KIRJALLINEN KYSYMYS E-1923/00 esittäjä(t): Elspeth Attwooll (ELDR), Chris Davies (ELDR) ja Jan Mulder (ELDR) komissiolle. Tupakanviljelyn tukeminen.



Virallinen lehti nro 081 E , 13/03/2001 s. 0109 - 0110



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1923/00 esittäjä(t): Elspeth Attwooll (ELDR), Chris Davies (ELDR) ja Jan Mulder (ELDR) komissiolle (16. kesäkuuta 2000) Aihe: Tupakanviljelyn tukeminen Sosio-ekonomisten tekijöiden katsotaan muodostavan suurimmat esteet tuen poistamiselle tupakanviljelijöiltä EU:ssa. Tupakanviljely on työvoimavaltaista, ja sitä harjoitetaan usein vähäravinteisella maaperällä, joka ei sovellu muunlaiseen viljelyyn. Voisiko komissio kertoa, mitä toimia se on toteuttanut tai aikoo toteuttaa rohkaistakseen tupakkaviljelijöitä siirtymään muihin maanviljelysalan tehtäviin tai kokonaan uudelle alalle? Mitä tutkimuksia on tehty tupakanviljelyalueiden soveltuvuudesta muunlaiseen viljelyyn? Jos tupakanviljelyn tukea edelleen vähennetään, voitaisiinko samoja varoja käyttää tupakanviljelystä riippuvaisen paikallistalouden toteuttamien rakenteellisten toimien rahoittamiseen? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (19. heinäkuuta 2000) Tupakanviljelyalan tukijärjestelyt perustuvat kiintiöihin; toisin kuin monilla sellaisilla aloilla, joita säännellään takuukynnyksillä, tupakanviljelyä tuetaan ainoastaan kiintiöiden määräämissä rajoissa. Sellaisia tapauksia varten, joissa tuottaja luopuu kiintiöstään vapaaehtoisesti, on olemassa kiintiöiden takaisinosto-ohjelma, jolla pyritään vähentämään tuotantoa; kyseisen ohjelman avulla voidaan vähentää tuotetun tupakan määrää (raakatupakka-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2075/92(1), neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2075/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä raakatupakka-alan palkkiojärjestelmän, tuotantokiintiöiden sekä tuottajaryhmittymille myönnettävän erityistuen osalta 22 päivänä joulukuuta 1998 annettu komission asetus (EY) N:o 2848/98(2)). Samassa asetuksessa kautta 20002006 koskevan yhteisön rakennepolitiikan yhteydessä otettiin käyttöön myös mahdollisuus toteuttaa maaseudun kehittämistä koskevia ohjelmia, jotta vaikeuksissa olevilla tupakanviljelyalueilla voitaisiin ryhtyä harjoittamaan muunlaista toimintaa. Kyseisille ohjelmille voidaan myöntää yhteisön rahoitusta, josta säädetään Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1257/1999(3). Siirtyminen muihin samat työllisyysmahdollisuudet tarjoaviin maanviljelysalan tehtäviin on äärimmäisen harvinaista, koska tupakanviljelyalan työllisyysaste on poikkeuksellisen korkea. Joillakin Italian alueilla on kokemusta siirtymisestä koristekasvien viljelyyn. Huomattavat tekniset vaikeudet ovat kuitenkin olleet toistaiseksi tällaisten aloitteiden onnistumisen esteenä. Lisäksi yhteisön tupakka-alan rahastosta rahoitetaan tutkimusta, joka koskee raakatupakan tuottajien mahdollisuuksia siirtyä muihin maanviljelysalan tehtäviin tai jollekin muulle alalle. Komissio saattaa parhaillaan ajan tasalle neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2075/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä yhteisön tupakka-alan tutkimus- ja tiedotusrahaston osalta 1 päivänä syyskuuta 1993 annettua asetusta (ETY) N:o 2427/93(4) komission ehdotuksesta tehdyn neuvoston päätöksen perusteella; päätös koskee tuottajilta kannettavan kyseistä rahastoa kasvattavan maksun kaksinkertaistamista. Siirtyminen tupakantuotannosta muihin joko maanviljelyyn liittyviin tai liittymättömiin tehtäviin on vaihtoehto, joka kiinnostaa komissiota erityisesti edelleen. Erityisesti Italian ja Kreikan tärkeimmät tupakanviljelyalueet ovat kuitenkin pääasiallisesti muita heikommassa asemassa olevia alueita. Tupakanviljelyalueiden joilla on hyvin vähän elinkelpoisia taloudellisia vaihtoehtoja tupakanviljelylle sijainti estää siis osaltaan laaja-alaisen siirtymisen muille aloille. Muille aloille siirtymisen suurimpana esteenä ei kuitenkaan ole varojen puute, vaan sellaisten vaihtoehtojen löytyminen, joihin liittyy merkittäviä sosio-ekonomisia etuja. Lopuksi on vielä lisättävä, että toimielinten keskenään sopimat talousarvion kurinalaisuutta koskevat säännöt estävät käyttämästä muista rahastoista markkinatukeen myönnettyjä varoja rakenneohjelmiin. (1) EYVL L 215, 30.7.1992. (2) EYVL L 358, 31.12.1998. (3) EYVL L 160, 26.6.1999. (4) EYVL L 223, 2.9.1993.