KIRJALLINEN KYSYMYS E-0402/02 esittäjä(t): Monica Frassoni (Verts/ALE) komissiolle. Kaivamisjätteet ja louhosten täyttäminen.



Virallinen lehti nro 205 E , 29/08/2002 s. 0133 - 0135



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0402/02 esittäjä(t): Monica Frassoni (Verts/ALE) komissiolle (21. helmikuuta 2002) Aihe: Kaivamisjätteet ja louhosten täyttäminen Italian 21. joulukuuta 2001 annetun lain N:o 443 (tuotantotoiminnan edistäminen) mukaan Italiassa louhintamaata ei määritellä jätteeksi, vaikka se olisi saastunutta. Lain 1 pykälän nojalla vuonna 1977 annetun asetuksen N:o 22 7 pykälän 3 b momenttia sekä 8 artiklan1 f a momenttia tulkitaan siten, että louhintamaa ja kivet, myös tunnelien louhinnasta syntynyt maa, eivät ole jätteitä ja siksi ne ovat asetuksen soveltamisalan ulkopuolella, vaikka ne olisivat saastuneet tuotantosyklin aikana kaivaus-, louhinta- tai rakennustoiminnasta syntyneiden epäpuhtauksien johdosta, mikäli kokonaismassan keskimääräisessä koostumuksessa ei ole voimassaolevan lainsäädännön sallimia pitoisuuksia suurempaa saastepitoisuutta (17 momentti)(1). Aiemmasta jätelainsäädännöstä poiketen (asetus N:o 22/1997) nykyään ei pidetä enää jätteinä sellaista louhintamaata, joka on tarkoitettu täyttömaaksi, tasoitusmaaksi, kaivosten täyttömaaksi jne., tai mihin tahansa teollisuustuotannon vaiheeseen, vaikka se olisi saastunuttakin. Komissio aloitti jo 29. syyskuuta 1997 (kirjelmä nro 6465) rikkomusmenettelyn Italiaa vastaan, koska asetuksella 22/1997 ei saatettu yhteisön lainsäädäntöä asianmukaisella tavalla osaksi Italian lainsäädäntöä. On huomattava, että tällainen liiketoiminnan vapauttaminen on johtanut välittömästi siihen, että viime vuosina eri puolilla Italiaa suurnopeusrautatietyömailla louhintajätteiden, jotka hyvin usein ovat saastuneet juuri tästä toiminnasta, käyttämiseksi tehdyistä lainvastaisista kaatopaikoista aloitetut rikosmenettelyt peruutettiin(2). Voiko komissio varmistaa yhteisön jätehuoltolainsäädännön noudattamisen ja sen, että louhintamaata pidetään jätteenä? (1) 1 pykälän mukaan 17 momentissa esitettyjen raja-arvojen noudattaminen varmistetaan kaivausmateriaalin määränpäässä paikan päällä. Hyväksyttävät enimmäismäärät on vahvistettu ympäristöministeriön 25. lokakuuta 1999 antaman asetuksen liitteen 1 taulukon 1 B sarakkeessa ja siihen tehdyissä muutoksissa, mikäli täyttöpaikka ei asemakaavan vuoksi vaadi alempaa enimmäismäärää. (18 momentti); ja että 17 momentissa tarkoitetut materiaalit on tarkoitettu käytettäväksi täyttömaaksi, tasoitusmaaksi, runkoaineeksi, hiekaksi sekä käytettäväksi eri teollisuustuotannon vaiheissa, mukaan lukien louhosten täyttö sekä siirto toiseen paikkaan toimivaltaisen viranomaisen luvalla sillä ehdolla, että 18 momentin raja-arvoja noudatetaan ja siirto tehdään kyseisen alueen hyväksyttyjen ympäristösäännösten mukaisesti (19 momentti). (2) Tällainen oletus on ilmiselvä, jos ottaa huomioon, että lakiin 443/01 on lisätty aiemmassa lainsäädännössä olleeseen ilmaukseen kaivuumaa ja kivet maininta sekä tunnelien louhinnasta syntynyt maa, ja samaan aikaan on huolehdittu siitä, että valvontakriteereitä on muutettu siten, että juuri huippunopeiden rautateiden rakennustyömaiden saastuneen maan kohdalle tehdään poikkeus. Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (2. huhtikuuta 2002) Jätteistä 15. heinäkuuta 1975 annetulla neuvoston direktiivillä 75/442/ETY(1), sellaisena kuin se on muutettuna 18. maaliskuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY(2), pyritään suojelemaan ihmisten terveyttä ja ympäristöä jätteen keräämisen, kuljettamisen, käsittelemisen, varastoimisen ja kaatopaikalle sijoittamisen vahingollisilta vaikutuksilta. Direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a kohdassa määritellään, että jäte on mikä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittu aine tai esine, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään. Kaivettu maa-aines on jätedirektiivin (direktiivi 75/442/ETY) 1 artiklan a kohdassa tarkoitettua jätettä, joka on hävitettävä. Näin on siitä huolimatta, että kaivettu maa-aines on pysyvää jätettä tai/ja että sitä toivotaan ja odotetaan voitavan käyttää uudelleen. On tärkeää panna merkille, että kaivetulla maa-aineksella, jota ei käsitellä asianmukaisesti, on todellisia tai mahdollisia haitallisia vaikutuksia ympäristöön, sillä se voi vaikuttaa maaperään, aiheuttaa mahdollisen maanvyörymävaaran jne. Komissio on laatinut direktiivin 91/156/ETY 18 artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti luettelon jätteistä, jotka kuuluvat liitteessä I lueteltuihin luokkiin (eurooppalainen jäteluettelo). Jäteluetteloa koskevan päätöksen 2000/532/EY muuttamisesta 16. tammikuuta 2001 annetun komission päätöksen 2001/118/EY(3) liitteessä oleva nimikeryhmän 17 otsikko on Rakentamisessa ja purkamisessa syntyvät jätteet (saastuneilta alueilta kaivetut maa-ainekset mukaan luettuina). Maa- ja kiviainekset, jotka sisältävät vaarallisia aineita ja muut kuin vaarallisia aineita sisältävät maa- ja kiviainekset kuuluvat mainittuun nimikeryhmään (eurooppalaisen jäteluettelon nimikkeet 17.05.03 ja 17.05.04). Komissio kiinnitti huomiota jo vuonna 1997 Italian lainsäädäntöön (Decreto Legislativo 5 febbraio 1997 no 22, 8 artiklan 2 kohdan c alakohta, ensimmäinen versio), jolla siirretään yhteisön jätedirektiivit osaksi Italian kansallista lainsäädäntöä, sillä siinä suljettiin kaivamalla tuotetut vaarattomat ainekset Italian jätelainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle. Asia korjattiin säädöksen seuraavassa versiossa. Edellä olevan perusteella 21. joulukuuta 2001 annettu Italian laki nro 443, jolla kielletään määrittelemästä kaivettu maa-aines ja kivet jätteiksi, vaikka ne olivatkin saastuneita, saattaa rikkoa yhteisön jätelainsäädäntöä. Komissio aikoo ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että tässä asiassa noudatetaan yhteisön lainsäädäntöä. Jos komissio katsoo, että asiassa rikotaan yhteisön lainsäädäntöä, komissio ei epäröi EY:n perustamissopimuksen valvojana toteuttaa kaikkia EY:n perustamissopimuksen nojalla sen toimivaltaan kuuluvia toimenpiteitä EY:n perustamissopimuksen 226 artiklassa määrätyt rikkomista koskevat menettelyt mukaan luettuina voidakseen varmistaa, että yhteisön lainsäädäntöä noudatetaan. (1) EYVL L 194, 25.7.1975. (2) EYVL L 78, 26.3.1991. (3) EYVL L 47, 16.2.2001.