KIRJALLINEN KYSYMYS E-0890/02

esittäjä(t): Antonio Di Pietro (ELDR) komissiolle

(3. huhtikuuta 2002)

Aihe: Työntekijöiden työterveys ja -turvallisuus

Italiassa keskeiset työntekijöiden työterveyttä ja -turvallisuutta koskevat direktiivit on siirretty osaksi kansallista lainsäädäntöä asetuksella N:o 626/94, jota on myöhemmin muutettu asetuksella N:o 242/96.

Uuden, 8. tammikuuta 2002 annetun lain 1 artiklan a kohdan myötä muutettiin vuoden 1996 asetusta. Tässä artiklassa annetaan terveydenhoidosta ja ennalta ehkäisevästä hoidosta vastaaville lääkäreille sekä oikeuslääkäreille ja vakuutusalan lääkäreille oikeus harjoittaa pätevän lääkärin ammattia työterveyden ja -turvallisuuden suojelemiseksi. Näitä tehtäviä hoitivat aiemmin työterveysalan erikoislääkärit, kuten asetuksessa N:o 626/94 ja 242/96 säädetään.

Italiassa erikoislääkäreiden ammattikoulutuksesta ja vastaavista tieteenaloista säädetään laissa (laki 245/90) ja asetuksissa (11. toukokuuta 1995 annettu asetus, G. U. nro 88, 19. heinäkuuta 1995), joissa ei edellytetä terveydenhoidosta ja ennalta ehkäisevästä lääketieteestä vastaavilta lääkäreiltä sekä oikeuslääkäreiltä ja vakuutusalan lääkäreiltä (jäljempänä mainittua alaa on harmonisoitu Euroopan tasolla) kyseisen alan erityiskoulutusta. Eikö komission mielestä edellä mainitun 1 artiklan a kohta ole selkeässä ristiriidassa sen perusperiaatteen kanssa, että Euroopan unioni sitoutuu ylläpitämään kansalaistensa terveydenhuollon korkean tason ETY:n jäsenvaltioille vuonna 1962 antamien suositusten mukaisesti sekä muiden toimivaltaisten kansainvälisten järjestöjen (ILO, ICOH, WHO) konsolidoitujen suositusten perusteella, jotka työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ovat aina edellyttäneet ja edellyttävät yksinomaan työterveysalan erikoislääkärin pätevyyttä?

Ottaen huomioon terveydenhoidon ja ennalta ehkäisevän lääketieteen lääkäreiden ja oikeuslääketieteen lääkäreiden epäasianmukaisen koulutuksen ja näin ollen myös epäpätevyyden, tiedustelisin komissiolta, eikö sen mielestä 1 artiklan a kohdan soveltaminen voi osoittautua vaaralliseksi työntekijöiden työterveyden ja -turvallisuuden kannalta?

Eikö komission mielestä erikoislääkärin ammatin harjoittaminen edellytä perusteellista ja syventävää ammattikoulutusta?

Anna Diamantopouloun komission puolesta antamayhteinen täydentävä vastauskirjallisiin kysymyksiin E-0189/02 ja E-0890/02

(4. kesäkuuta 2002)

Komissio on arvoisan parlamentin jäsenen kanssa täysin samaa mieltä työntekijöiden terveystarkastuksista vastaavien henkilöiden riittävän ammattitaidon tärkeydestä.

Mainitun 12. marraskuuta 2001 annetun lakiasetuksen N:o 402 muuttamisesta 8. tammikuuta 2002 annetussa Italian laissa säädetään muun muassa seuraavaa: 1 a artikla (joka muuttaa 19. syyskuuta 1994 annettua asetusta N:o 626) 1. 19. syyskuuta 1994 annetun asetuksen N:o 626 2 artiklan 1 kohdan d alakohdan 1 luetelmakohdassa tai työterveyshuollossa sanojen jälkeen lisätään seuraavaa: tai ehkäisevässä terveydenhuollossa, oikeuslääketieteessä ja vakuutuslääketieteessä.

Niinpä 8. tammikuuta 2002 annetulla lailla ehkäisevään terveydenhuoltoon, oikeuslääketieteeseen ja vakuutuslääketieteeseen erikoistuneet lääkärit lisätään asetuksen N:o 626/94 2 artiklan d kohtaan, jossa säädetään, että asetuksen säännöksiä sovellettaessa:

toimivaltaisella lääkärillä tarkoitetaan lääkäriä,

- joka on erikoistunut työlääketieteeseen tai ehkäisevään työterveydenhuoltoon ja psykotekniikkaan tai työtoksikologiaan tai työhygieniaan tai työterveydenhuoltoon taikka muihin erikoistumisaloihin, jotka on tarvittaessa ilmoitettu terveysministeriön asetuksessa korkeakouluista ja tieteellisestä ja teknologisesta tutkimuksesta vastaavan ministerin suostumuksella;

- jolla on tohtorintutkinto tai opetuspätevyys ehkäisevän työlääketieteen tai ehkäisevän työterveydenhuollon ja psykotekniikan tai työtoksikologian tai työhygienian taikka työfysiologian alalla;

- jolla on 15. elokuuta 1991 annetun asetuksen N:o 277 55 artiklassa tarkoitettu hyväksyntä.

Edellä mainitulla 19. syyskuuta 1997 annetulla asetuksella N:o 626/94 siirretään osaksi Italian kansallista lainsäädäntöä useita työterveyttä ja työturvallisuutta käsitteleviä direktiivejä ja erityisesti direktiivit 89/391/ETY(1), 89/654/ETY(2), 89/655/ETY(3), 89/656/ETY(4), 90/269/ETY(5), 90/270/ETY(6), 90/394/ETY(7) muutettuna ja 90/679/ETY(8) muutettuna.

Osassa näistä direktiiveistä säädetään, että jäsenvaltiot vahvistavat kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaiset järjestelyt asianmukaisten terveystarkastuksien järjestämiseksi työntekijöille (esim. direktiivin 90/394/ETY 14 artiklan 1 kohta), ja direktiivien liitteissä annetaan

käytännön suosituksia työntekijöiden terveystarkastuksia varten (esim. direktiivin 90/394/ETY liite II). Kyseisessä liitteessä todetaan, että työntekijöiden terveystarkastukset tulee suorittaa työlääketieteen periaatteiden ja käytäntöjen mukaisesti.

Missään työterveyttä ja työturvallisuutta koskevassa direktiivissä ei säädetä, että työntekijöiden terveystarkastuksista huolehtivan lääkärin tulisi olla erikoistunut työlääketieteeseen. Joissakin direktiiveissä ainoastaan säädetään, että terveystarkastukset tulee suorittaa työlääketieteen periaatteiden ja käytäntöjen mukaisesti, mutta tämä ei välttämättä tarkoita, että kyseisen henkilön tulisi olla erikoistunut työlääketieteeseen.

Kyseisten direktiivien mukaan jäsenvaltiot voivat siis määritellä, millainen pätevyys työntekijöiden terveystarkastuksia suorittavalta henkilöltä kansallisella tasolla vaaditaan.

Asiaankuuluvissa työterveyden ja työturvallisuuden alan direktiiveissä säädetään, että jäsenvaltioiden velvollisuutena on taata asianmukaiset tarkastukset kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti. Ei ole osoituksia siitä, etteivät muiden kuin työlääketieteeseen erikoistuneiden lääkäreiden suorittamat tarkastukset olisi asianmukaisia.

Lisäksi olisi syytä muistaa komission 20. heinäkuuta 1962 hyväksymä suositus N:o 831, jossa komissio kannusti jäsenvaltioita yhtenäistämään työlääketieteen alaan liittyvää lainsäädäntöä ja koulutusta(9). Tässä yhteydessä komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä ottamaan huomioon, että suositukset eivät ole luonteeltaan sitovia. Jäsenvaltiot noudattavat niitä vapaaehtoisesti.

Italian lainsäädännön yksityiskohtainen analyysi ei siis ole osoittanut, että yhteisön lainsäädäntöä rikottaisiin.

(1) Neuvoston direktiivi 89/391/ETY, annettu 12 päivänä kesäkuuta 1989, toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä, EYVL L 183, 29.6.1989.

(2) Neuvoston direktiivi 89/654/ETY, annettu 30 päivänä marraskuuta 1989, työpaikoille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista (ensimmäinen direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi), EYVL L 393, 30.12.1989.

(3) Neuvoston direktiivi 89/655/ETY, annettu 30 päivänä marraskuuta 1989, työntekijöiden työssään käyttämille työvälineille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista (toinen direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi), EYVL L 393, 30.12.1989.

(4) Neuvoston direktiivi 89/656/ETY, annettu 30 päivänä marraskuuta 1989, työntekijöiden työpaikalla käyttämille henkilönsuojaimille turvallisuutta ja terveyttä varten asetettavista vähimmäisvaatimuksista (kolmas direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi), EYVL L 393, 30.12.1989.

(5) Neuvoston direktiivi 90/269/ETY, annettu 29 päivänä toukokuuta 1990, terveyttä ja turvallisuutta varten asetettavista vähimmäisvaatimuksista sellaisessa käsin tapahtuvassa taakkojen käsittelyssä, johon liittyy erityisesti työntekijän selän vahingoittumisen vaara (neljäs direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi), EYVL L 156, 21.6.1990.

(6) Neuvoston direktiivi 90/270/ETY, annettu 29 päivänä toukokuuta 1990, turvallisuutta ja terveyttä varten näyttöpäätetyölle asetettavista vähimmäisvaatimuksista (viides direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi), EYVL L 156, 21.6.1990.

(7) Neuvoston direktiivi 90/394/ETY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1990, työntekijöiden suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville tekijöille altistumiseen työssä liittyviltä vaaroilta (kuudes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi), EYVL L 196, 26.7.1990.

(8) Neuvoston direktiivi 90/679/ETY, annettu 26 päivänä marraskuuta 1990, työntekijöiden suojelemisesta vaaroilta, jotka liittyvät biologisille tekijöille altistumiseen työssä (seitsemäs direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi), EYVL L 374, 31.12.1990.

(9) EYVL B 80, 31.8.1962.