Virallinen lehti nro C 142 , 21/05/1999 s. 0038



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2766/98 esittäjä(t): Giacomo Santini (PPE) komissiolle (10. syyskuuta 1998) Aihe: Yhteisön sisäiselle sokerintuonnille vahvistettu lisämaksu ("sovrapprezzo") Euroopan yhteisöjen tuomioistuin vahvisti 21. toukokuuta 1980 asiasta 73/79 antamallaan päätöksellä, että Italia oli rikkonut EY:n perustamissopimuksen 95 artiklaa, sillä se oli vahvistanut yhteisön sisäiselle sokerintuonnille lisämaksun, jonka hinnoista vastaava ministeriöiden välinen komitea (CIP nro 3661, annettu 22. kesäkuuta 1968) oli ottanut käyttöön. Toimenpiteellä asetettiin tuojat ja kotimaiset tuottajat eriarvoiseen asemaan, mikä loukkaa suuresti vapaan kilpailun periaatetta. Lisämaksua on pidetty laittomana, sillä vaikka sitä peritään yhtä lailla Italiassa tuotetusta sokerista kuin jäsenvaltioista peräisin olevasta sokerista, se ei vaikuta yhdenmukaisesti molempiin. 1. Voiko komissio sanoa, pitääkö se edelleen laittomana lisämaksua, jota Italian valtio on perinyt 22. kesäkuuta 1968 vahvistetun päätöksen CIP nro 3661 mukaisesti? 2. Pitäisikö italialaisten tuottajien tullissa maksama lisämaksu palauttaa, sillä sitä on peritty laittomasti ja siitä ei ole voinut valittaa? 3. Voiko sokerin hintojen tasaamisesta vastaava elin (Cassa congualglio zucchero) pyytää tarvittaessa tuojaa maksamaan tullissa perityn lisämaksun ja Italian valtion laillisesti myöntämien tukien välisen erotuksen? 4. Voiko valtio itsenäisesti ja ilman muiden viranomaisten valvontaa vahvistaa teollisuudelle myönnettyjen suorien ja välillisten tukien määrän? 5. Jos laittomasti peritty lisämaksu on jo palautettu tuojalle, voiko sokerin hintojen tasaamisesta vastaava elin (Cassa conguaglio zucchero) pyytää palautusta soveltamalla lakia taannehtivasti? 6. Onko tuottajien voitava todistaa, että lisämaksua ei ole siirretty muiden toimijoiden maksettavaksi, jotta varmistetaan oikeus takaisinmaksuun lain nro 429/90 määräysten mukaisesti? 7. Voidaanko takaisinmaksua pitää laittomana, jos lisämaksu on siirretty kuluttajan maksettavaksi? Voiko komissio kehottaa Italian hallitusta peruuttamaan / kumoamaan mainitun lain nro 128/90 29 artiklan 2 ja 7 kohdan? Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus (9. marraskuuta 1998) 1. Komissio viittaa yhteisöjen tuomioistuimen 21. maaliskuuta 1980 antamassa tuomiossaan vahvistamiin periaatteisiin, joiden mukaan lisämaksu on EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan vastainen, jos sitä sovelletaan eri tavoin Italiassa tuotettuun ja muista jäsenvaltioista tuotuun sokeriin. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan Italia on kuitenkin vuonna 1981 muuttanut sokerialan rahoitusjärjestelmäänsä tuomioistuimen tuomion mukaisesti. 2. Tuomioistuimen vahvistamien periaatteiden mukaan yhteisön jäsenvaltion on periaatteessa palautettava yhteisön lainsäädännön vastaisesti kannetut verot. Palautus voidaan kuitenkin tehdä ainoastaan kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen asiasisältöä koskevien ja muodollisten edellytysten mukaisesti, eivätkä kyseiset edellytykset ja menettelysäännöt saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate)(1). 3. Koska arvoisan parlamentin jäsenen kysymys on epäselvä, komissio ei voi vastata siihen. 4. Arvoisa parlamentin jäsen ei tarkenna, mitä hän tarkoittaa "suorilla ja välillisillä tuilla". Italian sokeriteollisuudelle myönnettyjen tukien osalta komissio on tietoinen ainoastaan tuesta, jota Italialla on lupa antaa sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 30. kesäkuuta 1981 annetun neuvoston asetuksen (ETY) 1785/81(2) 46 artiklan nojalla. Neuvosto päätti huhtikuussa 1995 kyseisestä tuesta, jonka suuruus laskee aikaa myöden ja jonka on päätyttävä markkinointivuonna 2000-2001. Italian on noudatettava asetuksen 46 artiklan säännöksiä, joiden mukaan perustamissopimuksen 92-94 artiklaa sovellettaessa komissio arvioi tukien yhteensopivuutta rakenneuudistussuunnitelmien kanssa. 5. Perusteettomien suoritusten palauttamista koskevan tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kysymys palauttamisesta ei enää sellaisenaan ole pätevä, jos toimijalle on palautettu perusteettomasti maksetut verot, jotka tämä on maksanut. 6. Yhteisön lainsäädännön vastaisen veron tai maksun rasituksen siirtämistä koskevan todistustaakan osalta tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asian tutkiminen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle, joka on vapaa arvioimaan esitettyä näyttöä. Kansallisen tuomioistuimen on kussakin tapauksessa vahvistettava, onko maksun rasitus siirretty edelleen todellisuudessa kokonaan tai osittain. Yhteisön tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että välillisten maksujen osalta ei voida hyväksyä olettamaa siitä, että maksun rasitus on siirretty edelleen, ja että verovelvollisen olisi näytettävä toteen, ettei näin ole menetelty(3). 7. Kuten tuomioistuin on vahvistanut(4), yhteisön lainsäädännön vastaisesti kannettujen verojen, tullien ja maksujen palauttamisen periaatteeseen sovelletaan poikkeusta, jos todetaan, että tullit maksamaan velvoitettu henkilö on todellisuudessa siirtänyt tullien rasituksen muiden kannettavaksi. Italian lain nro 428/90 29 artiklan säännösten osalta, sellaisina kuin Italian viranomaiset niitä tulkitsevat, komissio ilmoittaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että tuomioistuimelta on parhaillaan käsiteltävänä olevan asian C-343/96 (Dilport) yhteydessä pyydetty lausuntoa siitä, onko sellainen olettamusmekanismi yhteisön lainsäädännön mukainen, jonka perusteella maksun rasituksen siirtämistä koskeva (negatiivinen) todistustaakka on niillä, jotka pyytävät maksun palauttamista. Komissio puolestaan on aloittanut perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskevan menettelyn, joka koskee lain nro 428/90 29 artiklan 2 ja 7 kohdan säännösten, sellaisina kuin Italian viranomaiset niitä tulkitsevat, ristiriitaisuutta perusteettoman edun palauttamista koskevan yhteisön lainsäädännön periaatteiden kanssa. (1) Asia C-231/96, Edis, tuomio 15.9.1998. (2) EYVL L 177, 1.7.1981. (3) Asiat C-192-C-218/95, Comateb, tuomio 14.1.1997 (Kok. s. 165). (4) Ks. erityisesti asia C-199/82, San Giorgio, tuomio 9.11.1983 (Kok. s. 3595).