KIRJALLINEN KYSYMYS E-0511/98

esittäjä(t): Dominique Souchet (I-EDN) komissiolle

(2. maaliskuuta 1998)

Aihe: Ajoverkkojen käytön kieltäminen

On varmaa, että Itämerellä ajoverkoilla kalastettaessa tapahtuu vahinkoja. Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (CIEM) keräämät tiedot osoittavat, että pyydyksiin on joutunut useita lintulajeja (kiisloja ja ruokkeja) ja merinisäkkäitä (hylkeitä ja pyöriäisiä). Merinisäkkäiden joukossa on lajeja (pyöriäinen ja kirjohylje), joiden kannat ovat huomattavasti pienentyneet näillä alueilla. Lisäksi Itämeren luonnontilainen lohikanta on uhattuna.

Onko näiden tietojen perusteella komission mielestä loogista kieltää yli 2,5 kilometriä pitkien ajoverkkojen käyttö Atlantilla (rannikkoalueiden ulkopuolella) ja samalla sallia 21 kilometriä pitkien ajoverkkojen käyttö Itämerellä?

Komission jäsenen Emma Boninonkomission puolesta

antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0503/98, E-0505/98,E-0507/98, E-0509/98 ja E-0511/98

(21. huhtikuuta 1998)

Komission vuonna 1994 tekemässä ehdotuksessa(1) käsitteltiin myös Itämerta. Tässä asiassa se ei saanut parlamentin hyväksyntää. Yleisesti ottaen ei ollut mahdollista saada neuvoston määräenemmistöä muun muassa sen vuoksi, että Itämeri liitettiin ehdotukseen. Ison-Britannian puheenjohtajisto suunnitteli puolestaan kompromissia, joka ei käsittäisi Itämerta, johon sovelletaan erityistä asetusta. Komissio katsoi, että tilanteen kehittymisen vuoksi ja vuodesta 1991 alkaen saamiensa tietojen perusteella kompromissi ei olisi huono ratkaisu. Itse asiassa sivusaaliit ja erityisesti parlamentin jäsenen esittämät saaliit on pyydetty Itämerellä muilla pyydyksillä kuin ajoverkolla, jota käytetään keskivyöhykkeellä, kun taas mainitut lajit ovat nimenomaan rantalajeja. Toisaalta kohteena olevan lajin, lohen, tilanteen kehityksestä komissio on erityisen huolestunut. Mutta se on pannut tyytyväisenä merkille Itämeren luonnonvaraisen lohikannan suojelusuunnitelman toteuttamisen, joka ottaa huomioon useita tähän kalavaraan liittyviä ongelmia.

Rannikkovesien ja erityisesti 12 meripeninkulman mahdollisen erityiskohtelun osalta komissio haluaa muistuttaa, että sen ehdotus ei viitannut asiaan millään tavalla. Toisaalta jos parlamentin päätöslauselmassa (A-0009/94) suunniteltiin tätä mahdollisuutta, Ison-Britannian puheenjohtajisto ei komission käytettävissä olevien tietojen mukaan myöskään suunnittele otettavaksi käyttöön eri säännöksiä 12 meripeninkulman sisä- ja ulkopuolella.

Komission mielestä ei sen sijaan ole suotavaa, että ajoverkkojen käyttöä avomerikalastuksessa jatketaan. Tämän kalastusmenetelmän käytön salliminen olisi ekologisten ja yhteiskunnallis-taloudellisten suunnitelmien vaarantamista. Komissio on analysoinut nämä vaarat vuonna 1994 neuvostolle laatimassaan tiedonannossa (KOM(94) 50 lopullinen). Tämän tekniikan salliminen olisi siis varotoimenpideyrityksen vastaista. Se olisi toimimista yhteisön suuren enemmistön toiveita vastaan, jotka on ilmaistu niin parlamentissa kuin neuvostossa käydyissä keskusteluissa. Olisi sitävastoin epäoikeudenmukaista, jos sallittaisiin vain yhden tai muutaman jäsenvaltion laivaston käyttää tätä tekniikkaa. Komissio on siis edelleen sitä mieltä, että on ryhdyttävä kyseisten verkkoalusten muuttamiseen. Valkotonnikalan kalastus jää edelleen avoimeksi, mutta sitä on harjoitettava muilla tekniikoilla kuin ajoverkoilla. Pelagisten lajien troolaus on siis edelleen tärkeää ranskalaisille valkotonnikalaa pyytäville aluksille. Komissio on yleisesti ottaen vakuuttunut siitä, että on tarpeen antaa tukea muiden tekniikoiden kuin ajoverkkojen käyttöön siirtymisen helpottamiseksi.

Välimeren tilanteen osalta komissio on ilahtunut Italian viranomaisten alulle panemasta ja neuvoston yksimielisesti kannattamasta määräyksestä, joka koskee nimenomaan italialaisten ajoverkkoalusten ("spadare") muuttamista. Komissio pani tyytyväisenä merkille vuonna 1997 valvonnassa tapahtuneen edistyksen, mutta toivoo edelleen lisää edistysaskeleita.

Komissio ei pysty vielä arvioimaan Italian ajoverkoilla kalastavan laivaston monipuolistamissuunnitelman todellisia tuloksia, koska suunnitelma on jaettu usealle vuodelle ja se päätty vasta vuonna 1999. Tässä vaiheessa on siis mahdotonta tehdä Italian laivaston tämän osan hävittämistä koskevia johtopäätöksiä. "Sparare"-alusten muuttamissuunnitelman toteuttaminen viivästyi joka tapauksessa siitä syystä, että muuttamispalkkioiden huomioon ottaminen Italian verotusjärjestelmässä oli epäselvä.

(1) KOM(94) 131 lopullinen.