KIRJALLINEN KYSYMYS E-1151/02

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(22. huhtikuuta 2002)

Aihe: Taideteoksia koskeva kauppakiista Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä ja vaihtoehtoiset keinot Euroopan osuuden ylläpitämiseksi

1. Voiko komissio vahvistaa, että TEFAFin (European Fine Art Foundation) selvityksestä käy ilmi, että yhteisön jäsenvaltiot toivat taideteoksia vuonna 1999 1,53 miljardin euron arvosta ja veivät niitä 1,81 miljardin euron arvosta, ja että Euroopan osuus kansainvälisistä taidemarkkinoista on laskenut edellisten neljän vuoden aikana 7 prosenttia, millä välin Yhdysvaltain osuus on kasvanut 7 prosenttia?

2. Tarkoittavatko nämä luvut pelkästään sitä, että kauppiaat siirtävät toimintaansa Euroopan ulkopuolelle korkeampien voittomarginaalien vuoksi vai myös sitä, että Euroopassa valmistetut taideteokset kaupataan yhä useammin muiden maiden, etenkin Yhdysvaltojen, rikkaille?

3. Käyttääkö TEFAF kysymyksessä 1 mainitun selvityksen tuloksia komissiota vastaan, jotta se voisi torjua taideteosten ja jälleenmyyntikorvauksen tuontiveron kaltaisten EU:n markkinoita säätelevän lainsäädännön voimassapitoa tai käyttöönottoa?

4. Miten komissio suhtautuu TEFAFin väitteeseen, jonka mukaan kauppiaalle on tuottavampaa viedä taideteoksia Yhdysvaltoihin ja myydä ne siellä, sillä Yhdysvalloissa ei ole veronpidätystä eikä 70 vuoden tekijänoikeuksia koskevia pysyviä velvoituksia, minkä vuoksi myyjien voittomarginaali on korkeampi ja siitä huolimatta taideteokset ovat ostajille halvempia?

5. Katsooko komissio, että näihin tuloksiin on mahdollista vaikuttaa aivan eri tavalla, kuin mitä TEFAF on esittänyt, kuten ottamalla käyttöön tai laajentamalla vientiveroja, minkä seurauksena taideteosten myynti yhteisön jäsenvaltioista yhteisön ulkopuolelle olisi vähemmän houkuttelevaa?

6. Mihin muihin tätä ongelmaa koskeviin toimenpiteisiin komissio on aikoo ryhtyä seuraavien vuosien aikana?

Lähde: Alankomaalainen päivälehti de Volkskrant, 8. maaliskuuta 2002

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(12. kesäkuuta 2002)

Arvoisa parlamentin jäsen ottaa esille yhteisön ja Yhdysvaltojen välisen kilpailun taideteosten kaupassa. Kaikki kuusi kysymystä johtuvat TEFAFin (European Fine Art Foundation) hiljattain julkaiseman tutkimuksen tuloksista. TEFAF järjestää vuosittain Maastrichtin kansainväliset taide- ja antiikkimessut. Komissio vastasi hiljattain toiseen kyseistä tutkimusta koskeneeseen kirjalliseen kysymykseen P-0861/02(1), jonka esitti lordi Inglewood. Edelliseen vastaukseensa komissio haluaa lisätä seuraavaa.

Komissio toteaa, että edellä mainitun raportin toimeksiantaja oli alankomaalainen säätiö TEFAF toisten taidekauppiaita edustavien järjestöjen tuella. Jotkin näistä järjestöistä laativat ja toimittivat aktiivisesti parlamentille, neuvostolle ja komissiolle useita kannanottoja, joissa ne väittivät, että yhdenmukaistaminen yhteisön tasolla johtaisi haitallisiin seurauksiin yhteisön taidemarkkinoilla. Näin ne tekivät erityisesti silloin, kun neuvoteltiin alkuperäisen taideteoksen tekijän oikeudesta jälleenmyyntikorvaukseen 27 päivänä syyskuuta 2001 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2001/84/EY(2). Samoin TEFAFin raportissa tehty taloudellinen ja sääntelyä koskeva analyysi heijastelee suurelta osin yksinomaan tiettyjen taidekaupan järjestöjen näkökantoja.

TEFAFin kritiikki kohdistuu erityisesti yhteisen arvonlisäverojärjestelmän täydentämisestä ja direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta käytettyihin tavaroihin sekä taide-, keräily- ja antiikkiesineisiin sovellettavat erityisjärjestelyt 14 päivänä helmikuuta 1994 annetulla neuvoston direktiivillä 94/5/EY(3) käyttöön otettuun taideteosten alv-järjestelmään sekä jälleenmyyntioikeuden yhdenmukaistamiseen yhteisön tasolla (direktiivi 2001/84/EY). Taidemarkkinoiden kehitykseen vaikuttavat todellakin monet tekijät, kuten sen maailmanlaajuinen luonne, valuuttakurssien vaihtelut, myyjien pyrkimys valita markkinat, joilla ne voivat saada parhaan myyntihinnan, Yhdysvaltojen vuoden 1999 osakemarkkinoiden kasvun todennäköinen vaikutus erityisesti ylellisyystavaroiden kulutukseen sekä huutokauppojen duopoli (vrt. komission hiljattain Christie'sille ja Sotheby'sille lähettämä väitetiedoksianto(4), joka koski niiden salaista sopimusta palkkioiden määräämiseksi 1990-luvulla). Tämän vuoksi vaikuttaa vähintäänkin rohkealta väittää, että yhteisön taidemarkkinoiden lasku neljän viime vuoden aikana johtuisi ainoastaan yhteisössä vuodesta 1995 lähtien käyttöön otetusta verotuksesta ja sääntelystä.

Väitteen, että välittäjien on edullisempaa viedä taidettaan Yhdysvaltoihin ja myydä se siellä, koska maassa ei ole verotusta eikä jälleenmyyntioikeutta, kumoaa se, että vuonna 1995 yhteisön yhdenmukaistamisen takia käyttöön otettu taideteosten erityinen alv-järjestelmä ei ole haitannut yhteisön taidemarkkinoiden kilpailukykyä yhteisön ulkopuolisten maiden taidemarkkinoihin verrattuna (vrt. komission vuoden 1999 kertomus(5) direktiivin 94/5/EY vaikutuksesta). Jälleenmyyntioikeus ei myöskään ole vielä aiheuttanut mitään muutosta jäsenvaltioissa, sillä direktiivi 2001/84/EY pannaan täytäntöön vasta 1. tammikuuta 2006. Yksikään jäsenvaltio ei ole vielä aloittanut lainsäädännön täytäntöönpanoa.

Lisäksi on syytä muistaa, että yleisesti alv:tä sovelletaan kaikkien tavaroiden ja palvelujen myyntiin yhteisössä. Taideteosten kauppa on samanlaista kuin kaikki muukin kauppa ja siihen sovelletaan samoja sääntöjä. Niinpä jos taideteoksen myy yhteisössä asuva taiteilija yhteisön asukkaalle, siitä peritään asianmukainen arvonlisävero. Jos taideteos myydään yhteisön ulkopuolella asuvalle ja viedään yhteisöstä ulos, alv:tä ei peritä. Jos taideteos tuodaan yhteisöön ja sen ostaa yhteisön asukas, tai jos taideteos ostetaan yhteisön ulkopuolella ja sen jälkeen tuodaan yhteisöön, alv on maksettava yhteisössä. Jos taas yhteisöön jälleenmyyntiä varten tuotu taideteos ostetaan vientiä varten, alv:tä ei peritä. Taideteosten alv-kohtelu ei voi sen vuoksi olla määräävä tekijä myyjän päättäessä, saattaako hän taideteoksen myyntiin yhteisössä vai Yhdysvaltojen markkinoilla. On selvää, että myyjä yleensä myy siellä, missä hän katsoo saavansa parhaan hinnan. Vaikka taidehuutokauppiaiden perimien maksujen välillä on vain vähäisiä eroja, taideteoksen siirrosta aiheutuvat kuljetus-, vakuutus- ja rahtikustannukset voivat olla merkittäviä. Myyjä ottaa yleensä nämä lisäkustannukset huomioon päättäessään myyntipaikasta. Useimmiten kuitenkin valinnan määrää markkinoiden voima. Jos katsotaan, että jossakin paikassa saataisiin mistä tahansa syystä parempi hinta kuin toisessa, myyjä tekee liiketoimessaan sen mukaisen päätöksen.

Arvoisa parlamentin jäsen kysyy, mitä toimenpiteitä komissio aikoo toteuttaa säilyttääkseen yhteisön taidemarkkinoiden kilpailukyvyn. Sitoumustensa mukaisesti komissio harkitsee tarvittavia toimia jälleenmyyntioikeuden soveltamisen laajentamiseksi kansainvälisellä tasolla. Lisäksi komissio toteuttaa 1. päivään tammikuuta 2009 mennessä taloudellisen tutkimuksen modernin taiteen ja nykytaiteen kilpailukyvystä yhteisössä. Komissio kiinnittää asianmukaista huomiota tutkimuksessa saatujen lukujen luotettavuuteen.

(1) Katso sivu 21.

(2) EYVL L 272, 13.10.2001.

(3) EYVL L 60, 3.3.1994.

(4) IP/02/595, 19.4.2002.

(5) KOM(1999) 185 lopullinen.