KIRJALLINEN KYSYMYS E-3029/98

esittäjä(t): Miguel Arias Cañete (PPE) komissiolle

(8. lokakuuta 1998)

Aihe: Arvometalleista valmistettujen tuotteiden vapaan liikkuvuuden esteet

Euroopan yhteisöllä ei ole erityistä arvometallituotteiden valmistuksen ja myynnin harmonisointia koskevaa direktiiviä, ja jotkin EU:n jäsenvaltiot estävät toisista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden myynnin oman sisäisen lainsäädäntönsä nojalla, vaikka niissä toimitettavat tarkastukset olisivat samanlaisia tai vastaavia kuin alkuperämaassa tehdyt tarkastukset.

Perusongelmana on jäsenvaltioiden erilainen tuotteiden sertifiointitapa; esimerkiksi Espanjassa on 52 valtion virallisesti valtuuttamaa laboratoriota, jotka vastaavat tuotteiden arvioinnista ja leimaamisesta. Tuotteiden viejät joutuvat kuitenkin leimauttamaan tavarat kohdemaassa (pääasiassa Portugali, Yhdistynyt Kuningaskunta, Ranska, Hollanti ja Irlanti), sillä jos ne leimataan Espanjassa, viejät joutuvat maksamaan espanjalaiset laboratoriomaksut kohdemaan pakollisten maksujen lisäksi, koska näissä maissa ei hyväksytä espanjalaista takuumerkintää. Tämä aiheuttaa lisäkuluja sekä vaikeuttaa kaupankäyntiä ja viivästyttää sitä.

Onko komissio edellä mainitun valossa aikeissa ryhtyä toimiin tämän lainsäädännöllisen tyhjiön täyttämiseksi, koska kyse on kauppatavaroiden vapaan liikkuvuuden estämisestä ja keskinäisen tunnustamisen periaatteen noudattamatta jättämisestä?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(18. marraskuuta 1998)

Yleisesti ottaen on syytä huomata, että komissio on jo tutkinut kaikkien jäsenvaltioiden jalometalleja koskevaa lainsäädäntöä monialaisen tutkimuksen yhteydessä. Tutkimus johti siihen, että kaikki jäsenvaltiot joutuivat muuttamaan voimassa olevaa lainsäädäntöään (prosessi on vielä kesken kolmessa jäsenvaltiossa) noudattaakseen tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatetta, sellaisena kuin se on EY:n perustamissopimuksen 30-36 artiklassa ja sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin sen on täsmentänyt asiaan liittyvässä oikeuskäytännössään (ks. erityisesti jalometalleja käsittelevät asiat: asia 220/81, Robinson, tuomio 22.6.1982 ja asia C-293/93, Houtwipper, tuomio 15.9.1994). Periaatteen noudattaminen tarkoittaa periaatteessa, että on hyväksyttävä toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistettujen tai markkinoille saatettujen tuotteiden pitoisuusleimat sekä vastuuleimat ja tarkastusleimat, jotka antavat sen jäsenvaltion lainsäädännössä vaadittuja tietoja vastaavat tiedot, jossa tuote on saatettu markkinoille.

On kuitenkin syytä huomata, että käytännössä vapaaseen liikkuvuuteen liittyviä ongelmia esiintyy todennäköisesti edelleen. Ongelmat johtuvat lähinnä siitä, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta sovelletaan rajoitetusti. Ongelmia aiheuttaa myös erityisesti vastaavuuden käsite. Joissakin jäsenvaltioissa tunnetaan virallinen ja pakollinen leimausjärjestelmä, jossa leiman antaa yksi tai useampi puolueeton virallisesti hyväksytty organisaatio. Näyttää kuitenkin siltä, että nämä jäsenvaltiot kieltäytyvät tunnustamasta virallisen organisaation antamien leimojen ja valmistajasta riippuvan organisaation (jota kansalliset viranomaiset valvovat tiiviisti laadunvarmennusjärjestelmän yhteydessä) antamien leimojen vastaavuutta komission pyynnöstä tehdyn vastavuoroista tunnustamista koskevan lausekkeen sisällyttämisestä huolimatta.

Näin ollen komissio on aloittanut uudelleen keskustelun tiettyjen jäsenvaltioiden kanssa.