KIRJALLINEN KYSYMYS E-1202/00 esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle. Omenanviljelyalan kriisi.



Virallinen lehti nro 053 E , 20/02/2001 s. 0099 - 0100



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1202/00 esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle (12. huhtikuuta 2000) Aihe: Omenanviljelyalan kriisi Jona Gold -omenoiden viljely on tällä hetkellä kriisissä. Limburgilaiset hedelmäntuottajat joutuvat myymään tuotteensa alle omakustannushinnan. Kriisi koskee flaamilaisen Limburgin alueen yritysten lisäksi myös muiden alueiden yrityksiä. 1. Onko komissio tietoinen omenanviljelyalan ja erityisesti Jona Gold -lajikkeen viljelyn kriisistä? Jos ei ole tietoinen, aikooko se tutustua asiaan yksityiskohtaisesti? 2. Aikooko komissio ryhtyä toimiin ratkaisun löytämiseksi omenanviljelyalan kriisiin? Jos aikoo ryhtyä, millaisiin? Onko tässä yhteydessä kyse rakenteellisista toimista vai hätäaputoimista? Jos ei aio ryhtyä, miksi? 3. Onko komissio sitä mieltä, että Euroopan unionissa omenantuotantoon on sovellettava kiintiöpolitiikkaa, jotta omenanviljelyalan kriisiin voidaan löytää rakenteellinen ratkaisu? Jos komissio on tätä mieltä, milloin ja miten se aikoo laatia tällaisen kiintiöjärjestelmän? Jos komissio ei ole tätä mieltä, miksi se hylkää ajatuksen kiintiöpolitiikasta rakenteellisena ratkaisuna omenanviljelyalan kriisiin ja mitä vaihtoehtoisia toimia komissiolla on esittää? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (22. toukokuuta 2000) 1. Komissio on myös havainnut, että omenien hintataso oli yleisesti alhaisempi markkinointivuonna 1999/2000 kuin sitä edeltävänä markkinointivuonna. Se on kuitenkin suunnilleen samalla tasolla kuin markkinointivuonna 1997/1998. Tämä yleinen kehitys selittyy suurelta osin yhteisön tuotannon suhteellisen korkealla tasolla (lähes 8,5 miljoonaa tonnia, eli noin 10 prosenttia enemmän kuin keskimäärin edellisinä markkinointivuosina). Tämä tulos peittää alleen kuitenkin tiettyjä jäsenvaltiokohtaisia eroja: Belgian omenatuotanto kasvoi lähes 550 000 tonniin vuonna 1999, toisin sanoen se oli 30 prosenttia enemmän kuin keskimäärin edellisinä markkinointivuosina. Myös Jonagold-lajikkeen tuotanto yhteisössä oli niinikään ennätyksellisen suuri, yli 900 000 tonnia. Omenoiden, varsinkin Jonagold-lajikkeen, tuotantohinnat Belgiassa sijoittuivat näin olleen loogisesti niiden tavanomaisen tason alapuolelle. 2. Tällaisessa tilanteessa, hedelmä- ja vihannesalan yhteisessä markkinajärjestelyssä (YMJ) (hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2200/96(1)) säädetään, että tuottajat voivat turvautua useampiin rahoitusvälineisiin. Toisaalta tuottajajärjestöt voivat päättää toteuttaa interventiojärjestelyä vetämällä tuotteita markkinoilta, minkä tavoitteena on markkinoille jäävien tuotteiden hintojen tukeminen. Toisaalta niillä on käytössään toimintarahastojen kautta merkittäviä julkisia rahoituksellisia varoja, joita ne voivat käyttää rakenteiden parantamistarkoituksiin. Nämä toimenpiteet on kehitetty, jotta tuottajajärjestöt, joista Belgiassa on 70 prosenttia hedelmä- ja vihannesalan tuottajia, voisivat selvitä suhdanteista johtuvista kriiseistä sekä voisivat toteuttaa toimia kilpailukykynsä parantamiseksi. Näin ollen omenantuottajilla on käytettävissään tässä yhteydessä riittävät välineet tuotannon suhdannekriisin vaikutusten lieventämiseksi. Ei ole tarpeen laatia uusia poikkeustoimenpiteitä. Erityisesti Jonagold-lajikkeen, jonka osuus on 50 Belgian tuotannosta, osalta tuottajilla on lisäksi käytössään toimintarahastojen kautta rahoituksellisia varoja, joiden avulla ne voivat harkita hedelmätarhojensa tuotannon muuntamista sellaisten lajikkeiden viljelyyn, joilla on vähemmän ylituotantoa. 3. Komissio ei suunnittele myöskään toteuttavansa omenantuotannon kiintiöjärjestelmää. Tämän tyyppiset toimenpiteet, joista ei YMJ:ssä ole säädetty, eivät näytä soveltuvan sellaisten lajien viljelyyn, joiden osalta tuottaja ei voi vaivatta arvioida lopullista tuotantoaan. Neuvoston vuodesta 1996 valitsema linja hedelmä- ja vihannesalan tukemisessa suosii pikemminkin tuottajajärjestöjen rakenteellista tukemista toimintarahastojen kautta. Tämän avulla tuottajajärjestöt, jotka keskittävät tarjontaa, voivat sitoutua vieläkin tehokkaammin tuotannon suhdanteista johtuvien vaihteluiden hallinnointiin. (1) EYVL L 297, 21.11.1996.