Virallinen lehti nro C 223 , 17/07/1998 s. 0004



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3490/97 komissiolle esittäjä(t): Giacomo Santini (UPE) (3. marraskuuta 1997) Aihe: ALV:n nousu Italiassa Italian hallitus nosti äskettäin ALV:a täysin ristiriitaisesti verotuksen yhdenmukaistamiseen pyrkivien EU:n suuntaviivojen kanssa. Erityisesti Italian viininviljelyalalla tukkumyyjiä kohdellaan eri tavalla kuin muita veronmaksajia, jotka maksavat alhaisempia ALV-veroja tasavallan presidentin antaman säädöksen N:o 633/72 34 artiklan mukaisesti. 1. Miten komissio suhtautuu asiaan ja mihin toimenpiteisiin se aikoo mahdollisesti ryhtyä Italian hallituksen asenteen suhteen? 2. Aikooko se tutkia, voidaanko kyseisellä säädöksellä myönnetty korvaus ulottaa nykyisellä tasolla koskemaan myös muita veronmaksajia? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (30. tammikuuta 1998) Komission toistaiseksi saamien tietojen mukaan Italian arvonlisäverokantojen suhteen toteuttamat uudet toimenpiteet ovat täysin jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta * yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste ((EYVL L 145, 13.6.1977. )) 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun direktiivin 77/388/ETY (kuudes arvonlisäverodirektiivi) ja erityisesti sen 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan, 28 artiklan 2 kohdan i alakohdan ja liitteen H mukaisia. Komission mielestä niin sanotun siirtymäkauden verokannan poistaminen on tervetullut askel kohti yksinkertaisempaa ja yhdenmukaisempaa alv-kantojen järjestelmää, joka vastaa komission suunnitelmia uudeksi yhteiseksi alv-järjestelmäksi. Italian antaman säädöksen N:o 633/72 34 artikla perustuu kuudennen arvonlisäverodirektiivin 25 artiklaan. Direktiivin 25 artiklassa säädettyä maataloustuottajia koskevaa erityistä vakiokantajärjestelmää, joka suunniteltiin vaihtoehdoksi pienille maataloustuottajille yleisen alv-järjestelmän tai kuudennen alv-direktiivin 24 artiklassa säädetyn pieniä yrityksiä koskevan erityisjärjestelmän sijaan, oli tarkoitus soveltaa pääasiassa pieniin maataloustuottajiin, jotka eivät pysty suoriutumaan näiden kahden muun järjestelmän velvoitteista. On huomattava, että järjestelmää ei pidetä taloudellisena tukena pienille maataloustuottajille. Vakiokantahyvitysten prosentteja laskettaessa sovellettavat periaatteet lähtevät siitä oletuksesta, että vakiokantajärjestelmän alaisten maataloustuottajien saamat palautukset eivät saa olla suurempia kuin tuotantopanoksiin todellisuudessa sisältyvä arvonlisävero. Yleisenä pyrkimyksenä on myös sulkea vakiokantajärjestelmän ulkopuolelle ne toimet, joita ei voida pitää tavanomaisena maataloustoimintana, vaikka niiden suorittaja onkin maataloustuottaja. Jos maataloustuottaja kilpailee kauppiaiden, valmistajien ja palveluyritysten kanssa, häneen on sovellettava yleistä järjestelmää tai 24 artiklan pieniä yrityksiä koskevaa erityisjärjestelmää. Vakiokantajärjestelmää sovelletaan vain hänen maataloustuotantoonsa. Koska 25 artiklassa säädetty erityinen alv-järjestelmä on vain poikkeus yleisestä järjestelmästä, sitä on tulkittava tiukasti. Edellä mainittujen näkökohtien perusteella komissio katsoo, että olisi sopimatonta ottaa esimerkiksi viininviljelyalan tukkumyyjät pienille maataloustuottajille tarkoitetun erityisjärjestelmän piiriin.