasvien viljelypalkkiot (Saksa).



Virallinen lehti nro 318 E , 13/11/2001 s. 0248 - 0248



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1872/01 esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle (27. kesäkuuta 2001) Aihe: Peltokasvien viljelypalkkiot (Saksa) Euroopan komissio aikoo ottaa eläinpalkkioiden alalla käyttöön tukea saavien eläinten määrää koskevan, tila- ja ikäluokkakohtaisen ylärajan. Olisiko myös peltokasviviljelmien tuissa syytä ottaa käyttöön tällainen yläraja, esimerkiksi 50 hehtaaria, jolloin tilat saisivat tukia vain tähän suuruusluokkaan saakka? Voiko komissio kertoa, - kuinka paljon Saksassa on yli 50 hehtaarin suuruisia maatiloja, - kuinka paljon Saksassa on alle 50 hehtaarin suuruisia maatiloja, - millaisia säästöjä tällä toimenpiteellä saataisiin peltokasviviljelmille tarkoitettuun budjettiin absoluuttisina lukuina ja prosentteina? Franz Fischlerin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-1870/01, E-1871/01, E-1872/01, E-1873/01, E-1874/01, E-1875/01, E-1876/01, E-1877/01, E-1878/01, E-1879/01, E-1880/01, E-1881/01, E-1882/01, E-1883/01 ja E-1884/01 (24. heinäkuuta 2001) Komissio kerää parhaillaan tietoja, joita se tarvitsee vastatakseen kysymykseen. Se ilmoittaa tuloksistaan mahdollisimman pian.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0232/01 esittäjä(t): Caroline Jackson (PPE-DE) komissiolle. Autotallin vuokran arvonlisävero.



Virallinen lehti nro 350 E , 11/12/2001 s. 0012 - 0012



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0232/01 esittäjä(t): Caroline Jackson (PPE-DE) komissiolle (7. helmikuuta 2001) Aihe: Autotallin vuokran arvonlisävero Yleinen käytäntö Isossa-Britanniassa on, että jos vuokralainen vuokraa talon tai huoneiston ja autotallin kunnalta tai asuntoyhtiöltä (Housing Association), valtionvarainministeriö katsoo autotallin olevan erottamaton osa asuintilojen vuokrausta ja sen vuokran olevan näin vapaa arvonlisäverosta. Sellainen henkilö, joka vuokraa kunnalta ainoastaan autotallin eikä asuintiloja, joutuu maksamaan arvonlisäveroa tallin vuokrasta, koska vuokrasopimuksen ei katsota liittyvän asuintilojen vuokraukseen. Tämä tilanne johtaa epäoikeudenmukaisuuteen autotallin vuokraajien välillä, koska täysin samanlaisten tallien vuokrista voidaan joko periä tai olla perimättä arvonlisäveroa. Voiko komissio oikeudenmukaisuuden ja tasa-arvon toteutumisen nimissä muuttaa tätä tilannetta joko suoraan tai uuden ehdotuksen kautta niin, että kaikki vuokralaiset joko maksavat arvonlisäveroa julkisen tahon omistaman autotallin vuokrasta tai että kaikki vuokralaiset vapautetaan arvonlisäveron maksamisesta? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (22. maaliskuuta 2001) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17. toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY(1) 13 artiklan B kohdan b alakohdan nojalla kiinteän omaisuuden vuokraus on yleensä vapautettu arvonlisäverosta riippumatta siitä, kuka tai mikä toimii vuokranantajana. Vapautuksesta on kuitenkin määrättyjä poikkeuksia; yksi niistä on tilojen vuokraus ajoneuvojen pysäköintiä varten. Yhteisöjen tuomioistuin on käsitellyt useaan otteeseen kysymystä siitä, onko samanaikaisesti toimitetuissa tavaroissa tai suoritetuissa palveluissa kyse yhdestä vai monesta toimituksesta/suorituksesta. Vuokrattaessa autotallia asunnon yhteydessä autotalli katsotaan vähäiseksi, pääasialliseen kohteeseen sisältyväksi liitännäisosaksi ja näin ollen sitä kohdellaan verotuksellisesti yhtenä kokonaisuutena(2). Samaa periaatetta sovelletaan ulkokäymälöihin, liitereihin ja kasvihuoneisiin. Näin ollen arvonlisäverotuksen näkökulmasta tilanne ei ole epäoikeudenmukainen, koska vertailua ei tehdä kahden autotallin vaan autotallin ja asunnon vuokraamisen kesken. Ainoastaan viimeksi mainitun yhdistelmän erityinen luonne oikeuttaa vapautukseen arvonlisäverosta. Autotallia irrallaan vuokrattaessa ei jouduta henkilön pysyvän asunnon verotusta koskevan vaikean kysymyksen eteen ja näin ollen verovapautukseen ei ole perusteita. (1) EYVL L 145, 13.6.1977. (2) Skatteministeriet v Henriksen CJEC C-173/88.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1425/01

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle

(17. toukokuuta 2001)

Aihe: Elintarvikkeiden turvallisuus ja leipä

Viimeaikaiset elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvät tapahtumat, joiden vuoksi on jouduttu tekemään eläimiä koskevia radikaaleja päätöksiä, eivät saa peittää alleen sitä tosiasiaa, että turvallisuus ja erityisesti kuluttajansuoja koskee myös elintarviketta, jota tavallisesti kutsutaan leiväksi, mutta joka kenties ei olekaan sitä, ainakaan jos ei laadita selkeitä sääntöjä siitä, mistä aineksista leivän pitää koostua. Niin sanotun teollisen leivän, jota ei leivota enää pelkästään vehnäjauhoista, käytön jatkuva lisääntyminen lisää myyntipisteiden määrää ja aiheuttaa haittaa käsityönä leipää valmistaville leipomoille. On kuitenkin varmistettava elintarvikkeiden turvallisuus, tuotteiden laatu, kuluttajille annettavan tiedon oikeellisuus ja reilu kilpailu. Tämän vuoksi lainsäätäjän on määriteltävä paremmin mitä leivällä tarkoitetaan.

Eikö olisi hyödyllistä ja asianmukaista ehdottaa leipää koskevien säännösten tarkistamista määrittelemällä selvästi käsityönä tehty leipä ja vastaavasti teollinen leipä?

Katsooko komissiokin, että leiväksi pitäisi määritellä vain sellainen elintarvike, joka on leivottu vehnäjauhoista, vedestä, hiivasta, oliiviöljystä (tai voista tai sianrasvasta), ilman suolaa tai suolan kera?

Eikö tuotteen autenttisuuden vuoksi ja kuluttajien tiedonsaannin varmistamiseksi teollisen leivän pakkausmerkinnöissä pitäisi ilmoittaa sen valmistuspaikka?

Katsooko komissio, että käsityönä valmistettu leipä pitää myydä leipomispaikassa?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(23. heinäkuuta 2001)

Yhteisön tasolla ei ole annettu yhdenmukaistettuja säädöksiä leivän koostumuksesta.

Komission näkökulmasta tällaisen lainsäädännön toteuttaminen olisi vaikeaa, koska kyseiset tuotteet vaihtelevat suuresti ja asiaan liittyy runsaasti erilaisia tapoja ja paikallisia tottumuksia.

Leipomotuotteet kuuluvat kaikkien elintarvikkeiden tavoin myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20. maaliskuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY säännösten(1) soveltamisalaan.

Pakatuissa elintarvikkeissa on oltava pakkausmerkinnät, jotka sisältävät direktiivissä säädetyin edellytyksin pakolliset tiedot ja erityisesti ainesosaluettelon, jotta kuluttajalla olisi käytössään tarvittavat tiedot perustellun valinnan tekemiseksi.

Tietojen antaminen kuluttajille on pakollista myös pakkaamattomana myytävien tuotteiden osalta, mutta tällöin jäsenvaltioiden on direktiivin 2000/13/EY 14 artiklan nojalla päätettävä tarkemmista säännöksistä.

Elintarvikkeen alkuperän tai lähtöpaikan osalta edellä mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että se on ilmoitettava, jos ilmoittamatta jättäminen saattaisi johtaa kuluttajaa olennaisesti harhaan.

Komissio katsoo lopuksi, että jos tietyntyyppiset tuotteet jouduttaisiin myymään niiden valmistuspaikassa, lyötäisiin laimin kaupan ja teollisuuden vapauden perustavaa laatua olevaa periaatetta.

(1) EYVL L 109, 6.5.2000.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0790/01 esittäjä(t): Eurig Wyn (Verts/ALE) komissiolle. Elävien hevosten vienti.



Virallinen lehti nro 350 E , 11/12/2001 s. 0036 - 0037



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0790/01 esittäjä(t): Eurig Wyn (Verts/ALE) komissiolle (13. maaliskuuta 2001) Aihe: Elävien hevosten vienti BSE-kriisin kärjistyminen on lisännyt teuraaksi tarkoitettujen elävien hevosten vientikauppaa Euroopassa. Onko komissio tietoinen niistä järkyttävistä olosuhteista, joissa hevosia kuljetetaan, ja hevosten julmasta kohtelusta ennen teurastamista? Kannattaako komissio tiukempien määräysten asettamista hevosten ja muiden elävien eläinten kuljetukselle? Kannattaako komissio tiukempien määräysten asettamista, jotta näitä eläimiä kohdeltaisiin asianmukaisesti? David Byrnen komission puolesta antama vastaus (13. kesäkuuta 2001) Komissio esitti tammikuussa 2001 pidetyssä maatalousneuvoston kokouksessa kertomuksen, joka koski jäsenvaltioiden kokemuksia eläinten suojelemisesta kuljetuksen aikana annetun direktiivin täytäntöönpanossa(1). Kertomus on esitetty myös parlamentille. Kertomuksen mukaan tarvitaan tiukempia toimenpiteitä, sillä hevosten teuraaksi kuljettamiseen Keski- ja Itä-Euroopasta eräisiin jäsenvaltioihin liittyy nykyisin usein vakavia ongelmia. Komissio pitää tiukempia sääntöjä välttämättöminä nykyisen tilanteen parantamiseksi ja on jo tehnyt aloitteita asian hyväksi: - Komissio teki 30. maaliskuuta 2001 päätöksen 2001/298 neuvoston direktiivien 64/432/ETY, 90/426/ETY, 91/68/ETY ja 92/65/ETY liitteiden sekä komission päätöksen 94/273/EY liitteen muuttamisesta eläinten suojelua kuljetuksen aikana koskevin osin(2) täydentääkseen yhteisön sisäisessä eläinten kaupassa hevosille ja muille eläimille annettavia terveystodistuksia, jotta niissä annettaisiin tietoja kuljetettavien eläinten kunnosta. Päätös tulee voimaan 1. elokuuta 2001. - Komissio antoi 9. huhtikuuta 2001 ehdotuksen neuvoston asetukseksi erilaisista ilmanvaihtojärjestelmistä yli kahdeksan tuntia kestäviin maantiekuljetuksiin käytettävissä eläinten kuljetusajoneuvoissa(3). Ehdotus sisältää ilmanvaihdon vähimmäistasoa ja kuljetustilan lämpötilan pakollisia valvontajärjestelmiä koskevia vaatimuksia. Erityistoimia hevosten suojelemiseksi, esimerkiksi määräystä päästää yhteisön rajalle saapuvat eläimet ulos kulkuneuvosta, antaa niiden levätä sekä juottaa ja ruokkia ne, käsitellään vielä tämän vuoden aikana. Komissio on pyytänyt eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevää tiedekomiteaa laatimaan kertomuksen, jossa kiinnitetään erityistä huomiota kuljetusaikoihin ja lastaustiheyksiin. Kertomuksen odotetaan valmistuvan vuoden 2001 lopussa, minkä jälkeen komissio ehdottaa lainsäädännön muuttamista asianmukaisella tavalla. (1) KOM(2000) 809 lopullinen. (2) EYVL L 102, 12.4.2001. (3) KOM(2001) 197 lopullinen.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0957/01

esittäjä(t): Lousewies van der Laan (ELDR) komissiolle

(30. maaliskuuta 2001)

Aihe: Päätös yrityspolitiikan ryhmän perustamisesta

EY:n perustamissopimuksen 257 artiklassa määrätään talous- ja sosiaalikomitean (TSK) perustamisesta. TSK on antanut komissiolle lausuntoja jo vuodesta 1957. Komissio teki kuitenkin 8. marraskuuta 2000 päätöksen yrityspolitiikan ryhmä -nimisen neuvoa-antavan komitean perustamisesta. Ryhmän tehtävänä on avustaa komissiota yrityspolitiikassa. Asiantuntijat saavat joissain tapauksissa lausunnoistaan kulukorvauksen, joka saattaa olla jopa 500 euroa/päivä.

Voiko komissio selvittää, miksi TSK ei voi toteuttaa tämän ryhmän tehtäviä? Epäileekö komissio TSK:n lausuntojen hyödyllisyyttä tai lisäarvoa, koska se on perustanut tämän ryhmän? Miten komissio perustelee, että sellaisista lausunnoista maksetaan, jotka saa muualta ilmaiseksi? Ovatko TSK:n jäsenet reagoineet kutsuun ja onko ne otettu mukaan yrityspolitiikan ryhmään?

Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus

(9. heinäkuuta 2001)

Talous- ja sosiaalikomitea on yhteisön neuvoa-antava elin, jonka muodostavat talous- ja sosiaalielämän eri alojen edustajat ja jonka kokoonpanossa on otettava huomioon eri alojen riittävä edustus. Komissio arvostaa ja kunnioittaa kaikilta osin komitean asiantuntemusta, ja EY:n perustamissopimuksessa on vahvistettu, missä asioissa komiteaa on kuultava. Komitea antaa perustamissopimuksen mukaisesti lausuntonsa erityisesti komission esittämistä lakiehdotuksista. Lakiehdotuksia edeltävän valmisteluvaiheen aikana komission aloitevaltaan kuuluu hankkia sopivaksi katsomansa tekninen asiantuntemus, jotta lakialoitteet olisivat johdonmukaisia, realistisia ja käyttökelpoisia. Erityinen, tarkoitukseen soveltuva kuulemismenettely on sen vuoksi välttämätön. Yrityspolitiikan ryhmä, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa, on osa mainittua tukirakennelmaa. Ryhmän tehtävänä on 8. marraskuuta 2000 tehdyn komission päätöksen 2000/690/EY(1) mukaisesti, neuvoa komissiota yrityspolitiikkaa koskevissa asioissa.

Ryhmän jäsenehdokkaina on eräitä talous- ja sosiaalikomitean nykyisiä tai entisiä jäseniä. Ryhmän jäsenyydestä ei makseta palkkiota. Kulukorvaus 500 euroa päivää kohti, johon viitataan, on ryhmän perustamispäätöksen mukainen mahdollisuus. Sen tarkoituksena on edistää pienten ja keskisuurten yritysten omistajien tai työntekijöiden osallistumista, koska komissio haluaa erityisesti kuulla niiden henkilöiden mielipiteitä, jotka toimivat kokopäiväisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä (pk-yritykset).

Komission kanta on, että hyvin valmistelluista ehdotuksista ja muista aloitteista, joilla pyritään yhteiskuntamme taloudellisen vaurauden lisäämiseen, saadut hyödyt ovat riittävä oikeutus aiheutuneille kuluille. On myös paikallaan todeta, että ryhmän perustamisella, kuten päätöksen 2000/690/EY toisessa johdantokappaleessa todetaan, vastataan tarpeeseen järkeistää komission työtä ja että ryhmä korvaakin useita komission aikaisempia yrityspolitiikan alan komiteoita ja ryhmiä.

(1) EYVL L 285, 10.11.2000.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1181/01 esittäjä(t): Glyn Ford (PSE) komissiolle. Yhtenäinen eurooppalainen valtuutusjärjestelmä (Single European Authorisation).



Virallinen lehti nro 340 E , 04/12/2001 s. 0190 - 0191



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1181/01 esittäjä(t): Glyn Ford (PSE) komissiolle (19. huhtikuuta 2001) Aihe: Yhtenäinen eurooppalainen valtuutusjärjestelmä (Single European Authorisation) Yhtenäinen eurooppalainen valtuutusjärjestelmä on Yhdistyneen kuningaskunnan tullin ja sen mantereella toimivien kumppaneiden meneillään oleva koehanke. Hankkeen tarkoituksena on antaa taloudelliselle toimijalle mahdollisuus antaa kaikki tulli-ilmoitukset yhdestä maasta. Yhteistä täytäntöönpanosuunnitelmaa ei kuitenkaan vielä ole, ja tämä on johtanut siihen, että kukin EU-maa neuvottelee kumppaneidensa kanssa erillisiä sopimuksia, jolloin luodaan erilaisia standardeja kaikkialle Eurooppaan. Miten komissio aikoo kannustaa yhteistyön ja yhteensovittamisen lisäämistä ja toteuttaa sen tässä hankkeessa? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (7. kesäkuuta 2001) Komissio on hyvin tietoinen kaupan alan toimijoiden yksinkertaistamisen ja yhdenmukaistamisen toiveesta, erityisesti niiden, joilla on liiketoimintaa (ja pääkirjanpidon keskuspaikka) useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. Niiden toiveena on, että ne voisivat hoitaa kaikki tulliasiat yhden tullilaitoksen kanssa jopa 15 (yhteisöluvan) sijaan. Yhteisöluvat kuuluvat sisämarkkina-ajatukseen, ja komissio antaa niille tukensa. Komissio teki jo useita vuosia sitten ensimmäiset ehdotuksensa tältä alalta. Itse asiassa loppukäyttöä ja taloudellisesti vaikuttavia tullimenettelyjä koskevissa säännöissä viitataan jo yhteisölupiin. Mitä luovutukseen vapaaseen liikkeeseen tulee (jossa käytetään niin kutsuttua yksinkertaistettua menettelyä), tilanne on monimutkaisempi, sillä siihen liittyy kysymyksiä kuten tullivelka, alv, tilastot ja perintäkulujen jakaminen (rahasumma, jonka jäsenvaltiot saavat pitää peittääkseen hallintokulut). Yhteisöluville on yleinen oikeusperusta yhteisön tullikoodeksissa, mutta asiasta tarvitaan käytännön kokemusta. Jäsenvaltioiden kanssa on sovittu, että ne jotka vastaanottavat yhteisölupapyyntöjä, voivat myöntää luvan (muiden asianosaisten hallintoviranomaisten suostumuksella). Komissio puolestaan valvoo kehitystä ja varmistaa säännöllisen tiedonvaihdon tullikoodeksikomiteassa. Näitä hankkeita kutsutaan kokeiluhankkeiksi, ja niiden yhteydessä on käynnistetty myös Yhdistyneen kuningaskunnan hanke. Valitettavasti kokeiluhankkeiden kehitys on yleisesti ottaen ollut paljon odotettua hitaampaa. Siitä huolimatta nyt käynnissä olevat hankkeet vaikuttavat etenevän sujuvasti, ja komissio toivoo, että tulevaisuudessa niistä tulee vielä rutiininomaisempia. Komissio jatkaa yleisen tuen antamista kokeiluhankkeille sekä tiedonvaihtamista tullikoodeksikomiteassa. Lisäksi aihe otetaan esille tullin ja kaupan alan seminaarissa, joka on suunniteltu pidettäväksi Ruotsissa kesäkuussa 2001. Komissio on valmis ehdottamaan lainsäädäntöä toimivaltansa rajoissa, jos se osoittautuu tarpeelliseksi joko oikeudellisen ongelman ratkaisemiseksi tai muutoin yhdenmukaistamisen varmistamiseksi.