KIRJALLINEN KYSYMYS P-3320/01 esittäjä(t): Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE) komissiolle. Lääketieteellisten tutkintojen tunnustaminen Euroopan unionissa.



Virallinen lehti nro 115 E , 16/05/2002 s. 0252 - 0253



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3320/01 esittäjä(t): Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE) komissiolle (22. marraskuuta 2001) Aihe: Lääketieteellisten tutkintojen tunnustaminen Euroopan unionissa Komissio on varmaan tietoinen siitä, että viime vuosien aikana Euroopan yhteisössä on ilmennyt vakavia ongelmia Itä-Euroopan maista (mukaan lukien Venäjä) saatujen lääketieteen tutkintojen vastaavuuksissa. Voiko Euroopan unionin kansalainen, jolla on lääketieteen tutkinto Itä-Euroopan maasta (Puola tai Venäjä) ja jonkin jäsenvaltion opetusministeriön myöntämä yliopisto-opintojen vastaavuustodistus, saada automaattisen tunnustuksen yliopistopätevyydelleen muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (18. joulukuuta 2001) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa on jo useaan otteeseen käsitelty jäsenvaltioiden kansalaisille Euroopan talousalueen ulkopuolella myönnettyihin tutkintotodistuksiin liittyviä kysymyksiä. Tapaukset ovat koskeneet erityisesti henkilöitä, joilla on niin kutsuttujen alakohtaisten direktiivien mukainen tutkintotodistus. Lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta 5 päivänä huhtikuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/16/ETY(1) kuuluu näihin direktiiveihin. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut tuomiossaan Haim I seuraavasti: [] se, että jokin jäsenvaltio on tunnustanut kolmansien maiden antamat muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, ei sido muita jäsenvaltioita siinäkään tapauksessa, että kyseisten asiakirjojen vastaavuus on tunnustettu yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa(2). Vastaanottavan jäsenvaltion on kuitenkin tutkittava, vastaako asianomaisen jo muussa jäsenvaltiossa osoittama ammatillinen kokemus vaadittua ammatillista kokemusta. Yhteisöjen tuomioistuin jatkoi vastaanottavan jäsenvaltion EY:n perustamissopimuksen mukaisten velvollisuuksien erittelyä äskettäin antamassaan tuomiossa. Asiassa Hocsman(3) todetaan, että EY:n perustamissopimuksen 52 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) on tulkittava siten, että silloin, kun yhteisön kansalainen hakee [] oikeutta harjoittaa ammattia, jonka harjoittamisen aloittamisen edellytyksenä kansallisen lainsäädännön mukaan on tutkintotodistus, tietty ammatillinen pätevyys tai tietynpituinen käytännön kokemus, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon kaikki tutkintotodistukset, todistukset ja muut kelpoisuutta osoittavat asiakirjat samoin kuin asianomaisen henkilön asian kannalta merkityksellinen kokemus, siten, että viranomaiset vertaavat näistä asiakirjoista ilmenevää pätevyyttä ja tätä kokemusta kansallisessa lainsäädännössä edellytettyihin tietoihin ja taitoihin. Ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annettujen neuvoston direktiivien 89/48/ETY ja 92/51/ETY sekä yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien, hammaslääkäreiden, eläinlääkäreiden, kätilöiden, arkkitehtien, farmasian alan ja lääkäreiden toimintaa koskevien direktiivien 77/452/ETY, 77/453/ETY, 78/686/ETY, 78/687/ETY, 78/1026/ETY, 78/1027/ETY, 80/154/ETY, 80/155/ETY, 85/384/ETY, 85/432/ETY, 85/433/ETY ja 93/16/ETY muuttamisesta 14 päivänä toukokuuta 2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY(4), joka jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön viimeistään 1. tammikuuta 2003, lisättiin 42 c artikla direktiiviin 93/16/EY. Artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on tutkittava tässä direktiivissä tarkoitetut tutkintotodistukset, todistukset tai muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, jotka asianomainen henkilö on hankkinut Euroopan unionin ulkopuolella, kun nämä tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat on tunnustettu jossakin jäsenvaltiossa, samoin kuin jossakin jäsenvaltiossa hankittu koulutus ja/tai ammattikokemus. Jäsenvaltion on annettava päätös kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun hakija on esittänyt hakemuksensa ja kaikki tarvittavat asiakirjat. Lisäksi vastaanottavan jäsenvaltion on perusteltava päätös, ja maahanmuuttajalla on oikeus hakea muutosta tuomioistuimessa kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Yhteisön lainsäädäntöelimet ovat edistäneet huomattavasti oikeusvarmuutta arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemissa tilanteissa sisällyttämällä nämä vaatimukset suoraan direktiiviin. (1) EYVL L 165, 7.7.1993. (2) EYTI:n asia C-319/92 (HAIM I). (3) EYTI:n asia C-238/98 (Hocsman). (4) EYVL L 206, 31.7.2001.