ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0038



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1501/98 esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) komissiolle (13. toukokuuta 1998) Aihe: Tietoyhteiskunta ja taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus Puhuessaan 23. tammikuuta 1997 Euroopan parlamentin aluepoliittisessa valiokunnassa, joka käsitteli komission tiedonantoa yhteenkuuluvuudesta ja tietoyhteiskunnasta (KOM(97) 0007, lopull., 22.1.1997), komission jäsen W. Mathies sanoi, että ESR:sta annetun asetuksen 6 artiklan puitteissa eräiden alueiden käytettäväksi on annettu määrärahoja strategian ja toimintaohjelman laatimiseksi siirtymisestä tietoyhteiskuntaan. Voiko komissio ilmoittaa, mitä tietoyhteiskuntaan liittyviä hankkeita komissio on tähän mennessä ollut mukana rahoittamassa ja mitä hankkeita tullaan rahoittamaan nykyisen suunnittelujakson loppuun mennessä ESR:sta annetun asetuksen 6 artiklan puitteissa? Mitkä alueet saavat tällaista etua, mikä on kokonaiskustannus ja yhteisön osuus siitä? komission jäsenen Pádraig Flynninkomission puolesta antama vastaus (19. kesäkuuta 1998) Tietoyhteiskuntaa koskevia pilottihankkeita tuetaan tällä hetkellä Euroopan sosiaalirahastosta (ESR) annetun asetuksen(1) 6 artiklan mukaisesti alueellisen tietoyhteiskunta-aloitteen (RISI) muodossa. Järjestelmän puitteissa ESR rahoittaa yhteensä kymmentä hanketta. Kahdeksaa hanketta tuetaan RISI 1 -ohjelmasta (alueelliset strategia- ja toimintasuunnitelmat). Kyseiset alueet ovat Bremen Saksassa, Attika Kreikassa, Keski-Pyreneiden alue Ranskassa, Lounais-Irlanti, Pohjois-Karjala Suomessa, Murcia Espanjassa, Blekinge Ruotsissa ja Wales Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kukin hanke saa tietoyhteiskunnan strategia- ja toimintasuunnitelman laatimista varten yhteensä enintään 250 000 ecua yhteisrahoitusta, jonka osuus on puolet kustannuksista. Kahta hanketta rahoitetaan RISI 2 -ohjelmasta (alueelliset tietoyhteiskuntasovellukset). Nämä ovat aluerajat ylittäviä hankkeita, joiden yhteydessä on tarkoituksena tutkia toteutettavuutta ennen kuin käytännön sovelluksia kokeillaan asianomaisilla alueilla. Kaksi hankkeista liittyy rajat ylittävään teletoimintaan (telekeskuksiin) ja kirjastoihin tieto- ja koulutuskeskuksina (ISTAR). Edellinen saa 2,4 miljoonaa ecua ja jälkimmäinen 1,1 miljoonaa ecua yhteisrahoituksena, jonka osuus on puolet kustannuksista. (1) EYVL L 193, 31.7.1993, s. 39.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0093



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1816/98 esittäjä(t): Florus Wijsenbeek (ELDR) komissiolle (11. kesäkuuta 1998) Aihe: Tutkimus ajopiirturin käytöstä Onko komissio tietoinen brittiläisen Cambridgen yliopiston tekemästä tutkimuksesta, jonka mukaan 1. heinäkuuta 2000 lähtien kaikkiin uusiin ajoneuvoihin pakolliseksi tulevan uuden digitaalisen ajopiirturin käyttöön liittyy petoksen mahdollisuus? Pitääkö tutkimuksessa mainittu tieto paikkansa, jonka mukaan pimeiltä markkinoilta voi yksinkertaisella tavalla hankkia moitteettomin tiedoin varustettuja ajopiirturin kortteja, joita on helppo vaihtaa sellaisten korttien tilalle, joista ilmenee, että sallittu ajoaika on ylitetty? Jos tieto pitää paikkansa, millaisin aloittein komissio aikoo varmistaa, ettei ajotietoja voida väärentää? Komission jäsenen Neil Kinnockinkomission puolesta antama vastaus (24. heinäkuuta 1998) Arvoisan parlamentin jäsenen mainitsema tutkimus tehtiin neuvoston 17. kesäkuuta 1997 antaman poliittisen sopimuksen perusteella. Siinä luotiin digitaalisten ajopiirtureiden yleispuitteet. Digitaalisten ajopiirturien ja kuljettajakorttien teknisiä yksityiskohtia ei mainittuna ajankohtana ollut vielä määritelty. Tämä koskee erityisesti turvallisuusnäkökohtia. Mainittuun asiakirjaan perustuvat raportit voivat siis vain johtaa päättelemään, että tekniset vaatimukset olivat epätäydellisiä. Tutkimuksella on toki ansionsa, mutta siitä on enemmän hyötyä käynnissä olevan teknisten vaatimusten määrittelymuistilistana kuin luotettavana arviona järjestelmästä, jota yhä viimeistellään. Lopullisten yksityiskohtaisten teknisten vaatimusten määrittelytyö elinkeinoelämän ja ohjelmistoasiantuntijoiden kanssa on tällä välin edistynyt. Tarkoituksena on tehdä valvontalaitteiston ja kuljettajakorttien elektronisen turvajärjestelmän murtaminen vaikeammaksi ja varmistaa, että luvattomat yritykset muuttaa järjestelmää on helpompi havaita.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0001



KIRJALLINEN KYSYMYS P-0256/98 esittäjä(t): Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) komissiolle (5. helmikuuta 1998) Aihe: Eurooppalaiset yritykset maksavat Turkin julkisiin hankintoihin liittyvistä tarjouskilpailuasiakirjoista Onko komissio tietoinen siitä, että Turkin julkisiin tarjouskilpailuihin osallistuvat eurooppalaiset yritykset joutuvat maksamaan tarjouskilpailuasiakirjoista? Onko EU:ssa tavallista, että yritykset joutuvat maksamaan julkisiin tarjouskilpailuihin liittyvistä asiakirjoista? Onko Turkin vaatimus EU:n ja Turkin välisten kaupallisten sopimusten mukainen? Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus (8. toukokuuta 1998) Yhteisön oikeus ei estä yhteisössä olevia hankintayksiköitä vaatimasta kiinnostuneilta ehdokkailta rahallista korvausta julkisiin hankintamenetelmiin liittyvistä tarjouskilpailuasiakirjoista, jos kyseinen korvaus on kohtuullisen suuruinen ja rajoitettu asiakirjojen toimittamiseen liittyviin kuluihin. Komissio on kiitollinen arvoisan parlamentin jäsenen toimittamista Turkin viranomaisten toimintaa koskevista tiedoista. Mikään Euroopan yhteisön ja Turkin assosiaationeuvoston 22 päivänä joulukuuta 1995 tekemän tulliliiton viimeisen vaiheen täytäntöönpanoa koskevan päätöksen N:o 1/95 48 artiklassa ei estä Turkin viranomaisia vaatimasta rahallista korvausta kiinnostuneilta ehdokkailta asianomaisista tarjouskilpailuasiakirjoista. Komissio aikoo kuitenkin pyytää Turkin viranomaisilta vahvistuksen siitä, että he soveltavat samankaltaisia rajoituksia kuin yhteisön hankintayksiköt.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0136



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2021/98 esittäjä(t): Gary Titley (PSE) neuvostolle (29. kesäkuuta 1998) Aihe: Kristittyjen vaino Pakistanissa Punjabin piirioikeus tuomitsi 27. huhtikuuta 1998 pakistanilaisen kristityn Ayub Masihin kuolemaan jumalanpilkasta. Syynä tähän olivat hänen kommenttinsa Salman Rushdien kirjasta Saatanalliset säkeet. Yli sata kristittyä, joiden joukossa on myös lapsia, odottaa tällä hetkellä jumalanpilkasta saadun kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa. Pakistanissa kristittyjä vastaan nostetaan usein syyte jumalanpilkasta ja monesti heikoin perustein. Aikooko neuvosto painostaa uudelleen Pakistanin hallitusta puuttumaan jumalanpilkkalain väärinkäyttöön, poistamaan kuolemanrangaistuksen ja parantamaan yhteisvaalijärjestelmää sellaiseksi, jossa kaikki uskonnolliset ryhmät olisivat paremmin edustettuina? Vastaus (24. syyskuuta 1998) Neuvosto on viime vuosina ollut hyvin huolissaan jumalanpilkkalain olemassaolosta ja mielivaltaisesta soveltamisesta Pakistanissa. Euroopan unioni on toteuttanut lukuisia toimia asian korjaamiseksi ja ottanut järjestelmällisesti asian esille Pakistanin hallituksen kanssa käydyissä vakiintuneissa poliittisissa vuoropuheluissa. Neuvoston on tunnustettava, että huolimatta Pakistanin viranomaisten aikaisemmista vakuutteluista, joiden mukaan jumalanpilkkalainsäädäntöä muutettaisiin siten, että sitä olisi mahdotonta soveltaa väärin perustein, viimeaikaiset tapahtuvat osoittavat, että perusongelmat ovat edelleen samat ja että uskonnollinen suvaitsemattomuus näyttää valitettavasti olevan Pakistanissa pikemminkin lisääntymässä. Tämän vuoksi EU aikoo pohtia toimivaltaisissa neuvoston elimissä jo lähiaikoina tapoja, joiden avulla ongelma voitaisiin pyrkiä ratkaisemaan parhaalla mahdollisella tavalla. Euroopan parlamentille ilmoitetaan neuvostossa tehtävistä päätöksistä. Soveltuvissa neuvoston elimissä käsitellään vuoden 1998 syyskuun alussa myös kysymystä kuolemanrangaistuksesta ja yhteisvaalijärjestelmän palauttamisesta.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0049



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1590/98 esittäjä(t): Klaus Lukas (NI) komissiolle (25. toukokuuta 1998) Aihe: Kielellinen syrjintä valtuuskunnissa Voiko komissio ilmoittaa syyn siihen, miksi komission Moskovan, Varsovan, Prahan, Budapestin, Laibachin, jne. valtuuskunnat antavat säännöllisiin väliajoin julkaisemansa asiakirjat, lehdistötiedotteet, ym. käsiteltäväksi kulloisenkin maan virallisen kielen lisäksi ainoastaan englanniksi tai ranskaksi? Tällainen tiedotuspolitiikka on sitäkin kummallisempaa, kun otetaan huomioon se, että näissä maissa puhutaan ja ymmärretään läntisistä vieraista kielistä useammin saksaa kuin englantia. Lisäksi monissa näistä maista on suhteellisen suuria saksaa puhuvia vähemmistöjä, joille olisi mahdollista välittää tietoja EU:n eri politiikan aloista saksankielisten julkaisujen avulla. Milloin komissio aikoo määrätä valtuuskuntia lopettamaan kielellisen syrjinnän ja käsittelemään saksan kieltä tasa-arvoisena kielenä englannin rinnalla? Komission jäsenen Hans Van den Broekinkomission puolesta antama vastaus (30. kesäkuuta 1998) Saksa on yhteisön virallinen kieli, jota jokainen voi syrjityksi tulematta käyttää yhteyksissään komissioon. Tämä koskee rajoituksitta myös siirtymävaiheen maissa olevia edustustoja. Tiedotusaineisto on aina suunnattu tietylle kohderyhmälle ja tämän ryhmän kielitaito määrää sen, millä kielillä aineisto laaditaan. Yleinen tiedotusaineisto laaditaan kaikilla virallisilla kielillä ja sitä on pyynnöstä saatavissa saksaksi myös edustustoista. Jos edustustot harjoittavat tämän lisäksi omaa tiedotustyötä, kohderyhmänä on paikallinen väestö ja aineisto laaditaan maan kielellä/kielillä, eikä sitä välttämättä tarvitse kääntää yhteisön virallisille kielille tai jollekin/joillekin niistä. Tähän ei liity saksaa puhuvien väestöryhmien syrjintää ulkomailla. Nämä ryhmät osaavat tavallisesti kulloistakin maan kieltä, eikä muistakaan jäsenvaltioista peräisin oleville väestöryhmille laadita vastaavia käännöksiä. Jos kohteena on erityisesti saksaa puhuva väestöryhmä, aineisto laaditaan saksaksi.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0065



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1700/98 esittäjä(t): Daniela Raschhofer (NI) komissiolle (29. toukokuuta 1998) Aihe: Banaaneista kannettava tulli Aluksi kiitän komissiota vastauksesta, jonka sain esittämääni kirjalliseen kysymykseen E-0896/98(1). Vastaus ei kuitenkaan ollut täysin tyydyttävä, joten esitän uudelleen kysymykseni banaanien markkinajärjestelyä koskevasta uudistusehdotuksesta. Pyydän komissiota vastaamaan kysymyksiini täsmällisesti ja yksityiskohtaisesti, mikä on avoimen, kansalaisille suunnatun tiedottamispolitiikan mukaista. 1. Millaisten menetelmien, laskelmien tai kokemusten perusteella Suomelle, Ruotsille ja Itävallalle vahvistettiin omat poikkeukselliset tullikiintiöt? 2. Mitkä ovat laskennalliset ja finanssipoliittiset perustelut sille, että poikkeuksellisten tullikiintiöiden tariffit ovat 300 ecua/tonni, kun taas muiden kiintiöiden tariffit ovat 75 ecua/tonni? 3. Onko komissiolla ehdotuksia tullijärjestelmästä, jossa ei käytetä lisenssejä ja jonka tullimaksu on yhtenäinen? 4. Jos on, miten suureksi kyseinen tullimaksu määräytyy? Komission jäsenen Franz Fischlerinkomission puolesta antama vastaus (16. heinäkuuta 1998) Itävaltaa, Suomea tai Ruotsia varten ei ole erityistä autonomista tariffikiintiötä. Kiintiö vahvistetaan tuonnille koko yhteisöön eikä yksittäisille jäsenvaltioille. Ehdotetut 353 000 lisätonnia koskevat koko yhteisöä, vaikka lisäyksen syynä onkin yhteisön laajentuminen Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisen myötä. Lisäys vastaa näiden kolmen jäsenvaltion keskimääräistä nettotuontia ajanjaksolla 1991-1993. Neuvosto teki 26. kesäkuuta 1998 poliittisen päätöksen 353 000 tonnin autonomisen tariffikiintiön kiintiön sisäisen tullin vahvistamisesta 75 ecuksi tonnilta. Komissio ehdotti virallisesti 300 ecua tonnilta, mutta neuvosto muutti määrän 75 ecuksi tonnilta. Kyseinen taso merkitsee sitä, että autonomisen tariffikiintiön tulli on samansuuruinen kuin 2 200 000 tonnin perustariffikiintiön. Komissio ei aio tehdä esitystä tariffijärjestelmästä, johon ei kuuluisi lisenssejä ja perustariffimaksuja, koska sitä ei velvoiteta tähän Maailman kauppajärjestön (WTO) tekemässä päätöksessä. Komissio ei myöskään usko, että tällainen järjestelmä vastaisi sen velvoitteita yhteisön tuottajia ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtioita kohtaan. (1) EYVL C 354, 19.11.1998, s. 36.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0111



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1880/98 esittäjä(t): José García-Margallo y Marfil (PPE) komissiolle (16. kesäkuuta 1998) Aihe: Pk-yritykset Komission kertomuksessa Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle pk-yritysten ja käsiteollisuuden hyväksi toteutetun toiminnan yhteensovittamisesta (KOM(97) 0610 lopull.) kuvataan sivulla 54 lyhyesti EUROPARTNERIAT- ja INTERPRISE-kumppanuusohjelmia, joilla edistetään pk-yritysten kansainvälistä yhteistyötä. Onko olemassa tilastoja siitä, mitkä alueet ovat yltäneet parhaisiin tuloksiin yhteistyösopimusten tekemisessä ja kumppaneiden saamisessa molempiin ohjelmiin? Komission jäsenen Christos Papoutsisinkomission puolesta antama vastaus (3. syyskuuta 1998) Keskimäärin noin 400 isäntäalueen yritystä ja noin 1 600 vierailevaa yritystä muilta alueilta osallistuu yhteen Europartenariat-tapahtumaan. Komission arvion mukaan keskimäärin 30-40 % isäntäalueen yrityksistä tekee sopimuksia vierailevien yritysten kanssa. Interprise-ohjelmassa järjestetään joka vuosi noin 30 tämänkaltaista tapahtumaa, joista jokaiseen osallistuu keskimäärin 100 yritystä. Toisin sanoen noin 3 000 pientä ja keskisuurta yritystä (pk-yritystä) osallistuu tähän ohjelmaan joka vuosi. Tapahtumien järjestäjille lähetettyjen kyselylomakkeiden perusteella komissio arvioi, että yli 10 % osallistuvista yrityksistä tekee sopimuksia suoraan näiden tapahtumien ansiosta. Vaikka kaikkien tapahtumien järjestäjien on toimitettava arviointikertomus tapahtumista, näiden kertomusten luonne ja niiden sisältämät tilastotiedot ovat sellaisia, että niiden perusteella ei voida suoraan verrata ohjelman menestystä eri alueilla. Komissio aikoo aloittaa Europartenariat-ohjelmaa koskevan laajan arviointitutkimuksen myöhemmin tänä vuonna. Tutkimuksella pyritään selvittämään paremmin ohjelman kvalitatiivisia ja kvantitatiivisia tuloksia sekä ymmärtämään paremmin niitä tekijöitä (alueelliset tai kansalliset politiikat, maantieteellinen sijainti, talouden tila), joilla on edullinen tai epäedullinen vaikutus näihin tuloksiin.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0027



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1260/98 esittäjä(t): Gerardo Fernández-Albor (PPE) komissiolle (29. huhtikuuta 1998) Aihe: Turvallisuus lasten leikkipuistoissa Voiko komissio komission jäsen Emma Boninon kysymykseen E-1871/97(1) antamaan vastaukseen viitaten sanoa, missä vaiheessa on tällä hetkellä turvallisuutta ja testimenetelmiä kokevan yleissäännöksen (pr EN -1176-1) laadinta? Missä vaiheessa on tiettyjen laitteiden (karusellit, keinut, kiikkulaudat, liukumäet ja pelikentät) lisävaatimuksia ja testimenetelmiä koskevien normien laadinta? Komission jäsenen Emma Boninonkomission puolesta antama vastaus (19. kesäkuuta 1998) Euroopan standardointikomitean (CEN) toteuttama leikkikenttien laitteiden standardointiohjelma on saatu lähes päätökseen, vaikka ohjelman toteuttaminen kestikin suunniteltua kauemmin. CEN:in jäseninä olevat kansalliset standardointielimet äänestävät parhaillaan muodollisesti turvallisuusvaatimuksia ja testausmenetelmiä koskevasta yleisstandardista (prEN 1176-1). Lisävaatimuksia ja tiettyjä erityislaitteita koskeviin testausmenetelmiin liittyvistä standardeista, karusellejä lukuun ottamatta, on tarkoitus äänestää muodollisesti CEN:issä. Karusellien osalta menettely käynnistetään piakkoin. Asian parissa työskentelevän Euroopan standardointikomitean henkilöstön mukaan kyseisten standardien pitäisi olla käytettävissä ennen tätä kesää. Tämä riippuu kuitenkin äänestyksen tuloksesta, jota ei voida vielä tietää. (1) EYVL C 21, 22.1.1998, s. 107.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0038



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1510/98 esittäjä(t): Carlos Robles Piquer (PPE) komissiolle (13. toukokuuta 1998) Aihe: Yhteinen puolustautuminen teknologista tihutyötä vastaan Julkisten elinten ja yksityisten tahojen tietojärjestelmät ovat nykyisin hyvin haavoittuvia, koska ne ovat erittäin riippuvaisia teknologiasta. Tämän riippuvaisuuden vuoksi tietotekniikkaa hyväksi käyttävät hyökkäykset uhkaavat turvallisuusjärjestelmiä, rahoituslaitoksia ja jopa voimalaitoksia. On mietittävä, mitä vaaroja ns. teknologinen sabotaasia aiheuttaa ja miten se saattaisi vaikuttaa erityisesti rahoitusalaan, energiantuotantoon ja viestintään. Koska yhteisössä eläminen merkitsee keskinäistä riippuvuutta ja koska tämä teknologinen sabotaasi uhkaa, katsooko komissio, että teknologiset rikkomukset pitäisi tyypittää, niin että jäsenvaltiot voisivat puolustautua yhdessä tällaista uudentyyppistä laitonta toimintaa vastaan? komission jäsenen Martin Bangemanninkomission puolesta antama vastaus (2. heinäkuuta 1998) Komissio on hyvin tietoinen arvoisan parlamentin jäsenen esiin tuomasta ongelmasta. Tekninen sabotointi, kuten tätä tietokonerikollisuuden erityislajia voitaisiin kutsua ("hakkerointi"), on niitä uusia riskejä, joita maailman tietokoneistuminen on luonut. Euroopan kansalaiset katsoivat äskettäin tehdyssä mielipidetutkimuksessa, että jäsenvaltioiden yhteistyön tiivistäminen rikollisuuden torjunnassa on välttämätöntä. Euroopan unioni, sen jäsenvaltiot ja Euroopan neuvoston jäsenvaltiot ovat jo ryhtyneet toimenpiteisiin päästäkseen tässä asiassa parempaan yhteistoimintaan. Euroopan unioni hyväksyi 28. huhtikuuta 1997 järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman(1), jossa käsitellään myös huipputeknologiaan liittyvää rikollisuutta. Komissio on rahoittanut yhden tätä asiaa koskevan tutkimuksen tämän toimintasuunnitelman yhteydessä. Tutkimuksessa ehdotettiin käytännön toimintalinjoja Euroopan unionissa, ja niiden seuranta on paraikaa käsiteltävänä. Euroopan neuvosto valmistelee puolestaan tällä hetkellä yleissopimusta, joka kattaisi "tietokonerikollisuuden" torjunnan sekä asia- että menettelynäkökohdat. Kansainvälisellä tasolla on myös meneillään neuvotteluja kahdeksan teollistuneimman maan kesken käytännön ratkaisuihin pääsemiseksi. Nämä valtiot hyväksyivät joulukuussa 1997 tiedonannon ja toimintasuunnitelman, joiden tarkoituksena on niiden yhteistyön edistäminen tällä alalla erityisesti keskinäisten yhteyksien avulla ja henkilöstön asianmukaisen koulutuksen kautta. Tämän toimintasuunnitelman seurauksena on perustettu yhteyspisteiden verkko, joka on käytettävissä vuorokauden ympäriinsä. Komissio seuraa tiiviisti kaikkia näitä toimia, jotta vältettäisiin päällekkäinen toiminta ja edistettäisiin yhteisvaikutuksia. (1) EYVL C 251, 15.8.1997.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0061



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1665/98 esittäjä(t): Patricia McKenna (V) neuvostolle (2. kesäkuuta 1998) Aihe: Ydinjätteiden upottaminen Eurooppa-neuvoston nykyinen puheenjohtaja mainitsee yhdeksi tavoitteekseen "tehokkaamman ympäristönsuojeluun liittyvän toiminnan Euroopassa ja maailmanlaajuisesti". Katsooko neuvosto, että Aldermastonissa sijaitsevasta ydinaselaitoksesta peräisin olevan kahden radioaktiivista jätettä sisältävän säiliön upottaminen Thames-jokeen on tämän tavoitteen mukaista? Ja edelleen, eikö neuvosto ole sitä mieltä, että edellinen menetelmä, nimittäin radioaktiivisen tritiumin pumppaaminen ilmaan, oli aivan yhtä vastuutonta ja vaarallista? Pitäen mielessä, että aiemmin tänä vuonna jouduttiin kieltämään uiminen ja kalastaminen lähellä Normandiassa sijaitsevaa ydinjätteen käsittelylaitosta suurten tritiumpitoisuuksien vuoksi (15,5 miljoonaa kertaa normaalia korkeammat), myöntääkö neuvosto, että tritiumin vaaroja aliarvioidaan? Kyseisen radioaktiivisen jätteen, jota on 100 kuutiometriä, sanotaan sisältävän nestemäistä tritiumjätettä, jonka tiedetään aiheuttavan muutoksia ihmisen DNA:ssa. Kun otetaan huomioon, että läheisessä Newburyn kaupungissa on jo esiintynyt leukemiatapausten ryppäitä, pitääkö neuvosto tätä vastuullisena toimintana? Vastaus (24. syyskuuta 1998) Kuten edellinen vuonna 1980 annettu direktiivi (80/836/Euratom)(1), neuvoston direktiivi 96/29/Euratom perusnormien vahvistamisesta työntekijöiden ja väestön terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta(2) koskee myös tritiumia. Kyseisellä 13. toukokuuta 1996 annetulla direktiivillä vahvistettiin terveyden suojelua ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta Euroopan unionissa. Direktiivi laadittiin viimeisimpien tieteellisten ja teknisten tietojen perusteella. Neuvosto katsookin, että kyseisen direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon jäsenvaltioissa pitäisi vastata arvoisan parlamentin jäsenen huolenaiheisiin. (1) EYVL L 246, 17.9.1980, s. 1. (2) EYVL L 159, 29.6.1996, s. 1.
Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0006



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0830/98 esittäjä(t): Laura González Álvarez (GUE/NGL) ja Pedro Marset Campos (GUE/NGL) komissiolle (26. maaliskuuta 1998) Aihe: Pehmeästä PVC:stä valmistettujen lelujen myrkyllisyys Euroopan unionin myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevä tiedekomitea on vahvistanut, että pehmeästä PVC:stä valmistetut lelut sisältävät ja vapauttavat hyväksymättömällä tasolla olevia määriä myrkyllisiä ainesosia. Tästä huolimatta yhteisössä ei ole toteutettu mitään toimenpidettä tällaisten lelujen poistamiseksi markkinoilta. Itävallan hallitus on ilmoittanut EU:lle esittäneensä lakiluonnoksen, joka koskee sellaisten lelujen kieltoa, joiden valmistuksessa käytetään pehmeää PVC:tä. Sen sijaan, että ketään rankaisematta lapset asetetaan alttiiksi ei-hyväksyttävällä tasolla oleville myrkyllisille tuotteille, olisi Euroopan unionin seurattava tätä samaa linjaa. Tämän vuoksi kysymme seuraavaa: 1. Onko komissio tietoinen tästä tilanteesta? 2. Miten komissio perustelee sen, että yhteisössä ei ole toteutettu mitään toimenpidettä tällaisten leluihin sisältyvien yhdistelmien kieltämiseksi ja poistamiseksi markkinoilta? 3. Eikö komissio katso, että olisi hyväksyttävä tarpeellisia mekanismeja lelujen turvallisuutta koskevan lainsäädännön lähentämistä jäsenvaltioissa koskevan direktiivin 88/378/ETY(1) noudattamiseksi? Kuinka hyvin eri jäsenvaltiot noudattavat tätä ja muita vastaavia tapauksia koskevaa lainsäädäntöä? (1) EYVL L 187, 16.7.1988. s. 1.