Virallinen lehti nro C 031 , 05/02/1999 s. 0129



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2166/98 esittäjä(t): Jesús Cabezón Alonso (PSE) komissiolle (13. heinäkuuta 1998) Aihe: Kuuban investoiville eurooppalaiselle yrityksille annettava tuki Euroopan unioni ja Yhdysvallat ovat sopineet pohjoisamerikkalaisten lakien ekstraterritoriaalisuutta (Helmsin-Burtonin laki) koskevan ongelman ratkaisusta. Voidaanko täten vetää johtopäätös, että Yhdysvallat ei rankaise Kuubaan investoivia eurooppalaisia yrityksiä, mutta nämä yritykset eivät voi saada Euroopan unionilta minkäänlaista tukea, yhteisrahoitusta tai lainaa? Komission jäsenen Sir Leon Brittaninkomission puolesta antama vastaus (4. syyskuuta 1998) Komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä tutustumaan parlamentin jäsenen José Ignacio Sanchez-Neyran kirjallisiin kysymyksiin E-1343/98 ja E-1344/98 antamaansa yhteiseen vastaukseen(1), parlamentin jäsenen Pedro Marset Camposin Euroopan parlamentin kesäkuun 1998 istuntojakson kyselytunnilla esittämään suulliseen kysymykseen H-0573/98 antamaansa vastaukseen(2) sekä parlamentin jäsenen Paul Lannoyen Euroopan parlamentin heinäkuun 1998 istuntojakson kyselytunnilla esittämään suulliseen kysymykseen H-0664/98 antamaansa vastaukseen(3). Näissä vastauksissa selostetaan yksityiskohtaisesti Lontoossa 18. toukokuuta 1998 pidetyssä huippukokouksessa tehdyn yhteisön ja Yhdysvaltojen sopimuksen pääkohdat. Komissio on sekä tähän sopimukseen että huhtikuussa 1997 tehtyyn sopimukseen johtaneissa yhteyksissään Yhdysvaltoihin pyrkinyt varmistamaan, että yhteisön yrityksiin ei sovelleta Helms-Burtonin lain ekstraterritoriaalisia säännöksiä. Komissio on aina tehnyt selväksi, että kyseisten säännösten soveltaminen johtaa WTO:n riitojenratkaisumenettelyn aloittamiseen uudelleen. Investointien suojan vahvistamisen osalta sopimuksen tavoitteena on estää kolmannen maan laittomasti pakkolunastamaan omaisuuteen tehtävät sijoitukset erityisten investointisääntöjen avulla. On selvää, että kyseisten sääntöjen soveltamisen keskeisenä edellytyksenä on pakkolunastuksen laittomuutta koskeva oikeusvarmuus. Tämän vuoksi sopimuksessa lueteltuja erityissääntöjä sovelletaan ainoastaan sellaiseen omaisuuteen tehtäviin investointeihin, jonka osalta joko kansainvälinen välitystuomioistuin tai pakkolunastavan valtion paikallinen tuomioistuin on lopullisena päätöksenään ilmoittanut, että pakkolunastus on tehty kansainvälisen oikeuden säännösten vastaisesti. Kyse voi myös olla tapauksista, joissa pakkolunastava valtio ei tarjoa oikeussuojakeinoja, jos katsotaan, että on esitetty lakiin ja tosiasioihin perustuva väite siitä, että pakkolunastus on ollut kansainvälisen oikeuden säännösten mukaan laiton. Kyseisiä erityissääntöjä voidaan lisäksi soveltaa joukkopakkolunastusten tapauksessa, jos osallistuva valtio toteaa, että tietty omaisuus, jota varten sijoittaja on hakenut kaupallista tukea valtiolta, pakkolunastettiin kansainvälisen oikeuden säännösten vastaisesti. Tarkoituksena on, että vain näissä oloissa osallistuvat valtiot esittävät yhteisen tai yhteensovitetun diplomaattisen vastalauseen pakkolunastuksen tehneelle valtiolle, kieltävät julkisen tuen ja julkiset avustukset kyseisille laittomasti pakkolunastettuun omaisuuteen liittyville liiketoimille, julkaisevat luettelon laittomasti pakkolunastetusta omaisuudesta ja antavat julkilausumia, joissa kehotetaan olemaan tekemättä sijoituksia luettelossa mainittuun omaisuuteen. Sovittuja erityissääntöjä ei sovelleta ennen 18. toukokuuta 1998 tehtyihin investointeihin. Sopimuksen täysi toimeenpano riippuu muun muassa Yhdysvaltain kongressin tuesta. Yhteisö ja sen jäsenvaltiot sekä Yhdysvallat panevat kuitenkin sopimuksen täytäntöön heti, kun Helms-Burtonin lain IV osastoa koskeva presidentin valtuutus poikkeusten myöntämiseen on hyväksytty ja sitä sovelletaan siten, että eurooppalaiset yritykset voivat toimia pelkäämättä Helms-Burtonin laista johtuvia seuraamuksia. (1) EYVL C 386, 11.12.1998. (2) Parlamentin keskusteluja (kesäkuun 1998). (3) Parlamentin keskusteluja (heinäkuun 1998).