KIRJALLINEN KYSYMYS E-0203/02

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(5. helmikuuta 2002)

Aihe: Kuluttajien suojeleminen asettamalla ehdot yrityksen kieltäytymiselle yhden, kahden tai viiden eurosentin kolikoilla tapahtuvista maksuista

1. Muistaako komissio, että kaikki entiset nykyisissä yhteisön jäsenvaltioissa käytössä olleet lailliset rahayksiköt oli alun perin jaettu sadasosiin ja joskus jopa 200 osaan, jos oli käytössä puolen sadasosan kolikko (puoli penniä), ja että yhden sadasosan kolikko, sekä muut pienemmät rahat poistettiin käytöstä vasta rahan arvon alennuttua niin vähäiseksi, että ne eivät olleet enää lähes minkään arvoisia?

2. Otettiinko euron arvon määrityksessä ja siten myös eurosentin määrityksessä loppuvuodesta 1998 huomioon se, että useimpien vanhojen valuuttojen pienin kolikko oli arvoltaan lähellä kahta senttiä? Jos tätä ei otettu huomioon, niin miksi ei otettu?

3. Onko euron käyttöönotossa oletettu, että pienimmällä kolikolla eli yhdellä eurosentillä olisi tarpeeksi suuri arvo, niin että sitä voitaisiin käyttää kauan käteismaksuissa, jotta päästäisiin eroon määriteltyjen hintojen ja todellisten maksujen välisestä erosta, mikä on tähän mennessä esiintynyt siitä syystä, että käteismaksuliikenteessä sopivan arvoisten kolikkojen puututtua hinnat täytyi pyöristää esimerkiksi viidellä tai kymmenellä jaollisiin summiin?

4. Onko joissain talous- ja rahaliiton maissa, kuten Suomessa, jo ennakoitu, että yhden ja kahden eurosentin kolikoilla ei ole käyttöä, niin että niitä lyödään vain pieniä määriä ja niitä voidaan kieltäytyä ottamasta vastaan? Voivatko eri jäsenvaltiot päättää poistaa yhden eurosentin tai jonkin muun arvoisen kolikon?

5. Sallitaanko kauppojen ja muiden yritysten kieltäytyä yhden tai kahden eurosentin kolikoilla tai mahdollisesti muilla kolikoilla tai seteleillä tehtävistä maksuista? Liittyykö kieltäytyminen vanhaan periaatteeseen, jonka mukaan suuria summia ei saisi maksaa suurella määrällä pieniä kolikoita, vai ovatko nyt myös muut kieltäytymiset laillisia?

6. Onko komissio valmis huolehtimaan yhdessä jäsenvaltioiden ja Euroopan keskuspankin kanssa siitä, etteivät yritykset voi kieltäytyä rahaliikennettä ja hallintoa koskeviin sisäisiin syihin vedoten ottaa vastaan liikkeelle laskettuja vähäarvoisia kolikoita kuin sillä ehdolla, että summa pyöristetään alaspäin pienimmän hyväksytyn kolikon (2, 5 tai 10 eurosenttiä) monikertaan eikä hintaa koskaan pyöristetä ylöspäin?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(21. maaliskuuta 2002)

1. ja 3. Komissio tutki euron eri nimellisarvot tiiviissä yhteistyössä kansallisten rahapajojen johtajien työryhmän kanssa pyrkien löytämään tasapainon suuren ja pienen kolikkomäärän välille. Liian suureen kolikkomäärään olisi voinut liittyä tunnistamisongelmia ja liian pieni kolikkomäärä puolestaan olisi voinut vaikeuttaa vaihtorahojen antamista. Unionin jäsenvaltioissa oli ennen euron käyttöönottoa käytössä keskimäärin 7,17 erisuuruista kolikkoa(1). Aiheesta käytyjen keskusteluiden päätteeksi rahapajojen johtajat päätyivät ehdottamaan seuraavien kahdeksan kolikon sarjaa: 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 senttiä sekä 1 ja 2 euroa. Lisäksi pohdittiin mahdollisuutta lyödä myös 5 euron kolikoita, mutta ajatuksesta luovuttiin sen jälkeen, kun oli tehty päätös samansuuruisen setelin painamisesta. Sentin kolikoita päätettiin tehdä kuusi erilaista muuntotapahtumien helpottamiseksi, jotta uudet euromääräiset hinnat vastaisivat mahdollisimman tarkoin entisen kansallisen valuutan määräisiä hintoja. Nimellisarvoista tehtiin virallinen päätös 3. toukokuuta 1998, jolloin annettiin neuvoston asetus (EY) N:o 975/98(2) liikkeeseen tarkoitettujen eurometallirahojen yksikköarvoista ja teknisistä eritelmistä.

2. Euron arvo määritettiin EY:n perustamissopimuksen määräysten (123 artiklan 4 kohta) mukaisesti. Kyseisissä määräyksissä ei ole mainintaa pienistä kolikoista.

4. Suomi antoi lain N:o 890/2000 euromääräisten maksujen pyöristämisestä 27. lokakuuta 2000, jolloin eurorahojen valmistussuunnitelmista oli jo päätetty. Komission yksiköt ovat tutkineet kyseisen lain yhteensopivuuden euron käyttöönotosta 3. toukokuuta 1998 annettujen neuvoston asetusten (EY) N:o 974/98(3) ja 975/98 ja kuluttajansuojaa koskevien direktiivien kanssa. Kyseisen lain pääteltiin olevan kokonaisuudessaan yhdenmukainen yhteisön lainsäädännön kanssa, sillä 1 ja 2 sentin kolikot säilyvät myös Suomessa laillisina maksuvälineinä. Komissio on yleisesti ottaen sitä mieltä, että jäsenvaltio voi päättää olla lyömättä joitakin eurokolikoita, muttei voi kieltää niiden käyttöä laillisina maksuvälineinä.

5. ja 6. Ainoasta yhteisön lainsäädännössä säädetystä rajoituksesta eurokolikoiden hyväksymiseen säädetään neuvoston asetuksen (EY) N:o 974/98 11 artiklassa seuraavasti: kenelläkään ei ole velvollisuutta hyväksyä samassa maksussa enempää kuin 50 metallirahaa. Muista rajoituksista on säädettävä erikseen kansallisessa lainsäädännössä. Tätä mahdollisuutta käsitellään kyseisen asetuksen johdanto-osan 19 kappaleessa. Komissiolla ei ole aikomusta ehdottaa muutoksia näihin säännöksiin.

(1) Belgiassa erisuuruisia kolikoita oli käytössä viisi, Tanskassa seitsemän, Ranskassa yhdeksän, Saksassa kahdeksan, Kreikassa ja Irlannissa seitsemän, Italiassa yhdeksän, Luxemburgissa viisi, Alankomaissa kuusi, Portugalissa seitsemän, Espanjassa yhdeksän ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa seitsemän.

(2) EYVL L 139, 11.5.1998.

(3) EYVL L 139, 11.5.1998.