KIRJALLINEN KYSYMYS E-3651/98

esittäjä(t): Cristiana Muscardini (NI) komissiolle

(3. joulukuuta 1998)

Aihe: Vuoristomaatalousalueiden suojelu

Italian lailla 335/95 Italian hallitukselle annettiin valtuudet järkeistää epäsuotuisten maatalousalueiden verotukia. Asetuksella (decreto legge) 146/97 säädettiin uudesta näitä alueita 1.1.1998 alkaen koskevasta luokittelusta, jota sen jälkeen siirrettiin alkavaksi 1.1.1999. Luokittelusta vastaa rahoituksen suunnittelusta vastaava ministerivaliokunta (CIPE). Kuitenkin toimivaltainen ministeriö on esittänyt ammatillisille järjestöille mahdollista uudelleenluokittelua, mikä on herättänyt vastustusta valittujen edustajien ja paikallisten toimi-elinten piirissä, jotka pelkäävät näiden alueiden maataloudelle koituvia lisävaikeuksia ja näillä alueilla vielä toimivien maatalousyrityksien konkursseja. On ilmeistä, että maatalousministeriön käyttämät kriteerit perustuvat ns. objektiivisiin muuttujiin, joita laajamittaisesti sovellettaessa ei voida ottaa huomioon eräiden alueiden erityisolosuhteita.

Jotta voidaan selvittää, onko löydettävissä vastaavuuksia niiden yhteisön arvosteluperusteiden ja tavoitteiden kanssa, joilla yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa suojellaan epäsuotuisten vuoristoalueiden maataloutta:

1. Voiko komissio ilmoittaa, mitkä ovat olleet sen luokitteluperusteet?

2. Onko komissio ottanut huomioon näiden maatalousyritysten kattaman pinta-alan ja niiden hajanaisuuden?

3. Onko komissio harkinnut tilojen huonon tuottavuuden ja korkeampien tuotantokustannusten merkitystä?

4. Onko komissio arvioinut kaupunkisuunnitteluun liittyvien alueellisten (puistot, luonnonpuistot) sekä vedenkiertoa ja ympäristöä koskevien sitoumuksien merkitystä?

5. Onko komissio tehnyt arvion ekologisista riskeistä, mikäli tuotantoyksiköt jäävät vaille käyttöä vuoristoalueiden väestön köyhtymisen myötä?

Komission jäsenen Franz Fischlerinkomission puolesta antama vastaus

(15. tammikuuta 1999)

Arvoisan parlamentin jäsenen kysymykset koskevat epäsuotuisassa asemassa olevien maatalousalueiden tukijärjestelmää, josta säädetään maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta 20. toukokuuta 1997 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) 950/97(1).

1. Vuoristoalueille ovat luonteenomaisia joko erittäin vaikeat ilmasto-olosuhteet, jotka lyhentävät kasvukautta, tai jyrkät rinteet, jolloin koneiden käyttäminen ei ole mahdollista tai on käytettävä hyvin kallista kalustoa. Jos alueella on jompikumpi tai kumpikin näistä ominaispiirteistä, se voidaan luokitella vuoristoalueeksi. Direktiivissä 75/268/ETY tarkoitetusta epäsuotuisten maatalousalueiden luottelosta 28. huhtikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/273/ETY(2) mukaisesti Italian luokitteluperusteena on, että alue sijaitsee Italian pohjois- ja keskiosissa keskimäärin 700 metrin korkeudella ja Italian eteläosissa keskimäärin 800 metrin korkeudella tai sen rinteet viettävät enemmän kuin 20 prosenttia, tai että alue sijaitsee Italian pohjois- ja keskiosissa vähintään 600 metrin korkeudella ja Italian eteläosissa vähintään 700 metrin korkeudella, ja sen rinteet viettävät enemmän kuin 15 prosenttia.

2. Tilan viljelymaiden pinta-alaa tai hajanaisuutta ei käytetä luokitteluperusteena. Tasaushyvitysten myöntämisessä epäsuotuisten alueiden viljelijöille on kuitenkin vähimmäisalana kolme hehtaaria käyttökelpoista maatalousmaata (Italian Mezzogiornossa kaksi hehtaaria).

3. Nämä näkökohdat sisältyvät luonnostaan vuoristoalueiden määritelmään. Lisäksi jäsenvaltiot vahvistavat tasaushyvitykset, jotka myönnetään sen mukaan, miten vakavasti pysyvä luonnonhaitta vaikuttaa tilan toimintaan.

4. Vuoristoalueiden luokittelussa ei oteta huomioon muita perusteita kuin korkeus ja rinteiden jyrkkyys. Ympäristön ja vedenkierron aiheuttamat rajoitukset voidaan ottaa huomioon "erityisistä luonnonhaitoista kärsivien alueiden" luokittelussa (epäsuotuisten alueiden kolmas ryhmä).

5. Komissio vakuuttaa, että maaseudun väestön köyhtyminen ja sen seuraukset, kuten maiden viljelemättä jättäminen, ympäristön rappeutuminen ja väestökato ovat tärkeitä huolenaiheita yhteisön epäsuotuisten alueiden tukijärjestelmässä, kuten alueiden määritelmässä todetaan.

Väestökato on lisäksi yksi epäsuotuisten alueiden toisen ryhmän ("epäsuotuisat alueet, joita uhkaa väestökato") nimenomaisia luokitteluperusteita. Komissio ei ole tietoinen kysyjän mainitsemista uudelleenluokittelua koskevista aloitteista. Jäsenvaltiot toimittavat komissiolle ehdotukset epäsuotuisten alueiden rajaamista koskevista muutoksista sekä niihin liittyvät tiedot. Mikäli nykyistä luokittelua halutaan muuttaa, riippuu muutosten laajuudesta, mikä toimielin (neuvosto vai komissio) päätöksen tekee.

(1) EYVL L 142, 2.6.1997.

(2) EYVL L 128, 19.5.1975.