KIRJALLINEN KYSYMYS E-0088/02

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(24. tammikuuta 2002)

Aihe: Euron käyttö kotimaisena maksuvälineenä alueilla, jotka eivät kuulu talous- ja rahaliiton jäsenvaltioihin

1. Voiko komissio vahvistaa, ettei euroa, sen korvattua 1. tammikuuta 2002 kaikki aiemmin olemassa olleet eri rahayksiköt, ole otettu käyttöön ainoastaan kahdessatoista talous- ja rahaliittoon kuuluvassa yhteisön jäsenvaltiossa ja niihin mantereen ulkopuolella kuuluvilla syrjäisemmillä alueilla, vaan laillisena maksuvälineenä myös talous- ja rahaliittoon kuulumattomissa entisen Jugoslavian osavaltioissa ja autonomisissa maakunnissa Kosovossa, Montenegrossa ja Bosnia-Herzegovinassa?

2. Käytetäänkö Kosovossa, Montenegrossa ja Bosnia-Herzegovinassa euron lisäksi muita laillisia maksuvälineitä? Jos vastaus on myöntävä, niin mistä maksuvälineistä on kyse, ja kuinka paljon pitemmän aikaa niitä käytetään kuin sen kahden kuukauden siirtymäajan verran, joka on voimassa suurimmassa osassa talous- ja rahaliiton jäsenvaltioita?

3. Kuka järjestää kolikoiden ja setelien keräämisen ja jakelun kysymyksessä 2 mainituilla alueilla ja kuka vastaa niistä syntyneistä kuluista? Onko tämä Saksan Liittotasavallan velvollisuus, joka kerää takaisin markkansa, vai onko se jonkin Euroopan unioniin liittyvän elimen vastuulla?

4. Onko vielä kysymyksessä 1 ja 2 mainittujen lisäksi muitakin valtioita tai valtioiden alueita, joissa euro on yleisessä käytössä, tai missä euro otetaan yleiseen käyttöön korvaamaan vanhan rahayksikön kotimaan maksuliikenteessä? Miten tämä käyttöönotto tapahtui ja kuka vastaa sen aiheuttamista kuluista?

5. Pitääkö komissio luultavana, että lähitulevaisuudessa euro otetaan käyttöön kotimaan maksuvälineenä vielä muissa talous- ja rahaliittoon kuulumattomissa valtioissa, ilman että ne liittyvät samanaikaisesti talous- ja rahaliittoon? Jos komissio pitää tätä luultavana, milloin ja millä ehdoilla komissio arvelee niin tapahtuvan?

6. Voiko komissio kertoa, mikä ero on käytännössä talous- ja rahaliittoon osallistumisella ja euron käyttöönotolla yleisimpänä kotimaan maksuvälineenä kansallisten viranomaisten ja asukkaiden kannalta? Millaisia vaikutuksia odotatte tällä erolla olevan mahdollisten uusien jäsenten liittymiseen talous- ja rahaliittoon?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(18. maaliskuuta 2002)

1.3. Ulkomaisten valuuttojen käyttö on Kosovossa laillistettu Yhdistyneiden Kansakuntien väliaikaisen hallinnon (UNMIK) asetuksella nro 4, joka allekirjoitettiin 2. syyskuuta 1999. Siinä tunnustetaan tosiseikka, että Kosovo oli ja on edelleen suurelta osin käteisrahalla toimiva talous, jossa käytetyin valuutta oli Saksan markka, nyttemmin euro. Asetuksen mukaan Jugoslavian dinaari on kuitenkin periaatteessa edelleen ainoa laillinen maksuväline. Montenegrossa Saksan markka/euro on ainoa laillinen maksuväline, ja se on korvannut Jugoslavian dinaarin. Bosnia ja Hertsegovinassa otettiin vuoden 1998 puolivälissä käyttöön vaihdettava markka (Konvertible Marka, KM), joka kiinnitettiin valuuttakatejärjestelmässä Saksan markkaan (ja nyttemmin euroon). KM on Bosnia ja Hertsegovinassa ainoa laillinen maksuväline. Kosovossa BPK:lle (Kosovon pankki- ja maksuviranomainen) annettiin kokonaisvastuu euroon siirtymisen järjestelyistä, joista aiheutuvat kustannukset katetaan Kosovon talousarviosta. Montenegrossa rahaneuvosto hyväksyi euron käyttöönottosuunnitelman vuoden 2001 puolivälissä. Siirtymistä helpotettiin kaupallisella järjestelyllä yksityisen saksalaispankin kanssa. Pankki toimitti eurorahat Montenegroon ennen vuoden 2001 loppua. Montenegrossa kansalaiset maksoivat siirtymävaiheen kustannukset.

Saksa ei vastannut Saksan markkojen vaihtamisesta euroihin kolmansissa maissa. Euroopan keskuspankki (EKP) ja kansalliset keskuspankit edistivät siirtymistä kolmansissa maissa toimittamalla sinne ennakkoon eurorahoja vakuutta vastaan.

4.6. Euro on otettu käyttöön myös Monacossa, Andorrassa, San Marínossa sekä Vatikaanivaltiossa. Monaco, San Maríno ja Vatikaanivaltio lyövät eurokolikoita yhteisön kanssa tehdyn erityissopimuksen perusteella, joka tehtiin EY:n perustamissopimuksen 109 artiklan 3 kohdan ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen päätösasiakirjan liitteenä olevan julistuksen (nro 6) nojalla. Seteleiden käyttöönoton puolestaan toteuttivat liikepankit.

Komissio ei odota euron käytön maksuvälineenä kolmansissa maissa kehittyvän lukuun ottamatta joitakin rajaseutuja tai matkailualueita. Käytännön pohjalta, ilman juridista perustaa syntyvän käytön varalta ei ole suunniteltu mitään erityisehtoja.

Vain euroalueeseen kuuluvat jäsenvaltiot voivat laskea liikkeeseen eurokolikoita ja osallistua päätöksentekoon eurojärjestelmässä, joka vastaa seteleiden liikkeeseenlaskusta ja rahapolitiikan määrittelystä. Euron käyttöönotto kansallisena valuuttana kolmannessa valtiossa merkitsee, että valtio ei laske liikkeeseen omaa valuuttaa (eikä saa siitä saatavia tuloja). Valtio ei tällöin voi myöskään mitenkään vaikuttaa rahapolitiikkaan, josta siten päätetään ottamatta huomioon kyseisen valtion taloudellista tilannetta.