KIRJALLINEN KYSYMYS P-1725/99

esittäjä(t): Jan Mulder (ELDR) komissiolle

(27. syyskuuta 1999)

Aihe: Nitraattidirektiivin täytäntöönpano

1. Komissio vastasi esittämääni kysymykseen P-3176/98(1) pinta- ja pohjaveden nitraattipitoisuuden mittausmenetelmistä Euroopan unionissa, että asiasta tullaan pian tekemään konkreettisia ehdotuksia. Voisiko komissio ilmoittaa, missä määrin näitä ehdotuksia on laadittu?

2. Voisiko Euroopan komissio ilmoittaa, missä määrin näiden mittausmenetelmien avulla voidaan päätellä, onko pinta- ja pohjavesien nitraattipitoisuus aiheutunut maanviljelystä vai teollisuudesta?

3. Voisiko Euroopan komissio ilmoittaa, otetaanko näissä mittausmenetelmissä huomioon vuodenaikojen ja ilmaston vaihtelut?

4. Voisiko Euroopan komissio ryhtyä tarvittaviin toimiin, jotta lannoitteita ja erityisesti kuivattua lannoitetta (siipikarja) voitaisiin markkinoida vapaammin EU:ssa?

(1) EYVL C 289, 11.10.1999, s. 25.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(27. lokakuuta 1999)

Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/676/ETY(1) säännösten mukaan jäsenvaltiot saavat itse ratkaista, miten ne ottavat näytteitä pinta- ja pohjavesistä. Direktiivissä vaaditaan ainoastaan, että näytteiden on oltava edustava otos kaikkien kansallisten vesistöjen laadusta. Lisäksi on säädetty, kuinka usein näytteitä tulee ottaa. Komissio on kuitenkin luonut suuntaviivat, joiden avulla pyritään yhdenmukaistamaan vesientarkkailua, vesien laadun kehityksen raportointia ja toimintaohjelmien arviointia pilaantumisalttiilla alueilla. Luonnos suuntaviivoiksi toimitetaan parlamentin jäsenelle ja Euroopan parlamentin sihteeristölle. Se on esitetty jäsenvaltioille ja sitä tarkastellaan seuraavassa nitraatteja käsittelevässä komiteassa 26. lokakuuta 1999, ennen vuoden 2000 arviointijaksoa (ensimmäisten toimintaohjelmien loppu). Tarkkailua koskevien suuntaviivojen sivuilla 46 ja 1314 annetaan ohjeita näytteenottoon pinta- ja pohjavesistä.

On kaksi tapaa saada selville, johtuuko typen (N) aiheuttama saastuminen maataloudesta vai teollisuudesta. Ensiksi eri lähteistä peräisin olevat vesistöön kulkeutuneet päästöt voidaan arvioida tekemällä mittauksia päästöalueella ja malleissa (vrt. suuntaviivojen lisäys 3 ja teollista saastumista sekä maaperässä ja veden kiertokulussa kertyvää typpeä koskevat OSPAR:in Harp-suuntaviivat). Toiseksi voidaan tehdä isotooppianalyysi (ihmisistä tai eläimistä peräisin olevan orgaanisen typen N15/N14 -pitoisuus on erilainen kuin lannoitteista ja tehtaista peräisin olevan kemiallisen typen, vrt. suuntaviivojen sivu 10).

Poikkeukselliset ilmasto-olosuhteet kuten kuivuus ja sateiset kesät vaikuttavat voimakkaasti nitraattien liukenemiseen maaperään ja poishuuhtoutumiseen sekä veden laatuun. Tästä syystä on ehdotettu, että nitraattien kehittymistä vedessä muutamissa edustavissa kohdissa ei tutkittaisi vain yhden vuoden ajan kerran neljässä vuodessa (direktiivissä mainittu vähimmäisvaatimus) vaan jatkuvasti (seuraamalla pintavesiä joka kuukausi, pohjavesiä kaksi kertaa vuodessa). Näin voitaisiin arvioida kehitystä neljän vuoden aikana saatujen mittaustulosten keskiarvojen perusteella ja verrata niitä mahdollisesti muista näytteenottopaikoista saatuihin mittaustuloksiin (ks. raportointia koskevien suuntaviivojen sivuja 56). Joka tapauksessa toimintaohjelmien tarkoitus on taata riittävät turvatoimet (kuten suuret lantavarastot, maaperän peittäminen talveksi, kohtuullinen lannoitus, puskurivyöhykkeet), jotta pilaantumisalttiilla alueilla voitaisiin välttyä vaikeitten ilmasto-olosuhteiden aiheuttamilta suurilta haittavaikutuksilta.

Siipikarjan ja muun karjan lannalla käytyä kauppaa on säädelty eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskevista vaatimuksista sellaisten tuotteiden yhteisön sisäisessä kaupassa ja yhteisöön tuonnissa, joita eivät koske direktiivin 89/662/ETY ja, taudinaiheuttajien osalta, direktiivin 90/425/ETY(2) liitteessä A olevassa I luvussa mainittujen erityisten yhteisön säädösten kyseiset vaatimukset 17 päivänä joulukuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/118/ETY sekä komission asetuksella (EY) N:o 103/96(3). Siipikarjan ja muun karjan lanta on orgaanista jätettä, joka voi aiheuttaa hygieenisiä ja toksikologisia ongelmia ja jolla ei voi käydä yhteisön alueella eikä yhteisön ulkopuolella kauppaa ilman ympäristöön ja eläinten sekä ihmisten terveyteen liittyviä takeita. Kaupankäynti on mahdollista vain, jos käsittely ja laadunvalvonta on hoidettu asianmukaisesti (kemialliset ja mikrobiologiset muuttujat). Komissio ei ole tietoinen siitä, että edellä mainittujen säädösten täytäntöönpano aiheuttaisi tämän tuotteen kaupankäynnille erityisiä esteitä. Komissio toivoo parlamentin jäsenen toimittavan lisätietoja kaupankäyntiin liittyvistä ongelmista, joita nämä perusteet ovat aiheuttaneet.

Lisäksi siipikarjan ja muun karjan lannan kuljetusta säädellään Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 259/93(4).

(1) EYVL L 375, 31.12.1991.

(2) EYVL L 62, 15.3.1993.

(3) EYVL L 24, 31.1.1996.

(4) EYVL L 30, 6.2.1993.