KIRJALLINEN KYSYMYS E-2275/99

esittäjä(t): Vittorio Sgarbi (PPE-DE) komissiolle

(13. joulukuuta 1999)

Aihe: Pelikasinoita koskevat eurooppalaiset normit

Tällä hetkellä eri jäsenvaltioiden uhkapeliä koskevissa määräyksissä on huomattavia eroja. Joissakin maissa, kuten Italiassa, lupia ei myönnetä lainkaan, ja tästä syystä tarjonta on vähäistä hyvin laajaan kysyntään nähden. Vastaavasti kaikissa Italian naapurimaissa, Slovenia mukaan lukien, joka liittynee Euroopan unioniin seuraavaksi, on vapaampi uhkapeliä koskeva lainsäädäntö, josta ovat osoituksena lukuisat pelikasinot ja -hallit.

Hyvin monet italialaiset matkustavat ulkomaille käydäkseen pelikasinoilla. Uhkapeli tuottaa tuhansia miljardeja liiroja verotuloina niille kunnille ja valtioille, joissa on pelikasinoita. Kunnat, joissa ei ole pelikasinoita jäävät ilman näitä tuloja. Merkittävä osa näistä tuloista saadaan italialaisilta, joiden on Italian lainsäädännön vuoksi käytävä ulkomaalaisilla pelikasinoilla. Euroopan unionissa on aina pyritty jäsenvaltioiden väliseen yhtenäiseen käytäntöön, silloin kun on kyse suuria sosioekonomisia eroja aiheuttavista määräyksistä. Pelikasinoilla on huomattava taloudellinen merkitys.

Tiedustelisin komissiolta,

- aikooko se laatia direktiivin, joka tarjoaa yhtäläiset mahdollisuudet yrittäjille, asianomaisille yrityksille ja asiakkaille pelikasinoiden avaamiseen, toimintaan ja käyttöön?

- Jos ei, katsooko komissio aiheelliseksi käynnistää menettelyn, jolla tasoitetaan olemassa olevia lainsäädännöllisiä eroavuuksia ja poistetaan kaikki sellainen kilpailu, joka perustuu ilmeisiin lainsäädännöllisiin eroihin ja joka rankaisee Italiaa raskaasti sen naapurimaihin nähden.

- Aikooko komissio laatia direktiivin, jolla pyritään yhdenmukaistamaan mahdollisimman pian Euroopan unionin jäsenvaltioissa vallitsevaa lainsäädäntöä?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(17. tammikuuta 2000)

Komissio haluaa kiinnittää arvoisan parlamentin jäsenen huomion uhkapelitoimintojen erityispiirteisiin. Uhkapelit yllyttävät pelaajaa kuluttamaan rahaa ja niillä voi siksi olla vahingollisia vaikutuksia sekä yksilölle että yhteiskunnalle. Tämän vuoksi niiden sääntelyllä kaikissa jäsenvaltioissa pyritään estämään kysynnän kasvua alalla, ehkäisemään rikkomuksia ja petoksia ja varmistamaan, ettei pelejä järjestetä henkilökohtaisessa tai kaupallisessa voitontavoittelussa vaan hyväntekeväisyystarkoituksessa tai urheilun tai kulttuurin hyväksi. Moraalisten, uskonnollisten tai kulttuuristen näkökohtien vuoksi jäsenvaltiot pyrkivät valvomaan uhkapelitoimintaa rajoittamalla toimilupia.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on todennut uhkapelien sääntelyn periaatteiden, joiden avulla rajoitetaan myös tiettyjen talouden toimijoiden pääsyä tälle toimialalle, olevan yhdenmukaiset Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 49 artiklan (entinen 59 artikla) mukaisen palvelujen vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa (katso 21. syyskuuta 1999 annettu tuomio asiassa C-124/97). Tässä on otettu huomioon edellä mainitut yhteiseen etuun liittyvät näkökohdat, joihin sääntely perustuu ja joiden ansiosta jäsenvaltioille voidaan antaa harkintavalta tarvittavien rajoittavien toimenpiteiden toteuttamiseksi sen mukaan, millaisen suojan nämä haluavat alueellaan varmistaa.

Komissio katsoo, että eri jäsenvaltioissa kansalliset sääntely- ja valvontajärjestelmät perustuvat samantapaisiin yhteiseen etuun liittyviin syihin ja noudattavat samoja periaatteita, ja toteaa, että perustaltaan kansalliset järjestelmät vaikuttavat yhdenmukaisilta yhteisön palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevan periaatteen kanssa. Näin ollen ja koska jäsenvaltioiden sääntelyissä ei ole merkittäviä eroa, komissiolla ei ole suunnitelmissa ehdotuksia uhkapelitoimintaa koskevaksi sekundaarilainsäädännöksi.