KIRJALLINEN KYSYMYS E-0027/00

esittäjä(t): Nelly Maes (Verts/ALE) ja Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle

(19. tammikuuta 2000)

Aihe: Ihmisoikeudet Turkissa

Maailma ei ole muuttunut rauhallisemmaksi kylmän sodan päättymisen jälkeen. Uusien toimijoiden esiinmarssista huolimatta valtiot ovat yhä vastuussa valtaosasta kidutustapauksia. Lontoossa toimiva lääketieteellinen säätiö kidutuksen uhreista huolehtimiseksi (Medical Foundation for the care of Victims of Torture) on jo pitkään huolehtinut kidutuksen ja (sota)väkivallan uhreista.

Selvästi suurin kyseisen säätiön potilasryhmä tulee Turkin Kurdistanista. Säätiön työntekijä Alex Sklan kutsuu Turkkia De Morgen -lehden 24. joulukuuta 1999 ilmestyneessä numerossa kiduttajavaltioksi. Hänen mukaansa kidutus on siellä laajalle levinnyttä, rutiininomaista ja se kuuluu luonnostaan niin kutsuttuun järjestyksenpitoon.

1. Onko komissio tietoinen lontoolaisen Medical Foundation for the care of Victims of Torture -säätiön toiminnasta kidutuksen ja sotaväkivallan uhrien hyväksi? a) Jos vastaus on kielteinen, aikooko komissio vielä perehtyä kyseisen säätiön toimintaan, kun otetaan huomioon tämän merkitys yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan ja unionin laajentumisen kannalta? b) Jos vastaus on myönteinen, vahvistaako komissio säätiön työntekijän Alex Sklanin esittämän arvion, jonka mukaan tämän säätiön selvästi suurin potilasryhmä tulee Turkin Kurdistanista?

2. Katsooko komissio, että kuvausta kiduttajavaltio voidaan käyttää Turkin kohdalla, kuten säätiön avustaja Alex Sklan tekee? Jos vastaus on kielteinen, katsooko komissio, että kidutuksen ja (sota)väkivallan uhrien hoitoon erikoistuneen keskuksen työntekijä on väärässä käyttäessään Turkista nimitystä kiduttajavaltio? Miten komissio siinä tapauksessa suhtautuu säätiön työntekijän Alex Sklanin ilmoitukseen, jonka mukaan selvästi suurin Medical Foundation for the care of Victims of Torture -säätiön potilasryhmä tulee Turkin Kurdistanista?

3. Onko komissio yhtä mieltä säätiön työntekijän Alex Sklanin kanssa siitä, että kidutus on Turkissa laajalle levinnyttä ja rutiininomaista ja se kuuluu siellä luonnostaan niin kutsuttuun järjestyksenpitoon? Jos vastaus on kielteinen, miksi komissio ei yhdy tähän näkemykseen ja miten komission kanta on sovitettavissa yhteen niiden tietojen kanssa, joiden mukaan selvästi suurin Medical Foundation for the care of Victims of Torture -säätiön potilasryhmä tulee Turkin Kurdistanista, kuten säätiön työntekijä Alex Sklan on todennut?

Günter Verheugenin komission puolesta antama vastaus

(23. helmikuuta 2000)

Komissio pitää säännöllisesti yhteyttä erittäin suureen joukkoon valtiosta riippumattomia järjestöjä (NGO), joiden tiettyjä toimintoja se rahoittaa useiden avustusohjelmien kautta. Komissio on rahallisesti osallistunut arvoisan parlamentin jäsenen mainitseman säätiön useisiin hankkeisiin.

Turkin osalta komissio on vuodesta 1998 analysoinut vuotuisen määräaikaiskertomuksensa avulla maan tilannetta Kööpenhaminassa asetettujen kriiterien perusteella. Viimeisimmässä kertomuksessaan lokakuulta 1999(1) komissio toteaa, että jäljellä on vakavia ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen suojelua koskevia puutteita. Kidutus, vaikkei järjestelmällinen, on edelleen yleinen käytäntö. Komissio on rahoittanut vuodesta 1993 useita erilaisia kuntoutuskeskuksia kidutuksen uhreille Turkin ihmisoikeussäätiön ohjelman yhteydessä.

Komission kanta on, että Helsingin Eurooppa-neuvostossa hyväksytty Turkin jäsenyyttä valmisteleva strategia kannustaa ja tukee Turkin demokratisointikehitystä.

(1) KOM(1999) 514 lopullinen.