KIRJALLINEN KYSYMYS E-3575/01

esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle

(8. tammikuuta 2002)

Aihe: Toimet suu- ja sorkkataudin torjumiseksi

Yleinen mielipide ei hyväksynyt suu- ja sorkkatautiepidemian aikana sitä, että tartunnan saaneita ja siitä epäiltyjä eläimiä ryhdyttiin tuhoamaan erittäin laajalti.

Voiko komissio kertoa

1. Mihin toimiin se aikoo ryhtyä ehkäistäkseen ja saadakseen hallintaansa suu- ja sorkkataudin tartuntavaaran EU:ssa?

2. Miten uusien koemenetelmien ja rokotteiden kehittelyssä on edistytty ja sen, aikooko komissio nopeuttaa kyseisten tuotteiden kehittämistä?

3. Kuinka suuret suu- ja sorkkataudin välittömät kustannukset ovat olleet tähän mennessä komissiolle ja mikä on erityisesti alavien maiden osalta tehdyn kustannus-hyötyanalyysin tulos, kun siinä otetaan huomioon taudin eri torjuntamenetelmien kustannukset ja hyödyt?

4. Mihin budjettikohtiin se aikoo turvautua mahdollisten tulevien epidemioiden torjumiseksi ja ehkäisemiseksi?

5. Millaisen toimintasuunnitelman se aikoo esittää suu- ja sorkkataudin torjumiseksi ja hallintaan saamiseksi tulevaisuudessa?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(13. maaliskuuta 2002)

Komissio haluaisi arvoisan parlamentin jäsenen esiin tuomien kysymysten osalta kiinnittää huomiota myös vastauksiin, jotka se on antanut Erik Meijerin kirjalliseen kysymykseen E-1143/01(1) ja Lousewies van der Laanin kirjalliseen kysymykseen E-1195/01(2). Vastaukset sisältävät tietoa yhteisön toimintamallista suu- ja sorkkataudin torjunnassa sekä tätä politiikkaa koskevasta komission arvioinnista. On erityisesti muistettava mainita, että puheenjohtajavaltio Belgia ja komissio järjestivät 12.13. joulukuuta 2001 Brysselissä kansainvälisen konferenssin suu- ja sorkkataudin ehkäisemisestä ja torjunnasta. Tavoitteena oli tehdä ensimmäiset päätelmät vuoden 2001 epidemiasta.

1. Suu- ja sorkkatauti on yhteisössä vierasperäinen tauti. Taudin ja viruksen puuttuminen yhteisöstä ja tämän seikan tunnustaminen kansainvälisesti takaavat parhaan mahdollisen eläinlääkinnällisen tilanteen yhtenäismarkkinoiden toiminnan kannalta. Kansainvälinen eläintautivirasto (OIE) vahvisti 21. tammikuuta 2002 uudelleen yhteisön olevan ilman rokottamista vapaa suu- ja sorkkataudista.

Viruksen kulkeutumista ei kuitenkaan voida täysin sulkea pois laskuista. Yhteisön politiikassa on tämän vuoksi aina suuntauduttu suurimpien riskien poistamiseen eli ehkäisemään viruksen leviäminen taudille alttiiden elävien eläinten ja käsittelemättömien tuotteiden tuonnin kautta. Tämä on varmistettu asettamalla tiukat eläinten terveyttä koskevat yhteisön vaatimukset eläinten ja eläintuotteiden tuonnille. Lisäksi jäsenvaltiot valvovat tällaista tuontia eläinlääkinnällisillä rajatarkastusasemilla.

On huomattava, että 26. kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/423/ETY(3) (yhteisön toimenpiteistä suu- ja sorkkataudin torjumiseksi annetun direktiivin 85/511/ETY, eläinten terveyteen liittyvistä ongelmista yhteisön sisäisessä nautaeläinten ja sikojen kaupassa annetun direktiivin 64/432/ETY sekä terveyttä ja eläinten terveyttä koskevista ongelmista nautaeläinten ja sikojen sekä tuoreen lihan tai lihatuotteiden tuonnissa kolmansista maista annetun direktiivin 72/462/ETY muuttamisesta) hyväksymisen jälkeen kirjatuista taudin puhkeamisista yhdenkään ei ole katsottu johtuvan yhteisön tai jäsenvaltioiden sääntöjen mukaisesta edellä mainittujen hyödykkeiden laillisesta tuonnista. Komissio pyrkii parhaillaan tiukentamaan valvontaa ulkorajoilla ja antamaan säännökset pieniä määriä eläintuotteita kuljettavien matkustajien henkilökohtaisten matkatavaroiden valvonnasta.

Lisäksi on minimoitava taudille alttiiden eläinten joutuminen kosketuksiin viruksen kanssa. Yhteisö on antanut lainsäädäntöä, jolla kielletään ruokajätteen syöttäminen sioille. Maatalousyhteisön vastuulla on lisäksi varmistaa taudille alttiita eläimiä pitävien tilojen päivittäinen bioturvallisuus.

Yhteisön kokonaisuudessaan ja kunkin jäsenvaltion on samaten oltava valmiit mahdollisen taudin puhkeamisen synnyttämiin haasteisiin nopeilla, päättäväisillä ja tehokkailla torjuntatoimilla. Jäsenvaltioiden on tämän vuoksi laadittava valmiussuunnitelmat ja noudatettava niitä. Komissio on valvonut näiden suunnitelmien täytäntöönpanoa käytännössä. Olennainen osa tätä valmistautumista on se, että käytettävissä on asianmukaiset diagnoosivälineet kansallisten laboratorioiden verkossa, menettelyt valtakunnallisten ja paikallisten kriisikeskusten luomiseksi sekä riittävästi tehokkaita rokotteita hätärokotuksia varten. Rokotteiden saatavuus on varmistettu yhteisön antigeeni- ja rokotepankilla ja kansallisilla rokotepankeilla joissakin, mutta ei kaikissa, jäsenvaltioissa.

Tärkeintä on kuitenkin, että maataloustuottajat noudattavat lakisääteistä velvoitettaan ilmoittaa viipymättä tautiepäilyistä ja ovat tiiviisti ja usein yhteydessä eläinlääkäriin. Tähän tarvitaan koulutusta ja valistusta, jotka ovat jäsenvaltioiden vastuulla. Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että eläinten liikkeitä valvotaan tiukasti. Odoteltaessa asianmukaisten muutosten tekemistä tämän alan direktiiveihin pienten märehtijöiden liikkumisesta tätä nykyä voimassa olevilla rajoituksilla parannetaan lampaiden ja vuohien terveysolosuhteita. Yhdistyneessä kuningaskunnassa laajalle levinnyt suu- ja sorkkatauti kosketti molempia lajeja rankasti.

Taudin puhjetessa on oltava käytössä oikeudelliset säännökset taudin torjumiseksi. Suu- ja sorkkataudin torjuntaa koskevista yhteisön toimenpiteistä säädetään 18. joulukuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/511/ETY(4). Siinä säädetään vähimmäisvaatimukset, joita on täydennettävä ja mukautettava kulloiseenkin epidemiologiseen tilanteeseen hyväksymällä suojatoimenpiteet. Näihin toimenpiteisiin kuuluvat tartunnan saaneiden eläinten ja saastumis- tai tartuntavaarassa olevien kontaktieläinten turvallinen hävittäminen, taudille alttiiden eläinten ja niistä saatavien tuotteiden liikkumisen valvonta, puhdistus ja desinfiointi sekä tarvittaessa hätä- tai ehkäisevät rokotukset.

Epäonnistuminen missä tahansa edellä mainitun ketjun vaiheessa saattaa johtaa viruksen leviämiseen epidemiana, ja tämän vuoksi tarvitaan monitahoista ja kokonaisvaltaista toimintamallia suu- ja sorkkataudin torjuntaan tähtäävien yhteisön toimenpiteiden kohentamiseksi jatkuvasti asianmukaisilla henkilöstö- ja rahoitusresursseilla.

Komissio pyrkii parhaillaan lujittamaan yhteisön lainsäädäntöä erityisesti tuonnin, eläinten liikkumisen ja kaupan sekä taudintorjuntatoimien alalla. Komission lainsäädäntöaloitteet toimivat tehokkaasti ainoastaan, jos jäsenvaltiot panevat sovitut säännökset tehokkaasti täytäntöön ja valvovat niiden täytäntöönpanoa.

2. Nykyaikaisten tarkasti puhdistettujen suu- ja sorkkatautirokotteiden ansiosta voidaan käyttää erotusdiagnostiikkaa rokotettujen eläinten erottamiseksi tartunnan saaneista eläimistä karjakohtaisesti. Sopivia testejä on ollut tutkimustarkoituksiin ja pienimuotoiseen seurantaan jo vuosien ajan, mutta ensimmäiset kaupalliset ja toistettavissa olevat testit saatiin käyttöön vasta lokakuun alussa 2001.

Tässäkin tapauksessa testille on vielä tehtävä lopullinen validointi, ja se on ennen kaikkea saatava tunnustettua kansainvälisellä tasolla. Muiden kuin rakenneproteiinien vasta-aineiden havaitsemisessa käytettävien testien periaatteet kuvattiin ensimmäisen kerran OIE:n standardeja käsittelevässä käsikirjassa elokuussa 2001 tosin ilman linkkiä eläinten terveyttä koskevaan säännöstöön. Komissio on tukenut tällaisen erotusdiagnostiikan kehittämistä useiden vuosien ajan, ja se oli ensimmäinen kansainvälinen organisaatio, joka osti huomattavan määrän vastikään kehitettyjä testipakkauksia käytettäviksi kenttäolosuhteissa seurantaohjelmassa Turkissa ja sen lähellä sijaitsevilla Balkanin alueilla. Lisäksi on vielä saatettava päätökseen ohjelma, jolla aiotaan täydentää laboratorio-oloissa saavutetut validointitiedot. Tämä on teknisesti vaativa tehtävä, koska eläimiä on tartutettava kokeellisesti erittäin valvotuissa olosuhteissa, mihin on mahdollisuudet vain tietyissä tähän tarkoitetuissa paikoissa Euroopassa. Kenttäkokeita voidaan tehdä vain tietyissä olosuhteissa valikoiduissa yhteisön ulkopuolisissa maissa.

Hätärokotukset ovat kuitenkin käyttökelpoisempi vaihtoehto ainoastaan, jos kaupan rajoituksia voidaan rajoittaa esimerkiksi tunnustamalla erotustesti. Tämän vuoksi komissio on

yhteydessä OIE:hen hankkiakseen tämän tunnustamisen ja saadakseen eläinten terveydestä kansainvälisessä kaupassa säätävän eläinten terveyttä koskevan säännöstön muutettua tarvittavalla tavalla. Suu- ja sorkkatautia ja muita eläinkulkutauteja käsittelevä OIE:n komissio keskusteli erotusdiagnostiikan käytöstä kokouksessaan 21.25. tammikuuta 2002 ja toimittaa ehdotuksen yleiskokoukselle toukokuussa 2002. Hätärokotuksista ja erotteludiagnostiikasta tulisi tällöin käyttökelpoinen vaihtoehto tautien torjunnassa.

3. Jäsenvaltiot arvioivat korvauksia maksetun 14. tammikuuta 2002 lähtien yli 2,8 miljardia euroa maataloustuottajille, joille on aiheutunut vahinkoa suu- ja sorkkataudin vuoksi. Yli 94 prosenttia tästä menee maataloustuottajille Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Yhteisön korvauksiin oikeuttava määrä on todennäköisesti pienempi. Se riippuu lainsäädännön täytäntöönpanon valvonnasta ja tukikelpoisten menojen määrittämisestä. Yhteisö rahoittaa 60 prosenttia tukikelpoisesta määrästä.

4. On vaikeaa ennustaa, miten talousarvio voidaan yhdistää mahdollisten tulevien epidemioiden torjumiseen ja ehkäisemiseen.

Nykykäytäntönä on, että EU:n rahoitusosuus maataloustuottajille maksettavista korvauksista perustuu todellisiin menoihin jäsenvaltiossa. Alustava talousarvioesitys ja oikaisukirjelmä perustuvat todellisiin epidemioihin liittyviin arvioituihin tietoihin. On mahdotonta ennustaa, milloin ja missä epidemia puhkeaa.

5. Neuvosto hyväksyi viime vuoden lopulla ruokajätteen syöttämistä koskevan yleisen kiellon. Tällaisella yleisellä kiellolla helpotetaan sitä, että ravintojätettä jouduttaisiin valvomaan jäsenvaltioissa. On kuitenkin huomattava, että laitonta ruokajätteellä ruokkimista ei voida jättää pois laskuista, sillä se on aiheuttanut aiemmin lukuisia klassisen sikaruton ja suu- ja sorkkataudin tapauksia useissa eri jäsenvaltioissa.

Komissio pyrkii myös kehittämään tuontisäännöt yksityiskäyttöön tarkoitetuille pienille eläintuotteiden määrille. Henkilökohtaiset matkatavarat joutuisivat tällöin ylimääräiseen tarkastukseen yhteisön maahantulopaikoissa.

YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö (FAO), OIE ja yhteisö järjestivät FAOn pääkonttorissa 6.7. helmikuuta 2002 kolmikantakokouksen, jonka aiheena oli kansainvälinen yhteistyö suu- ja sorkkataudin torjunnassa erityisesti Turkissa ja sen lähimaissa. Kansainväliset toimijat suhtautuivat myönteisesti komission tällaisesta yhteistyöstä luonnostelemaan ohjelmaan ja kannattivat sitä.

(1) EYVL C 350 E, 11.12.2001.

(2) EYVL C 364 E, 20.12.2001.

(3) EYVL L 224, 18.8.1990.

(4) EYVL L 315, 26.11.1985.