KIRJALLINEN KYSYMYS E-3031/00

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(26. syyskuuta 2000)

Aihe: Kapasiteettipula Alankomaiden sairaaloissa ja sairausvakuutuslaitosten kieltäytyminen maksamasta muissa jäsenvaltioissa syntyneitä sairaalakuluja

1. Komissio julkisti äskettäin, että Alankomaat ei sijoitu korkealle vertailtaessa sydän- ja maksasiirtojen lukumääriä ja kirurgien, gynekologien sekä kardiologien lukumääriä. Onko komissio tietoinen myös, että näiden puutteiden vuoksi, jotka johtuvat osittain aikaisemmista terveydenhuollon määrärahojen leikkaamisista ja sairaaloiden vuodepaikkojen voimakkaasta vähentymisestä, jonotuslistat erilaisiin lääketieteellisiin hoitoihin (endarterektomia, avosydänkirurgia, keuhkosairaudet, yleiskirurgia, neurologia ja hammaskirurgia) Alankomaiden sairaaloissa ovat kasvaneet niin pitkiksi, että monet potilaat etsivät hoitoa muista maista?

2. Katsooko komissio, että Euroopan unionin kaikkien jäsenvaltioiden ja periaatteessa jäsenvaltioiden kaikkien alueidenkin pitäisi itse kyetä tarjoamaan riittävät sairaalapalvelut asukkailleen eikä turvautua siihen, että naapurimaat tarjoavat näitä palveluja, ja että pitkällä aikavälillä ei voida hyväksyä, että riittämättömän kapasiteetin takia maan rajojen ulkopuolelta sairaalahoitoa hakevien kansalaisten lukumäärä ylittää samalla ulkomailta saatavissa olevan hoitokapasiteetin?

3. Onko komissio lisäksi tietoinen, että Alankomaiden sairausvakuutuslaitokset kieltäytyvät korvaamasta ulkomaisia sairaalahoitoja, joita potilaat haluavat kotimaan riittämättömän kapasiteetin takia, tai suostuvat korvaamaan ne vain joissakin harvoissa tapauksissa, joissa sairaalaan ottamista ei oltu voitu ennakoida ja että ne eivät hyväksy perustelua, että ulkomailta saatu hoito on parempaa tai annetaan huomattavasti aikaisemmin. Tällaista hoitoa saavat siksi vain ne, joilla on varaa maksaa hoito itse ja ne, joilla on kallis täydentävä sairausvakuutus, joka korvaa tutkimukset ja hoidot ulkomailla?

4. Onko sairausvakuutuslaitoksilla Euroopan unionin jäsenvaltioissa oikeus kieltäytyä korvaamasta asuinvaltion ulkopuolella saatuja hoitoja, vaikka asuinvaltion kapasiteettipulan vuoksi tärkeää hoitoa voi saada riittävän nopeasti vain toisesta jäsenvaltiosta?

5. Jos vastaus kysymykseen 4 on myönteinen, mitä komissio aikoo tehdä potilaiden aseman parantamiseksi tarpeellisen sairaalahoidon rahoituksen suhteen Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa?

Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus

(15. marraskuuta 2000)

Komissio on tietoinen siitä, että erityishoitoa tarvitsevat potilaat voivat joutua jonotuslistalle, mutta sen tiedossa ei ole tarkkoja lukuja. Komission käsityksen mukaan Alankomaissa on hiljattain äänestetty varoista, joilla on tarkoitus vähentää jonotusaikoja, ja hyväksytty pitkän aikavälin strategia jonotuslistojen hallinnoimiseksi.

Mitä tulee oikeuteen saada korvaus sairaanhoidosta toisessa jäsenvaltiossa, yhteisön tasolla on voimassa asetus (ETY) N:o 1408/71(1), jolla koordinoidaan kansallisia sosiaaliturvajärjestelmiä. Kyseisen asetuksen 22 artiklan 1 kohdan c alakohdassa kuvataan juuri tilanne, jossa toisessa jäsenvaltiossa vakuutettu henkilö menee tarkoituksellisesti toiseen jäsenvaltioon saamaan ennalta suunniteltua hoitoa tai lääkevalmisteita ja apuvälineitä. Jotta kyseinen henkilö saisi korvauksen sairaanhoidon kustannuksista, hänen on saatava siihen ennalta lupa siltä sairauskassalta, johon hän kuuluu.

Tämän tilanteen osalta asetuksen (ETY) N:o 1408/71 22 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kyseistä lupaa ei voida evätä, jos kysymyksessä oleva hoito kuuluu kyseisen henkilön asuinjäsenvaltion lainsäädännössä säädettyjen etuuksien joukkoon ja jos kyseiselle henkilölle ei ole voitu antaa tällaista hoitoa siinä ajassa kuin on tavallisesti välttämätöntä kyseisen hoidon saamiseksi hänen asuinjäsenvaltiossaan, ottaen huomioon hänen senhetkinen terveydentilansa ja todennäköinen taudinkulku.

Niin ollen edellä esitetty lupajärjestelmä antaa jäsenvaltioille suuren toimintavapauden myöntää tai evätä lupa hakeutua hoitoon ulkomaille, sillä lopullinen vastuu kyseisen hoidon maksamisesta on sillä jäsenvaltiolla, jossa kyseinen henkilö on vakuutettuna.

Mitä tulee mahdollisuuteen saada korvaus toisessa jäsenvaltiossa ilman ennalta saatua lupaa annetusta hoidosta, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on antanut 28. huhtikuuta 1998 tuomiot kahdessa asiassa, C-158/96 (Raymond Kohll vastaan Union des caisses de maladie) ja C-120/95 (Nicolas Decker vastaan Caisse de maladie des employés privés). Näissä tuomioissa tuomioistuin on sitä mieltä, että ennakkolupaa koskeva edellytys silmälasien ja hammashoidon korvaamiseksi ei ole tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevien periaatteiden mukainen, sillä ennakkolupaa ei vaadita tilanteissa, jossa tavarat ja palvelut ostetaan kotimaasta(2).

Yhteisöjen tuomioistuin ei ole vielä antanut tuomiota oikeudesta saada korvaus sairaalahoidon kustannuksista, ja sitä on pyydetty tarkentamaan oikeuskäytäntöään kolmen muun tällä hetkellä vireillä olevan ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä(3).

Komissio haluaisi myös ilmoittaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että eräissä komission rahoittamissa terveydenhuollon yhteistyöprojekteissa tuetaan aktiivisesti maiden rajat ylittävää terveydenhuoltoa rajaseuduilla, joissa toisen maan laitoksista saatava hoito voi olla tarkoituksenmukaisempaa etäisyyksien ja matkustusajan vuoksi. Alankomaat on mukana useissa tällaisissa projekteissa. Tällä hetkellä vaikuttaa kuitenkin siltä, että rajatylittävä hoitoon hakeutuminen jopa näillä rajaseuduilla on ollut hyvin vähäistä, selvästi alle 1 % terveydenhuollon kokonaiskustannuksista.

(1) Viimeisin konsolidoitu versio: neuvoston asetus (EY) N:o 118/97, annettu 2 päivänä joulukuuta 1996, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta ja saattamisesta ajan tasalle EYVL L 28, 30.10.1997.

(2) Kok.1998 sivut I-1831 ja I-1931.

(3) Asiat C-368/98 (Vanbraekel ym. v. Alliance nationale des mutualités chrétiennes), C-157/99 (Smits ja Peerbooms) ja C-385/98 (Muller ja Van Riet).