KIRJALLINEN KYSYMYS P-3823/02

esittäjä(t): Claude Moraes (PSE) komissiolle

(20. joulukuuta 2002)

Aihe: Palestiinalaisten vapaa liikkuvuus EU:ssa

Eräs äänestäjistäni toi julki huolensa eurooppalaisen kanssa naimisissa olevien palestiinalaisten pakolaisten vapaasta liikkuvuudesta Euroopassa. Vaikka kyseinen äänestäjä on Saksan kansalainen, matkustaminen kotimaahan sukulaisia tapaamaan aviomiehen seurassa edellyttää aina hankalia ja turhauttavia järjestelyjä.

Israelin viranomaiset ovat evänneet palestiinalaispakolaisilta paluuoikeuden siitä lähtien, kun he pakenivat arabien ja israelilaisten välistä konfliktia entiseltä Palestiinan alueelta Libanonin, Syyrian, Jordanian, Egyptin hallitseman Gazan ja palestiinalaisten hallitseman Länsirannan pakolaisleireille vuoden 1948 jälkeen. Pakolaiset ja heidän jälkeläisensä eivät voi saada kolmannen maan kansalaisuutta, joten he ovat joutuneet valtiottoman asemaan. Heidän liikkumisvapauttaan on merkittävästi rajoitettu eri puolilla maailmaa jopa niissä tapauksissa, joissa puoliso on eurooppalainen. Palestiinalainen, jonka puoliso on eurooppalainen, voi saada oleskeluoikeuden joissakin EU:n jäsenvaltioissa, mutta matkustaminen muihin jäsenvaltioihin on silti hankalaa ja tarkoin rajattua. Libanonin palestiinalaispakolaisille myöntämät matkustusasiakirjat eivät päde useimmissa jäsenvaltioissa, ja passit joutuvat erikoistarkastukseen viisumia myönnettäessä.

Mitä suunnitelmia komissiolla on EU:n asuin- ja turvapaikkapolitiikkojen muuttamiseksi siten, että palestiinalaisille ja muille siirtymään joutuneille tai valtiottomille henkilöille, jotka ovat naimisissa EU:n kansalaisen kanssa, myönnettäisiin laajempi liikkumisvapaus ja mahdollisuus hakea pitkäaikaista viisumia EU:n sisällä?

Onko komissio samaa mieltä siitä, että EU:ssa olisi keskusteltava aktiivisemmin siirtymään joutuneiden henkilöiden, etenkin eurooppalaisen kanssa naimisissa olevien, maahanmuuttoon ja liikkumisvapauteen Euroopassa liittyvistä kysymyksistä?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(6. helmikuuta 2003)

Parlamentinjäsenen kuvailemaan tapaukseen pätevät yhteisön lainsäädännön kaksi eri osa-aluetta niille ominaisin johtopäätöksin.

1. Unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä vapaata liikkuvuutta koskeva yhteisön lainsäädäntö

Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 18 artiklassa säädetään periaatteesta, jonka mukaan unionin kansalaisilla on oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueilla. Yhteisön nykyisen lainsäädännön, erityisesti neuvoston direktiivin 68/360/ETY ja neuvoston direktiivin 73/148/ETY(1) mukaan tämä oikeus koskee myös unionin kansalaisen mukana seuraavia perheenjäseniä, jotka eivät ole jonkin jäsenvaltion kansalaisia, mukaan luettuna kansalaisuutta vailla olevat henkilöt.

Unionin kansalaisen perheenjäseniin, joilla on samat yhteisön lain mukaiset oikeudet, kuuluvat puoliso, alle 21-vuotiaat tai huollettavina olevat lapset ja suoraan ylenevässä polvessa olevat huollettavina olevat sukulaiset.

Yhteisön lain mukaan unionin kansalaisilla on oikeus päästä toiseen jäsenvaltioon ja oleskella siellä kolmen kuukauden ajan yksinkertaisesti esittämällä voimassa oleva passi tai henkilötodistus. Jos he aikovat viipyä siellä kolmea kuukautta pidemmän ajan, heidän on hankittava oleskelulupa. Heidän perheenjäsenillään on samat oikeudet, ja heille myönnetään oleskeluun oikeuttava asiakirja, joka on voimassa samalla tavoin kuin heitä huoltavalle kansalaiselle annettu asiakirja (direktiivin 68/360/ETY 4 artiklan 4 kohta ja direktiivin 73/148/ETY 4 artiklan 3 kohta).

Unionin kansalaisen perheenjäseniltä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, voidaan kuitenkin vaatia maahantuloviisumi [toiseen] jäsenvaltioon pääsyä varten(2). Tässä tapauksessa kyseinen jäsenvaltio myöntää viisumin maksutta ja helpottaa sen saantia kaikin tavoin (direktiivien 68/360/ETY ja 73/148/ETY 3 artikla).

On syytä panna merkille, että unionin kansalaisten perheenjäseniä koskevia yhteisön määräyksiä sovelletaan vain siinä tapauksessa, että unionin kansalainen, jonka huollettavana kolmannen maan kansalainen on, on itse käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen.

2. Euroopan unionin säännöstöön sisällytetty Schengenin säännöstö

Kolmannen maan kansalaiset, jotka oleskelevat Schengen-alueen valtiossa ja joilla on kyseisen valtion antama oleskelulupa, saavat matkustaa Schengenin alueella tällä luvalla ja voimassa olevalla matkustusasiakirjalla enintään kolmen kuukauden ajan riippumatta siitä, ovatko he unionin kansalaisen perheenjäseniä vai eivät. Kun kyseessä ovat kolmannen maan kansalaiset, joilla on oltava viisumi, oleskelulupa korvaa viisumin eikä mitään muuta asiakirjaa vaadita.

Kysyjän kuvailemassa tapauksessa asianosaisella oletettavasti oleva Yhdistyneen kuningaskunnan oleskelulupa ei vastaa Schengen-valtioissa matkustamiseen tarvittavaa viisumia, koska Yhdistynyt kuningaskunta ei sovella Schengenin säännöstön asiaa koskevia määräyksiä. Sen vuoksi Schengenin alueelle pääsyä ja siellä matkustamista varten on saatava viisumi.

Monimutkaiseksi asian tekee asianosaisen matkustusasiakirjan luonne. On totta, että kun kaikki Schengen-valtiot eivät tunnusta matkustusasiakirjaa, mistä tässä tapauksessa on kyse, myönnetty viisumi on alueellisesti sidottu niihin maihin, jotka tunnustavat matkustusasiakirjan. Näin ollen asianosainen ei voi hyötyä yhtenäisestä Schengen-viisumista, ja hän saattaa joutua tekemään useita viisumihakemuksia suunnitellun matkan kohdemaasta riippuen.

Komissio painottaa, että matkustusasiakirjojen tunnustaminen on kansalliseen toimivaltaan kuuluva asia. Siksi komission ei ole mahdollista saada korjausta tilanteeseen, jossa henkilö saattaa joutua tekemään useita viisumihakemuksia suunnitellun matkan kohdemaasta riippuen.

Komissio haluaa kuitenkin korostaa, että yhteisön vaatimuksen, jonka mukaan jäsenvaltioiden on kaikin tavoin helpotettava unionin kansalaisten perheenjäsenten viisumin saantia, pitäisi mahdollistaa, että asianosainen saa pitkään voimassa olevan viisumin. Tämä ainakin lievittäisi niitä hankaluuksia, joita uuden viisumihakemuksen tekeminen jokaista matkaa varten erikseen aiheuttaa.

(1) Neuvoston direktiivi 68/360/ETY, annettu 15 päivänä lokakuuta 1968, jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta (EYVL L 257, 19.10.1968) ja neuvoston direktiivi 73/148/ETY, annettu 21 päivänä toukokuuta 1973, sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta (EYVL L 172, 28.6.1973).

(2) Luettelo kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi, on esitetty 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 539/2001 (EYVL L 81, 21.3.2001). Tätä asetusta soveltavat kaikki jäsenvaltiot lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, jotka soveltavat asiassa kansallista lainsäädäntöään.