KIRJALLINEN KYSYMYS E-2378/00 esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) komissiolle. Uusiutuvat energialähteet ja vesivoima.



Virallinen lehti nro 103 E , 03/04/2001 s. 0139 - 0140



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2378/00 esittäjä(t): Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) komissiolle (13. heinäkuuta 2000) Aihe: Uusiutuvat energialähteet ja vesivoima Energiakomissaari Loyola de Palacion hiljattaisen lausunnon mukaan komissio ei uudessa energiadirektiiviehdotuksessaan aio hyväksyä vesivoimaa uusiutuvaksi energialähteeksi. Direktiiviehdotus esittää myös, että Suomen pitäisi puuta polttamalla lisätä sähkön tuotantoa kymmenen prosenttia vuoteen 2010 mennessä. Tavoite on täysin mahdoton. Suomen kauppa- ja teollisuusministeriön laskelmien mukaan Suomi joutuisi investoimaan 1215 miljardia markkaa puupolttoisiin voimaloihin, jotta maa voisi käyttää vaaditut 10 miljoonaa kuutiometriä puuta energian tuotantoon. Puun polttaminen saattaisi aiheuttaa myös vakavan raaka-ainepulan puunjalostusteollisuudelle. Yllä mainittuun viitaten kysyn komissiolta, miksi se ei halua hyväksyä luontaisesti juoksevaa vettä uusiutuvaksi energialähteeksi? Mihin laskelmiin komissio pohjaa mielipiteensä puunpolton radikaalin lisäämisen järkevyydestä? Pitääkö komissio tavoitetta järkevänä ottaen huomioon puun poltosta aiheutuvat ympäristövaikutukset? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (18. syyskuuta 2000) Parlamentin jäsen viittaa ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä sähkön sisämarkkinoilla(1), joka kuvastaa komission perinteistä suhtautumista vesivoimaan. Vesivoimalla tuotettu energia on selkeästi uusiutuva energialähde, mutta suurien (kapasiteetiltaan yli 10 megawatin) vesivoimaloiden tuottama sähkö on yleensä kilpailukykyistä eikä tarvitse erityistä tukea. Näin ollen jäsenvaltiot voivat sisällyttää tällaisissa suurissa vesivoimaloissa tuotetun sähkön uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kansallisiin kulutustavoitteisiinsa, kuten direktiiviehdotuksen liitteessä mainitaan. Liitteessä mainitut tavoitteet eivät ole sitovia vaan ohjeellisia, ja komission ehdotuksessa säädetään, että jäsenvaltiot voivat itse edistää 2 artiklan 1 kohdassa annetun määritelmän rajoissa sellaisia uusiutuvia energialähteitä, jotka parhaiten soveltuvat niiden omaan erityistilanteeseen. Direktiiviehdotuksessa ei siis edellytetä, että Suomen olisi korvattava vesivoimaloissa tuotettu sähkö puun polttoon perustuvalla tuotannolla. Energian alkuperän varmentamista koskevia säännöksiä sovelletaan kaikkiin vesivoiman muotoihin, sillä kuluttajilla on oltava oikeus saada tietää, onko heidän käyttämänsä sähkö tuotettu uusiutuvista energialähteistä. Vesivoimaloiden osalta takuutodistuksissa on kuitenkin mainittava, onko voimalan kapasiteetti alle vai yli 10 megawattia. Suuriin vesivoimaloihin ei sovelleta ehdotuksen teknisluonteisia säännöksiä, jotka koskevat esimerkiksi ensisijaista pääsyä verkkoon, sillä se ei ole tarpeen taloudellisen elinkelpoisuuden varmistamiseksi markkinoilla. Yhteenvetona voidaan todeta, että komissio pyrkii uusiutuvien energialähteiden edistämistä koskevassa politiikassaan keskittämään julkista tukea niihin uusiutuviin energialähteisiin, jotka sitä eniten tarvitsevat ja joille sitä voidaan myöntää taloudellisesti pätevin perustein. (1) KOM(2000) 279 lopullinen.