Virallinen lehti nro C 223 , 17/07/1998 s. 0101



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0068/98 komissiolle esittäjä(t): Hiltrud Breyer (V) (30. tammikuuta 1998) Aihe: Naisten työttömyys EU:ssa EU:n virallisissa tilastoissa tarkastellaan yksityiskohtaisesti naisten työttömyyttä sekä naisten osuutta kokonaistyöttömyydestä. Valitettavasti tilastoista ei ilmene tiettyjä sekä yksittäisiä jäsenvaltioita että koko EU:ta koskevia tärkeitä tietoja. 1. Kuinka suuren osan työttömät naiset muodostavat naisten kokonaislukumäärästä? 2. Millä tavoin naistyövoima on jakautunut eri aloille? 3. Millä tavoin varmistetaan sellaisten naisten sosiaalinen ja taloudellinen tila, jotka eivät ole työttömiä eivätkä käy työssä? 4. Millä tavoin eri jäsenvaltioissa huolehditaan työttömien naisten sosiaalisesta ja taloudellisesta turvasta? 5. Millä tavoin työttömille naisille suunnatut avustukset lasketaan ja mitkä tekijät vaikuttavat avustusten suuruuteen (esim. siviilisääty, lasten lukumäärä, sisarukset, jne.)? Komission jäsenen Pádraig Flynnin komission puolesta antama vastaus (2. huhtikuuta 1998) 1. Työttömänä olevien naisten prosenttiosuus työikäisestä naisväestöstä vuonna 1996 (viimeisin vuosi, jolta täydelliset työvoimatutkimustiedot ovat saatavilla) oli seuraavanlainen: >TABLE> 2. Komissio on esittänyt tästä selvityksen julkaisussa ¨Työllisyys Euroopassa 1996¨. Selvitys osoittaa, että ne alat ja ammatit, joissa naiset työskentelevät, ovat suppeampia kuin miehillä. Vuonna 1995 pelkästään neljä alaa työllisti lähes puolet työssäkäyvistä naisista (terveys- ja sosiaalipalvelut 16 %, vähittäiskauppa 13 %, koulutus 10,5 % ja julkinen hallinto 7,5 %). Nämä neljä alaa vastaavat alle kolmasosaa miesten ja naisten kokonaistyöllisyydestä. Koska kolme näistä aloista on sellaisia, joilla työpaikkoja syntyy nopeimmin lisää, naisten työllisyyden alakohtainen keskittyminen on vain kasvanut. Samalla lailla naisten harjoittamien ammattien määrä on epäsuhtainen * naisia on työssä suhteellisen harvoissa ammateissa. Kolme pääasiallista ammattiluokkaa työllisti 59 % naisista, mutta ainoastaan 40 % miehistä ja naisista yhteensä (sihteerit, konekirjoittajat ja toimistotyöntekijät 22 %, myyjät, tarjoilijat, myynti- ja palvelutyöntekijät 20,5 %, asiantuntijat * joihin sisältyvät sairaanhoitajat, opettajat ja hoitohenkilöstö * 16 %). Naisten todennäköisyys toimia johtotehtävissä on pienempi kuin miehillä. Miehistä 10 % toimi johtajina tai ylimpinä virkamiehinä, kun taas naisten prosenttiosuus oli 6 %. 3. ja 4. Periaatteessa sosiaaliturvaan liittyvät oikeudet eivät ole riippuvaisia sukupuolesta. Työvoiman ulkopuolella olevien henkilöiden oikeus sosiaaliturvaan vaihtelee huomattavasti yhteisön sisällä. Sosiaaliturvaa koskevan keskinäisen yhteisön tiedottamisjärjestelmän (Missoc) taulukot, jotka komissio julkaisee vuosittain, antavat melko kattavan kuvan kyseisistä oikeuksista. Jäljennös viimeisimmästä painoksesta lähetetään arvoisalle parlamentin jäsenelle ja parlamentin sihteeristöön. Suuresta vaihtelusta huolimatta voidaan havaita kaksi perusmallia: toisessa työkykyiset, työvoiman ulkopuolella olevat henkilöt voivat saada sosiaaliturvan ainoastaan johdettuna oikeutena, ja toisessa joitakin oikeuksia myönnetään oleskelun perusteella. Joissakin jäsenvaltioissa sovelletaan näiden kahden mallin yhdistelmää. Eräissä sosiaaliturvajärjestelmissä oikeuksia myönnetään myös henkilöille, jotka hoitavat pieniä lapsia tai iäkkäitä huollettavia. 5. Edellä mainituissa Missoc-taulukoissa esitetään tarkasti, miten työvoiman ulkopuolella olevien naisten oikeudet vaihtelevat jäsenvaltioittain. Siviilisääty on luonnollisesti tärkeä tekijä järjestelmissä, jotka perustuvat johdettuihin oikeuksiin, samoin kuin yksinhuoltajien tapauksessa. Edunsaajien lasten lukumäärä vaikuttaa monien etuuksien laskemiseen useimpien jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmissä. Suppeasti määritellyn sosiaaliturvan ulkopuolella huollettavien lukumäärä yleensä vaikuttaa myös asumisetuuksien ja joidenkin muiden etuuksien määrään.