KIRJALLINEN KYSYMYS E-3590/97 komissiolle esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE) (13. marraskuuta 1997)

Aihe: Tietoliikenneyhteyksien parantaminen kansalaisten turvallisuudeksi

Vaarallisten vankien vapaalla liikkuvuudella saattaa olla hyvin vakavia seurauksia. Viimeksi tämä jouduttiin toteamaan muutama päivä sitten Suomessa, jossa tanskalainen vankikarkuri tappoi kaksi poliisia.

Haluan kysyä Euroopan komissiolta, mitä se aikoo tehdä tietoliikenneyhteyksien parantamiseksi eri maiden poliisilaitosten välillä, jotta edellä mainitsemani vastaavat tapaukset saadaan estettyä? Miten komissio tulee varmistamaan, että eri maiden vankiloista karanneiden tai vankilomalla olevien tiedot saatetaan kaikkien jäsenmaiden tietoon mahdollisimman tehokkaasti, jotta esimerkiksi karkaustapauksiin voidaan kaikkialla varautua ja reagoida?

Aikooko komissio satsata Europoliin, jolla on mahdollisuus koordinoida poliisiyhteistyötä eri maiden välillä?

Kysyn edelleen, miten komissio aikoo ottaa huomioon tiedonsiirron ja tietotekniikan lähes rajattomat mahdollisuudet sekä lisääntyvän yhteistyön unionin jäsenmaiden välillä Schengenin sopimuksen astuessa voimaan?

Komission jäsenen Anita Gradin komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-3590/97 ja E-3647/97 (16. tammikuuta 1998)

Siltä osin kuin Euroopan parlamentin jäsenten kysymykset koskevat Euroopan unionin sisäistä yhteistyötä on huomattava, että Europolin huumeyksikön ja tulevan Europolin puitteissa tapahtuva yhteistyö rajoittuu, samoin kuin poliisiyhteistyö yleensäkin, kansainvälisen rikollisuuden vakavien muotojen torjuntaan. Tämä on eri asia kuin vankikarkureihin ja tilapäisesti vankilasta vapautettuihin henkilöihin liittyvät ongelmat, jotka hoidetaan yleensä kahdenvälisesti tai Interpolin kautta. Koska Amsterdamin sopimuksen myötä poliisiyhteistyö laajenee koskemaan yleisesti rikollisuuden ehkäisyä, paljastamista ja tutkintaa, kysymys siitä, kattaako sopimus parlamentin jäsenten mainitseman ongelman, on tutkittava sen jälkeen kun sopimus on tullut voimaan. Jäsenvaltiot ovat tehneet oikeudellisen yhteistyön puitteissa rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevia keskinäisiä järjestelyjä, jotka mahdollistavat vankikarkureiden ja vakavista rikoksista syytettyjen henkilöiden luovuttamisen. Näihin kuuluu mahdollisuus tilapäiseen pidätykseen jo ennen kuin virallinen luovutuspyyntö on esitetty. Tällaisista järjestelyistä määrätään useissa eri kansainvälisissä sopimuksissa, erityisesti rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevassa vuonna 1957 tehdyssä eurooppalaisessa yleissopimuksessa. Lisäksi kyseisiä järjestelyjä täydentää ja niiden soveltamista helpottaa rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskeva vuoden 1996 Euroopan unionin yleissopimus, joka on parhaillaan ratifioitavana.

Nykyinen sopimus Euroopan unionista ei anna komissiolle aloiteoikeutta poliisiyhteistyötä ja oikeudellista yhteistyötä koskevissa asioissa. Komissio saa kuitenkin aloiteoikeuden, kun Amsterdamin sopimus tulee voimaan.

Amsterdamin sopimukseen on liitetty pöytäkirja Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionin säännöstöä. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että Schengenin säännöstö ilman muuta koskisi jäsenvaltioita, jotka eivät Amsterdamin sopimuksen voimaantulohetkellä vielä sovella Schengenin sopimusta. Neuvosto päättää aikanaan Schengenin sopimuksen täytäntöönpanoajankohdasta niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat liittyneet Schengenin sopimukseen, mutta joissa sopimusta ei ole vielä pantu täytäntöön. Lisäksi Schengenin säännöstön sisällyttämistä Euroopan unionin säännöstöön koskevassa pöytäkirjassa määrätään, että ne jäsenvaltiot (so. Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti), jotka eivät ole liittyneet Schengenin sopimukseen, voivat pyytää saada osallistua Schengenin säännöstöön joko osittain tai kokonaan. Neuvosto päättää pyynnön hyväksymisestä yksimielisesti Schengenin sopimukseen liittyneiden jäsenvaltioiden ja pyynnön tehneen jäsenvaltion äänin.