KIRJALLINEN KYSYMYS E-2327/02

esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) komissiolle

(26. heinäkuuta 2002)

Aihe: Alueelliset neuvoa-antavat toimikunnat

Yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) uudistamista koskevissa ehdotuksissa, jotka komissaarien kollegio hyväksyi 28. toukokuuta 2002, komissio ehdottaa alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien perustamista antamaan komissiolle neuvoja tiettyjen merialueiden ja kalastusvyöhykkeiden kalavarojen hoitoa koskevissa kysymyksissä. Kyseiset toimikunnat koostuisivat kalastus- ja vesiviljelyalojen edustajista, ympäristönsuojelu- ja kuluttajansuojelujärjestöjen jäsenistä, kansallisten ja aluehallintojen edustajista sekä tiedemiehistä kaikista jäsenvaltioista, joiden kalastusalukset kalastavat kyseisellä merialueella ja kalastusvyöhykkeellä. Näitä luonteeltaan neuvoa-antavia aluetoimikuntia ei ole aikaisemmin ollut YKP:ssä eikä muilla yhteisön aloilla ja ne ovat uutta yhteisön määräysten hyväksymismenettelyssä. Samanaikaisesti komissio suunnittelee tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean muodostamista.

Millä kyseisten neuvoa-antavien elinten muodostamista perustellaan?

Voiko komissio selvittää yksityiskohtaisesti alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien ja tieteellis-teknis-taloudellisten kalastuskomiteoiden ominaisuudet, oikeusperustan, toimivallan ja statuksen sekä niiden keskinäiset suhteet ja suhteet muihin jo olemassa oleviin neuvoa-antaviin komiteoihin?

Voiko komissio selvittää, voidaanko nämä neuvoa-antavat elimet luokitella neuvoa-antaviksi toimikunniksi menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä annetun neuvoston päätöksen 1999/468/EY(1) 3 artiklan säännösten mukaisesti?

Eikö komissio katso, että mainittujen alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien muodostaminen saattaa merkitä yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) pirstoutumista edelleen ja epäjohdonmukaisten toimien toteuttamista naapurialueiden välillä?

Voiko komissio selvittää, miksi kaikkien jäsenvaltioiden edustajien läsnäolo kielletään? Eikö se katso, että yhteisön kalavarojen hoito voi kiinnostaa kaikkia jäsenvaltioita, kuten ilmenee yhteisön valtuuskunnan osallistumisesta kansainvälisiin kalastusjärjestöihin, joihin kuuluu edustajia jäsenvaltioista, joilla ei ole vyöhykkeellä kalastavia lippulaivoja?

Minkä vuoksi kyseisten alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien tehtävät rajataan kalavarojen hallintaan ja miksi niitä ei voi laajentaa muille aloille, kuten jalostukseen, vesiviljelyyn tai markkinointiin?

(1) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(7. lokakuuta 2002)

Sidosryhmät tuntevat vieraantuneensa yhteisestä kalastuspolitiikasta (YKP), koska ne eivät ole aiemmin osallistuneet riittävästi politiikan muotoiluun. Tämä osallistumisen puute vaarantaa YKP:ssä hyväksyttyjen toimenpiteiden saaman tuen ja niiden noudattamisen.

Komissio uskoo, että alueellisten neuvoa-antavien elinten perustamisella varmistetaan se, että paikalliset ja alueelliset sidosryhmät ovat enemmän ja tehokkaammin mukana kalastuksen hallintaprosessissa, mikä puolestaan lisää vastuuta ja sitoutumista siihen, että yhteiset toimenpiteet saadaan toimimaan. Tämä ajatus on saanut laajaa tukea asiasta kiinnostuneilta osapuolilta keskustelujen aikana, joita käytiin vuoden 2001 vihreän kirjan(1) hyväksymisen jälkeen. Komission ehdotus myös vastaa komission laajempia tavoitteita, jotka koskevat eurooppalaisen hallintotavan parantamista hyödyntäen sidosryhmien laajempaa osallistumista eurooppalaisten politiikkojen suunnitteluun ja täytäntöönpanoon, mitä korostettiin heinäkuussa 2001 hyväksytyssä komission valkoisessa kirjassa eurooppalaisesta hallintotavasta(2).

Komissio on esittänyt tarkkoja tietoja tässä kysymyksessä esille tuoduista asioista tiedonannossaan yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisesta (toimintasuunnitelma)(3) sekä neuvoston asetusta elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa koskevan ehdotuksensa(4) perusteluissa.

28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY 3 artiklan mukaiset komiteat muodostuvat ainoastaan jäsenvaltioiden edustajista, ja niiden puheenjohtajana toimii komission edustaja.

Jos neuvosto on siirtänyt täytäntöönpanovallan komissiolle, komissio kuulee komiteoita tietyntyyppisten toimenpiteiden tapauksessa ennen kuin hyväksyy nämä toimenpiteet.

Alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien kokoonpano ja tehtävä ovat täysin erilaiset.

Alueelliset neuvoa-antavat toimikunnat ovat avoimia kaikille osapuolille (kalastusalan edustajille, tiedemiehille, kansalaisjärjestöille, kansalliselle ja alueelliselle hallinnolle jne.), jotka ovat kiinnostuneita YKP:stä näiden toimikuntien omilla alueilla. Näiden toimikuntien puheenjohtajana ei toimi komission edustaja, ja niillä on ainoastaan alueellinen valtuutus.

Komissiolla ja jäsenvaltiolla ei ole velvollisuutta kuulla alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia. Niiden päätehtävänä on antaa neuvoja komissiolle asioissa, jotka liittyvät kalastuksenhoitoon tietyillä merialueilla ja kalastusvyöhykkeillä.

Toimikuntia voidaan kuulla komission valmistellessa ehdotuksia lainsäädännöllisistä toimenpiteistä, jos nämä toimenpiteet liittyvät erityisesti kyseisen toimikunnan oman alueen kalakantoihin. Komissio tai jäsenvaltiot voivat kuulla toimikuntia myös muiden toimenpiteiden yhteydessä.

Toimikunnat voivat esittää suosituksia tai ehdotuksia komissiolle ja jäsenvaltiolle asioista, jotka liittyvät kalastuksenhoitoon merialueilla ja kalastusvyöhykkeillä, joita niiden valtuutus koskee.

Lisäksi toimikunnat voivat ilmoittaa komissiolle ja jäsenvaltioille ongelmista, jotka liittyvät yhteisön säännösten täytäntöönpanoon omilla alueillaan, sekä esittää niille tällaisiin ongelmiin liittyviä suosituksia ja ehdotuksia.

Alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien ei siten voida katsoa olevan edellä mainitun 28. kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 3 artiklassa tarkoitettuja neuvoa-antavia komiteoita.

Komissio ei ole samaa mieltä siitä, että alueellisten neuvoa-antavien elinten perustaminen johtaisi YKP:n pirstoutumiseen, koska näillä elimillä on ainoastaan neuvoa-antava tehtävä ja koska niillä ei ole päätöksentekovaltaa. Komissio turvaa EY:n perustamissopimuksen valvojana YKP:n yhteisöllisen luonteen.

Komission ehdotuksessa ei suljeta pois jäsenvaltioissa toimivien asiasta kiinnostuneiden sidosryhmien osallistumista alueellisten neuvoa-antavien elinten toimintaan. Komission ehdotuksen mukaan tällainen osallistuminen ei kuitenkaan ole pakollista, jotta ei ylikuormitettaisi alueellisen neuvoa-antavan järjestelmän rakennetta, joka on luotava tarkastelemaan erityisiä paikallisia tai alueellisia kysymyksiä, jotka eivät määritelmänsä puolesta kiinnosta kaikkia sidosryhmiä unionissa.

Vaikka pitää paikkansa, että alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien tärkeimmissä tehtävissä keskitytään kalastuksenhoitoon liittyviin asioihin, komission ehdotus sallii niiden hoitaa muitakin kuin tehtäviensä täyttämisen kannalta tarpeellisia toimia (neuvoston asetusta elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa koskevan ehdotuksen(5) 32 artiklan 3 kohta). Esimerkiksi jos alueellisen neuvoa-antavan toimikunnan jäsenet ovat sitä mieltä, että jalostukseen, markkinointiin tai vesiviljelyyn liittyvät asiat vaikuttavat kalastuksenhoitoon

liittyviin asioihin ja että niitä pitäisi tämän vuoksi tarkastella, niin mikään ehdotuksessa ei estä heitä tekemästä niin. Komissio katsoo, että alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien on itse päätettävä, mitkä erityiset tehtävät niiden on suoritettava. Komissio kuitenkin katsoo, että kalastuksenhoitoon liittyvät asiat on asetettava ensisijaisiksi, koska alueellisten ja paikallisten toimijoiden neuvoja tarvitaan eniten juuri näissä asioissa.

(1) KOM(2001) 135 lopullinen.

(2) EYVL C 287, 12.10.2001.

(3) KOM(2002) 181 lopullinen.

(4) EYVL C 203 E, 27.8.2002.

(5) EYVL C 203 E, 27.8.2002.