FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 33/37

(2004/C 33 E/034)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-0275/03

esittäjä(t): Wolfgang Ilgenfritz (NI) komissiolle

(31. tammikuuta 2003)

Aihe: Valuuttavarantojen siirto

Belgiassa, Alankomaissa ja Italiassa on kuulemma tehty valuuttavarantojen siirtoja, joihin EU-viranomaiset eivät ole puuttuneet.

Onko valtionpankkien valuuttavarantoja todellakin siirretty? Voidaanko niiden käytöstä päättää vapaasti jäsenvaltioiden talousarviopäätösten yhteydessä ja voidaanko rahat ohjata esimerkiksi tiehankkeisiin tai tutkimuksiin?

Voidaanko tällaisista siirroista päättää jäsenvaltioissa vai täytyykö EU-viranomaisten hyväksyä asia? Kenen vastuualueeseen asia siinä tapauksessa kuuluu?

Kuinka suuri määrä valuuttavarannosta voidaan siirtää kussakin jäsenvaltiossa?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(5. maaliskuuta 2003)

Komission tietoon ei ole tullut kansallisten keskuspankkien viime aikoina tekemiä valuuttavarantojen siirtoja kansallisille hallituksille.

Jäsenvaltioiden tasolla tehtäviin siirtoihin on käytettävissä vain rajallinen valuuttavaranto. Kaikille tällaisille siirroille on ehdottomasti saatava Euroopan keskuspankin (EKP) neuvoston hyväksyntä.

EY:n perustamissopimuksen 105 artiklan 2 kohdan mukaan Euroopan keskuspankista (EKP) ja euroalueen kansallisista keskuspankeista koostuvan Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) perustehtäviä on euroalueen jäsenvaltioiden virallisten valuuttavarantojen (kulta, ulkomaanvaluutta, erityisnosto-oikeudet) hallussapito ja hoito. Näin ollen euroalueen valuuttavarannot koostuvat sekä EKP:n että järjestelmässä mukana olevien kansallisten keskuspankkien valuuttavarannoista. EKP:n valuuttavaranto on koottu kansallisista keskuspankeista EKPJ:n perussäännön 30 artiklan nojalla pääoman merkitsemisen jako- perusteen mukaisesti. Perussäännön 30.4 artiklan mukaan kansalliset keskuspankit pitävät hallussaan muut valuuttavarantosaamiset niin kauan kuin omistusta ei siirretä. Perussäännön 31.2 artiklan mukaan EKP:n lupa tarvitaan kaikkiin kansallisiin keskuspankkeihin jäljelle jääneisiin valuuttavarantoihin liittyviin toimiin, jos ne ylittävät tietyn määrän, sen varmistamiseksi, että ne ovat yhdenmukaisia euroalueen valuutta- ja rahapolitiikan kanssa. Tämä vaatimus ei koske kansallisten keskuspankkien toteuttamia toimia kansainvälisiin järjestöihin kuten Kansainväliseen valuuttarahastoon tai kansainväliseen järjestelypankkiin kohdistuvien velvoitteidensa täyttämiseksi.

Kansallisten keskuspankkien mahdollisiin siirtoihin käytettävissä olevien valuuttavarantojen määrä on rajallinen, sillä Euroopan keskuspankin esittämistä valuuttavarantosaamisia koskevista lisävaatimuksista 8. toukokuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1010/2000 (1) säädetään, että EKP:llä on mahdollisuus vaatia lisävaluuttavarantosaamisia kansallisilta keskuspankeilta. Lisäksi sitä, minkälaista valuuttavarantoa voidaan harkita siirrettäväksi, rajoitetaan vuonna 1999 tehdyllä kultaa koskevalla keskuspankkien sopimuksella (Central Bank Gold Agreement). Sen ovat allekirjoittaneet EKP ja 11 euroalueen kansallista keskuspankkia (kaikki Kreikan keskuspankkia lukuun ottamatta). Ne sopivat, etteivät myy kultaa viiteen vuoteen (syyskuuhun 2004 saakka; määräaikaa voidaan pidentää), ellei myyntiä ollut suunniteltu jo ennen sopimusta. Lisäksi valuuttavarantoja koskeviin toimiin sovelletaan kaikkia muita euroalueen säädöksiä, erityisesti perustamissopimuksen 101 artiklaa (keskuspankkien osallistuminen talousarvion rahoitukseen) ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan 7 artiklaa (riippumattomuus).

Jäsenvaltioilla ei ole käytettävissään valuuttavarantoja kansallisten keskuspankkien ja kansallisten hallitusten välisiä talousarviotarkoituksiin tehtäviä siirtoja varten.

(1) EYVL L 115, 16.5.2000.