FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/678

(2004/C 78 E/0723)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3960/03

esittäjä(t): José Ribeiro e Castro (UEN) komissiolle

(5. tammikuuta 2004)

Aihe: Angola — entisten taistelijoiden sopeutuminen takaisin yhteiskuntaan ja siviilien aseistariisunta

Unitan pysyvä komitea piti 31. lokakuuta — 2. marraskuuta 2003 sääntömääräisen kokouksensa analysoidakseen puolueen sisäistä tilaa sekä Angolan poliittista, yhteiskunnallista ja taloudellista tilannetta. Komitean antaman tiedotteen mukaan FALA:n entisiin taistelijoihin ja Unitaa kannattavaan väestöön kohdistuva pelottelu ja väkivalta on lisääntynyt Angolassa. Kylien tuhoaminen ja Quembo-joen varrella asuvien kansalaisten pakkosiirto Lupirin kuntaan (joka on vielä miinoitettu), ovat esimerkkejä tästä.

Edellä mainitun pelottelun ja väkivallan tuomiten pysyvä komitea on vedonnut hallitukseen, jotta se ryhtyisi tarvittaviin toimenpiteisiin estääkseen näiden tapahtumien yleistymisen ja toistumisen. Komitea pahoittelee, että Luenan muistioon perustuva, tämäntyyppisten tapausten käsittelyä koskeva kahdenvälinen mekanismi ei ole toiminut.

Unitan pysyvä komitea vetosi tiedotteessaan jopa tasavallan presidenttiin, jotta hän tekisi kaikkensa edistääkseen rauhaa Angolan kansan keskuudessa ja vaatiakseen siviiliväestön riisumista aseista ja Organização da Defesa Civil -järjestön lakkauttamista, koska järjestön katsotaan rikkovan räikeästi maan voimassa olevaa perustuslakia.

Kysyn komissiolta seuraavaa:

— Mitä tietoja komissiolla on edellä mainittujen tietojen todenperäisyydestä? Pelkääkö komissio, että ne voivat vaikuttaa valtiollisten elinten vakiintumiseen ja parhaillaan toteutettavaan kansalliseen rauhanprosessiin?

— Minkä arvion komissio tekee kyseistä asiaa säätelevien yhteisymmärryspöytäkirjan kohtien noudattamisesta, etenkin mitä tulee asiaa koskevien välineiden — tai niitä korvaavien muiden välineiden — normaaliin toimintaan sekä saavutettuihin tuloksiin?

— Mihin toimenpiteisiin komissio on ryhtynyt tai aikoo ryhtyä pyrkiäkseen korjaamaan edellä mainitut tilanteet, mikäli ne osoittautuvat oikeiksi? Miten komission mielestä EU voi vaikuttaa Angolan viranomaisiin, jotta ne edistäisivät tämäntyyppisten tapahtumien tehokasta torjuntaa ja panisivat tehokkaasti täytäntöön edellä mainitun kahdenvälisen mekanismin?

— Minkä arvion komissio tekee siviiliväestön tämänhetkisestä aseistariisunnasta ja Organização da Defesa Civil -järjestön toiminnasta? Katsooko komissio, että ne ovat mahdollisesti epävakautta aiheuttavia tekijöitä?

Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus

(30. tammikuuta 2004)

Komissio on tietoinen Unitan pysyvän komitean tiedotteesta sekä Unitan Terra Angolana -lehdessä julkaistusta asiaa koskevasta artikkelista. Väitteiden tueksi on vaikea saada lisätietoja, muttei kuitenkaan ole mahdotonta, etteikö tällaisia toimia olisi voitu toteuttaa. Hallituksen olisi tehtävä kaikkensa estääkseen tällaista tapahtumasta. Saatavilla olevien tietojen rajallisuuden takia on tultava siihen tulokseen, että kyseessä näyttävät olevan yksittäiset tapahtumat, jotka eivät uhkaa merkittävästi rauhanprosessin lujittumista.

Yleiseltä kannalta katsottuna nämä asiat kuuluvat ihmisoikeuksien kunnioittamisen alaan, joka on yksi kohta 3. joulukuuta 2003 virallisesti käynnistetyn Euroopan unionin ja Angolan välisen jäsennellyn poliittisen vuoropuhelun esityslistalla. Lisäksi komissio on luokitellut Angolan ensisijaiseksi maaksi demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevassa eurooppalaisessa aloitteessa. Yhdistyneillä Kansakunnilla (YK) on toimisto Luandassa ja erityiset toimivaltuudet puuttua ihmisoikeuskysymyksiin.

Yhteisymmärryspöytäkirjan toteuttamisesta ja mekanismeista komissio on sitä mieltä, että troikka ja YK ovat asiakirjan virallisina todistajina merkittävässä asemassa, ja niiden olisi puututtava asiaan konfliktitilanteessa, sopimusrikkomuksessa tai tilanteessa, jossa kahden sopimuspuolen ei katsota noudattaneen sopimusta asianmukaisesti.

Maailmanpankki toimii yhteistyössä Angolan hallituksen kanssa ja tukee hallitusta sotilaiden kotiuttamiseen ja sopeuttamiseen keskittyvän ohjelman (ADRP) avulla (jota myös komissio rahoittaa antamalla tarkoitukseen osan Suurten järvien alueelle varatulle monenväliselle rahastolle osoittamastaan 20 miljoonan euron rahoituksesta). Kotiutuneiden sotilaiden ja heidän perheidensä tilanteesta Maailmanpankki on sitä mieltä, että kotiuttaminen on sujunut tyydyttävällä tavalla. ADRP-ohjelma on käynnistetty, ja pian on määrä käynnistää erityisiä toimia kotiutuneiden sopeuttamiseksi (tähän mennessä lähes kaikki kotiutuneet ovat palanneet takaisin ja asettuneet ja heidän sopeuttamisensa on alkanut). Asettumisprosessi ei ole sujunut yleisesti todellakaan moitteetta, ja monet vastaanottotilat eivät täytä vähimmäisvaatimuksia. Myös jalkaväkimiinat aiheuttavat ongelmia. Komission miinanraivausohjelmissa (meneillään olevissa ja suunnitteilla olevissa) sekä Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimiston (ECHO) toimissa puututaan suoraan näihin asioihin.

Vaikka rauhanprosessi etenee koko ajan, ihmisten vaikeat elinolot voivat jatkossa johtaa rikollisuuden lisääntymiseen. Pienaseiden ja kevyiden aseiden suuri määrä on ongelma, jonka ei sinänsä katsota uhkaavan vakautta mutta joka on kuitenkin vakava ja johon on puututtava. Hallitus vaikuttaa pitävän siviiliväestön aseistariisuntaa entistä tärkeämpänä toimena, ja se on toteuttanut lukuisia (yksittäisiä) operaatioita. Yhdistyneiden Kansankuntien kehitysohjelma (UNDP) on valmis tukemaan hallitusta erityisen ohjelman avulla.