KIRJALLINEN KYSYMYS P-0592/02

esittäjä(t): Marianne Thyssen (PPE-DE) komissiolle

(25. helmikuuta 2002)

Aihe: Moottoriajoneuvojen pakollinen vastuuvakuutus vakuutusyrityksiä koskeva velvoite hyväksyä asiakkaakseen vakuutuksenottajaehdokkaat

Laillisen edesvastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 72/166/ETY(1) 3 artiklan mukaisesti kaikki jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön tarvittavan lainsäädännön sen varmistamiseksi, että sellaisten ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta on otettu liikennevakuutus, joilla on pysyvä kotipaikka sen alueella.

Käytännössä vaikuttaa usein siltä, että tietyt vakuutusyritykset haluavat tarjota vakuutusturvan vain sellaisille vakuutuksenottajaehdokkaille, jotka muodostavat (hyvin) vähäisen vakuutusriskin, ja yritykset turvautuvat tässä pääasiassa tilastollisiin todennäköisyyksiin siitä, että tietty vakuutuksenottajaehdokas saattaisi esittää vahingonkorvaushakemuksen. Vakuutusyritykset pyrkivät siten löytämään ne vakuutusmarkkinoiden raot, joissa riski joutua korvaamaan vahinkoja on pienin ja voitto siis suurin.

Tämän kaltaisen yritysstrategian seuraus on, että sellaisten kuljettajien, jotka pelkästään tilastollisesta näkökulmasta katsoen muodostavat muita suuremman vakuutusriskin, kuten nuorten tai ikääntyneiden henkilöiden, on yhä vaikeampaa löytää vakuutusyritys, joka olisi valmis vakuuttamaan heidät, vaikka he eivät aiemmin olisi koskaan jättäneetkään tai aiheuttaneetkaan vahingonkorvausvaatimusta. Käytännössä tämän johdosta vakuuttamattomien kuljettajien määrä lisääntyy nopeasti, minkä seuraukset myös ovat selvät, kuten yhtäällä onnettomuuspaikalta pakenemisten lisääntyminen ja toisaalla vakuutusyritysten yksipuolisesti ja summittaisesti tekemät päätökset olla myöntämättä vakuutusturvaa tietyille henkilöille silloin kun he käyttävät tiettyjä kuljetusvälineitä.

Eikö komissio ole sitä mieltä, että kyseisenlainen hyväksymispolitiikka on vastoin vakuutusvelvoitteen pohjana olevaa periaatetta, jonka mukaan vakuuttamisella katetaan ja jaetaan riskejä? Onko komissio valmis antamaan lainsäädäntöehdotuksia tämän kaupallisen käytännön torjumiseksi, tai aikooko se tehdä niin? Eikö komissio katso, että, ottaen huomioon tarpeen edistää oikeudenmukaista kilpailua sisämarkkinoilla, vakuutusyrityksille olisi määrättävä yleinen velvoite hyväksyä asiakkaakseen tiettyjen ehtojen mukaisesti kaikki vakuutuksenottajaehdokkaat, joita ei ole tuomioistuimessa asetettu ajokieltoon?

(1) EYVL L 103, 2.5.1972, s. 1.

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(26. maaliskuuta 2002)

On totta, että eräät henkilöryhmät, joihin liittyy suuremmat riskit, voivat saada vakuutusturvaa ajoneuvoilleen vain korkeaan hintaan. Kuten arvoisa parlamentin jäsen toteaa, tämä voi johtaa siihen, ettei kuljettaja ota lainkaan vakuutusta. Eräissä jäsenvaltioissa on kuitenkin otettu tarpeen mukaan käyttöön menettelyjä, joilla varmistetaan, että pakollinen liikennevakuutus on aina riskeistä riippumatta kaikkien kuljettajaryhmien saatavilla. Vaikka komissio tarkistaa parhaillaan liikennevakuutusdirektiivejä, jäsenvaltioiden viranomaisia edustavat asiantuntijat eivät ole ehdottaneet, että EU:n tasolla yhdenmukaistettu käytäntö olisi tässä asiassa tarpeen.

Vakuutusyhtiöiden (kuten kaikkien muidenkin rahoituslaitosten) ja niiden asiakkaiden väliset sopimussuhteet perustuvat sopimus- ja hinnoitteluvapauden periaatteeseen, jolloin osapuolia ei voida velvoittaa vakuutussopimuksen tekemiseen. Kolmannessa vahinkovakuutusdirektiivissä (92/49/ETY)(1) säädettiin vapaus vakuutusmaksutaulustojen vahvistamiseen ja kumottiin myös liikennevakuutuksen osalta maksutaulustojen ja vakuutussopimusten ennalta hyväksymistä ja järjestelmällisestä tiedoksiantamista koskeva vaatimus. Tavoitteena oli kehittää vakuutusalan sisämarkkinoita.

Komissio uskoo, että avoimet ja yhdentyneet vakuutusalan sisämarkkinat, joilla vakuutusyhtiöt kilpailevat liikennevakuutusturvan tarjoamisesta, antavat kuluttajille mahdollisuuden löytää autoilleen helpommin edullisemman vakuutuksen.

(1) Direktiivi 92/49/ETY, EYVL L 228, 11.8.1992.