KIRJALLINEN KYSYMYS E-4080/00

esittäjä(t): Ioannis Souladakis (PSE) komissiolle

(10. tammikuuta 2001)

Aihe: Yhteistyösopimukset Keski-Aasian maiden kanssa

Keski-Aasian maissa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vallinneista taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen toiveista huolimatta nämä maat ovat nyt, kymmenen vuotta itsenäisiksi julistautumisensa jälkeen, syvässä kriisissä, josta ei näy ulospääsyä. New York Timesissa viime aikoina julkistetut tiedot osoittavat näiden maiden taloudellisten indikaattorien kielteisen kehityksen, korruption lisääntymisen, investointien puuttumisen, mikä aiheuttaa korkeaa työttömyyttä ja köyhyyttä suurissa osissa näitä yhteiskuntia. Euroopan unioni teki joitakin vuosia sitten viiden Keski-Aasian maan kanssa (Kazakstan, Turkmenistan, Tadzikistan, Uzbekistan, Kirgisia) yhteistyösopimukset, joiden tarkoituksena oli edistää näiden maiden taloudellista kehitystä.

Kykeneekö komissio nyt arvioimaan, missä vaiheessa näiden sopimusten toteutus on?

Katsooko komissio, että tämä aloite on myötävaikuttanut Keski-Euroopan maiden taloudelliseen kehitykseen, ja missä määrin?

Katsooko komissio, että nämä sopimukset ovat olleet onnistunut malli sille, miten uusia maita lähestytään ja autetaan, ja että se voi soveltaa tätä mallia vastaisuudessa muihin alueisiin, joilla Euroopan unionilla on intressejä?

Christopher Pattenin komission puolesta antama vastaus

(20. helmikuuta 2001)

Kolmen Keski-Aasian maan eli Kazakstanin, Kirgisistanin ja Uzbekistanin kanssa tehdyt kumppanuus- ja yhteistyösopimukset tulivat voimaan 1. heinäkuuta 1999. Kaikki näihin sopimuksiin perustuvat yhteistoimintaelimet (yhteistyöneuvostot, yhteistyökomiteat ja -alakomiteat sekä parlamentaariset komiteat) on perustettu ja ne ovat kokoontuneet vähintään kerran joko Euroopassa tai näissä maissa. Täytäntöönpanosta vastaavat yksiköt (sihteeristöt) ovat jo toiminnassa. Neljäs, Turkmenistanin kanssa allekirjoitettu sopimus on vielä ratifioimatta eikä siten ole vielä voimassa. Turkmenistanin kanssa tehty väliaikainen sopimus ei myöskään ole voimassa, koska kansallisen parlamentin lausuntoa ei ole vielä annettu.

Keski-Aasian maat pitävät suhteitaan unioniin erittäin tärkeinä, ja ne osallistuvat tapaamisiin erittäin aktiivisesti. Niiden valtuuskuntien johdossa on korkeinta poliittista johtoa (pääministeri, varapääministeri tai ulkoasiainministeri), ja kaikki hallituksen yksiköt ovat mukana valmistelemassa kokouksia, mikä mahdollistaa johdonmukaisen tiedonvaihdon sopimuspuolten välillä. Keski-Aasian maat ovat osoittaneet suurta kiinnostusta taloudellisiin näkökohtiin (kauppavaihto, ulkomaiset investoinnit, yhteisön ulkopuolinen apu),

koska ne voivat siten helpommin toteuttaa talouspolitiikkaansa ja sopeuttaa talouksiaan uusiin markkinaoloihin. Euroopan union onkin usein näiden maiden ensisijainen kauppakumppani, toisinaan jopa edellä entiseen Neuvostoliittoon kuuluneita maita.

Nämä sopimukset ovat vaihe unionin ja näiden maiden kahdenvälisissä suhteissa. Sopimuksille on ominaista historiallinen yhteys (siirtymäaika entisestä Neuvostoliitosta itsenäisiin ja nykyaikaisiin rakenteisiin). Sopimukset ovat yhteydessä näiden maiden yhteiskunnissa tapahtuneisiin syvällisiin muutoksiin, joita ovat yhtäältä siirtyminen sosialistisesta taloudesta markkinatalouteen ja toisaalta demokratian sääntöjen omaksuminen (vapaat vaalit, ihmisoikeuksien kunnioitus, demokraattisesti hyväksytyn lainsäädännön ensisijaisuus jne.). Näitä sopimuksia, joilla on luotu erityisesti poliittinen vuoropuhelu, on mukautettu näihin oloihin, ja ne täyttävät tämän tehtävän maissa, joissa eletään edelleen siirtymävaihetta ja joissa monet uudistukset ovat vielä puolitiessä tai jopa aloittamatta. Sopimukset on luotu yksinomaan entisestä Neuvostoliitosta irtaantuneiden uusien itsenäisten valtioiden kanssa hoidettavia suhteita varten.