Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0022



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0088/98 komissiolle esittäjä(t): Carlos Robles Piquer (PPE) (30. tammikuuta 1998) Aihe: Suolateollisuuden taloudellinen ja tekninen kehitys Suolamarkkinoiden nopea kehitys monissa jäsenvaltioissa on aiheuttanut erityisvaikeuksia alalle, sillä suolan kulutus on vähentynyt ja tarvitaan suuria investointeja tuotteen laadun parantamiseksi tarvittavan tekniikan hankkimiseksi, mikä on kuitenkin alan ainoa selviytymiskeino. Erilaiset seikat, kuten kalastuslaivaston rakennemuutos, monien kalasäilyketehtaiden häviäminen, voimakas kylmäteollisuuden esiinmarssi jne. ovat aiheuttaneet sen, että ala pyytää apua selvitäkseen uudesta yhteisön suolajärjestelystä ja valittaa kansallisten tukitoimien riittämättömyydestä unohtamatta toisaalta Maghreb-maista, Egyptistä ja Israelista tulevaa voimakasta kilpailua. Onko komissiolla perustoimintasuunnitelman kehittämiseksi tarvittavat tiedot yhteisön suolateollisuudesta, sen muutosilmiöistä ja markkinavaihteluista sekä suurista taloudellisista tappioista ja työpaikkojen menetyksistä? Komission jäsenen Martin Bangemannin komission puolesta antama vastaus (4. maaliskuuta 1998) Komissio seuraa hyvin kiinnostuneena suolateollisuuden kehitystä yhteisössä ja tärkeimpiä sen kilpailukykyyn vaikuttavia tekijöitä. Euroopan suolantuottajien järjestö ESPA toimittaa komissiolle tätä varten omat tiedot. Suolankulutuksen rakenne on monimutkainen, joskin yleisesti näyttää siltä, että suolan kysyntä on laskussa. Todettavissa oleva kulutus oli yhteisössä 34,2 miljoonaa tonnia vuonna 1995. Lukuun on laskettu mukaan uusista jäsenvaltioista johtuva 3,3 miljoonan tonnin kulutuksen kasvu. Suolan tärkein käyttäjä on kemianteollisuus ja erityisesti kloorialkalisektori (44 % kokonaismyynnistä vuonna 1994). Kyseistä suolaa tuotetaan usein kemian alan konserneihin integroiduissa yrityksissä. Klooripohjaisten kemikaalien tuotannon väheneminen, joka johtuu varsinkin kloorifluorihiilivetyjen käytön lopettamisesta sekä selluloosan ja paperin valkaisun kysynnän laskusta, on vaikuttanut vähentävästi suolan kulutukseen. Polyvinyylikloridimuovien (PVC-muovien) sekä suolaliuoselektrolyysin sivutuotteena syntyvän kaustisen soodan kysyntä voi kuitenkin edelleen kasvaa. Teiden jäänpoisto muodostaa suolan toiseksi tärkeimmät loppumarkkinat (osuus myynnistä 21 % vuonna 1994). Suolan kysyntä tällä alalla riippuu läheisesti sääolosuhteista ja voi vaihdella suuresti vuosittain (tiesuolaa myytiin yhteisössä vuonna 1994 39 % vähemmän kuin vuonna 1993). Kysynnän tulevaa kehitystä onkin vaikea ennustaa. Kolmanneksi tärkeimmät markkinat muodostaa suolan käyttö elintarvikkeissa ja rehussa (14 % vuonna 1994). Vaikka käytössä olevat tilastot ovat suhteellisen luotettavia, elintarvikkeissa käytettävän suolan pieni prosenttiosuus merkitsee joka tapauksessa sitä, että parlamentin jäsenen mainitsemalla suolan käytön vähentämisellä kalojen säilömisessä on vain vähäinen vaikutus koko suolateollisuuteen. Suolaa käytetään myös öljy- ja tekstiiliteollisuudessa sekä kovan veden pehmentämiseen. Suolan tuotanto on laskenut yhteisössä kysynnän laskun myötä. Vuosina 1986-1995 tuotanto laski yli 11 % ja jyrkimmin Ranskassa ja Isossa-Britanniassa. Silti voidaan todeta, että kapasiteetti ylittää kysynnän selvästi ja että tilanne saattaa pysyä ennallaan lähivuosina. Suolan yleiset ominaisuudet bulkkitavarana, jonka jalostusarvo on pieni, rajoittavat suolakaupan kasvua. Tämä näkyy siinä, että yhteisön sisäinen kauppa on suuri yhteisön ja muun maailman väliseen kauppaan nähden. Yhteisön sisäinen kauppa kasvoi uusien jäsenvaltioiden - joissa suolan kulutus on huomattava - liityttyä yhteisöön 1995. Kuten parlamentin jäsen mainitsee, Egypti, Tunisia, Israel, Marokko ja Puola vievät yhteisöön suolaa eniten. Vuosina 1992-1995 kyseisten maiden vienti yhteisöön kasvoi 30 %, mutta yksittäisten maiden välillä oli suuria eroja: Tunisian, Marokon ja Puolan vienti kasvoi tuntuvasti, kun taas muiden maiden vienti väheni. Tilannetta arvioitaessa on jälleen otettava huomioon Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen vaikutukset kauppaan. Yhteisöstä suuntautuva vienti oli kuitenkin kyseisen jakson aikana huomattavasti suurempaa kuin tuonti (jopa kymmenen kertaa suurempaa vuonna 1992 ja viisi kertaa suurempaa vuonna 1995). Suolan hinnat riippuvat läheisesti tuotantomenetelmästä ja sitä kautta lopullisen tuotteen laadusta. Kalleinta on tyhjiöhöyrystyksellä saatava suola. Tunnusluvuista näkyy, että vuorisuolan hinta on Yhdysvalloissa alhaisempi kuin Euroopassa, mihin ovat syynä Yhdysvaltain pienemmät louhintakustannukset sekä myös suurtuotannon edut. Suolateollisuuden työntekijämäärä laski vuosina 1993-1996 noin 8,5 prosenttia. Tämä on vakava huolenaihe alalla, joka työllistää Euroopassa lähes 8 miljoonaa ihmistä. Vertailun vuoksi mainittakoon, että samaan aikaan koko tuotantoteollisuuden työntekijämäärä laski yhteisössä 4,2 prosenttia. Tämä lisää entisestään komission asiakirjassa Euroopan teollisuuden kilpailukyky ((SEC(96) 2121. )) esitettyjen suositusten kiireellisyyttä ja tärkeyttä suolateollisuuden kannalta. Kyseisen tärkeän teollisuudenalan parantamiseen tähtäävien toimenpiteiden on edelleen oltava osa teollisuuden kilpailukykyä koskevaa yhteisön yleistä politiikkaa.