Virallinen lehti nro C 386 , 11/12/1998 s. 0005



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0189/98 esittäjä(t): Cristiana Muscardini (NI) komissiolle (5. helmikuuta 1998) Aihe: Oleskeluluvat Asetus 1612/68(1), joka määrää oleskeluluvan pakolliseksi kaikille yhteisön kansalaisille, jotka asuvat toisessa jäsenvaltiossa, luo vakavia esteitä henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle ja sopii huonosti yhteen Schengenin sopimuksen taustalla olevien periaatteiden kanssa, jotka Italiakin on vastikään hyväksynyt ratifioidessaan sopimuksen, erityisesti sopimuksen 2 artiklan kanssa, sillä sen mukaan yhteisön sisärajat voidaan ylittää ilman minkäänlaista valvontaa. Voiko komissio kertoa miten se pyrkii sovittamaan yhteen monien jäsenvaltioiden vaatiman pakollisen oleskeluluvan ja Schengenin sopimuksen määräykset ja ihmisten vapaan liikkuvuuden. Onko komissio sitä mieltä, että on tullut aika pyytää jäsenvaltioita luopumaan pakollisesta oleskeluluvasta? Eikö komission mielestä kansallinen passi ole riittävä henkilötodistus unionin kansalaisten liikkuessa unionin sisällä? Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus (6. toukokuuta 1998) On syytä erottaa toisistaan kolme asiaa: yhteisön lainsäädännössä tarkoitettu oleskelulupa EU:n kansalaisille, jotka asuvat toisessa jäsenvaltiossa yli kolmen kuukauden ajan; kansallisen lainsäädännön mukaan mahdollisesti vaadittava velvollisuus pitää kyseistä oleskelulupaa mukana julkisilla paikoilla sekä kyseisen velvollisuuden noudattamisen valvonta maan rajojen sisällä; rajanylityksen yhteydessä toteutettava valvonta. Yhteisön oikeuden mukaan oleskelulupa myönnetään EU:n kansalaisille, jotka haluavat oleskella toisessa jäsenvaltiossa yli kolmen kuukauden ajan (ks. erityisesti jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15. lokakuuta 1968 annetun neuvoston direktiivin 68/360/ETY 4 artiklan 2 kohta(2) ja sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21. toukokuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/148/ETY 4 artiklan 1 kohta(3)). Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan oleskelulupa on asiakirja, jolla EY:n perustamissopimuksesta johtuva oikeus vahvistetaan. Yhteisön johdettuun oikeuteen ei sisälly EU:n kansalaisten velvollisuutta pitää mukanaan oleskelulupaa julkisilla paikoilla. Yhteisön lainsäädännössä ei kuitenkaan kielletä jäsenvaltiota vaatimasta EU:n kansalaisilta, jos se ei johda syrjintään, henkilötodistuksen, matkustusasiakirjojen tai oleskeluluvan hallussapitoa julkisilla paikoilla sekä seuraamusten asettamista velvollisuuden noudattamatta jättämisestä suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Kuten tuomioistuin on vahvistanut tuomiossa komissio vastaan Belgia(4), "ei ole yhteisön oikeuden vastaista, jos [jäsenvaltio] valvoo alueellaan yhteisön laajuisen oleskeluoikeuden haltijaa koskevan velvollisuuden noudattamista, jossa henkilöiltä vaaditaan oleskelu- tai asettautumisluvan hallussapitoa, jos vastaava velvollisuus koskee myös [asianomaisen jäsenvaltion] kansalaisia". Yhteisön lainsäädännön mukaisesti jäsenvaltioiden on hyväksyttävä EU:n kansalainen alueelleen pelkästään voimassaolevan henkilötodistuksen tai passin esittämistä vastaan (ks. edellä mainittujen direktiivien 3 artiklan 1 kohta). Periaatteessa yhteisön lainsäädännössä vastustetaan hallintomenettelyjä, joihin sisältyy yleisesti muita rajanylitysmuodollisuuksia kuin pelkkä voimassaolevan henkilötodistuksen tai passin esittäminen. Tuomioistuin on ottanut kantaa edellä mainitussa ratkaisussaan myös rajatarkastuksiin, jotka kohdistuvat EU:n kansalaisten oleskeluluvan mukana pitämistä koskevan kansallisen lainsäädännön mukaisen velvollisuuden noudattamiseen. Tuomioistuin on katsonut, että niin kauan kuin tarkastukset eivät ole maahantulon ehtona, toisin sanoen ne eivät johda rajalta takaisin käännyttämiseen, tarkastusten kieltäminen ei kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan. Tuomioistuin on kuitenkin todennut, että kyseiset maahantulotarkastukset saattavat joissakin olosuhteissa estää henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevan perusperiaatteen soveltamista, varsinkin tapauksissa, joissa tarkastuksia todetaan suoritettavan järjestelmällisesti, mielivaltaisesti tai tarpeettoman hankalasti. Koska henkilötarkastusten poistamista koskeva tavoite ei ole vielä toteutunut kaikkialla EU:ssa, edellä selostettuja yhteisön lainsäädännön mukaisia periaatteita noudatetaan edelleen. Schengenin sopimuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaan henkilötarkastusten poistuminen sisärajoilla ei koske [...] toimivaltaisten viranomaisten poliisille kuuluvien tehtävien suorittamista kansallisen lainsäädännön mukaisesti kunkin sopimuspuolen alueella eikä sopimuspuolen lainsäädännön mukaista asiakirjojen hallussapitoa, mukana pitämistä ja esittämistä. (1) EYVL L 257, 19.10.1968, s. 2. (2) EYVL L 257, 19.10.1968. (3) EYVL L 172, 28.6.1973. (4) Asia 321/87, tuomio 27.4.1989 (Kok. 1989, s. 1007).