KIRJALLINEN KYSYMYS E-2232/02 esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle. CD-levyjen hinnat Euroopassa.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0056 - 0057



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2232/02 esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle (23. heinäkuuta 2002) Aihe: CD-levyjen hinnat Euroopassa Komission jäsen Mario Monti ilmoitti viime vuonna tutkivansa CD-levyjen hintoja Euroopassa. Mitä tuloksia tutkimus tuotti? Voiko komissio selittää, miksi saman tai olennaisin osin saman tuotteen hinta on huomattavasti korkeampi Euroopan unionissa Yhdysvaltoihin verrattuna, tai miksi tuotteen hinta vaihtelee unionin sisällä? Katsooko komissio, että Euroopan korkeammat hinnat johtuvat ensisijaisesti musiikkiteollisuuden perimistä korkeammista tukkuhinnoista vai vähittäismyyjien korkeammista katteista ja onko komissio sitä mieltä, että nämä hintaerot ovat perusteltavissa vuokra- ja kuljetuskustannusten eroilla? Uskooko komissio, että yhteisön kilpailulainsäädäntöä on joka tapauksessa rikottu? Onko olemassa sellaisten vähittäismyyjien, jotka haluavat ostaa CD-levyjä Yhdysvalloista, kuljettaa ne Eurooppaan ja myydä ne täällä samalla hinnalla, joilla niitä myydään Yhdysvalloissa, liiketoimintaa koskevia rajoituksia? Mario Montin komission puolesta antama vastaus (30. syyskuuta 2002) Komissio käynnisti tammikuussa 2001 viisi erillistutkimusta viiden suurimman levy-yhtiön ja niiden vähittäismyyjien välisistä vertikaalisista suhteista. Tutkimuksissa keskityttiin väitteisiin, että suuret levy-yhtiöt ylläpitävät vähittäishintajärjestelmää niin, että vähittäismyyjien yhteismainontasopimukset sidottiin ilmoitettuihin vähimmäishintoihin. Komission tutkimuksissa havaittiin, että kolmen suuren levy-yhtiön tiettyjen Saksan-vähittäismyyjien yhteismainontasopimukset velvoittivat ilmoittamaan tietyt vähimmäishinnat. Kyseiset levy-yhtiöt ovat sittemmin lopettaneet tällaisen menettelyn. Tapauksiin osallisina olleet levy-yhtiöt olivat Bertelsmann Music Group, EMI, Sony Music, Universal Music ja Warner Music. Komissio tiedotti tutkimustensa tuloksista kyseisille kansallisille kilpailuviranomaisille, koska mahdolliset rikkomiset tapahtuivat yksittäisessä jäsenvaltiossa ja koska komission periaatteena on hajauttaa kilpailulain valvontaa tämänkaltaisissa tapauksissa. Näin ollen kansallisten jatkotutkimusten tai -toimien tarpeellisuus jäi kansallisten viranomaisten harkittavaksi. Komissio päätti tutkimuksensa elokuussa 2001. Tutkimusten tuloksista saa lisätietoja 20. elokuuta 2001 annetusta lehdistötiedotteesta, joka on saatavilla osoitteessa http://europa.eu.int/rapid/start/cgi/guesten.ksh?p_action.gettxt=gt&doc=IP/01/1212|0|AGED&lg=EN&display= Kysymys siitä, voivatko Euroopan unionin ja Euroopan talousalueen ETA:n vähittäismyyjät tuoda CD-levyjä Yhdysvalloista, nostaa esiin tekijänoikeuskysymyksiä. Esiintyvien taitelijoiden, äänitetuottajien ja ohjelmanlähettäjien levitysoikeudet on yhdenmukaistettu 19. marraskuuta 1992 annetun direktiivin 92/100/ETY(1) artiklassa 9, joka koskee vuokraus- ja lainausoikeuksia sekä tiettyjä tekijänoikeuden lähioikeuksia henkisen omaisuuden alalla. Toisin sanoen näillä oikeudenhaltijoilla on yksinoikeus suojattujen kohteiden eli tässä tapauksessa CD-levyjen ja niiden kopioiden yleiseen levittämiseen. Levitysoikeuksia koskee tavaramerkkien sammumisjärjestelmä, mikä merkitsee sitä, että oikeudet raukeavat ETA:n alueella vain, jos teosta myy ETA:n alueella ensimmäistä kertaa oikeudenhaltija tai sen suostumuksen saanut levittäjä. Tämä rajoitus koskee vähittäiskauppiaita, jotka ostavat CD-levyjä Yhdysvalloista ja haluavat levittää niitä ETA:n alueella. Komissio ilmoitti elokuussa 2001 antamassaan lehdistötiedotteessa kaikesta huolimatta jatkavansa musiikkiteollisuuden tarkkaa seurantaa, koska alan keskittyminen on niin suurta. Komissio saattaa siis käynnistää tutkimuksensa uudestaan, jos yllä kuvattuun tai samankaltaiseen menettelyyn liittyviin kilpailulainsäädännön rikkomisiin viittaavaa ilmenee. (1) EYVL L 346, 27.11.1992.