KIRJALLINEN KYSYMYS P-4158/00

esittäjä(t): W.G. van Velzen (PPE-DE) komissiolle

(9. tammikuuta 2001)

Aihe: Syrjintä matkapuhelinten käyttäjäsopimusten tekemisessä

Sellaiset henkilöt, kuten Euroopan parlamentin jäsenet, jotka oleskelevat viikoittain muutamia päiviä muissa EU:n jäsenvaltioissa kuin siinä, missä he oleskelevat pysyvästi, eivät voi tietyissä jäsenvaltioissa (Belgia) tehdä matkapuhelimen käyttäjäsopimusta, koska heillä ei ole belgialaista henkilökorttia tai vuokrasopimusta.

1. Katsooko komissiokin tämän olevan henkilöiden, tavaroiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden vastaista, kuten Euroopan unionin perustamissopimuksessa on määrätty?

2. Katsooko komissio, että käyttäjäsopimuksen tekemiseen pitäisi riittää henkilöllisyyden tunnustaminen ja olemassa oleva pankki- tai postitili EU:n jäsenvaltiossa?

3. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä tilanteen muuttamiseksi ja edistämään näin täydellistä vapaata liikkuvuutta EU:ssa tällä alalla?

4. Belgiassa toimii myös matkapuhelinyritys, joka vaatii ensin takuusumman, ja vasta kun asiakas on maksanut kolme kuukausittaista laskutuserää, hän voi soittaa Belgian lisäksi myös EU:n sisällä.

a) Pitääkö komissio oikeutettuna, että matkapuhelinoperaattori estää tavallisen käyttäjäsopimuksen tehneen asiakkaan puhelut EU:n sisällä? Jos komissio ei pidä tätä oikeutettuna, mihin perustamissopimuksen määräyksiin tai direktiiveihin komission arvio perustuu?

b) Mihin toimiin komissio voi ryhtyä näiden esteiden poistamiseksi?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama täydentävä vastaus

(28. syyskuuta 2001)

Komissio on tietoinen siitä, että muiden jäsenvaltioiden kansalaiset, joilla ei ole vakinaista asuinpaikkaa Belgiassa, törmäävät ongelmiin yrittäessään tehdä matkapuhelimen käyttäjäsopimusta, jos heillä ei ole belgialaista henkilökorttia tai vuokrasopimusta. Komissio on tutkinut asiaa ja saanut selville seuraavaa. Teleoperaattorit perustelevat vaatimuksiaan petosten torjunnalla (heidän mukaansa petoksia esiintyy matkapuhelinalalla paljon) ja sillä, että on ollut tarpeen luoda jokin järjestely sen varmistamiseksi, että muualla kuin Belgiassa asuvat asiakkaat maksavat asianmukaisesti laskunsa.

Eräs belgialainen operaattori edellyttää, että matkapuhelimen käyttäjäsopimusta haluava antaa tiedot joko belgialaisesta henkilökortista tai voimassa olevasta luottokortista ja esittää sen lisäksi jäljennöksen kaasu-, sähkö- tai vesilaskusta osoituksena siitä, että asuu Belgiassa, vaikka ei ole siellä virallisesti rekisteröitynyt asukkaaksi. Kyseinen operaattori tarjoaa myös etukäteen maksettuja kortteja, joita voidaan kortista riippuen käyttää useissa eri jäsenvaltioissa. Etukäteen maksettujen korttien minuuttihinta on suurempi kuin minuuttihinta, jonka yhtiö tarjoaa käyttäjäsopimuksen tehneille asiakkailleen. Vaikka etukäteen maksettujen korttien puheluhinta on kalliimpi, niihin ei yleensä kuitenkaan liity minkäänlaista käyttömaksua.

Kaksi muuta Belgian markkinoilla toimivaa operaattoria noudattavat toisenlaista politiikkaa. Toinen vaatii todisteen osoitteesta Belgiassa tai luottokortin numeron. Tämän operaattorin asiakkailla on myös mahdollisuus antaa laskutusosoite vakinaisesta asuinmaastaan, vaikkakin laskuun liittyy tällöin kansainvälisen maksuliikenteen kuluja. Lisäksi yhtiö tarjoaa asiakkailleen ulkomaanliikenteen sijaintiseurantapalvelun sekä ennalta maksettuja kortteja, jotka ovat asuinmaasta riippumatta kaikkien saatavana. Eräs operaattori arvioi kuhunkin käyttäjäsopimushakemukseen liittyvän riskin käyttäen tulostaulua, jossa kriteereinä ovat muun muassa luotettavuus, vakituinen osoite ja ikä. Kun hakija on arvioitu, yhtiö tarjoaa hakijalle erilaisia mahdollisuuksia, joista yksi voi olla käyttäjäsopimus. Vaikka tässä tapauksessa Belgiassa asuvien ja Belgian ulkopuolella asuvien välillä ei tehdä mitään virallista eroa, olisi oleellista selvittää merkitseekö vakituisen osoitteen puuttuminen Belgiassa useimmissa tapauksissa sitä, että käyttäjäsopimusta ei myönnetä. Lisäksi tämä operaattori tarjoaa asiakkailleen takuumaksua vastaan ulkomaanliikenteen sijaintiseurantapalvelun sekä erilaisia etukäteen maksettuja korttipalveluja.

Yleisenä periaatteenaan komissio pitää sitä, että yhteisön kuluttajien oikeus tehdä käyttäjäsopimuksia eri jäsenvaltioissa ja operaattorien oikeus varmistaa laskunmaksu myös asiakkaan vakituisen asuinmaan sijaitessa muualla kuin siinä maassa, jota käyttäjäsopimus koskee, mikä on operaattorille työläämpää ja kalliimpaa, olisivat keskenään tasapainossa. Lisäksi kuluttajalla on aina oman erityistilanteensa mukaan mahdollisuus valita eri operaattori, sillä, kuten edellä esitetystä ilmenee, näyttää siltä, että belgialaisten operaattorien noudattama kaupallinen käytäntö saattaa vaihdella huomattavasti.

Koska edellä mainitut kaupalliset käytännöt eivät johdu Belgian lainsäädännöstä, vaan kyseisten teleoperaattorien kaupallisista valinnoista, komissio katsoo, että Belgian laissa ei rikota vapaata liikkuvuutta koskevia EY:n perustamissopimuksessa määrättyjä periaatteita. Komissio on kuitenkin huolissaan siitä, että kyseinen käytäntö saattaa toimia rajoituksena EY:n perustamissopimuksen 49 artiklassa (vanha 59 artikla) määrätylle palvelujen vapaalle liikkuvuudelle. Yhteisöjen tuomioistuin muistutti jokin aika sitten tehdyssä päätöksessä(1) vastaavan pakottavan EY:n perustamissopimuksen määräyksen osalta, että jäsenvaltioiden välisten henkilöiden vapaan liikkuvuuden esteiden poistaminen vaarantuisi, jos esteiden poistamisen vaikutus tehtäisiin tyhjäksi rajoituksilla, jotka aiheutuvat siitä, että yksityisoikeudelliset yhdistykset ja yhteenliittymät käyttävät oikeudellista itsemääräämisvaltaansa. Yhteisöjen tuomioistuin muistutti sen vuoksi, että tämä pakottava periaate koskee tasapuolisesti kaikkia sopimuksia, myös yksityishenkilöiden välillä tehtyjä sopimuksia. Sen vuoksi sopimukseen perustuvia järjestelyjä, kuten matkapuhelimen käyttäjille esitettyä vakinaista asuinpaikkaa koskevaa vaatimusta, joka ei ole EY:n perustamissopimuksen 49 artiklassa määrätyn palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevan periaatteen mukainen, voitaisiin pitää mitättömänä.

Komissio muistuttaa myös, että avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä 26. helmikuuta 1998 annetun parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY(2) mukaan yleisten matkaviestinpalvelujen tarjoajien on julkaistava kuluttajia varten riittävät ja ajantasaiset tiedot palvelujaan koskevista vakioehdoista ja -edellytyksistä (11 artikla 1 alakohta).

Komissio katsoo, että henkilöllisyyden todistamisen ja pankki- tai postisiirtotilin tai luottokortin numeron antamisen pitäisi yleensä riittää kyseisille operaattoreille. Tätä mahdollisuuttahan jo ainakin yksi Belgian markkinoilla aktiivisesti toimivat operaattori tarjoaa. Lisäksi on todettava, että yksityishenkilöt voivat tehdä kantelun Belgian teleoperaattoreilta saamastaan kohtelusta Belgian televiestintäasioista vastaavalle asiamiehelle (service de médiation des télécommunications), jolla on toimivalta ottaa asia hoitaakseen.

(1) Katso: Roman Angonese v. Cassa di Risparmio di Bolzano SpA, päätös tehty 6. kesäkuuta 2000, asia C-281/98, 32-36 kohta.

(2) EYVL L 101, 1.4.1998.