KIRJALLINEN KYSYMYS E-3808/02

esittäjä(t): Olivier Dupuis (NI) neuvostolle

(7. tammikuuta 2003)

Aihe: Euroopan unionin laajentuminen Balkanin ja Kaukasuksen maihin

Makedonian, Jugoslavian, Kroatian, Albanian ja Bosnian valtionpäämiehet ovat lähettäneet Euroopan unionin viranomaisille yhteisen kirjeen, jossa Euroopan unionia kehotetaan esittämään Kööpenhaminan huippukokouksessa selkeät ja konkreettiset tulevaisuudennäkymät kyseisten maiden liittymisestä unioniin. Viiden maan presidentit kirjoittavat odottavansa Kööpenhaminan huippukokouksesta päätösasiakirjaa, joka sisältäisi viittauksen ehdotuksiin maiden liittymisestä unioniin ja siten voimakkaan viestin siitä, että maat voivat jatkaa tiellä kohti EU:hun liittymistä. Maiden päämiehet ovat kirjeen mukaan täysin tietoisia tavoitteeseen pääsyn edellyttämästä kovasta työstä sekä vakuuttuneita siitä, että yhteisenä tavoitteena on jalon vision Euroopan yhdentymisen toteutuminen. Lisäksi kirjeessä todetaan, että EU:hun liittymisnäkymien avaaminen kyseisille maille on erittäin tärkeää käynnissä olevan demokraattisen ja uudistuksiin pyrkivän prosessin syventämiselle sekä alueen vakauden lujittamiselle.

Samaan aikaan yli 300 Albanian, Armenian, Azerbaidanin, Kroatian, Georgian, Kosovon, Makedonian (entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia) ja Jugoslavian (Serbia-Montenegro) parlamentin jäsentä esitti valmistelukunnalle, neuvostolle, komissiolle ja Euroopan parlamentille vetoomuksen, jossa he pyysivät edustamilleen maille Euroopan unionin ehdokasvaltion asemaa. Nämä 311 parlamentin jäsentä, jotka pitävät erittäin myönteisenä historiallisena tapahtumana Euroopan unionin laajentumista käsittämään kymmenen Keski-Euroopan maata, toteavat, että vaikka heidän maansa ponnistelevat kovasti tuhansien vaikeuksien keskellä kohti vapautta, demokratiaa ja oikeusvaltiota, ne on kuitenkin jätetty todellisen Euroopan yhdentymisprosessin ulkopuolelle. Lopuksi he toteavat tietävänsä, että kunkin maan liittyminen riippuu maan kyvystä täyttää poliittiset, niin sanotut Kööpenhaminan kriteerit sekä perussopimuksissa ja yhteisön säännöstössä asetetut taloudelliset kriteerit. Parlamenttien jäsenet toteavat kirjeessä, että he eivät pyydä minkäänlaista erityiskohtelua, etuoikeuksia tai oikotietä ainoastaan mahdollisuutta työskennellä tämän perustavoitteen saavuttamiseksi.

Mitä poliittisia käytännön toimia neuvosto aikoo toteuttaa vastauksena näiden maiden konkreettiseen tahtoon koota koko eurooppalainen perhe jälleen yhteen ja toteuttaa vihdoin legitiimi pyrkimyksensä tulla Euroopan unionin jäseniksi? Onko neuvosto tietoinen, että ilman selkeää näkymää EU:hun liittymisestä kyseisten maiden pyrkimykset lujittaa demokratiaa ja oikeusvaltiota sekä taata voimakas talouskehitys ovat ehkä turhia ja saattavat johtaa epävakauteen tai vieläkin vakavampiin seurauksiin? Aikooko neuvosto sisällyttää Albanian, Armenian, Azerbaidanin, Bosnian, Kroatian, Georgian, Kosovon, Makedonian (entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia), Moldavian ja Jugoslavian (Serbia-Montenegro) Euroopan unionin ehdokasvaltioiden luetteloon seuraavassa, Kreikassa pidettävässä valtioiden ja hallitusten päämiesten huippukokouksessa?

Vastaus

(13. toukokuuta 2003)

Kuten kysyjä varmastikin tietää, mahdollinen EU:n jäsenyys perustuu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 49 artiklaan, jonka mukaan jokainen Euroopan valtio, joka noudattaa 6 artiklan 1 kohdassa määrättyjä periaatteita, voi hakea unionin jäsenyyttä. Se osoittaa hakemuksensa neuvostolle, joka tekee ratkaisunsa yksimielisesti kuultuaan komissiota ja saatuaan Euroopan parlamentin puoltavan lausunnon. Mainitussa 6 artiklan 1 kohdassa korostetaan vapauden, kansanvallan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen sekä oikeusvaltion periaatteita. Näin ollen neuvosto käsittelee kaikki jäsenhakemukset SEU:n 49 artiklan mukaisesti.

Kysyjän mainitsemien Länsi-Balkanin maiden (Albanian, Bosnia ja Hertsegovinan, Kroatian, entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian ja Serbia ja Montenegron) Eurooppalainen perspektiivi eli asema mahdollisina jäsenehdokkaina vahvistettiin jo EU:n ja kyseisten maiden huippukokouksessa marraskuussa 2000 Feiran Eurooppa-neuvoston (19. ja 20. kesäkuuta 2000) päätelmien pohjalta, ja asiaa on käsitelty säännöllisesti tämän jälkeen.

Vakautus- ja assosiaatioprosessi on strategisine tavoitteineen, taloudellisine ja poliittisine ehtoineen sekä välineineen EU:n Länsi-Balkanin-politiikan ydin. Siitä päätettiin lopullisesti Zagrebin huippukokouksessa 24. marraskuuta 2000, jolloin alueen maat sitoutuivat sen tavoitteisiin ja ehtoihin. Neuvosto korostaa, että vakautus- ja assosiaatioprosessi on pitkän ajan poliittinen lähestymistapa, jolla tuetaan kestävää ja EU:n kanssa yhteensopivaa uudistusta, koska sillä autetaan alueen maita valmistautumaan yhdentymiseen EU:n kanssa. Vauhti, jolla kukin maa etenee vakautus- ja assosiaatioprosessin eri vaiheissa ja sitoutuu siihen, riippuu kyseisen maan kasvavasta valmiudesta huolehtia velvollisuuksista, joita yhä tiiviimpi assosiaatio EU:n kanssa tuo mukanaan, sekä neuvoston 29. huhtikuuta 1997 määrittelemän ehdollisuuspolitiikan noudattamisesta.

Käytännön toimiin, joilla neuvosto aikoo vastata kyseisten maiden tahtoon koota koko eurooppalainen perhe jälleen yhteen kuuluvat vakautus- ja assosiaatiosopimuksen kolme välinettä. Ensimmäinen niistä on CARDS-asetuksen mukainen EU:n tuki, joka kohdistetaan yhä enenevässä määrin vakautus- ja assosiaatiosopimusten edellyttämiin uudistuksiin ja yhteiskunnan rakenteiden kehittämiseen. Toinen on vakautus- ja assosiaatiosopimusten valmistelu ja täytäntöönpano, sillä kyseiset sopimukset luovat pohjan koko prosessille. Vakautus- ja assosiaatiosopimusten tekeminen merkitsee sitä, että allekirjoittajat sitoutuvat siirtymäkauden kuluessa assosioitumaan virallisesti EU:n kanssa. Kyseinen assosiaatio perustuu vapaakauppa-alueen vähittäiseen toteuttamiseen ja uudistuksiin, joiden tavoitteena on erityisesti EU:n säännöstön tai EU:n normien täytäntöönpano tietyillä aloilla, jolloin alueen maat voivat aloittaa prosessin integroitumiseksi EU:n rakenteisiin. Eri maiden sopimusten väliset erot ilmenevät todennäköisesti pääasiassa siirtymävaiheessa kohti täysimääräistä assosiaatiota EU:n kanssa ja velvoitteiden täsmällisessä vaiheistamisessa ja niveltämisessä. Päämäärä on kaikilla mailla kuitenkin lähtökohtaisesti sama:

assosiaation toteuttaminen kokonaisuudessaan siirtymäkauden aikana panemalla täytäntöön samat keskeiset velvoitteet. Tällaisia sopimuksia on tehty jo entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian ja Kroatian kanssa. Neuvosto valtuutti 21. lokakuuta 2002 komission aloittamaan neuvottelut vakautus- ja assosiaatiosopimuksesta Albanian kanssa. Kolmantena on etuuskohteluun oikeutettua kauppavaihtoa koskevan erittäin edullisen järjestelyn takaaminen joulukuusta 2000 alkaen kaikille vakautus- ja assosiaatioprosessin piiriin kuuluville maille. Avaamalla EU:n markkinat lähes kaikille tällaisten maiden tuotteille, edellyttäen, että ne täyttävät asianomaiset vakautus- ja assosiaatioprosessin määräykset, on tarkoitus edistää ulkomaisia investointeja, kehittää viennin edellytyksiä ja vaikuttaa myönteisesti alueen yleiseen poliittiseen ja taloudelliseen vakauteen.

Neuvosto tarkastaa vuosittain kunkin maan edistymisen vakautus- ja assosiaatioprosessissa. Viimeksi tämä tehtiin 13. toukokuuta 2002.

Kööpenhaminan Eurooppa-neuvosto palautti 12. ja 13. joulukuuta 2002 mieleen kesäkuussa 1993 kokoontuneessa Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa määritellyt jäsenyyskriteerit ja vahvisti vakautus- ja assosiaatioprosessiin osallistuvien Länsi-Balkanin maiden tavoitteen lähentyä Eurooppaa Feiran Eurooppa-neuvostossa tehtyjen päätösten mukaisesti, sekä korosti haluavansa päättäväisesti tukea kyseisten maiden pyrkimyksiä lähentyä EU:ta. Eurooppa-neuvosto oli tyytyväinen seuraavan puheenjohtajavaltion Kreikan päätökseen järjestää EU:n jäsenvaltioiden ja vakautus- ja assosiaatioprosessin maiden välinen huippukokous 21.6. Thessalonikissa.

Euroopan unionilla on keskeinen asema Kosovon jälleenrakentamisessa. Se on ylivoimaisesti suurin yksittäinen tuenantaja Kosovossa ja yleensä koko Kaakkois-Euroopassa, ja se on etualalla jälleenrakennustoimissa.

EU:n ja sen jäsenvaltioiden sekä kysyjän mainitsemien Etelä-Kaukasian maiden (Armenian, Azerbaidanin ja Georgian) sekä Moldovan yhteydet perustuvat kumppanuus- ja yhteistyösopimuksiin. EU on sitoutunut edistämään oikeusvaltion periaatetta, talousuudistusta, rauhaa, turvallisuutta ja vakautta näissä maissa. Kumppanuus- ja yhteistyösopimukset on pantava kokonaisuudessaan ja tehokkaasti täytäntöön, koska demokratian ja ihmisoikeuksien jatkuva edistäminen on keskeinen tekijä vakauden lujittamisessa Etelä-Kaukasiassa. Moldovassa puolestaan demokratian ja sisäisen poliittisen vakauden edistäminen, Transnistrian konfliktin ratkaiseminen, talousuudistusten päättäväinen edistäminen sekä hyvät suhteet naapurimaihin parantaisivat maan mahdollisuuksia hyötyä läheisistä suhteista tulevaan laajentuneeseen EU:hun. Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa korostettiin, että EU toivoo voivansa kehittää suhteitaan muun muassa Moldovaan pitkän aikavälin suunnitelmien pohjalta edistämällä demokraattisia ja talousuudistuksia, kestävää kehitystä ja kauppaa, ja EU onkin laatimassa uusia aloitteita tätä varten. Tässä yhteydessä on mainittava, että yksikään kyseisistä maista ei ole hakenut EU:n jäsenyyttä. Neuvostolla ei myöskään ole edellytyksiä arvioida, millaisen päätöksen Eurooppa-neuvosto mahdollisesti tekee jossakin tulevista istunnoistaan.

Lopuksi kysyjää pyydetään panemaan merkille Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston päätelmät, joissa korostetaan, että käynnissä oleva laajentuminen tuo uutta dynamiikkaa Euroopan yhdentymiseen. Kyseisessä Eurooppa-neuvostossa korostettiin myös, että laajentuminen tarjoaa merkittävän tilaisuuden viedä eteenpäin suhteita naapurimaiden kanssa yhteisten poliittisten ja taloudellisten arvojen pohjalta, ja painotettiin, että unioni haluaa päättäväisesti välttää uusia Eurooppaa jakavia raja-aitoja ja edistää vakautta ja hyvinvointia unionin uusien rajojen sisällä ja niiden ulkopuolella.