KIRJALLINEN KYSYMYS E-1585/02

esittäjä(t): Caroline Jackson (PPE-DE) komissiolle

(4. kesäkuuta 2002)

Aihe: Dioksiinit

Voiko komissio vahvistaa, että dioksiinipäästöjä koskevaa kysymystä käsitellään yhteisöoikeudessa eri tavalla silloin, kun kohteena ovat jätteenkäsittelylaitosten (jätteenpolttouunien) päästöt tai teollisuuslaitosten päästöt? Tämän vaikutelman saa siitä, että erään belgialaisen Gentissä sijaitsevan terästehtaan (Sidmar) sallitaan tuottaa laillisesti 21 grammaa dioksiinia vuodessa, kun taas EU-direktiivien mukaan jätteenpolttolaitosten dioksiinien yhteispäästöt EU:ssa voivat olla 22,5 grammaa vuodessa. Jätteenpolttoa on tähän asti käsitelty dioksiinipäästöjen avainongelmana kaikkialla EU:ssa. Onko komission mielestä nyt tarpeellista kiinnittää huomiota muihin dioksiinilähteisiin yleisen ympäristövaikutuksen vähentämiseksi ja sen takaamiseksi, että EU:n politiikka ilmentäisi ympäristönsuojelun todellisia huolenaiheita eikä keskittyisi helpompiin poliittisiin tavoitteisiin?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(12. heinäkuuta 2002)

Yhteisön lainsäädäntö kattaa kaikista tärkeimmistä pistokuormituslähteistä peräisin olevat dioksiinipäästöt. Tämä takaa korkean suojelun tason, mikäli jäsenvaltiot soveltavat kyseistä lainsäädäntöä.

Suurin osa dioksiinipäästöistä on peräisin jätteenpoltosta, joten yhteisön lainsäädännössä on vuonna 1994 vahvistettu yhdenmukaiset raja-arvot vaarallisten jätteiden poltossa syntyville dioksiinipäästöille ja jätteenpoltosta 4. joulukuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/76/EY(1) annetaan säännökset kaikentyyppisestä jätteenpoltosta, yhdyskuntajätteen poltto mukaan luettuna.

Muiden teollisuudenalojen dioksiinipäästöihin sovelletaan ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24. syyskuuta 1996 annettua neuvoston direktiiviä 96/61/EY(2). Direktiivissä säädetään, että uusien suurten polttolaitosten on toteutettava kaikki asiaankuuluvat pilaantumista estävät toimenpiteet erityisesti käyttäen parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa aloittaessaan toimintansa. Jo olemassa olevien laitosten puolestaan on toteutettava mainitut toimenpiteet vuoteen 2007 mennessä. Päinvastoin kuin jätteenpoltosta annetussa direktiivissä 2000/76/EY direktiivissä 96/61/EY säädetään, että päästöjen raja-arvot vahvistetaan paikallisella tasolla toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Raja-arvojen on perustuttava parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan, jossa pyritään ottamaan huomioon kustannukset ja hyödyt niin, että eri teollisuudenaloja kohdellaan oikeudenmukaisesti ja oikeasuhteisesti. Komissio varmistaa viranomaisten ohjeistamisen huolehtimalla eri alojen parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa koskevasta tietojenvaihdosta.

Joissakin prosesseissa kuten esimerkiksi jätteenpoltossa syntyviä dioksiinipäästöjä on helpompi valvoa kuin muissa prosesseissa syntyviä päästöjä.

Sidmar on ilmeisesti tehnyt paljon dioksiinipäästöjensä pienentämiseksi ja onnistunutkin siinä. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan sen kokonaispäästöt olivat 0,6 g vuonna 2001 eli kolme prosenttia vuoden 1997 päästöistä. Lisäksi Sidmarin laitoksen on raportoitu todennäköisesti olevan maailman tehokkaimmin valvottu sintrauslaitos, mitä tulee dioksiinipäästöihin.

Valvomaton jätteenpoltto on perinteisesti ollut suurin dioksiinipäästöjen aiheuttaja yhteisössä. Tämän vuoksi komissio on antanut useita jätteenpolttoa koskevia direktiiviehdotuksia, joilla pyritään merkittävästi pienentämään dioksiinipäästöjä. Komission rahoittaman Euroopan dioksiinipäästöjä koskevan selvityksen II vaiheen (Landesumweltamt Nordrhein-Westfalen, joulukuu 2000) tulosten perusteella voidaan päätellä, että dioksiini- ja furaanipäästöt ilmaan ovat pienentyneet nopeasti viimeksi kuluneiden 10 vuoden aikana tehokkaiden vähennystoimenpiteiden ansiosta: dioksiinipäästöt ovat pienentyneet 58 prosenttia vuodesta 1995 vuoteen 2000, ja päästöjen pienenemisen odotetaan olevan 81 prosenttia vuodesta 1995 vuoteen 2005.

Komissio antoi 24. lokakuuta 2001 tiedonannon neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle dioksiineja, furaaneja ja polykloorattuja bifenyylejä koskevasta yhteisön strategiasta(3). Tiedonannossa käsitellään dioksiineihin ja polykloorattuihin bifenyyleihin liittyvää ongelmaa, edistymistä ongelman ratkaisemisessa, edelleen ratkaisemattomia kysymyksiä ja perusteita yhteisön toiminnalle asiassa sekä luonnostellaan strategia, jonka avulla voidaan vähentää mainittujen yhdisteiden esiintymistä ympäristössä, rehuissa ja elintarvikkeissa.

Tiedonannossa todetaan, ettei jätteenpoltto ole enää suurin dioksiinipäästöjen lähde ja että teollisuuden dioksiinipäästöt ovat vähentyneet merkittävästi. Jos nykykehitys jatkuu, viidennessä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa asetettu 90 prosentin vähennystavoite vuodesta 1985 vuoteen 2005 voidaan miltei saavuttaa. Sen sijaan dioksiinipäästöt muista kuin teollisuuslähteistä (kotitalouksien kiinteän polttoaineen polttamisesta, kotitalousjätteen polttamisesta, tulipaloista jne.) vähenevät huomattavasti hitaammin. Nämä lähteet ovat toistaiseksi kuuluneet jäsenvaltioiden toimivaltaan, eikä komissio näe tarvetta muuttaa tätä käytäntöä, joka on yhdenmukainen toissijaisuusperiaatteen kanssa.

Tiedonannossa mainitaan sarja muita kuin lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, joita toteutetaan lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä taikka pitkällä aikavälillä ja jotka kohdistuvat muun muassa dioksiinilähteisiin (rautamalmin sintraus, valokaariuunit, muu kuin rautametalliteollisuus, erilaiset teollisuuslähteet ja muut kuin teollisuuden päästölähteet).

(1) EYVL L 332, 28.12.2000.

(2) EYVL L 257, 10.10.1996.

(3) EYVL C 322, 17.11.2001.