ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3501/02 esittäjä(t): Markus Ferber (PPE-DE) komissiolle. Markkinahintaisen bruttokansantuotteen muodostamisen yhdenmukaistamisesta 13. helmikuuta 1989 annettu neuvoston direktiivi 89/130/ETY.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0218 - 0218



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3501/02 esittäjä(t): Markus Ferber (PPE-DE) komissiolle (10. joulukuuta 2002) Aihe: Markkinahintaisen bruttokansantuotteen muodostamisen yhdenmukaistamisesta 13. helmikuuta 1989 annettu neuvoston direktiivi 89/130/ETY 1. Mikä jäsenvaltio on pannut tämän markkinahintaisen bruttokansantuotteen muodostamisen yhdenmukaistamisesta helmikuussa 1989 annetun direktiivin 89/130/ETY(1) täytäntöön? 2. Miksi kansallisia täytäntöönpanotoimia ei ole julkaistu Celexissä? 3. Miten direktiivi on pantu täytäntöön yksittäisissä jäsenvaltioissa? 4. Mikä on täytäntöönpanon tämänhetkinen tilanne? (1) EYVL L 49, 21.2.1989, s. 26. Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus (20. tammikuuta 2003) Markkinahintaisen bruttokansantulon (BKTLmh) muodostamisen yhdenmukaistamista koskeva 13. helmikuuta 1989 annettu neuvoston direktiivi 89/130/ETY, Euratom, eli nk. BKTL-direktiivi annettiin jäsenvaltioille tiedoksi 16. helmikuuta 1989, ja siinä jäsenvaltioille asetetaan seuraavat tavoitteet: - BKTLmh määritellään Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän 1979 (EKT 1979) kanssa yhdenmukaisella tavalla, ja komissiolle toimitetaan 1 päivään lokakuuta mennessä joka vuosi BKTLmh:a ja sen osia koskevat luvut yhteisön talousarvioon liittyvien laskelmien suorittamista varten. - Komissiolle toimitetaan luettelo BKTLmh:n ja sen osien laskennassa käytetyistä tilastollisista menetelmistä ja lähteistä, jotta komissio voi tarkastaa nämä laskelmat. - Jäsenvaltiot osallistuvat BKTLmh:n tarkastamiseen ja parantamiseen BKTL-komiteassa. Käytännössä kaikki jäsenvaltiot olivat saavuttaneet BKTL-direktiivin tavoitteet, sillä ne olivat toimittaneet joka vuosi (vuoden 1989 lokakuusta tai liittymisestä alkaen) EKT 1979:ään perustuvat BKTLmh-tiedot ja vaaditut luettelot sekä osallistuneet BKTL-komitean työskentelyyn. Jäsenvaltiot myös sovelsivat sellaisenaan neuvoston direktiiviä 89/130/ETY. BKTL-direktiivin saattaminen virallisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä direktiivin mukaisten velvoitteiden täyttämiseksi ei siis ollut tarpeen, paitsi Ruotsin tapauksessa. Muut jäsenvaltiot eivät tämän vuoksi toimittaneet kansallisia täytäntöönpanotoimia komissiolle tiedoksi. Varainhoitovuodesta 2002 alkaen talousarviota koskevissa laskelmissa käytetään uutta Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmää (EKT 1995). Uudessa järjestelmässä jäsenvaltioille asetettavat velvoitteet määritellään ehdotuksessa neuvoston asetukseksi, jota käsitellään parhaillaan neuvostossa. Kansalliset täytäntöönpanotoimet mainitaan tarvittaessa CELEX-tietokannassa kun niitä on hyväksytty ja annettu tiedoksi.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3009/02 esittäjä(t): Charlotte Cederschiöld (PPE-DE) komissiolle. Tietojen säilyttäminen.



Virallinen lehti nro 110 E , 08/05/2003 s. 0149 - 0149



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3009/02 esittäjä(t): Charlotte Cederschiöld (PPE-DE) komissiolle (23. lokakuuta 2002) Aihe: Tietojen säilyttäminen Tietojen säilyttämistä koskevaa kysymystä on syytä käsitellä tasapainoisesti, sillä asiaan sisältyy monien tahojen etuja koskevia näkökohtia: teollisuus, rikosten torjunta, perusoikeudet ja ei suinkaan vähäisimpinä kustannusnäkökohdat. Sen sijaan, että jatkaisimme eteenpäin linjalla, jossa rakentavasta lopputuloksesta ei ole takeita, eikö olisi syytä kokeilla kysymyksen ratkaisemista tietojen säilyttämisen kautta ja tietosuojasta annettuja direktiivejä muuttamalla? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (11. joulukuuta 2002) Komissio ymmärtää arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksen koskevan mahdollisuutta saada päätökseen arkaluonteinen keskustelu, jota käydään liikennetietojen hallussapitämisestä rikollisuuden torjumiseksi. Kyse on rajoitetumpien toimenpiteiden käytöstä eikä välttämättä tietojen säilyttämisestä. Arvoisa parlamentin jäsen ehdottaa tässä yhteydessä myös tietosuojaa koskevien yhteisön direktiivien muuttamista. Komissio katsoo, ettei yhteisön direktiivien muuttaminen ole tarpeen, jotta voitaisiin toteuttaa toimenpiteitä liikennetietojen säilyttämiseksi. Itse asiassa nämä direktiivit sallivat jo jäsenvaltioiden toteuttaa tarvittavia lainsäädännöllisiä toimenpiteitä tiettyjen oikeuksien ja velvollisuuksien käytön rajoittamiseksi yleisen järjestyksen vuoksi. Komissio muistuttaa lisäksi, että liikennetietojen säilyttämisestä käytiin hiljattain laajaa keskustelua siinä yhteydessä, kun hyväksyttiin henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12 päivänä heinäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY(1)) (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi). Komissio ei katso, että tässä vaiheessa on tarpeen aloittaa uudelleen keskustelua aiheesta. Komissio korostaa lopuksi, että toimenpiteet, joiden tarkoituksena on yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden velvoitteet rikollisuuden torjumiseksi, kuuluvat kolmannen pilarin soveltamisalaan. (1) EYVL L 201, 31.7.2002.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1274/02 esittäjä(t): Eurig Wyn (Verts/ALE) komissiolle. Metsän hävittämisestä johtuva ympäristön pilaantuminen.



Virallinen lehti nro 110 E , 08/05/2003 s. 0014 - 0015



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1274/02 esittäjä(t): Eurig Wyn (Verts/ALE) komissiolle (6. toukokuuta 2002) Aihe: Metsän hävittämisestä johtuva ympäristön pilaantuminen Brasilian kongressissa ollaan parhaillaan äänestämässä hankkeesta, jolla Amazonin metsäpinta-alaa pienennettäisiin 50 prosenttiin nykyisestä. Näin laajamittaisesta metsän hävittämisestä ja hakkeen käsittelystä aiheutuu myös mittavia hiilipäästöjä ilmakehään, joten ilmastonmuutosongelma pahenee. Mikä on komission kanta tähän asiaan? Katsooko komissio, että toimenpiteisiin olisi ryhdyttävä, jotta vältettäisiin metsän hävittäminen neljä kertaa Portugalin kokoiselta alueelta? Katsooko komissio myös, että näin laajamittainen metsän hävittäminen johtaa yhä pahempaan ympäristön pilaantumiseen? Christopher Pattenin komission puolesta antama vastaus (20. kesäkuuta 2002) Komissio on hyvin huolissaan yhä lisääntyvästä metsien hävittämisestä ja pilaantumisesta maailmanlaajuisesti ja on pyrkinyt edistämään kaikentyyppisten metsien suojelua ja kestävää käyttöä. Komissio on täysin perillä Amazonian metsäalueen merkityksestä yhtenä maailman arvokkaimmista metsistä (erityisesti biologisen monimuotoisuuden kannalta). Kaksi vuotta sitten Brasilian kongressin komitea aloitti keskustelun metsiin liittyvän lainsäädännön uudelleentarkastelusta, jolla olisi muutettu pelkästään yksityisalueella olevan metsänsuojelualueen prosenttiosuutta. Brasilian hallitus on jyrkästi vastustanut tätä muutosta ja keskustelu on keskeytetty. Tällä hetkellä ei ole mitään hanketta, jolla Amazonian metsäpinta-alaa pienennettäisiin 50 prosenttiin nykyisestä. Brasilian kongressin täysistunnon ei myöskään lähitulevaisuudessa odoteta äänestävän tällaisista asioista. Valtiosta riippumattomat brasilialaiset järjestöt, yleinen mielipide Brasiliassa ja Brasilian tiedotusvälineet ovat käyneet voimakasta kampanjaa ehdotuksia vastaan ja seuraavat tilannetta tarkasti. Yllä mainitun perusteella komissio seuraa tarkasti tilannetta Brasilian kongressissa erityisesti Brasiliassa lokakuussa 2002 järjestettäviä yleisiä vaaleja silmällä pitäen. Komissio jatkaa myös seitsemän teollistuneimman maan kokeiluhankkeen tukemista Brasilian trooppisten metsien suojelemiseksi.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3018/02 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle. Raskaiden ajoneuvojen kauttakulku Mont Blancin tunnelin kautta.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0146 - 0146



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3018/02 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle (23. lokakuuta 2002) Aihe: Raskaiden ajoneuvojen kauttakulku Mont Blancin tunnelin kautta Italia ja Ranska näyttävät päässeen sopimukseen kansainvälisten maantiekuljetusten aloittamisesta uudelleen Mont Blancin tunnelissa molempiin suuntiin. Tämä päätös huolestuttaa paikallisväestöä, koska voimassa olevien säännösten (jotka hyväksyttiin Ranskassa ministeriasetuksella) mukaan kauttakulkuliikenteessä olevien rekka-autojen enimmäismäärä on 240 ajoneuvoa tunnissa, mikä ei vastaa nykyisten turvallisuusmääräysten mukaisia teknisiä rajoituksia. Määrää on muutettava, jotta se vastaisi Alppeja koskevaa sopimusta ja sen liikennettä koskevaa pöytäkirjaa sekä rajoittavia toimia, joita sovelletaan Itävallan laaksoissa (ekopisteet, öiset ajokiellot) ja Gotthardin Sveitsin puoleisessa osassa. Mitä tietoja komissiolla on asiasta ja mikä on sen kanta? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (5. joulukuuta 2002) Tunnelin kautta kulkevien kuorma-autojen teoreettinen määrä riippuu ajoneuvojen välistä etäisyyttä rajoittavista säännöistä, sallitusta enimmäisnopeudesta ja kunkin tunnelin erityisrajoituksista. Kuorma-autojen sallitusta enimmäismäärästä ei ole olemassa kansainvälisiä sääntöjä. Komission on tarkoitus tehdä lähiaikoina ehdotus tunneleiden turvallisuutta koskevaksi direktiiviksi, jossa yhdenmukaistettaisiin osa näistä asioista. Tunneleista vastaavat tahot voivat kuitenkin asettaa tiukempia sääntöjä, jos turvallisuus sitä edellyttää. Ranskan ja Italian viranomaiset ilmoittivat maaliskuussa 2002, että kaksisuuntaisen liikenteen jälleen käynnistyessä Mont Blancin tunnelissa sen läpi kulkevien ajoneuvojen määrä jää keskimäärin pienemmäksi kuin ennen 24. maaliskuuta 1999 tapahtunutta tulipaloa, jolloin tunnelin läpi kulki noin 2 000 raskasta ajoneuvoa päivässä. Tämä luku on huomattavasti pienempi kuin teoreettinen enimmäismäärä.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3432/02 esittäjä(t): Roberta Angelilli (UEN) komissiolle. Urban II -ohjelmaa koskevien varojen myöntämättä jättäminen Fiumicinon kaupungille.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0206 - 0207



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3432/02 esittäjä(t): Roberta Angelilli (UEN) komissiolle (2. joulukuuta 2002) Aihe: Urban II -ohjelmaa koskevien varojen myöntämättä jättäminen Fiumicinon kaupungille Italian infrastruktuuri- ja liikenneministeriöltä sekä Euroopan komissiolta saatujen tietojen mukaan Fiumicinon kaupunki olisi jäänyt täysin vaille Urban II -ohjelmasta myönnettyjä varoja, koska Fiumicino ei ole Euroopan unionin tasolla kymmenen ensimmäisen kaupungin joukossa tai seuraavan 20 kaupungin joukossa Urban-ohjelman Italian listalla (laki nro 388/2000). Urban-ohjelma on epäilemättä yksi Euroopan unionin tähän mennessä parhaiten toimineista ohjelmista ja se on merkittävä väline laajojen suurkaupunkialueiden syrjäisten alueiden kehittämisessä sekä yleensäkin sellaisten kaupunkialueiden kehittämisen kannalta, jotka kärsivät ympäristön tilan ja sosiaalisten rakenteiden heikkenemisestä, kuten Milano, joka on järjestyksessä toinen kaupunki mainitulla listalla. Tiedustelisin komissiolta, onko Fiumicinon kaupunki esittänyt Urban II -ohjelmaa koskevia hankkeita? Michel Barnier'n komission puolesta antama vastaus (7. tammikuuta 2003) Komission esitettyä tiedonantonsa jäsenvaltioille Urban II -yhteisöaloitteen suuntaviivoista 28. huhtikuuta 2000(1) perusrakenteista ja liikenteestä vastaava Italian ministeriö julkaisi 20. heinäkuuta 2000 Italian virallisessa lehdessä N:o 168 ehdotuspyynnön valitakseen Italian kaupungit, jotka voivat saada rahoitusta Urban II -yhteisöaloitteesta. Tässä pyynnössä otetaan hyvin huomioon edellä mainitussa komission tiedonannossa määritellyt tukikelpoisuusperusteet ja täsmennetään Italian ministeriön soveltamat arviointi- ja valintaperusteet, ja näin hakijat voidaan luokitella ansioidensa perusteella. Italialle Urban II -yhteisöaloitteen osana myönnettyjen rahoitusvarojen rajoissa ainoastaan kymmenelle ensimmäiselle kaupungille myönnettiin yhteisörahoitusta. Italian viranomaiset ovat esittäneet komissiolle vastaavat ohjelmat edellä mainitun tiedonannon 19 artiklan mukaisesti. Komissiolla ei ole näin ollen käytössään tietoja, joiden perusteella arvoisalle parlamentin jäsenelle voitaisiin kertoa, onko Fiumicinon kunta esittänyt Urban II -yhteisöaloitteen mukaisia hankkeita. Jos näin on, komissiolla ei ole myöskään käytössään tietoja, joista ilmenisi, minkä vuoksi Fiumicinon kaupungin esittämä ohjelma ei ole kymmenen ensimmäisen tukikelpoisen kaupungin joukossa. Komissio kehottaakin kysyjää kääntymään tarvittaessa Italian viranomaisten puoleen. (1) KOM(2000) 1100 lopullinen EYVL C 141, 19.5.2000.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-2769/02 esittäjä(t): Kathleen Van Brempt (PSE) komissiolle. Euroopan tieverkon turvallisuusluokitus.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0117 - 0118



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2769/02 esittäjä(t): Kathleen Van Brempt (PSE) komissiolle (1. lokakuuta 2002) Aihe: Euroopan tieverkon turvallisuusluokitus On ollut puhetta yhteisön hankkeesta maanteiden jakamiseksi neljään turvallisuusluokkaan, joiden tunnuksena on yhdestä neljään tähteä. Voiko komissio antaa lisätietoja tästä aloitteesta? Mihin kyseisillä neljällä turvallisuusluokalla pyritään? Kuinka monelle tielle jäsenvaltio Belgiassa annetaan neljä, kolme tai kaksi tähteä tai yksi tähti? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (8. marraskuuta 2002) Vaaralliset tiet ovat yksi syy tieliikenneonnettomuuksien yleisyyteen Euroopan unionin alueella. Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimiva tieliikenneturvallisuutta tutkiva Automobile Association Foundation for Road Safety Research on esittänyt European Road Assessment Programme (EuroRAP) -nimisen ohjelman. Ohjelmassa pyritään esittämään kerätyt ja tuotetut tiedot yleisölle yksinkertaisella ja helposti ymmärrettävällä tavalla: - Tieosuuksien vaarallisuuden kartoitus: Tieosuuksille annetaan yhdestä neljään tähteä niiden tietyllä aikavälillä mitatun onnettomuusmäärän perusteella ja nämä turvallisuusluokat ilmaistaan eri väreillä. - Liikenneturvallisuuden arvioiminen: Ohjelmassa arvioidaan tieosuuksien eroavuus parhaista toimintatavoista teiden infrastruktuurien suunnittelun osalta. Lisäksi tieosuudet kuvataan videonauhalle. EuroRAP-ohjelman keskeinen tavoite on vähentää tieliikenteen aiheuttamien loukkaantumisten ja kuolonuhrien määrää. Ohjelman avulla pyritään myös parantamaan teillä liikkuvien riskitietoisuutta ja kehittämään parhaat toimintatavat kaupunkien sisäisten teiden ja risteysten infrastruktuurien suunnittelua varten. Useimmat Britannian päätiet ovat jo mukana teiden vaarallisuutta kuvaavissa kartoissa. Myös Alankomaiden pääteistä ja joistakin Ruotsin teistä on jo olemassa tällaiset kartat. Toistaiseksi yhteisö ei ole myöntänyt EuroRAP-ohjelmalle rahoitusta, mutta ohjelman lähestymistapaa aiotaan kehittää edelleen ja tulevien kuukausien aikana ohjelma aiotaan viedä kolmeen uuteen maahan paikallisten ajoneuvoyhdistysten avulla. Komissio on vastaanottanut avustushakemuksen tätä varten. Toistaiseksi ei ole olemassa konkreettisia suunnitelmia ohjelman ulottamiseksi Belgiaan, mutta keskipitkällä aikavälillä tämä voi olla mahdollista. Vähentääkseen liikenneonnettomuuksien uhrien määrää puolella vuoteen 2010 mennessä komissio on ehdottanut useita toimia valkoisessa kirjassaan Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika(1). Näistä esimerkkinä mainittakoon yhdenmukaistetumpaa tiesuunnittelua, onnettomuusalttiiden tieosuuksien hallintaa ja tieturvallisuuden arviointia koskevien parhaiden toimintatapojen edistäminen. (1) KOM(2001) 370 lopullinen.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-2573/02 esittäjä(t): Kathleen Van Brempt (PSE) komissiolle. Nikkeliallergia.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0092 - 0092



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2573/02 esittäjä(t): Kathleen Van Brempt (PSE) komissiolle (16. syyskuuta 2002) Aihe: Nikkeliallergia Nikkeliallergia on teollisuusmaissa yleisimmin esiintyvä kontaktiallergian muoto: naisista 1015 prosentilla on kyseinen allergia ja miehistä muutamalla prosentilla. Yhden ja kahden euron kolikot sisältävät niin paljon nikkeliä, että nikkeliallergiasta kärsivät henkilöt voivat saada niistä käsiinsä ihottuman. Dermatologien mukaan kolikkojen lyhytaikainen koskettaminen voi aiheuttaa kutinaa tai kirvelyä. Euron käyttöönoton jälkeen tiedotusvälineissä kerrottiinkin ensimmäisistä eurokolikkojen aiheuttamista allergiatapauksista. Onko komissiolla tietoa eurokolikoista johtuvista nikkeliallergiatapauksista? Jos vastaus on myönteinen, voiko komissio esittää niitä koskevia lukuja? Onko nikkelin käytölle vaihtoehtoja kolikkojen valmistuksessa? Jos vaihtoehtoja on olemassa, mitkä ne ovat ja aikooko komissio turvautua niihin? Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus (16. lokakuuta 2002) Komission tiedossa ei ole nikkeliallergiatapauksia, joiden voitaisiin osoittaa johtuneen yhden tai kahden euron kolikoiden käytöstä tai käsittelystä. Komissio pyysi myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevän tiedekomiteansa arviota ennen kuin eurokolikoiden teknisistä yksityiskohdista päätettiin vuonna 1997. Tiedekomitea perusti arvionsa kaikkiin saatavissa olleisiin todisteisiin ja päätyi tuolloin siihen tulokseen, että mitkään todisteet eivät puhuneet sen puolesta, että vanhat kansalliset kolikot jotka sisälsivät huomattavasti enemmän nikkeliä kuin eurokolikot olisivat aiheuttaneet minkäänasteista nikkelialtistusta niitä työssään käsitteleville henkilöille tai tavallisille kuluttajille. Nikkeli on ollut teknisten ominaisuuksiensa vuoksi erittäin suosittu kolikkojen valmistusaine 1800-luvulta lähtien. Yhden ja kahden euron kolikoissa käytettävät kupari-nikkeli- ja nikkeli-messinkiseokset eivät hapetu. Nikkelin johtavuuden ansiosta raha-automaatit tunnistavat eurokolikot luotettavasti, ja kolmikerroksinen rakenne takaa sen, että väärennetyt kolikot erottuvat aidoista. Nikkeli parantaa selvästi kolikkojen turvaominaisuuksia, minkä vuoksi sitä käytetään suuriarvoisten eurokolikkojen valmistuksessa. Eurokolikkojen tekniset yksityiskohdat on vahvistettu liikkeeseen tarkoitettujen eurometallirahojen yksikköarvoista ja teknisistä eritelmistä 3 päivänä toukokuuta 1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 975/98(1). Näillä näkymin komissio ei aio esittää niitä koskevia muutoksia. (1) EYVL L 139, 11.5.1998.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3372/02 esittäjä(t): Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) komissiolle. Ympäristövaatimukset ja hankintasäännökset.



Virallinen lehti nro 110 E , 08/05/2003 s. 0209 - 0210



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3372/02 esittäjä(t): Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) komissiolle (27. marraskuuta 2002) Aihe: Ympäristövaatimukset ja hankintasäännökset Komissio on perustellussa lausunnossaan todennut, että hankintasäännöksiä rikottiin, kun Kalmar Länstrafik hankki bussipalveluja vuonna 2001. Kalmar Länstrafik oli myös kehottanut tarjouskilpailuun osallistuvia liittämään ympäristöohjelman asiakirjoihinsa. Myös henkilökunnan pätevyyskehitykselle asetettiin vaatimuksia. Sanomalehtitietojen mukaan komissio kyseenalaistaa Kalmar Länstrafikin asettamat kriteerit, koska ne liittyvät bussiyhtiöiden ominaisuuksiin sellaisenaan eivätkä yksinomaan puheena oleviin, hankittaviin palveluihin. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-513/99, joka koskee Helsingin kaupungin järjestämää linja-autoliikennettä, todennut, että hankintaviranomainen voi ottaa huomioon ympäristönäkökohtia. Onko komissio ottanut huomioon asian C-513/99 ratkaisun, ennen kuin se toimitti perustellun lausuntonsa Ruotsille? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (15. tammikuuta 2003) Komissio katsoo, että tarjoajien laatimia ympäristöohjelmia voidaan käyttää sopivan tarjouksen valintaperusteena edellyttäen, että ohjelmilla on vaikutusta yrityksen kapasiteettiin (esimerkiksi laitteisiin ja teknikkoihin) toteuttaa julkinen sopimus, johon liittyy ympäristövaatimuksia(1). Kirjallisessa kysymyksessä tarkoitetussa perustellussa lausunnossa käsitellään tapausta, jossa kyseinen hankintayksikkö on käyttänyt ympäristöohjelmia julkisen tarjoussopimuksen tekovaiheessa, vaikka Euroopan yhteisöjen oikeuskäytännön(2) mukaan niitä saa käyttää ainoastaan sopivien ehdokkaiden valintavaiheessa. Yhteisöjen tuomioistuimen 17. syyskuuta 2002 asiassa C-513/99 (Stagecoach Finland) tehty päätös, josta komission on täysin tietoinen, ei ole muuttanut periaatetta, jonka mukaan tarjoajan valinta- ja sopimuksentekoperusteet pidetään erillään. Yhteisöjen tuomioistuin on ollut koko ajan sitä mieltä, että sopimuksentekoperusteiden tavoitteena on tunnistaa taloudellisesti edullisin tarjous ja että se on sen vuoksi liitettävä yhteen sopimuksen kohteen, eikä palveluntarjoajan laatu- ym. ominaisuuksiin. Näin ollen edellä mainitussa päätöksessä linja-autojen typenoksidipäästöihin ja melutasoon liittyvät perusteet, jotka katsottiin perustelluiksi sopimuksentekoperusteiksi, liitettiin ajoneuvokannan ominaisuuksiin, eikä operaattorin kykyihin. Edellä tarkoitetulla päätöksellä ei sen vuoksi ollut vaikutusta Kalmar Länstrafik AB -yrityksen tarjousmenettelyä koskeviin komission perusteluihin. Komissio päätti vastaavasti, että se antaa edellä mainitusta asiasta perustellun lausunnon. (1) Komissio on 4.7.2001 antanut tulkitsevan tiedonannon mahdollisuuksista integroida ympäristöseikat julkisiin hankintoihin ja selvittää siinä miten ostot tehdään yhteisön lainsäädännön mukaisesti, EYVL C 333, 28.11.2001. (2) Ks. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätös asiassa C-31/87 (Beentjes), annettu 20. syyskuuta 1988.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-1684/02 esittäjä(t): Hubert Pirker (PPE-DE) komissiolle. Tavaroiden vapaa liikkuvuus ja metsästysaseet.



Virallinen lehti nro 137 E , 12/06/2003 s. 0020 - 0021



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1684/02 esittäjä(t): Hubert Pirker (PPE-DE) komissiolle (12. kesäkuuta 2002) Aihe: Tavaroiden vapaa liikkuvuus ja metsästysaseet Italialaisten viranomaisten antaman suullisen lausunnon mukaan 30. joulukuuta 1992 annetussa valtioneuvoston asetuksessa Nr. 527/92 ja 30. lokakuuta 1996 annetussa ministeriön asetuksessa Nr. 635/96 kielletään metsästysaseiden tilapäinen maahantuonti toisesta jäsenvaltiosta Italiaan ostajaehdokkaille näyttöä varten. Missä määrin tapauksessa on Euroopan komission näkemyksen mukaan kyse direktiivin 91/477/ETY(1) täytäntöönpanon laiminlyömisestä ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden estämisestä? (1) EYVL L 256, 13.9.1991, s. 51. Frederik Bolkesteinin komission puolesta antamatäydentävä vastaus (15. marraskuuta 2002) Arvoisan parlamentin jäsenen esittämän kirjallisen kysymyksen johdosta komissio pyysi Italian viranomaisilta selvitystä aseiden hankinnan ja hallussapidon valvonnasta 18 päivänä kesäkuuta 1991 annetun direktiivin 91/477/ETY(1) soveltamiseen liittyvästä normatiivisesta taustasta sekä aseiden siirtämisestä toisiin jäsenvaltioihin. Italian viranomaiset vastasivat, ettei mikään estä sitä, että Euroopan tuliaseenkantoluvan haltijat siirtävät väliaikaisesti tuliaseita alueellaan lähinnä urheiluammunnan ja metsästyksen harjoittamista varten ja sillä edellytyksellä, että käytetyn tyyppiset aseet ovat sallittuja Italiassa. Tällä oletuksella rajallinen määrä aseita voi kulkea matkustajan mukana tarkoin määritellyissä olosuhteissa ja palata matkustajan mukana tämän alkuperämaahan. Komissio katsoo näin ollen, että Italian lainsäädäntö on urheiluammunnan harrastajien ja metsästäjien osalta direktiivin mukainen. Tiedoista, jotka komissio on tähän mennessä kerännyt, käy kuitenkin ilmi, että Italian viranomaiset asettavat ennakkoluvan hankkimisen ehdoksi tuliaseiden siirtämiselle alueelleen, jos asiayhteys on muu kuin edellisessä kappaleessa kuvattu. Tämän luvan ehtona on erityisesti se, että potentiaalinen maahantuoja, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen, ilmoittaa etukäteen sen kotipaikan osoitteen, johon aseet aiotaan siirtää. Komissio tutkii viimeksi mainitun vaatimuksen yhteensopivuutta direktiivin 91/477/ETY säännösten ja EY:n perustamissopimuksen 2830 artiklan kanssa. Komission on todennäköisesti hankittava lisätietoja Italian viranomaisilta. (1) EYVL L 256, 13.9.1991.