KIRJALLINEN KYSYMYS E-1934/01

esittäjä(t): Mihail Papayannakis (GUE/NGL) komissiolle

(29. kesäkuuta 2001)

Aihe: Tonavan huippukokous

Komission vakuutus siitä, että EU:n varoja voidaan käyttää 30. huhtikuuta 2001 pidetyn Karpaattien ja Tonavan alueen ympäristön ja kestävän kehityksen huippukokouksen tulosten tukemiseen, on erittäin tärkeä, koska kokouksen tulokset ovat oleellisia alueen biologisen monimuotoisuuden säilymisen kannalta. On kuitenkin esitetty syytöksiä, että monilla liittymistä valmistelevien rahoitustukien käyttöä koskevilla menettelyillä estetään huippukokouksen tulosten tukemiseen tarkoitettujen tukien käyttö.

Näitä menettelyitä ovat muiden muassa:

1. liittymistä valmistelevan rakennepolitiikan välineen (ISPA) viiden miljoonan euron alaraja, joka estää tukemasta pienimuotoisia, sidosryhmien vetämiä paikallisia hankkeita, jotka ovat usein tehokkaimpia tapoja tukea kestävää kehitystä

2. luonnon Life-tukeen vaadittava pääsylippu, joka saa monet liittymistä tavoittelevat maat luopumaan tähän ohjelmaan osallistumisesta

3. nykyiset Sapard-menettelyt, kuten hakijoiden rahoituskelpoisuuskriteeri ja pitkälti maatalouden infrastruktuurin kehittämiseen keskittyvät suunnitelmat, joilla puolustetaan mittavia kaupallisia etuja ja syrjitään pienviljelijöitä ja maaseudulla asuvaa muuta väestöä, jotka ovat maaseudun kestävän kehityksen tulevia toteuttajia ja tärkeimpiä kohderyhmiä.

Voiko komissio ilmoittaa, miten se suhtautuu näihin seikkoihin tarkistaessaan ja kehittäessään edellä mainittuja kolmea merkittävää EU:n rahoitusmekanismia nykyisellä ohjelmakaudella 20002006?

Günter Verheugenin komission puolesta antama vastaus

(20. syyskuuta 2001)

ISPA (liittymistä edeltävä rakennepolitiikan väline) on yksi kolmesta liittymistä valmistelevasta välineestä, joiden avulla annetaan yhteisön tukea kymmenelle Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasmaalle. Vuosina 20002006 osoitetaan noin 7 miljardia euroa ehdokasmaiden auttamiseen niiden pyrkiessä noudattamaan yhteisön säännöstön vaatimuksia ympäristönsuojelun alalla ja täyttämään liittymiskumppanuuksien asettamat tavoitteet sekä kestävää liikkuvuutta edistävien liikenteen infrastruktuurien rahoittamiseen.

ISPA-välineen kautta rahoitettujen toimenpiteiden olisi oltava laajuudeltaan sellaisia, että niillä on merkittävä vaikutus ympäristönsuojeluun tai liikenteen infrastruktuuriverkkojen parantamiseen. Näiden tavoitteiden mukaisesti liittymistä edeltävästä rakennepolitiikan välineestä 21. kesäkuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1267/1999(1) vaaditaan, että toimenpiteen kokonaiskustannusten on oltava vähintään 5 miljoonaa euroa. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa kokonaiskustannukset voivat kuitenkin olla vähemmänkin.

Lisäksi edellä mainitun asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään hankeryhmät, joihin yhteisö myöntää ISPA:sta tukea. Vaikka ryhmiin sisältyvien eri hankkeiden kokonaiskustannusten on periaatteessa oltava enemmän kuin viisi miljoonaa euroa, yksittäisten hankkeiden kustannukset voivat olla alhaisempia. Hankeryhmien on täytettävä tietyt kriteerit, kun tavoitteena on yhteisön tuen maksimointi. Niissä on noudatettava strategista lähestymistapaa ja pyrittävä yhteisiin tavoitteisiin, joita ovat esimerkiksi veden laadun parantaminen vedenottamoalueilla (jokialtaisiin liittyvä lähestymistapa) tai kuuluminen samaan liikennekäytävään. Komissio kannustaa tällaisen lähestymistavan käyttöön, jotta edunsaajamaat esittäisivät aikanaan näiden periaatteiden mukaisia hakemuksia.

Komission pyrkimykset edistää ehdokasmaiden osallistumista Life-ohjelmaan ja erityisesti pääsylipun taakkaa keventävä Phare-ohjelma ovat mahdollistaneet tärkeimpien maiden liittymisen Life-ohjelmaan vuodesta 2001 alkaen. Maat ovat Romania, Unkari ja Slovenia, ja lähitulevaisuudessa myös Slovakia liittynee joukkoon. Tämä vahvistaa näiden maiden kiinnittävän huomiota luonnonsuojeluun liittyviin ongelmiin Tonavan ja Karpaattien alueella. Vain Bulgaria (jossa sijaitsee 6 prosenttia Tonavan valuma-alueesta) ei voi tässä vaiheessa osallistua Life-ohjelmaan. Valitettavasti komissio ei voi tämän perusteella katsoa nk. pääsylipun olevan esteenä osallistumiselle, eikä komissio näin ollen ole samaa mieltä parlamentin jäsenen synkän mielipiteen kanssa.

Huoli siitä, että maatalouden ja maaseudun kehittämisen erityisen liittymisohjelman (Sapard) menettelyt keskittyisivät pääasiassa maatalouden infrastruktuurin kehittämiseen, ei perustu tosiasioihin. Kuten komission Sapardia koskevasta kertomuksesta vuodelta 2000 käy ilmi (Komission kertomus neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Sapard-ohjelman vuosikertomus vuodelta 2000(2)), mahdollisia Sapard-tukien edunsaajia on erittäin monenlaisia, mukaan lukien pienviljelijät ja maanviljelyä harjoittamaton maaseutuväestö. Kertomuksesta ilmenee myös, että noin kolmasosa Sapard-varoista on osoitettu maatilojen investointeihin ja toiminnan monipuolistamiseen, joka tuo maaseutualueille vaihtoehtoisia tulonlähteitä. Lähes puolet varoista on osoitettu maaseudun infrastruktuurien investointeihin sekä maatalous- ja kalastustuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen parantamiseen.

Yksi Sapard-välineen perustavoitteista on tukea hakijamaiden maatalouden ja maaseudun kehittämistä kestävällä tavalla. Tässä yhteydessä on tärkeää edistää näiden alojen talouksien rakennemuutosta, jotta ne voisivat kestää laajentuneen yhteisön kilpailupaineita. Tämän tavoitteen, moitteettoman

varainhoidon periaatteiden ja neuvoston perusasetuksen ehtojen mukaisesti kaikkien edunsaajien on voitava osoittaa hankkeen taloudellinen elinkelpoisuus ja rahoittaa oma osuutensa investoinnin kokonaiskustannuksista. Oleellista on siis investointien elinkelpoisuus ja kestävyys, ei kaupallisten etujen laajuus.

Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että liittymistä valmistelevien välineiden vaikutus kohdistuu jo nyt kysymyksessä esitettyihin asioihin.

(1) EYVL L 161, 26.6.1999.

(2) KOM(2001) 341 lopullinen.