FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/426

(2004/C 78 E/0446)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-2780/03

esittäjä(t): António Campos (PSE) komissiolle

(11. syyskuuta 2003)

Aihe: Metsäpalot Euroopan unionissa

Tänä vuonna osa Euroopan unionista on kärsinyt lukuisista metsäpaloista, jotka minun maassani ovat savuttaneet todellisen katastrofin mittasuhteet.

Komissio käyttää huomattavia määrärahoja metsien suojeluun ja metsiä koskeviin toimenpiteisiin.

Komissiolla on myös käytettävissään metsäpaloja koskeva yhteisön tiedotusjärjestelmä.

Pyydän komissiolta seuraavia tietoja:

1. Mitä puulajeja metsäpalot tuhoavat eniten, ja kuinka suuret alueet ovat tuhoutuneet viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana kussakin jäsenvaltiossa?

2. Mikä on näiden lajien prosentuaalinen osuus metsien kokonaispinta-alasta kussakin jäsenvaltiossa?

3. Miten laajoja ovat viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana palaneet alueet, joilla kasvaa kyseisiä metsäpaloherkkiä lajeja?

4. Mitkä ovat olleet EMOTR:n takuurahaston hallinnossa toteutetut toimenpiteet herkimpien lajien rahoittamisen estämiseksi, ja mitä rahoitukseen liittyviä ponnisteluja on tehty parhaiten tulta kestävien lajien suosimiseksi?

5. Onko komissiolla käytettävissään taulukoita siitä, miten puulajit käyttäytyvät palonkestävyyden suhteen? Voisiko komissio toimittaa minulle kyseiset tiedot?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(8. lokakuuta 2003)

Jäsenvaltiot ovat luokitelleet alueensa metsäpalovaaran todennäköisyyden mukaan asetuksen (ETY) N:o 2158/92 (1) 2 artiklan mukaisesti. 60 miljoonaa hehtaaria metsää ja muita metsitettyjä alueita (60 prosenttia yksityisiä ja 40 prosenttia julkisia) on luokiteltu suuren tai keskisuuren metsäpalovaaran alueiksi kuudessa jäsenvaltiossa (Espanja, Italia, Kreikka, Portugali, Ranska ja Saksa). Tämä metsäpalovaara-alue muodostaa 40 prosenttia 15 jäsenvaltion kokonaisalueesta.

Metsäpaloja koskevassa yhteisön tietojärjestelmässä olevista, 12 viime vuotta koskevista tiedoista ilmenee, että vuosittain keskimäärin yksi prosentti jäsenvaltioiden metsäpalovaara-alueista palaa, mutta tietyillä alueilla Kreikassa, Keski- ja Itä-Espanjassa ja Etelä-Italiassa metsistä palaa yli 3 prosenttia.

Metsäpaloja koskevassa yhteisön tietojärjestelmässä olevista, 12 viime vuotta koskevista tiedoista ilmenee niin ikään, että kolmella suurella alueella palojen määrä on erityisen suuri: Iberian niemimaan luoteisosassa (Pohjois-Portugali, Galicia ja Asturia), ranskalais-italialaisessa kolmiossa, jonka muodostavat Kaakkois-Ranska, Korsika, Liguria ja Toscana, sekä Lounais-Italiassa (Sardinia, Sicilia, Basilicata ja Calabria).

Epäsuotuisissa sääoloissa (ankara kuivuus ja tuuli) ja jos torjunta- ja valvontatoimet eivät ole riittäviä, nämä lukuisat palot voivat levitä suuriksi metsäpaloiksi. Näin näyttää tapahtuneen kesällä 2003 ainakin Kaakkois-Ranskassa ja Portugalissa.

Jäsenvaltioiden metsäpalojen torjuntasuunnitelmissaan esittämien tietojen mukaan palaneet puulajit vaihtelevat eri alueilla. Portugalissa on palanut eniten euroopanmustamäntyä (pinus nigra) (56 prosenttia palaneesta pinta-alasta) ja toiseksi eniten eukalyptusta (17 prosenttia). Piemontessa Italiassa palaa eniten jalokastanjaa (castanea sativa). Lisäksi Italiassa ilmoitetaan kaikkiaan lehtipuiden olevan alttiimpia palamaan kuin havupuiden, kun taas Saksassa tilanne on päinvastainen. Drômen departementissa (Ranska) ilmoitetaan palavan eniten nukkatammea (quercus pubescens) ja vähiten euroopanmustamäntyä (pinus nigra).

Kannattaa kuitenkin huomata, että tiettyjä puulajeja palaa eniten epäilemättä siksi, että ne ovat myös kyseisten alueiden yleisimmät puulajit.

Lisäksi metsäpalojen torjuntasuunnitelmissa ei niinkään mainita eniten palaneita puulajeja kuin puusto-tyyppejä.

Useimmissa torjuntasuunnitelmissa todetaankin, että kaikkein alttiimpia palamaan ovat

— havupuiden metsitysistutukset ensimmäisinä vuosinaan (Saksa, Ranska)

— vesakot ja maquiskasvillisuus (Ranska, Espanja, Italia)

— järeäpuustoiset lehtimetsät (Ranska, Italia)

— varttuneet nummet

— havupuuviljelmät (Saksa).

Komissiolla ei ole yksityiskohtaisia tilastoja vuosittain palaneista puulajeista, mutta Yhteinen tutkimuskeskus Isprassa suoritti vuonna 2000 tutkimuksen, jossa se vertasi palaneiden alueiden satelliittikarttoja Corine-LandCoverin maankäyttökarttaan.

Siitä ilmenee, että vuonna 2000 palaneesta pinta-alasta 29 prosenttia oli lehtipuita tai lehtipensaita (lehtimetsää (5 prosenttia), sklerofyyttistä kasvillisuutta (13 prosenttia), maquiskasvillisuutta (11 prosenttia)), 8 prosenttia havumetsää, 6 prosenttia sekametsää (lehti- ja havupuita). Loput olivat maatalousalueita ja/tai peltometsäviljelyalueita (20 prosenttia), luonnonniittyjä (10 prosenttia), nummia, joutomaata ja kanervikkoa (16 prosenttia) sekä muunlaista maata (11 prosenttia).

Ennen kuin vastaan tähän kysymykseen, on syytä selvittää paloherkkyyden käsitettä.

Puulajin paloherkkyys riippuu

— sen luontaisesta syttyvyydestä, erityisesti sen kyvystä sitoa vettä.

— sen palavuudesta, joka liittyy tulen etenemiseen kasvustossa. Kasvi muodostaa tiheämmän tai harvemman latvuston ja liittyy muihin ruoho- ja pensaskerroksen lajeihin. Se kasvaa erityyppisissä puustoissa (vesakko, maquiskasvillisuus, järeäpuustoiset metsät), joita hyödynnetään tai hoidetaan enemmän tai vähemmän ja jotka ovat eri-ikäisiä (luonnollinen palautuminen, eri kehitysvaiheissa olevat taimikot, riukumetsät).

— sen ympäristössä olevista sytyttävistä tai paloa pahentavista tekijöistä: asutusten, huonosti suojattujen kaatopaikkojen, teiden, moottoriteiden, rautateiden ja sähköjohtojen läheisyys, sääolosuhteet ja niin edelleen.

Lajin paloherkkyys riippuu siis sen omista ominaisuuksista (syttyvyys), sen käyttäytymisestä muihin kasveihin nähden ja siihen kohdistuneista metsänhoitotoimista (palavuus) sekä ulkoisista tekijöistä.

Asiantuntijat ovat yhtä mieltä siitä, että kasvien luontainen syttyvyys eli metsityslajien valinta ei vaikuta ratkaisevasti tulen käyttäytymiseen. Tärkeämpi on puuston rakenne eli se, miten metsää hoidetaan.

Komissiolla ei kuitenkaan ole lajikohtaisia tilastoja palaneista puustotyypeistä. Se tietää vain, että erityisen palonarkoja ovat uudelleen metsitetyt alueet, erityisesti ensimmäisinä vuosinaan, ja niitä on siis suojeltava.

Tästä syystä asetuksen (EY) N:o 1257/99 (2) 29 artiklan 5 kohdassa säädetään, että yhteisön rahoittamien metsitystoimenpiteiden on oltava jäsenvaltioiden asetuksen (ETY) N:o 2158/92 nojalla esittämien metsiensuojelusuunnitelmien mukaisia.

Komissiolla ei ole erityisiä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastoa koskevia säännöksiä kaikkein palonarimpien puulajien rahoittamisen estämiseksi. Komissio muistuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että metsäpolitiikan hallinnointi kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan.

Palontorjuntatarkoituksessa suoritettavia metsänhoitotoimia on kuitenkin tuettu vuodesta 1992 lähtien asetuksen (ETY) N:o 2158/92 mukaisesti 7,2 miljoonalla eurolla kaikkein palonarimpien puustojen suojelun tehostamiseksi seuraavasti:

— havupuuistutusten palonkestävyyden parantaminen Saksassa, Italiassa ja Portugalissa,

— nuorten puustojen suojelu (uudelleenmetsitys tai luonnollinen palautuminen) (Ranska)

— puustojen hoito siten, että syntyy vain yksi suljettu latvuskerros; pyrkimys horisontaaliseen epäjatkuvuuteen viljelylohkoilla (Ranska)

— metsänhoito, jolla pyritään vertikaaliseen epäjatkuvuuteen puustossa (tasainen järeäpuustoinen metsä, vesametsä, tiheästi peittävien lajien istuttaminen) (Ranska)

— vesakkojen muuttaminen järeäpuustoiseksi metsäksi (Italia).

Maailmassa on tehty lukuisia tutkimuksia kasvien syttyvyydestä ja palavuudesta. Yhteisö on rahoittanut niistä joitakin joko tutkimusohjelmien kautta tai asetuksen (ETY) N:o 2158/92 mukaisesti.

Esimerkiksi Ranskan maatalouden tutkimuslaitos INRA (Avignon) ja Espanjan maatalouden tutkimuslaitos INIA (Madrid) ovat laatineet Välimeren lajien syttyvyyttä koskevia vertailevia luetteloita, jotka ovat saatavissa näistä laitoksista. Samoin jäsenvaltioiden eri metsätalousministeriöt ovat laatineet puustojen palonkestävyyttä koskevia karttoja, joita käytetään metsäpalojen torjumiseksi ja ehkäisemiseksi.

(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2158/92, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1992, metsäpalojen torjunnasta yhteisössä, EYVL L 217, 31.7.1992.

(2) Neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999, annettu 17 päivänä toukokuuta 1999, Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta, EYVL L 160, 26.6.1999.