ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0043



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3702/97 komissiolle esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE) (19. marraskuuta 1997) Aihe: Rattijuopumusrajojen laskeminen ja harmonisointi Euroopan Unionissa EU-maiden liikenteessä kuolee vuosittain noin 45 000 ihmistä ja yli puolitoista miljoonaa loukkaantuu. Arvioiden mukaan alkoholi on osasyy vähintään puolessa kuolemaan johtaneista liikenneonnettomuuksista. Rattijuopumuksen rajat vaihtelevat paljon EU-maiden välillä - esimerkiksi Tanskan, Italian ja Saksan lainsäädännössä raja on 0,8 promillea, kun taas tiukimmallaan raja on Ruotsissa; 0,2 promillea. Rajojen harmonisointi ja useimmissa tapauksissa promillerajojen laskeminen esimerkiksi Ruotsin 0,2 promillen tasolle vaikuttaisi väistämättä positiivisesti liikenneturvallisuuteen. Turvallisuushyötyjen maksimointi edellyttäisi luonnollisesti laaja-alaista asennemuutosta, valvonnan tehostamista ja valvontavälineistön modernisointia. Yllä esitettyyn viitaten kysyn seuraavaa; Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä selvittääkseen promillerajojen harmonisoinnin ja niiden mahdollisen laskemisen eri jäsenmaissa? Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä selvittääkseen, millä keinoin liikennevalvontaa voitaisiin tehostaa rattijuopumuksen kitkemiseksi nykyistä tehokkaammin? Komission jäsenen Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus (20. tammikuuta 1998) Komissio teki vuonna 1988 ensimmäisen ehdotuksensa neuvoston direktiiviksi, jossa ajoneuvon kuljettajan veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajaksi säädettäisiin 0,50 mg/ml ((EYVL C 25, 31.1.1989. )). Parlamentti hyväksyi ehdotuksen toukokuussa 1989. Ehdotus ei kuitenkaan saanut tuolloin eikä viime aikoihinkaan asti jäsenvaltioilta riittävästi tukea, jotta se olisi edennyt osaksi yhteisön lainsäädäntöä. Viimeaikaiset politiikan muutokset eräissä jäsenvaltiossa ovat kuitenkin kannustaneet komissiota avaamaan uudelleen keskustelun ajoneuvon kuljettajien veren alkoholipitoisuuden enimmäisrajasta. Viime lokakuussa liikenneasioita käsittelevää neuvostoa kehotettiin ottamaan aihe uudelleen käsittelyyn. Asiaa pyritään viemään eteenpäin liikenneturvallisuuden parantamisesta ja liikenneonnettomuuksien vähentämisestä huhtikuussa 1997 annetun komission tiedonannon pohjalta. Komissio on arvoisan parlamentin jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että liikenneturvallisuuden parantamiseksi tarvitaan rattijuopumusta koskevan lainsäädännön lisäksi tehokkaita toimenpiteitä säännösten noudattamisen valvomiseksi, mistä suurin osa on oikeudellisesti jäsenvaltioiden vastuulla.
Virallinen lehti nro C 174 , 08/06/1998 s. 0114



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3745/97 komissiolle esittäjä(t): Anita Pollack (PSE) (21. marraskuuta 1997) Aihe: Lastenhoitosuosituksen täytäntöönpano Vastauksessaan huhtikuussa esittämääni kysymykseen E-0524/97 ((EYVL C 319, 18.10.1997, s. 101. )) komissio ilmoitti, että se odotti vielä kahden jäsenvaltion vastausta, mutta tulisi julkaisemaan yleiskertomuksensa ¨lähikuukausina¨. Milloin kertomus julkaistaan? Aikooko komissio julkaista kyseisen kertomuksen, vaikkei olisi saanut kaikkia vastauksia, ottaen huomioon, että kertomusta piti käsitellä jo vuonna 1995? Komission jäsenen Pádraig Flynnin komission puolesta antama vastaus (9. tammikuuta 1998) Lastenhoidosta annetun suosituksen täytäntöönpanoa käsittelevä kertomus on laadittu kolmentoista jäsenvaltion antamien vastausten pohjalta. Kertomus hyväksytään ja julkaistaan aivan lähiaikoina.
Virallinen lehti nro C 187 , 16/06/1998 s. 0069



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3844/97 komissiolle esittäjä(t): Kirsi Piha (PPE) (5. joulukuuta 1997) Aihe: Unionin myöntämä poikkeuslupa Suomen alkoholintuonnille Suomi on saanut poikkeusluvan rajoittaa alkoholin tuontiaan EU-alueelta vuoden 2003 loppuun asti, minkä jälkeen tuonnin tulisi noudattaa EU:n olemassa olevia normeja. Suomessa käydään edelleenkin kovaa poliittista debattia siitä, onko oikein, että unioni sanelee Suomen alkoholintuonnin määrää. Nykyinen hallitus on kaiketi kuitenkin sitoutunut noudattamaan unionin kanssa tekemäänsä sopimusta. Aikooko komissio seurata tuontirajoitusten purkuun tähtääviä toimenpiteitä Suomessa ja jos aikoo, miten? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (2. helmikuuta 1998) Suomi ei itse asiassa ole saanut poikkeuslupaa rajoittaa alkoholin tuontia yhteisöstä vuoden 2003 loppuun asti. Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta annetun neuvoston direktiivin 92/12/ETY muuttamisesta 30 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/99/EY ((EYVL L 8, 11.1.1997. )) nojalla Suomi sai Tanskan ja Ruotsin tavoin oikeuden soveltaa poikkeusta alkoholijuomiin, joita yhteisön alueelta tulevat matkailijat tuovat matkatavaroissaan. Poikkeuksen nojalla Suomi saa kantaa tietyt määrät ylittävistä alkoholijuomista valmisteveroa, vaikka juomat olisi tarkoitettu kyseisten matkailijoiden omaan käyttöön. Tämän vuoksi yhteisö ei mitenkään ¨sanele Suomen alkoholintuonnin määrää¨. Suomi saa vapaasti luopua poikkeuksesta ja sallia matkailijoille täydet oikeudet milloin tahansa. Rajoitusten purkamisen osalta Suomi on direktiivin mukaisesti sitoutunut väljentämään rajoituksia asteittain ja poistamaan ne kokonaan vuoden 2003 lopussa. Komission on esitettävä asiasta Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus ennen 30. kesäkuuta 2000.
Virallinen lehti nro C 196 , 22/06/1998 s. 0009



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3658/97 komissiolle esittäjä(t): María Izquierdo Rojo (PSE) (19. marraskuuta 1997) Aihe: Yhteisön hankkeet Granadassa ja Albayzínissa Voisiko komissio antaa perusteellisen selvityksen Albayzínia ja Granadaa koskevista hankkeista, jotka on hyväksytty rahoitettaviksi osittain yhteisön rahoituksella ja joihin viitataan Carta Local -lehden (lokakuu 1997) artikkelissa? Komission jäsenen Marcelino Orejan komission puolesta antama vastaus (3. helmikuuta 1998) Vastauksena arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen komissio muistuttaa, että se rahoitti vuonna 1986 Granadassa Alhambran linnan Leijonapihan (¨Patio de los Leones¨), naisten kylpytilojen (¨Banos de Comares¨) ja kattorakenteiden (¨cubiertas planas¨) entistämishankkeen, jonka kokonaistalousarvio oli 200 000 ecua. Leonardo da Vinci -koulutusohjelman yhteydessä Granadan maakunnalle myönnettiin kolme hanketta: kokonaismäärältään 58 000 ecun hanke (Iliberis) vuonna 1995 sekä vuonna 1997 kaksi kokonaismäärältään 234 000 ecun hanketta (eurooppalainen maaseutuverkosto ammatinvalinnanohjausta ja ammatteja koskevaa tiedottamista varten sekä maaseudun maatalous- ja ympäristökoulutus). Komissio rahoitti heinäkuussa 1997 Euroopan aluekehitysrahastoa (EAKR) koskevan asetuksen ((EYVL L 193, 31.7.1993. )) 10 artiklan nojalla Granadassa sijaitsevaa Albayzínia, mukaan lukien Alhambran linnaa, koskevan pilottihankkeen. Hankkeen tukeen oikeuttavien kustannusten kokonaismäärä on 6 051 150 ecua, ja EAKR:n hanketta varten käytettävissä olevat varat ovat 2 953 897 ecua.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3686/97 komissiolle esittäjä(t): Jesús Cabezón Alonso (PSE) (19. marraskuuta 1997)

Aihe: Helmsin-Burtonin laki ja Yhdysvaltain kanssa tehdyt sopimukset

Helmsin-Burtonin lain soveltamista ja sen seurauksia ajatellen sekä tarkasteltaessa komission ja Yhdysvaltain hallituksen välistä sopimusta, eikö kyseinen sopimus komission mielestä ole epätasapainossa, koska Yhdysvallat ei ole tehnyt mitään myönnytyksiä ja komissio on antanut sitoumuksia.

Komission jäsenen Sir Leon Brittanin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-3686/97, E-3687/97, E-3688/97, E-3689/97 ja E-3690/97 (19. joulukuuta 1997)

Yhdysvaltojen kanssa saavutetussa yhteisymmärryksessä ei ole mitään epätasapainoista. Komissio on aloittanut kiistojen ratkaisumenettelyt Helms-Burton -lakia vastaan Maailman kauppajärjestössä (WTO). Komission mielestä tämä laki rikkoo kansainvälistä oikeutta, koska sen tarkoituksena on pyrkiä vaikuttamaan (tai vaikuttaa) sellaisten yhteisön yritysten toimintatapoihin, joilla on yhteyksiä Kuubaan. Yhteisön ja Yhdysvaltojen 11. huhtikuuta 1997 saavuttama Helms-Burton -lakia ja D'Amato-lakia koskeva yhteisymmärrys, jonka seurauksena yhteisö suostui keskeyttämään Yhdysvaltoja koskevan menettelynsä WTO:ssa, edellyttää sellaisten toimenpiteiden valmistelua, joiden avulla voitaisiin ¨estää ja ennaltaehkäistä tulevaisuudessa investointien hankkiminen mistä tahansa sellaisesta valtiosta, joka on pakkolunastanut tai kansallistanut investointeja¨. Tämän lisäksi ja sopusoinnussa edellä mainitun kanssa yhteisymmärrys myös velvoittaa Yhdysvaltoja ja yhteisöä toimimaan yhteistyössä käsitelläkseen ja ratkaistakseen yhdessä sovittujen periaatteiden mukaisesti lainkäyttövaltaa koskevien kiistojen ja sekundääristen boikottien ongelman. On tärkeää huomata, että yhteisön ja Yhdysvaltojen neuvottelut tästä asiasta ovat yhdenmukaisia investointiperiaatteita koskevien neuvottelujen kanssa. Näitä neuvotteluja käydään parhaillaan hyväksyttävissä olevan sopimuksen aikaansaamiseksi, joka antaa sysäyksen poikkeuksen myöntämiseen Helms-Burton -lain IV osastosta, mikä neutraloisi tämän lain Yhdysvaltojen ulkopuolelle ulottuvat vaikutukset.

Yhteisö on lisäksi tehnyt selväksi, että Helms-Burton -lakia koskevien mielipide-erojen ratkaisua ei saada aikaan, ellei Yhdysvallat anna yhteisön yrityksille poikkeusta myös D'Amato-laista.

Yhteisö pidättää itsellään oikeuden jatkaa kiistojen ratkaisumenettelyjä WTO:ssa tai aloittaa uudet menettelyt, jos yhteisön yrityksiä vastaan toimitaan Helms-Burton tai D'Amato -lakien nojalla siksi, että poikkeuksia ei ole myönnetty tai pidennetty.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-2424/97 komissiolle esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE) (11. heinäkuuta 1997)

Aihe: Ruokasuolan aiheuttama terveysriski

Suolan liiallinen käyttö on kohonneen verenpaineen ja verenpainetaudin suurin syy. Kohonnut verenpaine ja verenpainetauti ovat puolestaan aivohalvauksen suurimmat ja tärkeimmät riskitekijät. Myös sydäninfarktin riski kasvaa kohonneen verenpaineen myötä. Suolan käytön vähentäminen merkitsisi ennen muuta kansalaisten terveyden kohentumista ja siten myös terveydenhuollon kustannusten pienentymistä. Suomessa suola oli luokiteltu lisäaineeksi ennen EU-jäsenyyttä. Sen vuoksi suolan käyttö oli myös tarkoin säädeltyä. Euroopan unionissa tätä säätelyä ei vielä ole.

Haluankin kysyä, miten merkittäväksi terveysriskiksi komissio arvioi suolan käytön? Mitä komissio aikoo tehdä suolan terveysriskien poistamiseksi Euroopasta? Ja vielä: katsooko komissio suolan lisäaineeksi vai ravintoaineeksi?

Komission jäsenen Martin Bangemannin komission puolesta antama vastaus (1. lokakuuta 1997)

On tosiaankin esitetty, että suolan natriumilla olisi osuutta joihinkin terveydentilan muutoksiin ja sairauksiin. Vaarat johtuvat kuitenkin nautitusta suolan määrästä, joka puolestaan riippuu lähinnä yleisistä ja yksilöllisistä ruokatottumuksista.

Tavallisena ruokasuolana tunnettua natriumkloridia pidetään yhteisön lainsäädännössä elintarvikkeen ainesosana. Suola on ilmoitettava ainesosien luettelossa, minkä lisäksi natrium on ilmoitettava ravintoarvomerkinnöissä tiettyjen edellytysten mukaan, kuten elintarvikkeiden ravintoarvomerkinnöistä annetussa direktiivissä 90/464/ETY ((EYVL L 276, 6.10.1990. )) säädetään.

Lisäksi erityisravinnoksi tarkoitettujen vähänatriumisten tuotteiden (ruokavaliovalmisteiden) merkitsemiseen sovelletaan muita sääntöjä, joista on säädetty erityisravinnoksi tarkoitettuja elintarvikkeita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetussa direktiivissä 89/398/ETY ((EYVL L 186, 30.6.1989. )). Ilmaisun 'vähänatriuminen' käyttöedellytykset aiotaan yhdenmukaistaa yhteisössä elintarvikealan tiedekomitean asiaa koskevan kertomuksen perusteella.

Terveyden edistämistä, terveydestä tiedottamista, terveyskasvatusta ja -koulutusta koskevan yhteisön kansanterveyden alan toimintaohjelman ((EYVL L 95, 16.4.1996. )) yhteydessä suunnitellaan toimia, joiden tavoitteena on lisätä tietämystä ravinnon ja muiden elämäntapatekijöiden osuudesta sairauksien syntyyn. Lisäksi toimien tavoitteena on jakaa yleisölle tietoa, jotta parannettaisiin tietämystä ravitsemuksen perusperiaatteista ja elintarvikkeiden merkintöjen ja valmistuksen uusista tekniikoista ja menetelmistä.
Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0061



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3218/97 komissiolle esittäjä(t): Mark Watts (PSE) (16. lokakuuta 1997) Aihe: Moottoriajoneuvon osto EU:n jäsenvaltioissa Mikä on komission kanta moottoriajoneuvon ostamiseen Euroopan unionin jäsenvaltiosta käytettäväksi sinä aikana kun ostaja asuu kyseisessä jäsenvaltiossa? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (19. marraskuuta 1997) Komissio pyytää parlamentin jäsentä tarkentamaan kysymystään, jotta siihen voidaan antaa yksilöity vastaus. Komissio ehdottaa, että parlamentin jäsen tutustuu komission tulkitsevaan tiedonantoon toisessa jäsenvaltiossa ennestään rekisteröityjen ajoneuvojen tyyppihyväksyntä- ja rekisteröintimenettelystä ((EYVL C 143, 15.5.1996. )).
Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0023



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2980/97 komissiolle esittäjä(t): Klaus-Heiner Lehne (PPE) (1. lokakuuta 1997) Aihe: Toisessa EU-maassa tehtyihin luottokorttiostoihin liittyvien maksujen luvallisuus Luottokorttiyhtiöt (mm. Eurocard-Mastercard, Visa, Barclays jne.) perivät asiakkailtaan kaikkien ulkomailla tehtyjen ostosten yhteydessä erityisen maksun, joka voi olla jopa 2,3 % laskun summasta. Ostosten teko muissa Euroopan maissa on siten kalliimpaa. Lisäksi tänä elektronisen maksuliikenteen aikana on olemassa myös psykologinen este, joka estää ostosten tekoa naapurimaissa: jo se tosiasia, että ulkomailla tehdyistä ostoksista peritään erityisiä maksuja, pelästyttää asiakkaat. Tähän liittyvä sisämarkkinoille koituva haitta ja rajat ylittävän tavara- ja maksuliikenteen syrjintä on ilmeinen. Koska luottokortin käytöstä koituvat kustannukset ovat tänä nykyaikaisten ATK-järjestelmien aikakautena samat kotimaassa ja ulkomailla, ei yllä kuvatulle luottokorttiyhtiöiden käytännölle ole olemassa asiallisia perusteita. Lisäksi luottokorttiyhtiöt mainostavat pääasiassa korttien käyttökelpoisuutta ulkomailla, viittaamatta mitenkään tästä koituviin ylimääräisiin kustannuksiin. Vaikka saksalaiset tuomioistuimet ovat jo useita kertoja julistaneet tämän käytännön perustana olevat sopimuslausekkeet mitättömiksi, luottokorttiyhtiöt eivät ole valmiita luopumaan mainittujen maksujen perinnästä. Pikemminkin yhtiöt uhkaavat tästä käytännöstä valittavia asiakkaita luottokorttisopimuksen irtisanomisella ja todella myös irtisanovat sopimuksia. Yksittäisille asiakkaille tästä voi olla vakavia seurauksia, erityisesti koska suurilla luottokorttiyhtiöillä käytännöllisesti katsoen on monopoliasema. Tunteeko komissio yllä mainitun käytännön, ja mihin toimiin se aikoo ryhtyä, jotta tämä eurooppaoikeuden vastainen ja sisämarkkinoita vahingoittava käytäntö voidaan lakkauttaa mahdollisimman pian? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (10. marraskuuta 1997) Komissio on tietoinen käytännöstä, johon parlamentin jäsen viittaa, mutta sillä ei ole täysin kattavia tietoja tällä hetkellä sovellettavista maksuista. Komission hallussa olevien tietojen perusteella näyttää todellakin siltä, että Eurocard-Mastercardin ja Visan kaltaiset luottokorttiyhtiöt eivät ole vahvistaneet perittäviä maksuja, vaan sen ovat tehneet näitä kortteja asiakkailleen myöntävät yksittäiset pankit. Komissio on samaa mieltä parlamentin jäsenen kanssa siitä, että tämä käytäntö voi muodostaa psykologisen esteen, mutta se katsoo, että nämä maksut eivät ole yhteisön lainsäädännön vastaisia. Poikkeuksena olisi kuitenkin tilanne, jossa maksut perustuisivat EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan nojalla kiellettyihin sopimuksiin tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin. Komission käsityksen mukaan näiden maksujen vahvistaminen ei ole perustamissopimuksen 59 tai 73 b artiklassa tarkoitettua rajoituksien asettamista. Maksut ovat kysynnän ja tarjonnan perusteella syntyneitä palvelujen hintoja.
Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0038



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3122/97 komissiolle esittäjä(t): Armelle Guinebertière (UPE) (13. lokakuuta 1997) Aihe: Kotipolttajia koskevan lainsäädännön vääristymä Euroopan unionissa Ranskan verojärjestelmässä kohdistetaan erityinen vero alkoholin kotipolttajiin, eli niihin hedelmän viljelijöihin, jotka tislaavat tai tislauttavat osan sadostaan. Jäsenvaltioiden välinen kilpailu vääristyy, koska tislausta koskeva oikeus vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen. Esimerkiksi Espanjan vapaamielisen järjestelmän ja Ranskan tiukemman järjestelmän välillä on suuri ero. Mitä toimenpiteitä Euroopan komissio aikoo toteuttaa vähentääkseen järjestelmien eroja, jotka kiusaavat kotipolttajien toimintaa? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (12. marraskuuta 1997) Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta annetun direktiivin 92/83/ETY ((EYVL L 316, 31.10.1992, s.21. )) 22 artiklassa säädetyn poikkeuksen mukaan jäsenvaltiot voivat soveltaa alennettuja valmisteveron määriä pienten tislaamojen valmistamaan etyylialkoholiin. Poikkeusta voidaan soveltaa vain tietyin rajoituksin ja vain niihin tislaamoihin, joiden vuosituotanto ei ylitä säädettyä enimmäismäärää. Jos jäsenvaltioiden erityisjärjestelmät pysyvät yhteisön laissa säädetyissä rajoissa, ne voivat itse päättää poikkeuksen soveltamiseen liittyvistä yksityiskohdista. Useat jäsenvaltiot eivät sovella tätä poikkeusta, ja poikkeusta hyödyntäville jäsenvaltioille ei komission tietojen mukaan ole aiheutunut merkittäviä ongelmia. Komissio ei näin ollen aio ehdottaa 22 artiklan muuttamista. Komissio pyytää parlamentin jäsentä kuitenkin toimittamaan lisätietoja Ranskan pienten tislaamojen kohtaamista ongelmista, jotta asiaa voidaan tutkia. Tislausoikeuksien ja jäsenvaltioiden erilaisten järjestelmien osalta on huomattava, että yhteisen alkoholin markkinointijärjestelmän puuttuessa jokainen jäsenvaltio voi antaa etyylialkoholin tuotannosta ja markkinoinnista säännöksiä, joiden on oltava EY:n perustamissopimuksen määräysten mukaisia.
Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0055



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3197/97 komissiolle esittäjä(t): Anita Pollack (PSE) (16. lokakuuta 1997) Aihe: Ympäristökasvatus Kuinka paljon varoja on käytettävissä kehitysmaissa, kuten Intiassa, Bangladeshissa ja Nepalissa, tapahtuvaan ympäristökasvatukseen ja mihin budjettikohtaan ne kuuluvat? Jos tällaisia varoja on, mihin niitä tarkkaan ottaen käytetään? Komission jäsenen Manuel Marínin komission puolesta antama vastaus (4. marraskuuta 1997) Kehitysmaissa kuten Bangladeshissa, Intiassa ja Nepalissa toteutettavaa ympäristökasvatusta varten ei ole omaa budjettikohtaansa. Ympäristökasvatustoimia voitaisiin kuitenkin rahoittaa budjettikohdasta B7-6200, joka on tarkoitettu ympäristöalan yhteistyötä varten. Tämän budjettikohdan oikeudellisista kehyksistä säädetään kestävän kehityksen mukaisesti kehitysmaissa toteutetuista ympäristöalan toimista 24. huhtikuuta 1997 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) 722/97 ((EYVL L 108, 25.4.1997. )). Tarkoitusta varten on pelkästään vuonna 1997 käytettävissä 15 miljoonaa ecua. Ympäristökasvatukseen liittyviä toimia ei ole tähän mennessä rahoitettu, eikä niitä koskevia pyyntöjä ole esitetty. Jos tällaisia pyyntöjä esitettäisiin, komissio tutkisi ne asianmukaisesti voimassa olevia ohjeitaan ja suuntaviivojaan noudattaen.
Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0092



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3368/97 komissiolle esittäjä(t): Kirsi Piha (PPE) (22. lokakuuta 1997) Aihe: Laajentumisen rahoituksen varmistaminen Komission Agenda 2000 -asiakirjan laajentumisen rahoitusta koskevassa osassa todetaan, että laajentumisesta aiheutuvat maksuosuudet nykyunionin jäsenmaille eivät saa ylittää 1,27 prosenttia bruttokansantuotteesta. Vaikka jakovaraa syntyy unionin tukipolitiikan rakenteellisiin uudistuksiin myös voimakkaan talouskasvun kautta, arvio rahoituksen riittävyydestä nykytasolla vaikuttaa ylioptimistiselta. Viime aikojen keskustelu sekä neuvostossa että Euroopan parlamentissa osoittaa, että on epätodennäköistä olettaa jäsenyysneuvottelujen alkavan komission esittämässä puhtaassa 5 + 1 -muodossa. Tämä aiheuttanee sen, että kokonaisrahoitussuunnitelma keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä muuttuu merkittävästi komission nykyarvioista. Yllä mainittuun viitaten kysyn: uskooko komissio kokonaisrahoituskehyksen pysyvän kaikissa olosuhteissa Agenda 2000:n esitetyissä raameissa? Kuinka komissio on varautunut ja tulee jatkossa varautumaan tilanteeseen, jossa nykyiset arviot rahoituksesta kenties osoittautuvat alimitoitetuiksi? Komission jäsenen Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (9. joulukuuta 1997) Komissio toi Agenda 2000 -tiedonannossa ((KOM(97)2000. )) esiin ne edellytykset, joiden avulla yhteisön politiikkojen kehittäminen ja ensimmäisten hakijamaiden liittäminen unioniin voidaan sen mielestä rahoittaa ylittämättä tämänhetkistä omien varojen enimmäismäärää (1,27 prosenttia bruttokansantulosta) ja säilyttämällä samalla kyseiseen enimmäismäärään sisältyvä käytettävissä oleva marginaali. Koska enimmäismäärä määritetään koko yhteisön osalta, sitä sovelletaan tarpeen tullen laajentuneen yhteisön BKTL:on. Agenda 2000 -tiedonannossa esitetty rahoituskehyksen kokonaiskuva perustuu tiettyihin laajenemisedellytyksiä koskeviin lähtökohtiin (maiden määrä, liittymisajankohta, yksityiskohtaiset säännöt). Se perustuu etenkin siihen olettamukseen, että viisi Keski- ja Itä-Euroopan hakijamaata ja Kypros liittyvät unioniin vuonna 2002. Jos laajenemisen toteuttamisedellytykset poikkeavat olennaisesti komission odotuksista, Agenda 2000 -tiedonantoon sisältyvässä rahoitusta koskevassa osassa mainittuja määriä voidaan muuttaa vastaavasti.
Virallinen lehti nro C 158 , 25/05/1998 s. 0139



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3520/97 neuvostolle esittäjä(t): Carlos Robles Piquer (PPE) (14. marraskuuta 1997) Aihe: Hongkong ja Tiibet Neuvosto on seurannut läheisesti Hongkongin kehittymistä sen jälkeen kun Yhdistynyt kuningaskunta luovutti sen Kiinan kansantasavallalle. Onko se ottanut huomioon, mitä tapahtui niin sanotun 17 kohdan sopimuksen kanssa, sekä kaikki mahdolliset vertailukelpoiset seuraukset sopimuksen ja nykyisen tilanteen välillä? Kiinan kansantasavalta allekirjoitti 23. toukokuuta 1951 kyseisen sopimuksen, jossa Tiibetin pienen armeijan tappion jälkeen luvattiin Tiibetin rauhanomainen vapauttaminen. Katsooko neuvosto, että Kiinan tasavallassa näiden 46 vuoden aikana toimineet viranomaiset ovat kunnioittaneet tai rikkoneet näitä 17 kohtaa, ja voisiko heidän käytöksestään oppia jotakin Iso-Britannian entisen siirtomaan tulevaisuutta varten? Vastaus (12. helmikuuta 1998) Tiibetin ihmisoikeuskysymykset ovat perinteisesti olleet näkyvästi esillä Euroopan unionin ja Kiinan viranomaisten välisissä yhteyksissä. Jäsenvaltioiden Pekingissä olevien suurlähetystöjen päälliköt seuraavat jatkuvasti Tiibetin kansan ihmisoikeustilannetta. Hongkongin osalta Euroopan unioni on toistuvasti tukenut Kiinan kansantasavallalle kuuluvan Hongkongin erikoishallintoalueen tulevaa vakautta ja vaurautta. Euroopan unioni on myös korostanut pitävänsä tärkeänä Hongkongin kansalaisten oikeuksien ja vapauksien kunnioittamista kaikilta osin sekä laajaa autonomiaa, joka myönnettiin erikoishallintoalueelle Kiinan ja Yhdistyneen kuningaskunnan yhteisessä julistuksessa ja peruslaissa. Näiden täytäntöönpano samoin kuin vapaiden ja rehellisten vaalien pitäminen Kiinan lupaaman ajan kuluessa tarjoaa parhaat takeet Hongkongin tulevaisuudelle.