KIRJALLINEN KYSYMYS P-0052/99

esittäjä(t): Gianni Tamino (V) komissiolle

(15. tammikuuta 1999)

Aihe: Kansallisten valuuttojen ja euron vaihtaminen yhteisen rahan käyttöönottavissa jäsenvaltioissa

Yhteinen raha on jo voimassa, tosin ainoastaan tilivaluuttana, yhdessätoista Euroopan unionin jäsenvaltiossa, joissa se on käypä valuutta kansallisen valuutan rinnalla. Näin ollen myös näiden maiden välisten pankkitransaktioiden olisi myös vastattava kunkin maan sisäisiä transaktioita.

Tiedotusvälineiden mukaan pankit ottavat kuitenkin kiinteän palkkion ohella jopa neljän prosentin ylimääräisen komissiopalkkion valuutan vaihtamisesta toiseen ja euron vaihtamisesta kansalliseen valuuttaan.

Eikö komissio katso, että tällainen toiminta on ristiriidassa yhteisen rahan käyttöönoton kanssa ja aiheuttaa näin ollen epäoikeudenmukaista keinottelua?

Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä korjatakseen tilanteen, joka aiheuttaa todellisia taloudellisia vahinkoja kuluttajille ja yrityksille yhteisen rahan käyttöönottavissa jäsenvaltioissa ja on lisäksi vaarassa saattaa euron huonoon valoon Euroopan kansalaisten silmissä?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(11. maaliskuuta 1999)

Arvoisa parlamentin jäsen on arvatenkin tietoinen siitä, että komissio on antanut euromuuntamisen pankkiveloituksia koskevan suosituksen 98/286/EY(1) huhtikuussa 1998. Komissio on myös julkistanut 8. joulukuuta 1998 alustavan arvion(2), josta käy ilmi, että pankit kautta euroalueen aikovat panna kyseisen suosituksen täytäntöön. Niinpä pankit eivät veloita yksittäisen euroalueeseen osallistuvan jäsenvaltion kansallisen rahayksikön määräisten tilien muuntamisesta euromääräisiksi (esimerkiksi muunnettaessa Italian liiroista euroiksi Italiassa) tai maksujen muuntamisesta euroista kansallisen rahayksikön määräisiksi ja päin vastoin. Lisäksi suosituksessa esitetään, etteivät pankit voi veloittaa palveluista euroyksikössä enempää kuin vastaavista palveluista kansallisessa rahayksikössä. Tämä lisää merkittävästi kuluttajien luottamusta euron käyttöön siirtymiseen. Se ei kuitenkaan tarkoita itsessään sitä, että euroalueeseen osallistuvien jäsenvaltioiden välisten pankkitapahtumien tulisi olla vertailukelpoisia kunkin osallistuvan jäsenvaltion vastaavien sisäisten tapahtumien kanssa.

Suosituksissa ei kehotetakaan pankkeja lopettamaan tarjoamistaan palveluista veloittamista. Näihin palveluihin kuuluu myös muiden jäsenvaltioiden seteleiden ostaminen ja myyminen Suosituksessa edellytetään kuitenkin, että kaikki muunto- ja vaihtotapahtumat ovat avoimia ja niiden yhteydessä esitetään selvästi, onko kiinteitä muuntokursseja sovellettu, ja yksilöidään erikseen kaikki muut sovelletut maksut.

Ennen euron käyttöönottoa pankit pystyivät sisällyttämään kulloinkin sovellettuun (vaihtelevaan) valuuttakurssiin ainakin osittain sellaisista palveluista kuten seteleiden vaihdosta veloitetut palvelumaksut. Toisin sanoen pankit pystyivät veloittamaan asiakkailtaan valuutan osto- ja myyntikurssin välisen erotuksen. Tällainen veloitus ei ole avointa, minkä vuoksi komissio on pitkään kehottanut pankkeja lopettamaan kyseisen käytännön.

Euron käyttöönoton jälkeen pankkien ei ole enää mahdollista määrittää veloittamiaan maksuja valuutan osto- ja myyntikurssin erotuksen perusteella silloin, kun on kysymys euroalueeseen osallistuvien jäsenvaltioiden rahayksiköistä. Tämä johtuu siitä perusvaatimuksesta, että euroalueeseen osallistuvien kansallisten rahayksiköiden kaikenlaiseen muuntamiseen ja vaihtoon sovelletaan kiinteitä muuntokursseja. Pankkien on tämän vuoksi muutettava veloitusmenetelmäänsä 1. päivään tammikuuta 1999 mennessä. Arvoisan parlamentin jäsenen kuvaaman tilanteen, jossa pankit veloittavat valuutanvaihdosta jopa 4 prosentin kiinteän palkkion, voidaan katsoa heijastavan siirtymistä avoimempaan veloitustapaan.

Komissio pyysi 12. tammikuuta 1999 Euroopan pankkiyhdistysten liittoja toimittamaan sille jäsenvaltioiden tilannetta koskevat tiedot, joihin sisältyy vertailu vuosien 1998 ja 1999 muuntokuluista ja rajatylittävien tilisiirtojen maksuista. Se kehotti 5. helmikuuta 1999 toistamiseen pankkeja lisäämään toimintansa avoimuutta siten, että ne julkaisisivat tiedot veloitusten kokonaismäärässä tapahtuneista muutoksista (ennen ja jälkeen euron käyttöönoton) vaihdettaessa euroalueen seteleitä sekä käsiteltäessä rajatylittäviä sekkejä, tilisiirtoja ja korttimaksuja. Euroalueen pankkeja pyydettiin raportoimaan tilanteesta komissiolle ennen 31. päivää maaliskuuta 1999 eurooppalaisten järjestöjensä kautta. Komissio on myös äskettäin käynnistänyt tutkinnan, joka koskee pankkien mahdollisesti tekemiä rikkomuksia kilpailupolitiikan alalla. Komissio tiedottaa parlamentille näiden raporttien ja tutkimusten tuloksista. Se arvelee kuitenkin, että näiden veloitusten kokonaismäärä laskee tulevaisuudessa, kun pankeille ei enää aiheudu valuuttakurssiriskeihin liittyviä kustannuksia. Avoimuus lisää myös kilpailua rahoituslaitosten välillä. Komissio on parlamentin tapaan huolestunut päinvastaiseen viittaavista tiedoista, jotka ovat peräisin joidenkin jäsenvaltioiden pankkien alustavasta palautteesta ja analyyseistä.

Komissio tunnustaa samoin, että tilisiirtojen yhteydessä, joka on erillinen mutta samalla aihetta sivuava kysymys, esiintyy yhä merkittäviä eroja rajatylittävien ja kotimaan maksutapahtumien välillä. Komissio uskoo, että euron seteleiden ja kolikoiden käyttöönottoon johtava siirtymäkausi tarjoaa mahdollisuuden luoda edellytykset rajat ylittävien tilisiirtojen kulujen poistamiselle. Tämä edellyttää, että rajatylittävien maksujen infrastruktuureissa esiintyvät heikkoudet hoidetaan tehokkaasti ja että rajatylittävän kilpailun muut rakenteelliset esteet poistetaan. Niinpä erityisesti rahoituslaitokset on saatava vakuuttumaan kotimaan vähittäismaksujärjestelmien rajatylittävien yhteyksien poliittisesta merkittävyydestä ja kaupallisista mahdollisuuksista ja niiden edellyttämistä lisäinvestoinneista. Velvollisuuksiin vetoamisen lisäksi jäsenvaltioiden ja yhteisön viranomaisten on myös osaltaan helpotettava hallinnollisia vaatimuksia, jotka lisäävät pankkien näiden tapahtumien käsittelyyn liittyvää työtä. Komission pyrkimyksenä on toimia vakaasti tämänsuuntaisen kehityksen käynnistävänä voimana, ja se aikookin julkaista keväällä 1999 tiedonannon, jossa käsitellään EMUn maksujärjestelmiin liittyvää politiikkaa. Tiedonannossa esitetään yksityiskohtaiset puitteet, joiden avulla pyritään luomaan yhtenäinen maksualue.

Komissio on julkaissut 5. helmikuuta 1999 lehdistötiedotteen (IP/99/90), joka sisältää lisätietoja komission lähestymistavasta asiassa.

(1) EYVL L 130, 1.5.1998.

(2) Nähtävissä Internetissä osoitteessa: http://europa.eu.int/comm/dg15.