FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 65/178

(2004/C 65 E/195)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2577/03

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(6. elokuuta 2003)

Aihe: Glukoosin ja hiilen lisääminen lannoitteeseen maatalousmaan suojelemiseksi saasteelta ja ammoniakkipäästöiltä

1. Onko komissio tietoinen, että 100 alankomaalaisen karjankasvattajan muodostama ryhmä lisää FIR-nimistä glukoosi- ja hiiliseosta tiloilla tuotettavaan lantaan? Tavoitteena on saada myrkyllisenä aineena pidetystä lannasta ainetta, jota voidaan käyttää lannoittamiseen ilman, että ilmakehään vapautuu liiallisia määriä ammoniakkipäästöjä?

2. Onko komissio myös tietoinen, että nämä karjankasvattajat katsovat, että 1990-luvun alusta alkaen käytössä oleva menetelmä injektoida lanta maaperään, jolla estetään ammoniakkipäästöjen kulkeutuminen ilmakehään, tuhoaa laidunalueiden maaperän elämän estäen matoja erittämästä ainetta, joka edistää fosfaattien sitoutumista kasvien juuriin?

3. Onko komissio tietoinen, että Alankomaiden tuomioistuimet ovat tuominneet nämä karjankasvattajat, koska he ovat injektoinnin sijasta levittäneet lantaa, mutta tuomioistuimet eivät ole määränneet seuraamuksista, koska ne katsovat, että tämä menetelmä on ympäristön edun mukainen?

4. Missä määrin EU:n määräämät ja lannoitteiden käyttöä koskevaan Alankomaiden päätökseen sisältyvät säännökset ovat esteenä sille, että FIR-menetelmää voitaisiin kokeilla laajemmin ja laillisesti, jotta voitaisiin todeta, pitäisikö tämän menetelmän soveltamista laidunalueilla harkita tarkemmin?

5. Mitä komissio voi tehdä edistääkseen tai poistaakseen FIR-menetelmää koskevalle kokeilulle aiheutetut esteet?

Lähde: Alankomaiden television kanava 3, NOVA:n tuottama 22. heinäkuuta 2003 lähetetty ohjelma.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(29. lokakuuta 2003)

Maatalous on merkittävä ilman ammoniakkipäästöjen lähde, ja ammoniakkipäästöt kuuluvat happamoitumisen ja rehevöitymisen kriittisten kuormitusten ylittymistä aiheuttaviin epäpuhtauksiin.

Tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista 23. lokakuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/81/EY (1) edellytetään, että jäsenvaltiot laativat ohjelmia toimenpiteistä, joilla pyritään rajoittamaan happamoittavien ja rehevöittävien epäpuhtauksien päästöjä, jotta kriittiset kuormitukset ja tasot eivät ylittyisi ja jotta parannettaisiin ympäristön ja ihmisten terveyden suojelua. Direktiivin liitteessä I luetellaan ammoniakkipäästörajat, jotka kunkin jäsenvaltion on saavutettava vuoteen 2010 mennessä.

Direktiivissä ei kuitenkaan täsmennetä erityistoimenpiteitä tavoitteen saavuttamiseksi, vaan vastuu annetaan jäsenvaltioille, joiden on määritettävä ohjelmansa vaaditun vähennystason mukaan. Olisi syytä korostaa, että Alankomaissa vaadittu yli 40 prosentin vähennys vuoden 1990 tasosta edellyttäisi monenlaisia toimenpiteitä ammoniakkipäästöjen vähentämiseksi, myös erityistoimenpiteitä, joilla ammoniakkipäästöjä vähennetään huomattavasti lannan levitysvaiheessa.

Ammoniakkipäästöjen vähentäminen kuuluu myös niiden sopimuspuolten (mukaan luettuina kaikki jäsenvaltiot) sitoumuksiin, jotka ovat allekirjoittaneet Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (ECE) valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan yleissopimukseen liittyvän, 1. joulukuuta 1999 tehdyn Göteborgin pöytäkirjan happamoitumisen, rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin torjumisesta. Pöytäkirja sisältää erillisen liitteen (liite IX), jossa luetellaan maatalouden ammoniakkipäästöjen vähentämistoimenpiteet ja joka perustuu yleissopimuksen eri sopimuspuolten asiantuntijapaneelin tekemään laajaan työhön. Lannan levityksen osalta edellytetään menetelmiä, joiden tehokkuus on vähintään 30 prosenttia, siis myös lannan ruiskutusta eli injektointia.

Kun on kyse yleensä päästöjä ja myös ilman ammoniakkipäästöjä vähentävistä toimenpiteistä kotieläinten tehokasvatuksessa, komissio on tukenut IPPC-direktiivin (ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/61/EY (2)) täytäntöönpanoa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa edistämällä käytäntöjen analyysia ja parhaan käytettävissä olevan tekniikan yksilöimistä.

Siipikarjan ja sikojen tehokasvatusta koskeva BAT-vertailuasiakirja (parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa koskeva vertailuasiakirja) hyväksyttiin virallisesti heinäkuussa 2003, ja siinä luetellaan parhaat käytettävissä olevat tekniikat päästöjen vähentämiseksi eläinsuojien sekä lannan varastoinnin ja levityksen alalla Sevillassa sijaitsevan IPPC-toimiston koordinoiman asiantuntijapaneelin kattavan työn perusteella. Lannan ruiskutus maahan on yksi parhaista käytettävissä olevista tekniikoista ammoniakkipäästöjen estämiseksi levitysvaiheessa, sillä se aiheuttaa 80 prosenttia vähemmän päästöjä kuin vertailutekniikka (hajalevitys).

Edellä mainittujen seikkojen perusteella voitaisiin todeta, että nykyisten tietojen mukaan ruiskutus on asianmukaisesti toteutettuna tehokkain tekniikka ammoniakkipäästöjen vähentämiseksi lannan levitysvaiheessa. Ammoniakkipäästöjä vähentäviä toimenpiteitä koskevat ohjelmat ovat kuitenkin jäsenvaltioiden vastuulla, ja ne voivat toteuttaa monenlaisia toimenpiteitä lannan käsittelyn erilaisissa ja myöhemmissä vaiheissa: eläinsuojissa sekä lannan varastoinnissa ja levityksessä.

Lannan levitykseen on olemassa useita vaihtoehtoisia tekniikoita viljelykasvin, halutun päästövähennys-tason, maaperän olosuhteiden ja ominaisuuksien mukaan, ja niitä voidaan mukauttaa paikalla siten, että otetaan huomioon perusteltu tieteellinen näyttö tietyn tekniikan haitoista yksittäisessä tapauksessa.

Lisäaineiden käytöstä lannan käsittelyssä voidaan todeta, että on olemassa runsaasti tieteellisiä tutkimuksia, joissa on arvioitu lisäaineiden tehokkuutta ammoniakki- ja hajupäästöjen vähentämisessä.

Komissio on tietoinen tutkimustuloksista. Esimerkiksi tuore katsaus (3) eri tutkimuslaitosten tekemistä kattavista kokeista, jotka koskivat erilaisia ammoniakki- ja hajupäästöjä vähentäviä lisäaineita, sisältää muun muassa labiilien hiililähteiden, kuten glukoosin, vaikutuksia mahdollisina hapatteina koskeneiden kokeiden tulokset. Nämä lähteet laskevat lietelannan pH-arvoa anaerobisten bakteerien aiheuttaman orgaanisen happanemisen kautta, joten ne voisivat vähentää ammoniakin haihtumista, joka on vahvasti pH-sidonnaista. Tutkijat totesivat, että kyseinen lisäaine ei nykyisin ole taloudellinen pH-arvon merkittävään laskuun tarvittavan substraatin määrän takia. He kuitenkin huomauttivat, että jos glukoosin aiheuttama happaneminen voitaisiin optimoida, se voisi olla tehokas ja turvallinen keino NH3:n haihtumisen estämiseksi.

Komissio suhtautuu joka tapauksessa myönteisesti yksittäisissä jäsenvaltioissa tehtävään tieteelliseen työhön, joka koskee lisäaineiden käyttöä päästöjen vähentämiseksi, jos koesuunnitelma on moitteeton ja tarkka ja jos siitä voidaan saada luotettavia tuloksia.

Lisäaineiden käytöstä lannan käsittelyssä voitaisiin vielä muistuttaa, että BRITE-EURAM-ohjelman CRAFT-hankkeessa (Co-operative Research Action for Technology), jolla pyritään edistämään teknologian innovaatioita pienissä ja keskisuurissa yrityksissä tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen kautta, komissio (tutkimuksen pääosasto) on rahoittanut kokeiluhankkeen, joka koskee lannan ammoniakki- ja hajupäästöjä vähentäviä lisäaineita ja joka saadaan päätökseen joulukuussa 2003 (RAPID-QLK5-CT-2001-70429).

(1) EYVL L 309, 27.11.2001.

(2) EYVL L 257, 10.10.1996.

(3) McCrory and Hobbs, JEQ, 2001. 30: 345—355.