KIRJALLINEN KYSYMYS P-3185/02 esittäjä(t): Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE) komissiolle. Suurten liikehuoneistojen käyttämää pinta-alaa koskeva itsehallintoyhteisön vero.



Virallinen lehti nro 192 E , 14/08/2003 s. 0102 - 0103



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3185/02 esittäjä(t): Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE) komissiolle (31. lokakuuta 2002) Aihe: Suurten liikehuoneistojen käyttämää pinta-alaa koskeva itsehallintoyhteisön vero Komissio vaatii Itä-Euroopan maiden kanssa käymissään liittymistä edeltävissä neuvotteluissa kyseisten maiden hallituksia kumoamaan tai muuttamaan vähittäiskauppaa koskevan sääntelyn, jolla rajoitetaan vapaata kilpailua tai sijoittautumisvapautta. Tämäntyyppinen Euroopan unionin jäseninä jo olevien valtioiden oikeusjärjestelmien mukainen sääntely jatkuu kaikesta huolimatta. Näin on myös Katalonian itsehallintoyhteisössä Espanjassa, jossa on säädetty itsehallintoalueen laki 16/2000, jolla suurille liikehuoneistoille määrätään niiden käyttämää pinta-alaa koskeva vero, josta saatava tuotto palautetaan tukina kyseisessä itsehallintoyhteisössä toimiville perinteisille kauppaliikkeille. Perinteisten liikkeiden saaman tuen rahoittavat näin ollen niiden kilpailijat. Tähän toimenpiteeseen liittyvät Kataloniassa jo voimassa olevat suurten liikehuoneistojen avaamiseen liittyvät rajoitukset, jotka pohjautuvat liikehuoneistoista annettuun lakiin 17/2000. Onko komissio tietoinen ristiriidasta, joka aiheutuu siitä, että toisaalta sallitaan tämäntyyppiset säännökset EU:ssa ja samanaikaisesti vaaditaan niiden lakkauttamista maissa, jotka neuvottelevat liittymisestä? Mitä mieltä komissio on siitä, että myönnetään alakohtaisia tukia, joiden rahoitus on peräisin tukien saajien kilpailijoilta? Onko komissio aikonut tässä yhteydessä ryhtyä Katalonian lain 17/2000 mukaisia tukia koskeviin toimenpiteisiin? Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä yhteisön yritysten sijoittautumisvapauden estävän, esimerkiksi Kataloniassa voimassa olevan vähittäiskaupan sääntelyn takia? Mario Montin komission puolesta antama vastaus (17. joulukuuta 2002) Komissiolle on esitetty kantelu Katalonian itsehallintoalueen laista N:o 16/2000. Kantelija väitti, että lailla on otettu käyttöön suurten kauppaliikkeiden käyttämästä pinta-alasta perittävä maksu, jolla on tarkoitus rahoittaa perinteisiä vähittäisliikkeitä kaupunkien keskustoissa. Kantelijan mukaan tämä laki merkitsee Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio pyysi asiasta lisätietoja Espanjan viranomaisilta. Espanjan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan lailla 16/2000 käyttöön otetulla uudella maksulla kerätyt varat käytetään pääasiassa infrastruktuurin rahoittamiseen ja niillä hyödytetään paikallisia vähittäisliikkeitä vain toissijaisesti. Infrastruktuurin rahoitusta tarjotaan yleisesti kaikille, eikä se hyödytä tiettyä yritystä tai sektoria. Paikallisille vähittäiskaupoille myönnettävässä tuessa alueelliset viranomaiset ovat sitoutuneet noudattamaan tuen vähimmäistason raja-arvoa. Näin ollen mahdollisesti myönnetyt tuet eivät kuuluisi EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Näistä syistä ja komission käytössä tutkimuksen tässä vaiheessa olevien tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että tämä veron kaltainen maksu ei kuulu EY:n perustamissopimuksen valtiontukisääntöjen soveltamisalaan. Vapaata liikkumista sisämarkkinoilla koskevista säännöistä komissio toteaa, ettei se aio missään tapauksessa sallia sellaisten sääntöjen pitämistä voimassa, jotka ovat perustamissopimuksen vapaata sijoittautumisoikeutta koskevan 43 artiklan vastaisia, riippumatta siitä, onko ne antanut jäsenvaltio vai jäsenyyteen valmistautuva valtio. Komissio muistuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle maininneensa palvelujen sisämarkkinatilannetta koskevassa kertomuksessaan(1) joitakin jäsenvaltioissa nykyään voimassa olevia säännöksiä, jotka koskevat erityisesti liiketilojen sijoittamista, antamatta kuitenkaan lausuntoa siitä, sopivatko ne yhteen perustamissopimuksen 43 artiklan kanssa. Komission on nyt analysoitava oikeudellisesti ja perusteellisesti eri säännöstöt erityisesti sen kannalta, ovatko ne syrjiviä tai suhteettomia, voidakseen tarvittaessa ehdottaa sopivia ratkaisuja. Mitä tulee itse veron kaltaiseen maksuun, sen käyttöön puuttumatta on muistettava, että sellaisten kansallisten toimenpiteiden, jotka voivat haitata perustamissopimuksessa taattujen perusvapauksien käyttämistä tai tehdä näiden vapauksien käyttämisestä vähemmän houkuttelevaa, on kuitenkin täytettävä neljä edellytystä: niitä on sovellettava ilman syrjintää, niitä on voitava perustella yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä, niiden on oltava omiaan takaamaan niillä tavoiteltavan päämäärän toteuttaminen, eivätkä ne saa puuttua perusvapauteen enempää kuin mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi(2). Ensimmäistä Espanjan viranomaisten esittämistä perusteluista, joka liittyy kaupunkien keskustoissa sijaitsevien liikkeiden aseman lujittamiseen, mikä on tyypillisesti taloudellinen tavoite, voidaan epäillä siltä kannalta, onko tämä oikeutettua yleisen hyödyllisyyden perusteella. Sen sijaan toinen perustelu, joka liittyy suuria liikeyrityksiä ympäröivien alueiden kunnostamiseen niiden sijainnista aiheutuvien ympäristö- ja kaupunkiasumisvaikutusten vähentämiseksi, voitaisiin hyväksyä yleisen hyödyn perusteella. Maksun laskutavoissa otetaan huomioon liikeyrityksen pinta-alan lisäksi se, pääseekö sinne julkisilla liikennevälineillä, jotta tieliikenteen odotettu määrä ja seuraukset voidaan määrittää. Komissiolle toimitetuissa tiedoissa ei kuitenkaan ole tarkkoja tietoja siitä, millä perusteella eri kynnysarvot on määritetty ja mitä mahdollisuuksia on myöntää poikkeuksia tai hyvityksiä tietyntyyppisille liikeyrityksille (kuten rakennustarvike-, puutarha- ja huonekaluliikkeille), joten tässä vaiheessa komission on vaikeata arvioida kyseisen toimenpiteen suhteellisuutta. (1) Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Palvelujen sisämarkkinatilanne, 30. heinäkuuta 2002, KOM(2002) 441 lopullinen. (2) Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-55/94, Gebhard, 30. marraskuuta 1995 antama tuomio. Kok.1995 s. I-4165, 37 kohta.