KIRJALLINEN KYSYMYS E-2343/99

esittäjä(t): Robert Evans (PSE) komissiolle

(13. joulukuuta 1999)

Aihe: Aflatoksiini

Voiko komissio ilmoittaa, mihin toimiin se on ryhtynyt viime aikoina brasilialaisten pähkinöiden suurimman sallitun aflatoksiinimäärän suhteen?

Minuun on otettu yhteyttä sen mahdollisuuden vuoksi, että pähkinöiden viljely vaikuttaa Amazonin alkuperäiskansoihin. Voiko komissio antaa lisätietoja näiden toimien tieteellisestä perustasta ja siitä, tukeeko EU Brasilian pähkinäntuottajia?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(19. tammikuuta 2000)

Tiettyjen elintarvikkeissa olevien vieraiden aineiden enimmäismäärien vahvistamisesta 31. tammikuuta 1997 annetun komission asetuksen (EY) N:o 194/97 muuttamisesta 16. heinäkuuta 1998 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1525/98(1) vahvistetaan maapähkinöiden, pähkinöiden, parapähkinät mukaan luettuina, kuivattujen hedelmien, viljojen ja näistä saatavien tuotteiden aflatoksiini B1:n ja kaikkien aflatoksiinien sekä maidon aflatoksiini M1:n enimmäismäärät. Pähkinöiden, parapähkinät mukaan luettuina, ja niistä tehtyjen suoraan ihmisravinnoksi tai elintarvikkeiden ainesosiksi tarkoitettujen tuotteiden osalta kaikkien aflatoksiinien enimmäismäärä voi olla 4 mikrogrammaa kiloa kohti (g/kg) ja aflatoksiini B1:n enimmäismäärä 2 g/kg. Jalostamattomia pähkinöitä voidaan lajitella tai niihin voidaan soveltaa muita aflatoksiinitasoa alentavia fyysisiä menetelmiä lopullisen, kuluttajalle menevän tuotteen saamiseksi. Kun nämä menetelmät otetaan huomioon, pähkinöille ja myöskin parapähkinöille on vahvistettu korkeammat enimmäismäärät (kaikkien aflatoksiinien enimmäismääräksi 10 g/kg ja aflatoksiini B1:n enimmäismääräksi 5 g/kg) edellyttäen, että ne lajitellaan tai niihin sovelletaan jotakin muuta fyysistä menetelmää ennen niiden päätymistä ihmisravinnoksi tai käyttämistä elintarvikkeiden ainesosina.

Elintarvikealan tiedekomitea antoi 23. syyskuuta 1994 lausunnon aflatoksiineista, okratoksiini A:sta ja patuliinista(2). Komitea totesi tällöin aflatoksiinien olevan genotoksisia syöpää aiheuttavia aineita. Tämäntyyppisten karsinogeenien osalta ei yleisesti katsota voitavan ilmoittaa sellaista kynnysarvoa, jota vähäisemmät määrät eivät aiheuta kasvaimien muodostumista. Toisin sanoen ainoastaan nollatason altistuminen olisi riskitöntä. Tiedekomitea yhtyi Kansainvälisen syöväntutkimuslaitoksen (IARC) vastikään (1993) aflatoksiinien karsinogeenisyydestä ja genotoksisuudesta esittämiin arviointeihin. Useiden riskinarviointiraporttien perusteella voidaan todeta, että jopa hyvin vähäinen altistuminen aflatoksiineille (eli 1 nanogramma kehon painokiloa kohti (ng/kg) päivässä tai tätä vähäisempi määrä) lisää maksasyövän riskiä.

Tiedekomitea käsitteli aflatoksiinien toksikologiaa uudelleen 108. täysistunnossaan syyskuussa 1997(3) elintarvikelisäaineita käsittelevän FAO:n ja WHO:n yhteisen asiantuntijakomitean (JECFA) arvioinnin(4) pohjalta. Tiedekomitea antoi tunnustusta asiantuntijakomitean ponnisteluille toteuttaa määrällinen riskinarviointi yhdistämällä karsinogeneettinen potentiaali ihmisten altistumista koskeviin tietoihin. Tiedekomitea huomautti kuitenkin useista tähän lähestymistapaan sisältyvistä rajoituksista ja oletuksista, jotka tuotiin selkeästi esiin raportissa. Tiedekomitea huomautti, että asiantuntijakomitea ei asettanut aflatoksiinien toksisuutta kyseenalaiseksi (aflatoksiinit ovat vahvimpia tiedossa olevia mutaatioita ja syöpää aiheuttavia aineita) ja että useat asiantuntijakomitean lausunnoista eivät ole ristiriidassa tiedekomitean vuonna 1994 aflatoksiineista antaman lausunnon kanssa. Tiedekomitea katsoi näin ollen, että tämä lausunto on edelleen voimassa. Tämän arvioinnin perusteella katsotaan, että kuluttajien suojelua voidaan edistää vahvistamalla enimmäismäärät ja toteuttamalla saastumisen ehkäisyyn tähtääviä toimenpiteitä. Enimmäismäärät on vahvistettava niin alhaiselle tasolle kuin on kohtuuden rajoissa mahdollista.

Komissio on täysin tietoinen parapähkinän tuotannon merkityksestä paikallisten tuottajien sosiaalisten olojen ja Amazonin metsien säilyttämisen kannalta. Komissio tarkastelee sen vuoksi parhaillaan kyseisten maiden kanssa voimassa olevien teknisten yhteistyösopimusten yhteydessä, minkälaista teknistä ja rahoitusapua niille voidaan antaa, kun pyrkimyksenä on parapähkinän tuotannon pitäminen yllä Amazonin sademetsien biodiversiteetin säilyttämiseksi, parapähkinän laadun parantaminen sen aflatoksiinipitoisuuden osalta ja paikallisten pienviljelijöiden sosiaalisten olojen parantaminen. Nämä tavoitteet ovat kuitenkin toissijaisia verrattuna eurooppalaisten kuluttajien terveyden suojeluun aflatoksiinin aiheuttamasta saastumisesta johtuvilta vaaroilta.

(1) EYVL L 201, 17.7.1998, s. 43 ja s. 93.

(2) Reports of the scientific committee for food, 35. sarja.

(3) Elintarvikealan tiedekomitean 108. kokouksen pöytäkirja, 18.19. syyskuuta 1997, Bryssel.

(4) 49. kokous, Rooma, 17.26. kesäkuuta 1997, Summary and Conclusions, enclosed section.