KIRJALLINEN KYSYMYS E-2788/00

esittäjä(t): Jo Leinen (PSE) komissiolle

(1. syyskuuta 2000)

Aihe: EU:n kansalaisten syrjintä

Ranskan poliisi keskeytti Saksan kansalaisen automatkan 12. kesäkuuta 2000 Monbéliardin lähellä, koska hänellä oli mukanaan tutkanpaljastin, joka ei kuitenkaan ollut käytössä sillä hetkellä (minkä asian tarkastanut poliisiviranomainen on vahvistanut kirjallisesti).

Sen ehdoksi, että saksalainen saa jatkaa matkaa omalla ajoneuvollaan, asetettiin 10 000 frangin suuruisen vakuuden suorittaminen (maksimirangaistus) käteisellä heti paikan päällä riippumatta siitä, oliko tässä tapauksessa aiheellista antaa sakkorangaistus tai viedä asia oikeuden käsiteltäväksi.

Onko komissio sitä mieltä, että tämä menettely rajoittaa perustamissopimuksen 14 artiklan 2 kohdassa mainittua henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja että se merkitsee EU:n kansalaisen syrjintää, jollaista ei voida hyväksyä, koska Ranskassa ei vaadita oman maan kansalaisilta edellä mainitun kaltaisen vakuuden suorittamista paikan päällä?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(19. lokakuuta 2000)

Komissio on tutkinut perusteellisesti arvoisan parlamentinjäsenen mainitseman tapauksen, sillä kyseinen Saksan kansalainen on tehnyt asiasta kantelun.

EY:n perustamissopimuksen 12 artiklassa (ent. 6 artikla) kielletään kaikenlainen kansalaisuuteen perustuva syrjintä. Sen perusteella kansalliset viranomaiset eivät saa määrätä jäsenvaltioiden kansalaisille sellaisia hallinnollisia tai rikosoikeudellisia seuraamuksia, jotka ovat syrjiviä, perusteettomia tai kohtuuttomia. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa C-29/95, Pastoors, 23.1.1997 antamassaan tuomiossa, että koska ei ole olemassa säädöstä, jonka avulla rikosoikeudellisten päätösten täytäntöönpano jäsenvaltioiden välillä voitaisiin varmistaa, jäsenvaltio voi määrätä rikkomukseen syyllistyneen henkilön, jolla ei ole asuinpaikkaa kyseisessä valtiossa, maksamaan rahavakuuden, jos tämä ei rikkomuksen yhteydessä maksa välittömästi tiettyä sakkoa vaan valitsee, että rikosoikeudellista menettelyä häntä vastaan jatketaan. Saman oikeuskäytännön mukaan on kuitenkin EY:n perustamissopimuksen 12 artiklan vastaista periä vakuutena suurempi summa kuin välittömästi maksettava sakko olisi.

Ranskan tieliikennelain 26 §:ssä säädetään, että kun rikkomukseen syyllistynyt henkilö, jolla ei ole asuin- eikä työpaikkaa Ranskassa, valitsee tavanomaisen rikosoikeudellisen menettelyn jatkamisen sen sijaan että maksaisi välittömästi kiinteämääräisen tai lievennetyn sakon (jos niitä kumpaakin voidaan soveltaa), hänen on maksettava vakuus, jonka määrä vahvistetaan asetuksella, sillä uhalla, että hänen ajoneuvonsa takavarikoidaan. Kantelijalta perittiin vakuutena 5 000 Ranskan frangia, kun asianomaisesta rikkomuksesta määrättävä seuraamus voi olla enintään 10 000 frangia, paitsi jos kyseessä on rikkomuksen uusiminen. Komission käytettävissä olevien tietojen perusteella ei näytä siltä, että kantelija olisi joutunut syrjivän kohtelun uhriksi.

Edellä mainitun oikeuskäytännön mukaan Ranskan tieliikennelaissa säädetty eriävä kohtelu rikkomukseen syyllistyneiden henkilöiden asuinpaikan perusteella voidaan perustella objektiivisesti, koska on olemassa todellinen vaara, että tuomiota on mahdoton panna täytäntöön silloin kun oikeussubjektilla ei ole asuinpaikkaa kyseisessä jäsenvaltiossa tai että täytäntöönpano on huomattavasti vaikeampaa ja kalliimpaa. Näin ollen kyseessä ei ole EY:n perustamissopimuksen 12 artiklassa tarkoitettu syrjintä eikä saman sopimuksen 14 artiklan 2 kohdassa vahvistetun henkilöiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen.