KIRJALLINEN KYSYMYS E-1710/01

esittäjä(t): Jean-Claude Fruteau (PSE) komissiolle

(14. kesäkuuta 2001)

Aihe: Koheesiopolitiikka ja syrjäisimmät alueet

Taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevasta politiikasta keskustellaan tällä hetkellä laajasti. Laajentuminen lähitulevaisuudessa muuttaa tätä politiikkaa perusteellisesti, millä on varmasti seurauksia unionin heikoimmille alueille, muun muassa syrjäisimmille alueille.

Unioni, johon kuuluisi 27 jäsenvaltiota merkitsee käytännössä unionin alueen laajenemista 30 prosentilla, kun taas vauraus lisääntyisi vain viidellä prosentilla. Uusi tilanne saa varmasti aikaan merkittäviä muutoksia seuraavalla ohjelmakaudella. Joidenkin alueiden köyhyyden takia toisten alueiden ongelmat saattavat jäädä huomiotta. Tämän takia uudet laskentatavat olisi sopeutettava unionin sosiaaliseen ja taloudelliseen tilanteeseen.

Euroopan yhtenäisyyttä, kansojen solidaarisuutta ja alueiden erilaisuutta koskevassa asiakirjassa mainitaan, että komissio on ryhtynyt tutkimaan, miten syrjäisimpien alueiden tarpeet voitaisiin ottaa huomioon tulevaisuuden koheesiopolitiikassa.

1. Onko komissio edistynyt tämän aiheen käsittelyssä?

2. Eikö Amsterdamin sopimuksen 299 artiklan 2 kappaleessa, joka koskee syrjäisimpiä alueita, pyritä siihen, että nämä alueet sisältyisivät edelleen tavoitteeseen 1 tulevalla ohjelmakaudella?

Michel Barnier'n komission puolesta antama vastaus

(6. syyskuuta 2001)

Kuten arvoisa parlamentin jäsen toteaa, komissio käynnisti taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan toisen kertomuksen julkaisemisen yhteydessä unionin alue- ja rakennepolitiikan tulevaisuutta koskevat laajat keskustelut. Näihin keskusteluihin osallistuvat jäsenvaltioiden viranomaiset, yhteisöt ja kansalaisyhteiskunnan edustajat, ja komission olisi niistä saatavien tulosten perusteella pystyttävä hahmottelemaan vuoteen 2004 mennessä tulevien ehdotustensa suuntaus. Ensimmäinen koheesiofoorumi järjestettiin 21.-22. toukokuuta 2001 Brysselissä.

Tarkasteltaessa kaikkien syrjäisimpien alueiden säilyttämistä tavoitteessa 1 tulevana ohjelmakautena, on todettava, että toisen kertomuksen päätelmissä myönnetään, että viimeisten tietojen mukaan (vuodelta 1998) nykyisen tukikelpoisuusperusteen (75 prosenttia BKT:sta henkeä kohti) soveltaminen laajentuneessa unionissa laskisi tukikelpoisen väestön määrää tavoite 1 -alueilla nykyiseen 15 jäsenvaltion unioniin verrattuna yli puolella. Toisessa kertomuksessa esitetään tämän toteamuksen jälkeen neljä vaihtoehtoa: nykyisen 75 prosentin tukikelpoisuusperusteen soveltaminen; nykyisen 75 prosentin tukikelpoisuusperusteen soveltaminen liittämällä siihen tavoitteesta 1 poistuville alueille tarkoitettu siirtymävaiheen tuki, jonka suuruus määräytyisi sen mukaan, miten lähellä tukikelpoisuusperustetta niiden BKT olisi; uuden tukikelpoisuusperusteen määrittäminen korkeammaksi kuin 75 prosenttia, jotta tukikelpoisuutensa menettävien 15 jäsenvaltion unionin alueiden määrä vähenisi tai tälläistä vaikutusta ei esiintyisi ollenkaan; kahden tukikelpoisuusperusteen määrittäminen: yksi 15 jäsenvaltion alueille ja toinen ehdokasmaiden alueille.

Syrjäisimpiä alueita koskevat keskustelut toteutetaan edellä esitetyissä puitteissa, ja niissä otetaan huomioon näiden alueiden erityistilanne sellaisena kuin siitä on määrätty EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa. Keskustelut koskevat kyseisen artiklan mukaisesti näiden alueiden pääsyä osallisiksi rakennerahastoista maksettavaan tukeen. Komission jäsen Michel Barnier käynnisti viime toukokuussa tässä tarkoituksessa ensimmäisen näkemysten vaihdon seitsemän syrjäisimmän alueen puheenjohtajan kanssa Réunionin saarella. Syksyllä on tarkoitus järjestää toinen tapaaminen.

Tässä vaiheessa, kun laaja keskustelu on edelleen käynnissä, on vielä liian aikaista tehdä päätelmiä. Komissio haluaa kuitenkin vakuuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että sillä on aikomus noudattaa kaikkia perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan määräyksiä.