KIRJALLINEN KYSYMYS P-2518/00 esittäjä(t): Roberta Angelilli (UEN) komissiolle. Pysäköintitalohanke Roomassa, ympäristövaikutusten arviointi ja tietojen antaminen kansalaisille (Via Oslavia, P. Vescovio, Via Taranto ym.).



Virallinen lehti nro 103 E , 03/04/2001 s. 0170 - 0171



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2518/00 esittäjä(t): Roberta Angelilli (UEN) komissiolle (25. heinäkuuta 2000) Aihe: Pysäköintitalohanke Roomassa, ympäristövaikutusten arviointi ja tietojen antaminen kansalaisille (Via Oslavia, P. Vescovio, Via Taranto ym.) Rooman kaupunki käynnisti joitakin vuosia sitten hankkeen maanalaisten pysäköintitalojen rakentamiseksi (ns. Piano Urbano Parcheggi -hanke). Sen toteutuksesta vastaavat yksityiset yritykset ja pysäköintipaikkoja myydään niitä haluaville kansalaisille. Pysäköintitalojen rakentaminen on herättänyt kyseisten alueiden asukkaiden keskuudessa paljon keskustelua töiden keston, tieverkostoon tehtävien muutosten ja kaivausten mahdollisten ympäristövaikutusten vuoksi: rakennuksille aiheutuu vaurioita, yritysten elinkeinotoiminta häiriintyy ja puusto sekä vihreät alueet häviävät. Rooman kaupungin antamat tiedot ympäristövaikutuksissa arvioitavista pysäköintitaloihin liittyvistä vaaroista vaikuttavat hyvin epämääräisiltä ja puutteellisilta, jopa siinä määrin, että asukkaat ovat vedonneet Tribunale Amministrativo Regionale -tuomioistuimeen (TAR) saadakseen takuut oikeudestaan saada tietoja työmaan luonteesta, työn kestosta jne. Lisäksi se, että toimivaltaiset viranomaiset eivät ole antaneet avoimesti tietoja edes työmaahan liittyvistä vaaroista, antaa kansalaisille perustellun syyn olla huolissaan ja järjestäytyä hanketta vastustaviin komiteoihin, mikä valitettavasti on kuitenkin vain lisännyt turhaa vastakkainasettelua kansalaisten ja yritysten välillä. Syypäitähän eivät ole yritykset (jotka vaarantavat omaisuutensa ja joutuvat mahdollisesti irtisanomaan henkilöstöään) vaan kaupunki, joka antaa yrityksille rakennusluvat ja joka vastaa myös tietojen antamisesta kansalaisille. Tämän vuoksi on syytä täsmentää, että kaikissa tapauksissa ei ole ilmeisesti pyydetty ympäristövaikutusten arviointia, mikä on asettanut hankkeet ja työmaat Rooman eri alueilla eriarvoiseen asemaan ja minkä perusteella (samoin kuin komission edelliseen kysymykseeni E-2858/99(1) antaman vastauksen perusteella) voidaan olettaa, että direktiiviä 85/337/ETY(2) ja sitä muuttavia direktiivejä on rikottu, sillä asianmukaisia ennakkoarviointeja ei ole tehty yksittäisistä hankkeista eikä myöskään koko pysäköintitalohankkeesta. Samanaikaisesti avoinna olevien työmaiden määrän vuoksi tällä on ympäristön kannalta merkitystä. Voiko komissio edellä esitetyn perusteella vastata seuraaviin kysymyksiin: 1. Onko komission mielestä tarpeen arvioida koko pysäköintitalohankkeen ympäristövaikutukset? 2. Katsooko komissio, että kansalaisilla oikeus saada Rooman kaupungilta yksityiskohtaisia tietoja hankkeesta? 3. Onko komission mielestä asianmukaista, että ennen kuin työmaita avataan, kansalaiset voisivat osallistua päätöksentekoon ja ehdottaa mahdollisia vaihtoehtoisia ratkaisuja? (1) EYVL C 303 E, 24.10.2000, s. 120. (2) EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40. Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (14. syyskuuta 2000) Kysymyksessä mainitut suunnitelmat eivät kuulu ympäristöarviointeja koskevien yhteisön direktiivien soveltamisalaan (tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27. kesäkuuta 1985 annettu neuvoston direktiivi 85/337/ETY(1) ja direktiivin 85/337/ETY muuttamisesta annettu direktiivi 97/11/EY(2)). Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut, ympäristövaikutusten arvioinnissa olisi kuitenkin pyrittävä ottamaan riittävästi huomioon eri hankkeiden mahdolliset kumulatiiviset vaikutukset. Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7. kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY(3) perusteella viranomaisia vaaditaan saattamaan ympäristöön liittyvät tiedot kaikkien luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden saataville näiden pyynnöstä ja näiden tarvitsematta osoittaa, että asia koskee heitä (3 artiklan 1 kohta). Viranomaisen on vastattava tietoja pyytävälle henkilölle mahdollisimman pian ja viimeistään kahden kuukauden kuluessa. Kieltäytyminen antamasta tietoja on perusteltava (3 artiklan 4 kohta). Henkilö, joka katsoo, että hänen tiedonpyyntönsä on perusteettomasti hylätty tai jätetty huomiotta taikka että viranomainen on vastannut siihen riittämättömästi, voi hakea tuomioistuimelta tai hallintoviranomaiselta muutosta päätökseen kyseisen kansallisen oikeusjärjestelmän mukaisesti (4 artikla). Tämä direktiivi saatettiin osaksi Italian kansallista lainsäädäntöä seuraavalla säädöksellä decreto legislativo 24 febbraio 1997 n. 39 sulla libertà di accesso alle informazioni in materia di ambiente. Mitä tulee kysymykseen siitä, pitäisikö kansalaisten saada osallistua päätöksentekoon, komissio pitää kansalaisten osallistumista itseään koskevaan päätöksentekoon erittäin tervetulleena. (1) EYVL L 175, 5.7.1985. (2) EYVL L 73, 14.3.1997. (3) EYVL L 158, 23.6.1990.