FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/238

(2004/C 88 E/0241)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0868/04

esittäjä(t): José Ribeiro e Castro (UEN) komissiolle

(22. maaliskuuta 2004)

Aihe: Suuret kotitaloudet

Äskettäin julkaistussa komission raportissa kevään Eurooppa-neuvostolle ”Lissabonin strategian edistyminen — uudistuksia laajentuneen unionin tueksi” (1) todetaan (kohdassa 2.4.1. Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistaminen), että ” … köyhyyden ilmiö kytkeytyy varsin tiiviisti työttömyyteen, sillä köyhyysriskin piiriin kuuluu 38 prosenttia työttömistä. Riski kohdistuu myös monilapsisiin perheisiin, yksin eläviin iäkkäisiin naisiin sekä yksinhuoltajaperheisiin (joista 71 prosentissa huoltaja on nainen)”.

Eurooppa-neuvosto on päättäväisesti pyrkinyt köyhyyden vähentämiseen vuoteen 2010 mennessä. Komissio on useaan otteeseen vedonnut sosiaalisen osallisuuden edistämistä koskevien kansallisten strategioiden käyttöönottamisen puolesta (ks. Yhteinen raportti sosiaalisesta osallisuudesta — yhteenveto sosiaalista osallisuutta koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien (2003—2005) tarkastelun tuloksista (2), jossa todetaan muun muassa, että ”suuret kotitaloudet, joissa on vähintään kolme huollettavaa lasta, ovat erityisen alttiita tuloköyhyysriskille. Riski on suurin Irlannissa, Italiassa, Espanjassa ja Portugalissa (34—49 prosenttia, kun EU:n keskiarvo on 27 prosenttia)”).

— Ottaen huomioon, että erityisesti suuret kotitaloudet ovat usein muita heikommassa asemassa ja alttiita köyhyysriskille, mitä konkreettisia toimia komissio on ehdottanut jäsenvaltioille tämän erityistä köyhyysvaaraa koskevan ongelman ratkaisemiseksi ja sen varmistamiseksi, että kaikki osapuolet panevat Lissabonin strategian täysimääräisesti täytäntöön? Katsooko komissio, että tämän erityisen köyhyysilmiön syntyyn ovat myötävaikuttaneet harjoitettu sosiaalipolitiikka sekä sellaiset usein yhden tai kahden hengen talouksille suunnatut veropoliittiset toimet, jotka objektiivisesti katsoen ovat perheitä syrjiviä ja sitä epäedullisempia mitä useampia jäseniä perheessä on?

— Aikooko komissio teettää asianomaisilla yksiköillään tutkimuksen tästä aiheesta ja pyytää niitä esittämään ehdotuksia tehokkaampien ratkaisumallien löytämiseksi ottaen huomioon parhaiden käytäntöjen edistämisen merkityksen? Pitääkö komissio aiheellisena ottaa käyttöön avoimeen koordinointimenetelmään perustuvia yhteisön laajuisia toimia?

Stavros Dimasin komission puolesta antama vastaus

(30. huhtikuuta 2004)

Komissio on arvoisan parlamentin jäsenen kanssa yhtä mieltä siitä, että suurperheet ovat erityisen alttiita kärsimään köyhyydestä. Suur- ja yksinhuoltajaperheiden kohdalla on lisäksi todennäköisintä, että köyhyys ja sosiaalinen syrjäytyminen siirtyy myös lasten elämään. Verohelpotusjärjestelmät ovat tärkeitä tilanteen korjaamisessa, mutta niiden vaikutukset suurperheisiin vaihtelevat huomattavasti sen mukaan, millainen painotus näille perheille annetaan rahamääräisiä etuuksia, tukia ja verohelpotuksia myönnettäessä. Nizzassa hyväksytyissä yhteisissä tavoitteissa kehotetaan jäsenvaltioita toteuttamaan toimenpiteitä perheitä koskevan yhteisvastuun säilyttämiseksi sen kaikissa muodoissa sekä torjumaan lasten sosiaalista syrjäytymistä. Tämän perusteella komissio ja neuvosto ovat sosiaalista osallisuutta koskevassa yhteisessä raportissa hiljattain suositelleet, että jäsenvaltiot asettavat seuraavien kahden vuoden aikana politiikassaan etusijalle lasten köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen poistamisen.

Tätä tarkoitusta varten voidaan tarvita monenlaisia keinoja, joita ovat esimerkiksi seuraavat: hyvien työpaikkojen saannin turvaaminen; perheellisten matalapalkkaisten työntekijöiden nettotulojen parantaminen verotuksen, sosiaaliturvajärjestelmien tai minimipalkkalainsäädännön avulla; lapsiperheille suunnatun tulotuen lisääminen; lastenhoitojärjestelyjen edullisuuden, laadun ja saatavuuden parantaminen; kunnollisen asunnon ja asumiseen liittyvien peruspalvelujen (kuten sähkön, veden ja lämmityksen) saannin turvaaminen kaikille.

Komissio ei kuitenkaan pidä asianmukaisena yhteisön laajuisten toimenpiteiden ottamista käyttöön avoimen koordinointijärjestelmän kautta, sillä komissiolla ei ole oikeudellista toimivaltaa sellaiseen. Kyseisillä keskeisillä politiikanaloilla toimivalta on jäsenvaltioilla.

Komissio on edistänyt, ja aikoo jatkossakin edistää, aktiivisesti kokemusten ja parhaiden käytänteiden kansainvälistä vaihtoa tällä alalla seuraavien toimien avulla:

— Komissio kannustaa lapsiin ja köyhyyteen liittyvien parhaiden käytänteiden vaihtoa. Välineitä ovat kansainvälinen vaihto-ohjelma, jota tuetaan sosiaalista osallisuutta koskevan yhteisön toimintaohjelman kautta, ja tuki lasten köyhyyttä käsittelevälle eurooppalaiselle verkolle.

— Komissio on käynnistänyt tutkimuksen, jossa vertaillaan keinoja lasten köyhyyden poistamiseksi. Tutkimusta tekee Dortmundin yliopisto, ja loppuraportti on saatavilla piakkoin.

— Komissio rahoittaa sosiaalista tilannetta, väestöä ja perhettä koskevaa eurooppalaista seurantajärjestelmää, jossa seurataan demografisia, sosioekonomisia ja poliittisia suuntauksia koko unionissa erityisesti perheeseen liittyvien kysymysten ja niiden poliittisten vaikutusten osalta.

— Komissio kehittää tutkimusohjelmaa ja tekee analyysejä, jotka liittyvät sosiaalisiin suuntauksiin ja väestöön, ja myös perhe- ja köyhyyskysymyksiin. Aiheesta julkaistaan vuosittainen raportti ”Sosiaalinen tilanne Euroopan unionissa”.

(1) KOM(2004) 29 lopullinen/2.

(2) KOM(2003) 773.