KIRJALLINEN KYSYMYS E-2073/99 esittäjä(t): Agnes Schierhuber (PPE-DE) komissiolle. Kartellit ja WTO ‐ yhteensopivuus.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0084 - 0085



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2073/99 esittäjä(t): Agnes Schierhuber (PPE-DE) komissiolle (12. marraskuuta 1999) Aihe: Kartellit ja WTO yhteensopivuus 1. Onko OPEC:n öljykartelli yhteensopiva WTO-sääntöjen kanssa? 2. Jos on, millaisen kannan EU aikoo ottaa WTO:n uudella neuvottelukierroksella OPEC-valtioiden markkinoita vääristäviin toimiin? 3. Miten Uuden-Seelannin, Australian ja Kanadan (pakko)vientiorganisaatiot (Dairy Board, Wheat Board jne.) vaikuttavat maailmankauppaan, ja ovatko ne yhteensopivia WTO-sääntöjen kanssa? 4. Miten esimerkiksi vientiluotot, sisäiset kuljetustuet ja omat lupamenettelyt Yhdysvaltain eri osavaltioissa vaikuttavat maailmankauppaan, ja ovatko ne yhteensopivia WTO-sääntöjen kanssa? Pascal Lamyn komission puolesta antama vastaus (22. joulukuuta 1999) 1 ja 2. Öljynviejämaiden järjestön Opec:in yhteensopivuus Maailman kauppajärjestön (WTO) sääntöjen kanssa ei ole koskaan tullut esille käytännössä. Vaikka yhteisö katsoo, että tuleviin kilpailua koskeviin neuvotteluihin pitäisi kuulua valtioiden toimenpiteet käsitellä kartelleja vakavina kilpailulain rikkomistapauksina, on huomattava, että valtion määräämät rajoitukset eivät tavallisesti kuulu tällaisiin kilpailulain periaatteisiin. Kaikkien tällaisten valtioiden määräämien rajoitusten on tietenkin oltava voimassa olevien WTO:n sääntöjen mukaisia. 3. Jotta valtion kaupalliset yritykset, kuten Uudessa-Seelannissa, Australiassa ja Kanadassa toimivat tietyt maataloustuotteiden yritykset, olisivat yhteensopivia WTO:n sääntöjen kanssa, niiden on noudatettava GATT-sopimuksen XVII artiklassa määrättyjä sääntöjä. Määritellessään lähestymistapaansa maataloustuotteiden kaupan uuteen neuvottelukierrokseen, yhteisö on esittänyt, että valtion kaupallisten yritysten toimintaa pitäisi tutkia erityisesti käsiteltäessä erilaisia vientitukia. 4. Vientiluottoja koskevat säännöt Julkisesti tuettujen vientiluottojen suuntaviivoja koskeva järjestely on vahvistettu foorumilla, jonka jäseninä ovat melkein kaikki taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön OECD:n jäsenmaat (esim. Turkki ja Meksiko eivät kuitenkaan ole jäseniä). On aina katsottu, että ne maat, jotka ovat eniten kiinnostuneet vahvoista säännöistä tällä alalla, ovat maita, jotka myöntävät vientiluottoja ja vientiluottotakuita tai -vakuutuksia, pikemminkin kuin luottoja pääasiassa saavat maat. Säännöt kattavat tuotantohyödykkeiden myynnin vähintään kahden vuoden luottoehdoin. Syyskuussa 1994 sovittiin kuitenkin, että maataloustuotteiden luottoehtoja koskevat neuvottelut alkaisivat heti, kun Uruguayn kierros on käyty loppuun. Uruguayn kierroksen maataloussopimuksen 10 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että laaditaan kansainvälisesti sovitut säännöt, joilla säännellään vientiluottojen, vientiluottotakuiden tai vakuutusohjelmien myöntämistä osana Marrakechissä tehtyä sopimusta vientikilpailutoimenpiteistä. Tästä määräyksestä huolimatta on osoittautunut mahdottomaksi päästä sopimukseen kyseisistä säännöistä maataloustuotteiden osalta OECD:ssä Uruguayn kierroksen täytäntöönpanon aikana Yhdysvaltojen vastustuksen takia. Tämän vuoksi yhteisö on esittänyt Seattlen kokousta koskevissa neuvotteluohjeissaan, että maatalouden vientiluottoja koskeva kysymys on tarpeen ottaa esille WTO:n puitteissa esimerkkinä täytäntöönpanon laiminlyönnistä, kun käsitellään maataloustuotteita koskevia vientikilpailutoimenpiteitä. Sisäisten kuljetustukien osalta, jos ne koskevat maataloutta, on noudatettava maataloussopimuksen asiaa koskevia määräyksiä ja niistä on ilmoitettava sopimuksen määräysten mukaisesti. On kuitenkin muistettava, että yksi alan merkittävimmistä järjestelyistä, Kanadassa toiminut ns. Crow Rate, joka oli eräänlainen vientituki, on nyttemmin peruutettu.