KIRJALLINEN KYSYMYS E-0662/03

esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle

(6. maaliskuuta 2003)

Aihe: Pienten ja keskisuurten yritysten velvollisuus julkistaa tilinpäätöksensä

Pienten, pörssissä listautumattomien pääomayhtiöiden tilinpäätöstietojen julkaisemisella virallisessa lehdessä on se etu, että tiedoista kiinnostuneiden ei tarvitse päivittäin tiedustella niitä kaupparekisteriltä. Virallisen lehden he kuitenkin joutuvat edelleen lukemaan päivittäin saadakseen selville, onko jonkin tietyn pääomayhtiön tilinpäätöstiedot jo viety kaupparekisteriin. Tästä syystä olisi toteutettava sisämarkkinoiden lainsäädäntöä aidosti yksinkertaistava toimenpide (neljäs SLIM-vaihe) ja annettava pienille, pörssissä listautumattomille pääomayhtiöille jatkossakin mahdollisuus julkistaa tilinpäätöstietonsa myös perinteisenä, kaupparekisterille jätettävänä paperiversiona. Kaupparekisterin tehtäväksi jäisi paperiversioiden muuttaminen sähköiseen muotoon, tallentaminen ja tietokannan ylläpito. Tiedoista kiinnostuneiden tulisi voida perehtyä suoraan kaupparekisterin tietokantaan varmistaakseen, että tilinpäätöstiedot todella on julkaistu. Näin vältyttäisiin tietojen julkaisemiselta virallisessa lehdessä ja tästä aiheutuvilta kuluilta, eikä kukaan voisi väittää, ettei häntä ole päästetty perehtymään kyseisiin tietoihin. Käytäntö yksinkertaistaisi lainsäädäntöä merkittävästi ja tulisi jo pelkästään Itävallassa helpotuksena noin sadalle tuhannelle pienelle rajavastuuyhtiölle.

Pitääkö paikkansa, että julkistetut tilinpäätöstiedot kiinnostavat säännöllisesti lähinnä velkojia, erilaisia neuvontatoimistoja, velkojan etuja suojaavia järjestöjä ja vastaavia organisaatioita tai yrityksiä sekä kilpailevia yrityksiä, jotka jo muutenkin pääsevät Internetin kautta perehtymään kaupparekisteriin tallennettuihin tietoihin ja täten myös rekisteriin vietyyn kaupparekisterin päätökseen viimeksi julkistetusta tilinpäätöksestä? Mikä lisäetu saavutetaan sillä, että pienet, pörssissä listautumattomat pääomayhtiöt (esimerkiksi rajavastuuyhtiöt) velvoitetaan julkaisemaan tilinpäätöstietonsa virallisessa lehdessä, jos tätä verrataan siihen käytäntöön, että asiakirjat ovat nähtävissä Internetissä? Vuoden 2005 alusta alkaen kaupparekisterit joutuvat joka tapauksessa säilyttämään jokaisen niille paperiversiona jätetyn tilinpäätösilmoituksen sähköisessä muodossa, jotta kuka tahansa voi tutustua siihen Internetin kautta. Eikö yhtiöoikeuden alalla toteutettavaa lainsäädännön yksinkertaistamista voitaisi viedä pidemmälle edellä kuvatulla tavalla, sillä julkistamisvelvollisuuden poistaminen helpottaisi pienten pääomayhtiöiden suurta joukkoa eikä kuitenkaan rikkoisi avoimuuden periaatetta?

Frits Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(30. huhtikuuta 2003)

Komissio huomauttaa, että tämä kysymys on pitkälti sama kuin parlamentin jäsenen kirjallinen kysymys E-1629/02(1).

Näin ollen komissio pyytää kysyjää tutustumaan vastaukseen, jonka komissio on antanut mainittuun kysymykseen ja jonka sisältö on edelleen täysin voimassa. Väärinkäsitysten välttämiseksi komissio haluaa kuitenkin esittää asiaan seuraavat tarkennukset:

Kysyjän kirjallinen kysymys koskee vaatimusta, joka sisältyy 9. maaliskuuta 1968 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 68/151/ETY(2) 3 artiklaan (ensimmäinen yhtiöoikeusdirektiivi). Siinä säädetään, että kaikki asiakirjat ja tiedot on otettava asiakirjavihkoon tai merkittävä rekisteriin ja että asiakirjat ja tiedot on julkistettava julkaisemalla ne asianomaisen jäsenvaltion siihen tarkoitukseen määräämässä kansallisessa virallisessa julkaisussa joko kokonaan tai otteina taikka viittauksina asiakirjavihkoon otettuun tai rekisteriin merkittyyn asiakirjaan.

Komissio vahvistaa, että julkaisemisvaatimuksen oikeuttamiseksi on välttämätöntä varmistaa, että kolmansille osapuolille tiedotetaan direktiivin mukaisesti siitä, että uudet asiakirjat tai tiedot on otettu asiakirjavihkoon tai merkitty rekisteriin. Jos tietoja ei julkaistaisi, kolmannet osapuolet joutuisivat hakemaan päivittäin tietoja rekistereistä varmistuakseen mahdollisista muutoksista. Toisaalta komissio yhtyy kysyjän näkemykseen siitä, että kolmannet osapuolet joutuvat tästä huolimatta päivittäin varmistamaan tiedot asiaan liittyvästä kansallisesta virallisesta julkaisusta. Samalla komissio kuitenkin tähdentää, että kansallisen virallisen julkaisun päivittäinen lukeminen on ensimmäisen neuvoston direktiivin mukaisessa nykyjärjestelmässä huomattavasti helpompaa ja halvempaa kuin tietojen päivittäinen hakeminen

rekister(e)istä. Tämä johtuu seuraavista syistä: a) jäsenvaltioissa, joissa asiakirjojen ja tietojen rekisteröinti on hajautettu, joudutaan käyttämään useita rekisterejä päivittäin, kun taas kansallinen virallinen julkaisu toimii kokonaisvaltaisena tiedonlähteenä, b) kolmansien osapuolten olisi kaikissa jäsenvaltioissa päivittäin haettava rekister(e)istä niitä kiinnostavien yhtiöiden tietoja, mutta kansallisesta virallisesta julkaisusta on helppo poimia vain niiden yhtiöiden tiedot, joiden uusia asiakirjoja tai tietoja on otettu asiakirjavihkoon.

Mitä tulee pienille yrityksille aiheutuvista tietojen julkaisukuluista, komissio haluaa tähdentää, että ensimmäisen neuvoston direktiivin 3 artiklassa ei edellytetä asiakirjavihkoon otettujen asiakirjojen koko tekstin julkaisemista kansallisessa virallisessa julkaisussa. Jäsenvaltiot voivat päinvastoin vapaasti vaatia, että kansallisessa virallisessa julkaisussa julkaistaan vain viittaus asiakirjavihkoon otettuihin asiakirjoihin, jotta yrityksille aiheutuvat julkaisukulut voitaisiin pitää kurissa.

Tässä yhteydessä komissio viittaa myös 3. kesäkuuta 2002 hyväksyttyyn komission ehdotukseen ensimmäisen yhtiöoikeusdirektiivin muuttamisesta(3). Jäsenvaltiot voivat vastaisuudessa julkaista tiedot sähköisessä muodossa ilmestyvässä kansallisessa virallisessa julkaisussa. Komissio odottaakin, että päätös käyttää nykytekniikkaa kansallisten virallisten julkaisujen julkaisemiseen vähentää yhtiöille aiheutuvia kustannuksia.

Jäsenvaltiot voivat saman ehdotuksen mukaisesti korvata virallisessa julkaisussa julkaisemisen vastaavalla tavalla. Se edellyttää, että yritystiedot ovat saatavilla keskitetysti ja kronologisessa järjestyksessä, mikä on virallisen julkaisun tärkein tehtävä. Ehdotuksessa vaaditaan jäsenvaltioita tuomaan yhtiöitä koskevat asiakirjat ja tiedot kolmansien osapuolten saataville sähköisessä muodossa. Tämä ei kuitenkaan välttämättä merkitse sitä, että rekisterejä varten olisi perustettava Internet-sivusto, jolla kaikki asiakirjat ja tiedot olisivat saatavissa sähköisessä muodossa, kuten kysyjä esittää. Määritelmä sähköinen muotohan käsittää myös sähköpostin ja muut erilaiset tekniikat. Toisaalta komissio huomauttaa, että monet jäsenvaltiot ovat katsoneet parhaaksi julkaista tiedot Internet-sivustolla ja että ehdotuksen ansiosta jäsenvaltiot voivat tällöin tehdä päätöksiä yhtiöille syntyvien julkaisukustannusten vähentämiseksi. Jos siis rekisterin sisältävä Internet-sivusto tarjoaa keskitetyn ja kronologiseen järjestykseen perustuvan pääsyn yhtiöiden tietoihin, tietoja ei tarvitse enää julkaista kansallisessa virallisessa julkaisussa.

(1) EUVL C 52 E, 6.3.2003, s. 82.

(2) Ensimmäinen neuvoston direktiivi 68/151/ETY, annettu 9 päivänä maaliskuuta 1968, niiden takeiden yhteensovittamisesta samanveroisiksi, joita jäsenvaltioissa vaaditaan perustamissopimuksen 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilta yhtiöiltä niiden jäsenten sekä ulkopuolisten etujen suojaamiseksi, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 1994 liittymisasiakirjalla, EUVL L 65, 14.3.1968.

(3) EUVL C 227 E, 24.9.2002. Parlamentti hyväksyi Klaus-Heiner Lehnen mietinnön 12. maaliskuuta 2003 pidetyssä täysistunnossa.