KIRJALLINEN KYSYMYS E-0652/01 esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle. Lainoja ja kulutusluottoja koskeva yhteinen politiikka.



Virallinen lehti nro 340 E , 04/12/2001 s. 0059 - 0060



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0652/01 esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) komissiolle (6. maaliskuuta 2001) Aihe: Lainoja ja kulutusluottoja koskeva yhteinen politiikka Komissio on varmasti tietoinen Italiassa käynnissä olevasta konfliktista pankkijärjestelmän ja kuluttajansuojapolitiikan välillä. Konflikti alkoi sen jälkeen, kun eräiden oikeuden päätösten seurauksena kuluttajat jättivät tuhansittain korvausvaatimuksia pankeille, joiden todettiin syyllistyneen koronkoron perimiseen (toisin sanoen vääristyneeseen järjestelyyn, jossa pankit voivat periä kasvavia korkoja, kun käyttötili menee miinukselle) ja myöntäneen kiinteäkorkoisiksi vahvistettuja luottoja, joista kuitenkin useissa tapauksissa ja vuonna 1996 hyväksytyn lain vastaisesti perittiin kulutusluottoja korkeampaa korkoa. Hallituksen välitysyritykset eivät ole vielä onnistuneet rauhoittamaan kansalaisia, jotka kysyvät nyt, onko Italian pankkijärjestelmässä kyse eräänlaisesta laillistetusta ryöstämisestä vai onko kuuluko se Euroopan yhteiseen raha-alueeseen. Voiko komissio kertoa, 1. ovatko edellä mainitut kaksi järjestelyä, joita Italian pankit ovat soveltaneet tähän saakka, sen mielestä yhdenmukaisia euroalueen jäsenyyden kanssa? 2. onko Euroopan keskuspankilla asiassa toimivaltaa? 3. katsoko se, että edellä kuvattu tilanne, jossa korot kasvavat suhteettomasti, estää yritysten välistä kilpailua, kun ne joutuvat turvautumaan luottoihin kehitysinvestointiensa rahoittamiseksi? 4. minkä toimielimen pitäisi puuttua asiaan, jotta näitä korkoja maksavat italialaiset yritykset eivät joudu huonompaan asemaan kuin eurooppalaiset kilpailijansa? 5. mihin toimiin se aikoo ryhtyä estääkseen tällaisten järjestelyjen käyttämisen Italiassa tai muissa jäsenvaltioissa? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (23. huhtikuuta 2001) Komissio on jo aiemmin esittänyt vastauksissaan parlamentin jäsen Mauro Nobilian kysymyksiin P-4157/00(1) ja P-0118/01(2), että italialaiset pankkiyhdistykset ABI (Associazione Bancaria Italiana) ja AIBE (Associazione Italiana Banche Estere) sekä Euroopan unionin pankkiyhdistys (EBF) ovat tehneet kantelun ongelmasta, joka koskee Italian korkotason määrittämistä maan pankkien soveltamien korkojen perusteella. Komission Italian hallitukselle huomautusten esittämistä varten asettamaa määräaikaa, 20. helmikuuta 2001, on pidennetty kuukaudella 29. joulukuuta 2000 annetun asetuksen nro 394 muuttamismenettelyn vuoksi, jotta asiaa voitaisiin tarkastella kokonaisvaltaisesti ja ottaa huomioon myös 28. helmikuuta 2001 annetun, asetuksen muuttamista koskevan lain nro 24 uudet säännökset. Kun Italian hallituksen esittämät huomautukset on tutkittu, komissio pystynee arvioimaan kokonaisvaltaisesti myös arvoisan parlamentin jäsenen esittämien näkökohtien kannalta niitä toimintatapoja, joita italialaiset pankit noudattavat korkotason määrittämisessä. Vastedes on kuitenkin tarkennettava, että korkotasoa koskevan rikkomuksen määrittely ja markkinakorkoihin liittyvien tekijöiden määrittäminen kuuluvat rikosoikeuden piiriin ja kunkin jäsenvaltion omaan toimivaltaan. Yhteisön toimielimet puuttuvat asiaan ainoastaan, jos kansallisen tason toimenpiteillä rikotaan yhteisön oikeuden periaatteita. Kussakin erityistilanteessa noudatetaan tiettyjä menettelytapoja. Komissio noudattaa pankkien soveltamia korkoja koskevissa toimissaan yleistä periaatetta, joka on sisämarkkinoihin perustuvan sekä avoimen markkinatalouden ja vapaan kilpailun periaatteisiin perustuvan talouspolitiikan mukainen. Näin ollen kunkin luottolaitoksen on määriteltävä oma kaupallinen toimintaperiaatteensa markkinoita ja niihin liittyviä riskejä koskevan arvionsa perusteella asiaa koskevia säännöksiä ja erityisesti kilpailusääntöjen ja liiketoimien avoimuutta koskevia periaatteita noudattaen. Mitä tulee koronkoron perimiseen, italialaisen kuluttajansuojayhdistyksen tekemän kantelun jälkeen komissio käynnisti tutkimuksen, jolla pyritään selvittämään, onko EY:n perustamissopimukseen sisältyviä kilpailusääntöjä mahdollisesti rikottu. (1) EYVL C 174 E, 19.6.2001, s. 241. (2) EYVL C 187 E, 3.7.2001, s. 190.