KIRJALLINEN KYSYMYS E-0216/01

esittäjä(t): Wilfried Kuckelkorn (PSE) komissiolle

(5. helmikuuta 2001)

Aihe: Virkamiehille maksettava ulkomaankorvaus

Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteen VII 2 jakson 4 artiklassa määrätään, että virkamiehille maksetaan ulkomaankorvausta, joka on 16 prosenttia peruspalkasta.

1. Miksi tällainen ulkomaankorvaus on ylipäätään olemassa, kun otetaan huomioon, että henkilö, joka ottaa vastaan yhteisön virkamiehen tehtävät, tekee sen vapaaehtoisesti ja tietäen, että se merkitsee elämistä ulkomailla?

Ristiriitaisuuksia on myös muita; ulkomaankorvausta maksetaan koko palvelussuhteen ajalta ja se vaikuttaa tulevien eläkemaksujen suuruuteen, jos virkamies ei ole sen maan kansalainen, jonka alueella hän suorittaa tehtäviään. Virkamies, joka ennen yhteisön palvelukseen astumistaan on asunut pysyvästi tai harjoittanut pääasiallista tointaan vähintään viisi ja puoli vuotta maassa, jossa hän tulee toimimaan virkamiehenä, saa ainoastaan maastamuuttokorvauksen, joka on 4 prosenttia peruspalkasta. Sen sijaan kansainvälisessä järjestössä - EU:n toimielimet mukaan lukien - työskennelleellä henkilöllä on oikeus korvaukseen, joka on 16 prosenttia peruspalkasta.

2. Miten tällainen tulkinta henkilöstösäännöistä tai itse henkilöstösäännöt käyvät yhteen EU:n oikeuskäytäntöön sisältyvien yhtäläisen kohtelun periaatteiden kanssa?

3. Mistä erityisestä syystä eurooppalaisten veronmaksajien on rahoitettava nämä yhteisön virkamiehille myönnettävät korvaukset, jotka pitkällä aikavälillä ovat erittäin suuria ja jotka edellä mainitut tosiasiat huomioon ottaen eivät selvästikään ole välttämättömiä vieraaseen maahan sopeutumisen kannalta?

Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus

(22. maaliskuuta 2001)

Ulkomaankorvauksia tai niitä vastaavia etuisuuksia käytetään yleisesti ja säännösten mukaisesti palkan osina kansainvälisissä järjestöissä, kansallisissa suurlähetystöissä tai pysyvissä edustustoissa sekä kansainvälisissä yrityksissä. Jokin aika sitten tehty riippumaton tutkimus on vahvistanut, että Brysselissä toimivien yhteisön virkamiesten palkat (ulkomaankorvaus mukaan lukien) vastaavat suurin piirtein jäsenvaltioiden ulkomailla toimivien virkamiesten palkkoja, ovat paljon alhaisemmat kuin vastaavan pätevyyden omaavien ja vastaaviin tehtäviin palkattujen monikansallisissa yrityksissä toimivien työntekijöiden palkat, ja hyvin lähellä muissa kansainvälisissä järjestöissä toimivien vastaavien työntekijöiden palkkoja. Jos halutaan pitää yllä riippumatonta eurooppalaista laadukasta julkista palvelua, jonka virkamiesten kyvyt, tehokkuus ja koskemattomuus ovat korkealla tasolla ja jonka virkamiehet valitaan palvelukseen maantieteellisesti mahdollisimman laajalta alueelta jäsenvaltioiden kansalaisten joukosta, niin kaikkien Euroopan toimielinten on varmistettava houkuttelevuutensa työnantajina.

Siksi arvoisan parlamentin jäsenen sanojen vastaisesti se, että henkilö on päättänyt lähteä ulkomaille, ei ole syy jättää ulkomaankorvausta maksamatta. Ilman tätä korvausta henkilöillä, joiden on jätettävä kotimaansa voidakseen työskennellä Euroopan toimielimissä, ei olisi riittävää kannustinta tehdä tätä valintaa. Virkamiehiä on voitava houkutella kaikista jäsenvaltioista mukaan lukien maat, joissa palkat ovat kaikkein korkeimmat ja joissa on kilpailevien työmahdollisuuksien valikoima on kaikkein suurin. Arvoisan parlamentin jäsenen argumentti koskee myös muita henkilöitä, jotka joutuvat uransa vuoksi todennäköisesti muuttamaan ulkomaille, kuten diplomaatteja, monikansallisten yritysten työntekijöitä ja muita sellaisia. Heille maksetaan kuitenkin samankaltaisia ja usein paljon runsaampia kannustimia, koska heidän työnantajansa tietävät, että näin on pakko tehdä.

Komission uudistamista käsittelevässä valkoisessa kirjassa(1) 1. päivältä maaliskuuta 2000 on vahvistettu, että komission ja muiden Euroopan toimielinten tarjoamat yleiset työehdot palkkausjärjestelmä mukaan lukien olisi säilytettävä houkuttelevana ja kilpailukykyisenä EU:n virkamiehistön pysyvyyden, laadun ja riippumattomuuden takaamiseksi. Parlamentti on vahvistanut tämän poliittisen tavoitteen 30. marraskuuta 2000 hyväksytyssä Harbourin mietinnössä komission uudistamista koskevasta valkoisesta kirjasta.

Yksityiskohtaisista ehdoista, joiden mukaisesti ulkomaankorvaus myönnetään, on syytä huomauttaa seuraavaa:

- Ulkomaankorvauksen myöntämisessä noudatetaan henkilöstösääntöjä, jotka neuvosto on parlamenttia kuultuaan hyväksynyt. Ulkomaankorvauksen tarkoituksena on korvata virkamiehelle työskentelystä hänen kotimaansa ulkopuolella aiheutuvat ylimääräiset hankaluudet, kuten ehdoton velvollisuus käyttää työssä yhtä tai useampaa vierasta kieltä, useissa tapauksissa tapahtuva mukana seuraavan puolison tai kumppanin tulojen menetys ja tarve pitää yllä koko työsuhteen ajan läheisiä yhteyksiä kotimaahan.

- Ulkomaankorvaus on tärkein keino eriyttää virkamiehinä toimivien isäntämaan kansalaisten ja Euroopan toimielimissä työskentelyn vuoksi kotimaansa jättäneiden virkamiesten palkkatasot.

- Ulkomaankorvaus myönnetään vain niin, että sen määrä on tiukasti suhteutettu ulkomaille muuttamisesta johtuvaan tilanteeseen ja tarkoin määritellyissä puolueettoman tarkastelun kestävissä olosuhteissa. Toisin kuin arvoisa parlamentin jäsenen sanoo, se myönnetään vain aktiivipalveluksen ajalta, jolloin virkamiehen on työnsä vuoksi asuttava kotimaansa ulkopuolella, eikä se vaikuta eläkeoikeuksien laskentaan. Ulkomaankorvaukseen liittyvissä oikeustapauksissa ei ole myöskään koskaan tullut ilmi, että siihen liittyisi sääntöjen vastaista syrjintää virkamiehinä toimivien ulkomaalaisten ja isäntämaan kansalaisten välillä, koska palkkaero johtuu suoraan heidän erilaisesta tilanteestaan.

- Muualla kuin kotimaassa työskentelystä aiheutuvat taloudelliset velvoitteet eivät yleensä vähene ajan myötä, eikä mahdollinen asteittainen sopeutuminen isäntämaan olosuhteisiin vaikuta niiden määrään.

- Tietyt kustannukset, jotka aiheutuvat esimerkiksi invalidisoituneiden vanhempien hoidon järjestämisestä, lasten koulunkäynnin tai korkeakouluopintojen tukemisesta tai kodin ylläpitämisestä kotimaassa voivat lisääntyä ja yleensä myös lisääntyvät ajan myötä.

- Alennettua ulkomaankorvausta maksetaan virkamiehille, jotka eivät ole isäntämaan kansalaisia, mutta jotka ovat asuneet tai työskennelleet kyseisessä maassa jo aikaisemmin tarkoituksenaan jäädä maahan todennäköisesti pitkähköksi ajaksi. Siksi kestoltaan tavallisesti rajallisia työskentelyjaksoja muissa kansainvälisissä järjestöissä tai jäsenvaltioiden suurlähetystöissä ei oteta tässä suhteessa huomioon.

(1) KOM(2000) 200 lopullinen.