KIRJALLINEN KYSYMYS P-1344/00 esittäjä(t): Jean-Louis Bernié (EDD) komissiolle. Ranskan työlainsäädännön pykälään L 762-1 sisältyvän viihdetaiteilijoiden työntekijäolettaman kyseenalaistaminen sisämarkkinakomissiossa.



Virallinen lehti nro 026 E , 26/01/2001 s. 0163 - 0164



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1344/00 esittäjä(t): Jean-Louis Bernié (EDD) komissiolle (18. huhtikuuta 2000) Aihe: Ranskan työlainsäädännön pykälään L 762-1 sisältyvän viihdetaiteilijoiden työntekijäolettaman kyseenalaistaminen sisämarkkinakomissiossa Ranskaa uhkaa kanne yhteisöjen tuomioistuimessa, koska se on kieltäytynyt luopumasta ulkomaisten taiteilijoiden työntekijäolettamasta (présomption de salariat), joka on kirjattu Ranskan työlainsäädännön pykälään L 762-1. Eikö tämä toimenpide ole kohtuuton ottaen huomioon, että pykälän soveltaminen yksin ranskalaisiin taiteilijoihin asettaisi heidät epäedulliseen asemaan omalla maaperällään? Eikö ulkomaisten taiteilijoiden työnantajien enää pitäisi maksaa sosiaaliturvamaksuja, vaikka he maksavat niitä palkatessaan ranskalaisia taiteilijoita? Tällainen alhaalta päin tapahtuva yhdenmukaistaminen haittaa ranskalaisia taiteilijoita: eikö se merkitsekin kuoliniskua tälle Ranskalle tyypilliselle säännölle, joka tarjoaa taiteilijoille Euroopan parhaimpiin kuuluvan sosiaaliturvan? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (26. toukokuuta 2000) Komissio haluaa ensinnäkin korostaa, ettei se ole vielä päättänyt nostaa kannetta yhteisöjen tuomioistuimessa ulkomaisten taiteilijoiden työntekijäolettamasta (présomption de salariat). Sen sijaan komissio on lähettänyt asiasta perustellun lausunnon, johon ei ole toistaiseksi saatu vastausta Ranskan hallitukselta. Mainitussa perustellussa lausunnossa komissio on kehottanut Ranskaa toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet, jotta Ranskan työlain L 762-1 pykälässä tarkoitettu työntekijäolettama saatetaan EY:n perustamissopimuksen 49 ja 50 artiklassa (ent. 59 ja 60 artiklassa) tarkoitetun palvelujen tarjoamisen vapauden mukaiseksi. Palvelujen tarjoamisen vapaus kuuluu EY:n perustamissopimuksen perusvapauksiin. EY:n perustamissopimuksen 49 ja 50 artiklan mukaisella palvelun tarjoajan käsitteellä on yhteisön laajuisia vaikutuksia, eikä käsitettä voida määritellä vain viittaamalla jäsenvaltion lainsäädäntöön. Jos niin meneteltäisiin, palvelujen tarjoamisen vapaudella saattaisi olla vähemmän vaikutusta, koska käsite voitaisiin määritellä ja määritelmää voitaisiin muuttaa yksipuolisesti kansallisella lainsäädännöllä, jolla olisi mahdollista estää perusteettomasti joitakin henkilöryhmiä hyötymästä perustamissopimuksesta. Komissio täsmentää siis, ettei se halua yhdenmukaistaa yhteisön tasolla taiteilijan ammatin harjoittamisen aloittamista tai ammatin harjoittamista koskevia edellytyksiä eikä syrjiä ranskalaisia taiteilijoita ulkomaisiin taiteilijoihin verrattuna. Komissio ei myöskään pyri siihen, että ulkomaisia taiteilijoita työllistävien työnantajien tarvitsisi maksaa muita suurempia sosiaaliturvamaksuja. Sen sijaan komissio vaatii sellaisen palvelun tarjoajan aseman tunnustamista, joka on sijoittautunut itsenäisenä palvelun tarjoajana toiseen jäsenvaltioon ja tarjoaa siellä laillisesti ja tavanmukaisesti samanlaisia palveluita kuin hän haluaa tarjota satunnaisesti Ranskassa. Ranskan työntekijäolettamassa ei nähtävästi oteta huomioon mainitun kaltaisen, toisessa jäsenvaltiossa vahvistetun aseman tunnustamista. Tämä tuntuu perusteettomalta varsinkin, kun itsenäisesti toimiva ulkomainen taiteilija saa harjoittaa ammattiaan Ranskassa vain sillä ehdolla, että sosiaaliturvamaksut maksetaan Ranskaan (esimerkiksi täydentävän eläkejärjestelmän kautta). Taiteilija ei kuitenkaan voi todellisuudessa saada sosiaalietuuksia Ranskassa, koska hän harjoittaa siellä ammattiaan vain tilapäisesti. Komissio haluaa vielä ilmoittaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevissa yhteisön säännöissä taataan se, ettei yhteisössä liikkuvien työntekijöiden tarvitse olla vakuutettuja kuin yhdessä eli periaatteessa työskentelymaan sosiaaliturvajärjestelmässä. Asiaa koskevat yhteisön säännöt sisältyvät sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 1408/71(1) ja tämän asetuksen täytäntöönpanomenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1972 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 574/72(2). Lex loci laboris -periaatteesta poiketaan siinä tapauksessa, että työntekijä lähetetään työhön toiseen jäsenvaltioon. Tällaisessa tapauksessa työntekijät, jotka kuuluvat jonkin jäsenvaltion sairausvakuutusjärjestelmään, ovat vakuutettuja alkuperäisen työskentelymaan järjestelmässä siellä tavallisesti harjoittamansa ansiotoiminnan perusteella myös silloin, kun he työskentelevät tilapäisesti toisessa jäsenvaltiossa. Näin menetellään riippumatta siitä, minkälaista työtä he tekevät toisessa jäsenvaltiossa. Yhteisöjen tuomioistuin on määritellyt asiassa Banks (C-178/95) 30. maaliskuuta 2000 antamassaan tuomiossa, miten itsenäisten ammatinharjoittajien lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon toteutetaan käytännössä. Asiassa oli kyse Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisten ammatinharjoittajien sairasvakuutusjärjestelmässä vakuutetuista näyttämötaiteilijoista, jotka työskentelivät tilapäisesti belgialaisessa oopperassa. (1) EYVL L 149, 5.7.1971, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL L 28, 30.10.1997). (2) EYVL L 74, 27.3.1972.