KIRJALLINEN KYSYMYS E-0947/02

esittäjä(t): Marie Isler Béguin (Verts/ALE) komissiolle

(9. huhtikuuta 2002)

Aihe: Meriliikenteen turvallisuuden parantaminen

Säiliöalus Erikan haverin, joka tapahtui 12. joulukuuta 1999, vuoksi Bretagnen rannikolle valui 28 000 tonnia raskasta polttoöljyä. Onnettomuus aiheutti peruuttamatonta vahinkoa meren eläimistölle ja kasvistolle ja vahingoitti alueen merivaroja ja rannikkoja ja sitä kautta paikallista talouselämää.

Erikan haverin tapaiset satunnaiset saastumiset ovat vain murto-osa tapauksista, joissa öljyä pääsee mereen, vaikka ne herättävätkin runsaasti huomiota ja aiheuttavat välittömästi suuria vahinkoja. Suurin osa tankkien puhdistamisesta hiilivedyistä ja muista haitallisista aineista, jotka joutuvat merten ekosysteemeihin, on tahallista ja niin ollen rikollista. Näin toimitaan sillä tekosyyllä, että siten säästetään aikaa tai rahaa vältettäessä säiliöiden puhdistuskustannukset. Valtameriin päästetään vuosittain laittomasti ja lähes ilman seuraamuksia arviolta kaksi miljoonaa tonnia hiilivetyjä. Virallisesti Ranskan kansalliskokous arvioi tämän rutiininomaisen saastuttamisen määräksi 600 000 tonnia vuosittain pelkästään Välimeren alueella, mikä vastaa joka viikko Erikan haverin talouselämälle, ympäristölle ja tuleville sukupolville aiheuttamia vahinkoja.

Voisiko komissio ilmoittaa tarkalleen, missä jäsenvaltioissa ja jäsenehdokasvaltioissa on tähän mennessä otettu käyttöön satamissa tankkien puhdistamista varten tarvittavat rakenteet sekä tarvittavat alusten tarkastus- ja seurantaverkostot, joiden avulla voitaisiin varmistaa kyseisten rakenteiden tehokkuus?

Voisiko komissio ilmoittaa kantansa niiden toimien soveltamiseen, jotka koskevat automaattista alukselle nousua tapauksissa, joissa alus jää kiinni itse teossa tai joissa aluksen epäillään syyllistyneen laittomaan tankkien puhdistamiseen? Voisiko komissio ilmoittaa kantansa myös sellaisen vakuusjärjestelmän perustamiseen, jonka avulla säädeltäisiin alusten lähtöä yhteisön vesiltä ja varmistettaisiin siten tahallisista ympäristövahingoista koituvat oikeudelliset seuraamukset?

Katsooko komissio, että tarvitaan meritse kuljetettavien tuotteiden, varsinkin saastuttavien tuotteiden, jäljitettävyyttä koskeva järjestelmä, jonka avulla voitaisiin todeta tapahtuneet rikokset ja varmistaa rikollisten tunnistaminen?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(29. toukokuuta 2002)

Komissio on parlamentin jäsenen tavoin huolissaan alusten toiminnallisten päästöjen aiheuttamasta pilaantumisesta, joihin kuuluu myös EU:n vesillä tapahtuva säiliöiden puhdistaminen. Komissio katsoo, että kansainvälisten toimenpiteiden lisäksi tarvitaan myös EU:n toimenpiteitä öljyn ja muiden aineiden päästöjen lopettamiseksi merellä. Tästä syystä komissio antoi vuonna 1998 ehdotuksen direktiiviksi aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa. Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat direktiivin vuoden 2000 marraskuussa(1), ja jäsenvaltioiden on pantava direktiivi täytäntöön viimeistään 28. joulukuuta 2002.

Direktiivillä varmistetaan siis, että kaikissa EU:n satamissa on riittävä jätteiden vastaanottopalvelujen tarjonta, ja velvoitetaan aluksia toimittamaan jätteensä maihin. Direktiivillä velvoitetaan aluksia myös ilmoittamaan satamaan aluksessa olevan jätteen määrä ennen saapumista. Tämä yhdistettynä satamissa tehtäviin tarkastuksiin ja asianmukaisiin seuraamuksiin parantaa suuresti mahdollisuuksia valvoa kansainvälisten sääntöjen noudattamista. Komissiolla ei kuitenkaan ole näin varhaisessa vaiheessa käytettävissään parlamentin jäsenen pyytämiä konkreettisia lukuja, koska jäsenvaltiot eivät vielä ole saattaneet direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään.

Ehdotuksessa direktiiviksi alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta (Erika II -paketti) säädetään toimenpiteistä sellaisia aluksia vastaan, jotka ovat päästäneet tai joiden voidaan epäillä päästäneen jätteitä mereen laittomasti, että jäsenvaltioiden on vaihdettava tietoja aluksista, joiden osalta on olemassa näyttöä tai on perusteltua olettaa, että ne ovat tahallisesti päästäneet öljyä mereen, ja suoritettava kyseisillä aluksilla kaikki asiaankuuluvat tarkastukset niiden saapuessa yhteisön satamaan. Vakuusjärjestelmän käyttöönotto tai ulkomaisiin aluksiin nousu avomerellä aiheuttaisi monia oikeudellisia, poliittisia ja taloudellisia ongelmia, minkä vuoksi komissio ei tässä vaiheessa harkitse kyseisiä toimia.

Komissio on asettanut edellä mainitussa liikenteen seurantaa koskevassa direktiivissä(2) aluksille velvoitteen ilmoittaa havaituista öljyesiintymistä ja viranomaisille velvoitteen toteuttaa asianmukaiset toimet. Euroopan parlamentin ja neuvoston odotetaan antavan tämän direktiivin virallisesti lähikuukausina.

Komissio selvittää parhaillaan myös muita tapoja öljyvuotojen seurantajärjestelmän perustamiseksi, valvontaan ja seurantaan perustuva öljyn etsintä mukaan luettuna.

Lisäksi 20. joulukuuta 2000 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 2850/2000/EY(3) säädetään yhteisön yhteistyöjärjestelyistä onnettomuuksista tai tahallisista päästöistä aiheutuvan meren pilaantumisen alalla. Tällaisten yhteistyöjärjestelyjen avulla voidaan erityisesti toteuttaa yhteisiä aloitteita kuten järjestää seminaareja ja kursseja, joiden tarkoituksena on parantaa sääntöjä rikkovien alusten tunnistamismenetelmiä. Näin parannetaan myös eri jäsenvaltioiden rikosoikeusjärjestelmän tehokkuutta koskevien tietojen vaihtoa, mikä luo synergiaa yhteisön tasolla ja voi johtaa lopulta siihen, että laittomiin toimiin syyllistyneitä rangaistaan asianmukaisesti.

(1) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/59/EY, annettu 27. marraskuuta 2000, aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa (EYVL L 332, 28.12.2000).

(2) Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi meriliikennettä koskevan yhteisön seuranta-, valvonta- ja tietojärjestelmän perustamisesta (EYVL C 120 E, 24.4.2001).

(3) EYVL L 332, 28.12.2000.