ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/640

(2004/C 84 E/0720)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0622/04

esittäjä(t): Karin Riis-Jørgensen (ELDR) komissiolle

(1. maaliskuuta 2004)

Aihe: Tanskalaisen toimittajan Venäjälle pääsyn kieltäminen

Politiken-lehden palveluksessa työskentelevältä tanskalaiselta toimittajalta Vibeke Sperlingiltä on ilman perusteita evätty viisumi Venäjälle. Kyseessä on vakava asia, joka herättää periaatteellisia kysymyksiä EU:n yhteistyökumppaneilleen, muun muassa Venäjälle, asettamista vaatimuksista.

Aikooko komissio tulevissa Venäjän ja EU:n välisissä neuvotteluissa ottaa esiin nämä lehdistönvapauteen liittyvät ongelmat ja aikooko se tehdä selväksi Venäjälle, että tämänkaltaisia perusoikeuksien loukkauksia ei hyväksytä EU:ssa?

Christopher Patteriin komission puolesta antama vastaus

(31. maaliskuuta 2004)

Komissio on huolissaan tiedoista, joiden mukaan lehdistönvapautta rikotaan Venäjällä. Komissio seuraa tarkasti tilannetta ja myös Vibeke Sperlingin erityistapausta. Vaikka Venäjällä on oikeus evätä viisumi, on valitettavaa, että Venäjä on päättänyt toimia rajoittavalla ja epämääräisellä tavalla tässä tapauksessa. Komissio haluaa tässä yhteydessä muistuttaa EU:n heinäkuussa 2003 antamasta tiedotusvälineiden vapautta koskevasta julkilausumasta.

Komissio korostaa hiljattain antamassaan Venäjän suhteita koskevassa tiedonannossa (1), että EU:n on käytävä avointa ja suorasukaista vuoropuhelua taivuttaakseen Venäjän kunnioittamaan arvoja, joihin se on sitoutunut Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) jäsenenä. Näihin kuuluvat mm. ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja tiedotusvälineiden vapaus. Nämä kysymykset otetaan jatkuvasti esille EU:n ja Venäjän viranomaisten välisessä poliittisessa vuoropuhelussa.

EU:n toiminta ei rajoitu pelkästään poliittiseen vuoropuheluun. Komissio tukee riippumattomien ja moniarvoisten tiedotusvälineiden perustamista Venäjällä. Esimerkkinä mainittakoon hankkeet, jotka rahoitetaan eurooppalaisesta ihmisoikeus- ja demokratia-aloitteesta.

Komissio ei katso, että tämä kysymys on kytköksissä siihen, että EU:n ja Venäjän välinen kumppanuus- ja yhteistyösopimus laajennetaan koskemaan kymmentä liittymässä olevaa maata, mikä on puhtaasti tekninen menettely.

(1) KOM(2004) 106 lopullinen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/617

(2004/C 84 E/0691)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0533/04

esittäjä(t): Bill Newton Dunn (ELDR) komissiolle

(24. helmikuuta 2004)

Aihe: Hevospassi

Kuinka monessa jäsenvaltiossa hevosten tunnistusasiakirjasta annettu direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(23. maaliskuuta 2004)

Hevoseläinten tunnistamista koskevat periaatteet määritellään eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten liikkuvuuden ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta 26. kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/426/ETY (1). Rekisteröityjen hevoseläinten tunnistamista koskevat vähimmäisvaatimukset määritellään jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa 26. kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/427/ETY (1). Kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet nämä direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöään.

Komissio teki direktiivin 90/427/ETY perusteella 20. lokakuuta 1993 päätöksen 93/623/ETY rekisteröityjen hevoseläinten mukana seuraavasta tunnistusasiakirjasta (passista) (2).

Noudattaen direktiivin 90/426/ETY 4 artiklaa ja ottaakseen huomioon eläinten hyvinvointiin ja kansanterveyteen liittyvät huolenaiheet komissio teki 22. joulukuuta 1999 päätöksen 2000/68/EY komission päätöksen 93/623/ETY muuttamisesta sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten tunnistamisesta (3).

Jäsenvaltioiden on komission päätöksen 2000/68/EY 4 artiklan mukaisesti varmistettava, että liikuteltaessa rekisteröityjä hevoseläimiä sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä edellä tarkoitettu tunnistusasiakirja on niiden mukana viimeistään 1. heinäkuuta 2000. Tämä päätös on osoitettu jäsenvaltioille.

Päätöksissä 93/623/ETY ja 2000/68/EY ei velvoiteta jäsenvaltioita ilmoittamaan näiden päätösten säännösten noudattamiseksi täytäntöön panemistaan säädöksistä. Toistaiseksi komissio ei ole saanut kanteluja edellä mainittujen päätösten täytäntöönpanon laiminlyönneistä jäsenvaltioissa.

(1) EYVL L 224, 18.8.1990.

(2) EYVL L 298, 3.12.1993.

(3) EYVL L 23, 28.1.2000.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/693

(2004/C 84 E/0778)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0875/04

esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle

(22. maaliskuuta 2004)

Aihe: Ihmisoikeusloukkaukset Pohjois-Ugandassa

Ugandan pohjoisosissa on kuudentoista vuoden ajan ollut käynnissä sisällissota Ugandan armeijan (Uganda's People Defece Forces, UDPF) ja aseistautuneen opposition (LRA) välillä. Koska molemmat osapuolet pyrkivät saamaan väestön hallintaansa, siviilit joutuvat yhä useammin rintamien väliin. Vuodesta 1996 lähtien 400 000 ihmistä on karkotettu Gulun ja Kitgumin alueilta. Yksin Gulussa se merkitsee noin 80 prosenttia väestöstä. LRA:n ihmisoikeusloukkausten laajuus on pitkäksi aikaa vienyt huomion pois hallituksen joukkojen tekemistä ihmisoikeusloukkauksista.

Ugandalaisten sotilaiden suorittamat teloitukset, pahoinpitelyt ja raiskaukset ovat jokapäiväisiä.

Myös aseistautuneet oppositioryhmät, jotka toimivat erityisesti maan länsi- ja pohjoisosissa, loukkaavat vakavasti erityisesti siviiliväestön ihmisoikeuksia. Yhteenottojen ulkopuolella pysytteleviä siviilejä tapetaan tarkoituksellisesti ja mielivaltaisesti. Jopa lapsia pahoinpidellään, raiskataan, pakotetaan ryhtymään seksiorjiksi ja osallistumaan taisteluihin. Monet tytöt ja pojat joutuvat maksamaan pakoyrityksen hengellään.

Näiden väestöön kohdistuvien julmuuksien vuoksi kysyn, onko komissio tietoinen tilanteesta ja aikooko se tehdä jotakin näiden loukkausten vuoksi tai onko se jo ryhtynyt toimiin.

Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus

(26. huhtikuuta 2004)

Komissio pyytää kunnianarvoisaa jäsentä tutustumaan vastaukseen, jonka komissio antoi Mauron esittämään kirjalliseen kysymykseen P-0646/04 (1).

(1) Katso sivu 646.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/770

(2004/C 84 E/0866)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-0313/04

esittäjä(t): Dana Scallon (PPE-DE) komissiolle

(2. helmikuuta 2004)

Aihe: Galwayn polttolaitos

Galwayn kaupunki suunnittelee polttolaitoksen rakentamista lähelle Galwayn lahtea, joka on alueen ainoa makean veden lähde. Kyseinen alue on myös osoitettu matkailukäyttöön.

Onko EU:n komissio tietoinen suunnitelmista tai osallistuuko se suunnitelmiin kyseisen polttolaitoksen rakentamisen seuraamiseksi? Voiko komissio vahvistaa, että rakentaminen tapahtuu ympäristöä ja kuluttajan suojelua koskevien direktiivien mukaisesti?

Voiko komissio vahvistaa osallistuvansa polttolaitoksen rakentamiseen Itävallan Wienissä?

Voiko komissio tehdä selkoa Galwayhin ehdotetun ja Wienin polttolaitoksen mallien välisistä eroista?

Mitä etuja tarjoaa niin kutsutun Wienin mallin valitseminen? Galwayn asukkaat ovat kertoneet, että Wienin polttolaitos tarjoaa myös lämmitysenergiaa koteihin ja sulautuu ympäristöönsä. Voiko komissio vahvistaa tämän, ja onko Wienin polttolaitos saatavilla olevista malleista nykyaikaisin?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(2. maaliskuuta 2004)

Kaikkien jätteitä polttavien laitosten on oltava jätteenpoltosta 4 päivänä joulukuuta 2000 annetun parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/76/EY (1) mukaisia. Kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvat jätteenpolttolaitokset ja rinnakkaispolttolaitokset. Direktiivissä 2000/76/EY vahvistettujen raja-arvojen tarkoituksena on ehkäistä kielteisiä ympäristövaikutuksia ja ihmisille aiheutuvia terveysriskejä siinä määrin kuin on käytännössä mahdollista. Jätteenpolttolaitosten toimilupien myöntäminen kuuluu kansallisten viranomaisten toimivaltaan. Paikallisen tason todellinen riski on arvioitava kussakin yksittäistapauksessa lupamenettelyn yhteydessä. Kansallisten viranomaisten ei tarvitse ilmoittaa komissiolle jätteenpolttolaitosten rakennus- ja toimilupahakemuksista tai myönnetyistä luvista. Komissio ei näin ollen ole tietoinen arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemasta polttolaitoksen rakennushankkeesta.

(1) EYVL L 332, 28.12.2000.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/822

(2004/C 84 E/0917)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-0621/04

esittäjä(t): Karin Riis-Jørgensen (ELDR) komissiolle

(24. helmikuuta 2004)

Aihe: Euroopan laajuisen liikenneverkon tarkistaminen

Parhaillaan harkitaan EU:n Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevan ohjelman (TENT-T-ohjelma) tarkistamista. Tässä yhteydessä otetaan käyttöön ”merten valtateitä” koskeva uusi käsite. Tätä voidaan toki periaatteessa tukea, mutta konkreettinen toteuttaminen voi johtaa kilpailun vääristymiseen.

Edellä mainitun perusteella tiedustelen seuraavaa:

— Voidaanko TEN-T-ohjelman piiriin kuuluvat alukset katsoa infrastruktuureiksi, jolloin laivojen rakentaminen ja niiden hankkiminen voitaisiin rahoittaa TEN-T-määrärahoista?

— Myönnetäänkö ns. merten valtatietä koskeviin hankkeisiin tukea aina tarjouskilpailun perusteella yksittäisessä jäsenvaltiossa?

— Otetaanko satamien satama-, ahtaus- ja luotsimaksuja koskevat alennukset uusia reittejä avattaessa huomioon valtiontukea koskevien enimmäismäärien puitteissa tällaisten uusien reittien avaamiseksi?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(6. huhtikuuta 2004)

Komission 1. lokakuuta 2003 antamassa ehdotuksessa Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämistä koskevien yhteisön suuntaviivojen tarkistamisesta (1) esitellään muiden ensisijaisten hankkeiden ohella ”merten moottoriteiden” käsite. Kyseinen käsite esiteltiin jo komission vuonna 2001 julkaisemassa valkoisessa kirjassa ”Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika” (2). Komission mielestä merten moottoriteiden käsitettä on sovellettava niin, että sitä voi käyttää monilla eri aloilla. Menestykselliseen täytäntöönpanoon riittää joskus, että komissio tukee merten moottoritiet -hankkeisiin liittyvien infrastruktuurien rakentamista, kun taas toisinaan on tarpeen antaa pelkkää infrastruktuuritukea laajempia taloudellisia kannustimia. Tämän vuoksi komissio on ehdottanut, että EU voisi osallistua merten moottoriteiden toimintaa harjoittaville laivayhtiöille myönnettävän käynnistystuen rahoitukseen. Käynnistystukea myönnetään kahden vuoden ajaksi, ja se perustuu tiukkaan tarjouskilpailuun. Tämänkaltainen tuki olisi yhdenmukaista Euroopan unionin virallisessa lehdessä 17. tammikuuta 2004 julkaistujen meriliikenteen valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (3) kanssa. Suuntaviivoissa sallitaan käynnistystuen maksaminen enintään kolmen vuoden ajan.

Ehdotusta käsitellään parhaillaan neuvostossa ja parlamentissa.

(1) KOM(2003) 564 lopullinen.

(2) KOM(2001) 370 lopullinen.

(3) EUVL C 13, 17.1.2004.
—

syvänmeren lajeiksi (espécies de águas profundas) asetuksessa (EY) N:o 2027/95 (1), syvänmeren lajeiksi (espécies de profundidade) asetuksessa (EY) N:o 2347/2002 (2) ja pohjakalalajeiksi (peixes da fundura) asetuksessa (EY) N:o 1639/2001 (3),
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/207

(2004/C 88 E/0215)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0749/04

esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle

(11. maaliskuuta 2004)

Aihe: Alakohtaiseen lähestymistapaan siirtyminen Euroopan unionin kehitysyhteistyössä

Alakohtaiseen lähestymistapaan siirtyminen on tuonut merkittäviä muutoksia Euroopan komission kehitysyhteistyöpolitiikkaan. Uuden lähestymistavan periaatteena on, että rahoitus myönnetään yhä useammin suoran budjettituen muodossa. Tämä puolestaan merkitsee sitä, että eurooppalaisten konsultointiyritysten käytössä olevan, teknistä apua koskeviin hankkeisiin tarkoitetun rahoituksen määrää vähennetään jatkuvasti, sillä tehtäviä siirretään tulevaisuudessa yhä enemmän edunsaajavaltion ja sen hallinnon vastuulle.

Voiko komissio toimittaa tilaston (esimerkiksi muodossa: hankkeet/budjettituki/kokonaistalousarvio) siitä, miten tekniseen apuun, myös hankintatoimiin, myönnetyn rahoituksen prosentuaalinen osuus kehitysyhteistyön kokonaistalousarviosta on kehittynyt absoluuttisesti (euroina) ja suhteellisesti vuodesta 1996 nykypäivään? Millaisena tämä kehitys jatkuu nykyisen, vuoden 2006 loppuun kestävän rahoituskauden aikana?

Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus

(30. huhtikuuta 2004)

Komissio on taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) kehitysapukomitean (DAC) jäsen, ja siksi sillä on velvollisuus antaa säännöllisesti kattavia kertomuksia kaikesta kehitysavustaan DAC:n normaalien raportointikäytäntöjen mukaisesti.

Yksi elementeistä, joista komissio kertomuksissaan ilmoittaa, on ”tekniselle yhteistyölle” varattu summa. DAC:n mukaan tekninen yhteistyö ”kattaa sellaisten resurssien tarjoamisen, joiden keskeisenä päämääränä on lisätä ihmisten henkistä pääomaa eli tietoja, taitoja, teknistä osaamista …” ja summat, ”joiden ensisijaisena tavoitteena on tukea hankkeen täytäntöönpanoa …”.

Oheisesta taulukosta käyvät ilmi DAC:lle tekniseen yhteistyöhön vuosina 1996—2002 varatut summat ja niiden osuudet julkiseen kehitysapuun liittyvien sitoumuksien ja maksujen kokonaisarvosta. Tämä suhdeluku on vaihdellut sitoumusten kohdalla 5,4 prosentin ja 3,2 prosentin välillä ja maksujen kohdalla 5,2 prosentin ja 3,1 prosentin välillä.

DAC:lle ilmoitettu EU:n tekninen yhteistyö verrattuna kahdenvälisen avun kokonaisarvoon

(miljoonaa euroa) Vuosi Maksut Sitoumukset Kahdenvälinen julkinen kehitysapu Tekninen yhteistyö % Kahdenvälinen julkinen kehitysapu Tekninen yhteistyö % 1996 4 297,28 178,13 4,1 6 098,27 226,83 3,7 1997 4 549,91 235,48 5,2 5 251,81 286,04 5,4 1998 4 580,58 192,54 4,2 6 929,46 322,10 4,6 1999 4 593,19 181,93 4,0 7 009,32 248,99 3,6 2000 4 789,75 228,93 4,8 7 841,43 247,03 3,2 2001 6 160,42 199,74 3,2 6 286,88 199,49 3,2 2002 6 645,80 203,81 3,1 6 854,94 246,94 3,6

Koska teknistä yhteistyötä koskevat päätökset tehdään kunkin yksittäisen hankkeen tai ohjelman puitteissa, sitoumuksien ja maksujen ennustaminen on mahdotonta.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/502

(2004/C 88 E/0513)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0449/04

esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle

(23. helmikuuta 2004)

Aihe: Yhdestä kivestä louhitut kalliokirkot Lalibelassa, Etiopiassa

1000-luvulta peräisin olevat yhdestä kivestä louhitut kalliokirkot Lalibelassa, Etiopiassa, ovat huomattava ja ainutlaatuinen aarre. Valitettavasti niiden suojelemiseen ei ole käytettävissä riittävästi voimavaroja, ja tämä on johtamassa näiden mittaamattoman arvokkaiden ja ainutlaatuisten rakennusten nopeaan rappeutumiseen, jonka merkkejä on jo näkyvissä.

Onko totta, että EU vuonna 2000 sitoutui yhdessä YK:n kanssa rahoittamaan näiden kirkkojen suojelua? Jos näin on, mihin rahat on käytetty ja kuinka suuri budjetti tälle arvokkaalle hankkeelle on omistettu?

Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus

(6. huhtikuuta 2004)

Komissio on päättänyt antaa apua Lalibela-kirkkojen suojelemiseksi ja säilyttämiseksi. Toukokuussa 2002 allekirjoitettiin 9 100 000 euron suuruinen rahoitussopimus hankkeesta, joka koskee lähinnä uusien suojien pystyttämistä kirkoille. Uusilla suojilla korvataan vanhat, ja niillä parannetaan kirkkojen suojelua siihen saakka, kunnes kirkkoja koskeva laaja suojeluohjelma saadaan laadittua ja toteutettua.

Hanke täydentää komission rahoittamia aiempia hankkeita, jotka koskivat suojien suunnittelua ja kulttuuriaarteiden kirjaamista.

Komissio on tehnyt yhteistyötä Yhdistyneiden Kansakuntien (YK) kanssa varsinkin aiemmin, kun valmisteltiin kansainvälistä arkkitehtuurikilpailua suojien suunnittelemiseksi.

Hankkeen toteutus on lyhyesti seuraava:

— Heinäkuussa 2002 julkistettiin avoin kansainvälinen tarjouskilpailu, jonka tarkoituksena oli valita urakoitsija suojien rakentamiseksi. Tarjouskilpailu jouduttiin peruuttamaan, koska yhtään tarjousta ei tehty.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/512

(2004/C 88 E/0523)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0572/04

esittäjä(t): Graham Watson (ELDR) komissiolle

(26. helmikuuta 2004)

Aihe: Tšekin tasavallan psykiatriset sairaalat

Voiko komissio ilmoittaa, mihin toimiin Tšekin tasavalta on ryhtynyt psykiatristen sairaaloidensa, kuten esimerkiksi Prahassa toimivan Bohnicen psykiatrisen sairaalan, tilan kohentamiseksi ennen maan liittymistä Euroopan unioniin?

Günter Verheugenin komission puolesta antama vastaus

(13. huhtikuuta 2004)

Tšekissä potilaiden oikeuksista määrätään useissa eri säädöksissä ja asetuksissa, erityisesti kuitenkin terveydenhoidosta annetussa säädöksessä N:o 20/1996, jota on muutettu useita kertoja. Säädöksessä on määräyksiä muun muassa pakkohoidosta, valitus- ja kanneoikeudesta sekä vahingonkorvauksista.

Komissiolle on ilmoitettu, että ehdotusta uudesta terveyspalvelulaista valmistellaan parhaillaan. Lakiin on tarkoitus sisällyttää erityinen potilaiden oikeuksia käsittelevä kappale. Myös sosiaaliturvakin muutosta laaditaan parhaillaan. Uudessa laissa kielletään rautahäkein tai verkoin varustettujen sänkyjen käyttö kehitysvammaisille tarkoitetuissa laitoksissa ja psykiatrisissa sairaaloissa. Asiasta laaditaan lisäksi ohjeet. Valmisteilla on myös kokeiluhanke, jonka avulla henkilökuntaa opastetaan korvaamaan nämä edellä mainitut rajoittavat keinot nykyaikaisemmilla käytännöillä.

Tšekki on sitoutunut kunnioittamaan ja edistämään ihmisoikeuksia ja perusvapauksia. Se on perustanut toimielimiä, joiden tehtävänä on suojella ja valvoa näiden oikeuksien täytäntöönpanoa. Tämä luo vakaan pohjan potilaiden aseman ja oikeuksien arvioimiselle ja kehittämiselle. Yleisen tietoisuuden parantaminen ja kansalaisjärjestöjen toiminta auttavat myös osaltaan potilaiden oikeuksia koskevien kysymysten ratkaisemisessa. Potilaiden oikeuksien täytäntöönpaneminen riippuu myös terveydenhoitoalan yleistilanteesta, eli määrärahoista sekä terveydenhoitohenkilökunnan ja toimivaltaisten viranomaisten koulutuksesta ja valvonnasta.
1.

Henkilöiden vapaa liikkuvuus on yksi yhteisön lainsäädännön takaamista perusoikeuksista ja sisältää oikeuden asua ja työskennellä jossain toisessa jäsenvaltiossa. EY:n perustamissopimuksen 39 artiklan 2 kohdassa kielletään ”kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä”. EY:n perustamissopimuksen 39 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15. lokakuuta 1968 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1612/68 (1), kun taas työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkuvuutta ja oleskelua koskevat rajoitukset on poistettu jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15. lokakuuta 1968 annetulla neuvoston direktiivillä 68/360/ETY (2). Näin ollen siirtotyöläiset voivat EU:ssa käyttää vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeuttaan esittämällä ainoastaan voimassa olevan henkilökortin tai passin (3). Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen mukaan jäsenvaltiolla on oikeus tarkastaa passit tai henkilökortit (4) ja vaatia, että muiden jäsenvaltioiden kansalaiset ilmoittavat oleskelustaan isäntävaltion toimivaltaisille viranomaisille. Tällaisia oikeudellisia muodollisuuksia ei saa kuitenkaan suunnitella sellaisiksi, että ne rajoittavat EY:n perustamissopimuksen edellyttämää liikkumisvapautta tai jäsenvaltioiden kansalaisille myönnettyä oikeutta saapua minkä tahansa muun jäsenvaltion alueelle ja oleskella siellä yhteisön lainsäädännössä mainituissa tarkoituksissa (5). Isäntäjäsenvaltiot saattavat myös vaatia, että siirtotyöläiset hankkivat oleskeluluvan. Samoja sääntöjä sovelletaan myös muihin EU:n kansalaisiin, jotka käyttävät vapaata liikkuvuutta ja oleskelua koskevaa oikeuttaan. Komission tietojen mukaan Espanja on poistanut oleskeluluvan hankkimisvelvollisuuden niiltä EU:n kansalaisilta, jotka ovat työntekijöitä, itsenäisiä ammatinharjoittajia, opiskelijoita tai joilla on oikeus saada pysyvä oleskelulupa. Ranska on myös antanut hiljattain lainsäädäntöä, jolla tämä velvollisuus poistetaan kaikilta EU:n kansalaisilta. Lainsäädäntöä ei kuitenkaan sovelleta unioniin liittyvistä valtioista peräisin oleviin työntekijöihin, joiden on siirtymävaiheen toimenpiteiden voimassaoloaikana yhä hankittava oleskelulupa. Muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntö velvoittaa EU:n kansalaiset yhä hankkimaan oleskeluluvan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/626

(2004/C 84 E/0699)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0551/04

esittäjä(t): Proinsias De Rossa (PSE) komissiolle

(26. helmikuuta 2004)

Aihe: Ympäristövaikutusten arvioinnista annetun neuvoston direktiivin soveltaminen Irlannissa

Millaisen vastauksen komissio on saanut Irlannin hallitukselta perusteltuun lausuntoonsa, jonka se lähetti Irlannille heinäkuussa 2003, kuten ilmoitettiin komission lehdistötiedotteessa IP/03/1070? Lausunnon mukaan Irlannin lainsäädännössä ei oteta riittävästi huomioon herkkiä alueita tai pienten yksittäisten projektien kerrannaisvaikutuksia, jos projekteilla on yhdessä tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetussa neuvoston direktiivissä 85/337/ETY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY (2), tarkoitettuja merkittäviä ympäristövaikutuksia.

Mihin toimiin komissio on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä tämän asian suhteen?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(23. maaliskuuta 2004)

Tapaus, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa, liittyy komission päätökseen nostaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa Irlantia vastaan kanne tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/1 l/EY, laiminlyömisestä. Yksi komissiota huolestuttaneista seikoista oli Irlannin viranomaisten tapa soveltaa niitä Irlannin lainsäädännön säännöksiä, joissa sallitaan sellaistenkin direktiivin liitteeseen II kuuluvien hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi, jotka alittavat Irlannin lainsäädännössä vahvistetut pakollista ympäristövaikutusten arviointia vaativat raja-arvot. Nämä säännökset raja-arvot alittavien hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista ovat tärkeitä, koska niillä varmistetaan, että viranomaiset kiinnittävät riittävästi huomiota myös sellaisiin pienempiin hankkeisiin, jotka voivat vaikuttaa herkkiin luonnonalueisiin tai jotka muihin hankkeisiin yhdistettyinä voivat aiheuttaa merkittäviä ympäristövaikutuksia. Komissio ei ollut vakuuttunut siitä, että näiden säännösten täytäntöönpanemiseksi toteutetut hallinnolliset järjestelyt olivat riittäviä. Tästä voi olla seurauksena se, että ympäristöllisesti merkittäviä, raja-arvot alittavia hankkeita saatettaisiin hyväksyä ilman edeltävää ympäristövaikutusten arviointia. Irlannin viranomaiset lähettivät syyskuussa 2003 komissiolle asiaa koskevien Irlannin lainsäädännön säännösten soveltamisesta antamansa uudet hallinnolliset ohjeet. Ohjeet julkaistiin elokuussa 2003 (3). Voidakseen tutkia ne komissio päätti lykätä päätöstään kanteen nostamisesta Irlantia vastaan. Komissio tekee asiasta uuden päätöksen vuoden 2004 kuluessa.

(1) EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40.

(2) EYVL L 73, 14.3.1997, s. 5.

(3) ”Environmental Impact Assessment (EIA) Guidance for Consent Authorities regarding Sub-threshold Development”, Department of the Environment, Heritage and Local Government, elokuu 2003, ISBN 0-7557-1657-4.