KIRJALLINEN KYSYMYS E-2268/99 esittäjä(t): Hans Kronberger (NI) komissiolle. Hierojan koulutuksen tunnustaminen Euroopan unionissa.



Virallinen lehti nro 303 E , 24/10/2000 s. 0040 - 0041



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2268/99 esittäjä(t): Hans Kronberger (NI) komissiolle (13. joulukuuta 1999) Aihe: Hierojan koulutuksen tunnustaminen Euroopan unionissa Saksan Ala-Baijerin viranomaiset hylkäsivät Itävallan kansalaisen hierojan koulutuksen tunnustamista koskevan hakemuksen. Hylkääminen perusteltiin sillä, että direktiivin 92/51/ETY(1) ja Saksan hierojia sekä fysioterapeutteja koskevan lainsäädännön 2 § 4 kohdan mukaan koulutusta ei voida tunnustaa, koska itävaltalainen hierojan toimenkuva eroaa vastaavasta saksalaisesta toimenkuvasta, vaikka niiden välillä on paljon yhtäläisyyksiä. Hakija sai Bonnissa sijaitsevalta asiasta vastaavalta ministeriöltä kuitenkin päinvastaista tietoa, jonka mukaan hänen koulutuksensa tunnustaminen on mahdollista 16 § mukaisesti EU:n direktiivien puitteissa. Voiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin: 1. Onko säädösten mukaista, että Saksa ei tunnusta Itävallan kansalaisen hierojan koulutusta? 2. Mitä oikeusperustaa kyseiseen asiaan on sovellettava? (1) EYVL L 209, 24.7.1992, s. 25. Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (14. tammikuuta 2000) 1. Kyllä, mikäli kyseiset ammatit ovat erilaisia siten kuin jäljempänä esitetään. 2. Yleisestä järjestelmästä säädetään neuvoston 21. joulukuuta 1988 antamassa direktiivissä 89/48/ETY, joka koskee vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevaa yleisestä järjestelmää(1), sekä neuvoston 18. kesäkuuta 1992 antamassa direktiivissä 92/51/ETY, joka koskee direktiiviä 89/48/ETY täydentävää ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevaa toista yleistä järjestelmää. Tätä yleistä järjestelmää on tarkoitus periaatteessa soveltaa tutkintotodistusten ja ammattipätevyyden tunnustamiseen yhteisössä direktiiveissä säädettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta. Tiettyjen edellytysten on kuitenkin täytyttävä; erityisesti henkilön ammattipätevyyden on oltava täydellinen, ja hänen on haettava tutkintotodistustensa tunnustamista yhteisön jäsenvaltiossa harjoittaakseen samaa ammattia, jonka harjoittamiseen hänellä on pätevyys siinä jäsenvaltiossa, jossa hän on saanut kyseisen koulutuksen. Jos direktiivissä säädetyt edellytykset eivät täyty, jäsenvaltio voi kieltäytyä soveltamasta näitä direktiivejä. Kielteisen päätöksen on luonnollisesti oltava perusteltu, jotta voidaan todeta, kuuluuko kyseinen tapaus direktiivissä säädettyihin poikkeuksiin. Yksittäinen päätös perustuu siihen, että muuttajan ammattipätevyyttä verrataan koulutukseen, joka vaaditaan kyseisen ammatin harjoittamiseksi toisessa jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa sovelletaan kansallista lainsäädäntöä). Lisäksi se jäsenvaltio, jossa muuttaja haluaa harjoittaa ammattia, ottaa huomioon ammattien toimenkuvan näissä kahdessa jäsenvaltiossa. Yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen arviointi kuuluu kansallisten viranomaisten toimivaltaan direktiiveissä säädetyn menettelyn mukaisesti, ja perusteltu päätös annetaan neljän kuukauden kuluessa muuttajaa koskevien kaikkien asiakirjojen esittämisestä toimivaltaiselle viranomaiselle. Se, että kahdella ammatilla on samanlainen nimike kahdessa jäsenvaltiossa, ei merkitse, että kyseessä olisi sama ammatti. Päätettäessä kahden ammatin luonteesta kahdessa eri jäsenvaltiossa määräävänä tekijänä on ammatin toimenkuva eikä ammattinimike. Jos eroavuudet ovat kovin suuria, kyseessä voi olla kaksi eri ammattia näissä jäsenvaltioissa, ja yleistä järjestelmää ei tällöin voida soveltaa. Tämä on kuitenkin poikkeuksellinen tilanne. Kun kahden jäsenvaltion vaatiman koulutuksen välillä on merkittäviä eroja, muuttajaa voidaan pyytää suorittamaan toimenpiteitä, joilla korvataan koulutusten väliset merkittävät erot. Tässä tapauksessa asianomaisen henkilön on turvattava oikeutensa vastaanottavassa jäsenvaltiossa sen lainsäädännön mukaisesti ja käytettävä muutoksenhakumahdollisuutta. Mainittu direktiivi antaa muuttajalle mahdollisuuden nostaa kanne kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Lisäksi Saksan viranomaisten antamien tietojen mukaan asianomainen henkilö voi pyytää päätöksen antaneessa osavaltiossa terveysministeriötä (Gesundheitsministerium) tarkistamaan päätöksen. (1) EYVL L 19, 24.1.1989 (suomenkielinen erityispainos, alue 6, nide 2, s.192).