KIRJALLINEN KYSYMYS P-0770/00

esittäjä(t): Paulo Casaca (PSE) komissiolle

(9. maaliskuuta 2000)

Aihe: Oikeudellinen yhteistyö lasten hyväksikäyttöä koskevissa tapauksissa

Maastrichtin sopimuksella aikaansaatu yhteistyöpolitiikka oikeus- ja sisäasioissa oli erittäin tärkeä edistysaskel yhteisön kehittämisessä.

On todella vaikea ymmärtää, että täydellisen vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisoikeuden Euroopassa oikeusasioissa noudatetaan edelleen jyrkkiä valtionrajoja.

Valitettavasti tässä yhteisön politiikan uudessa pilarissa ei otettu huomioon lasten ja naisten hyväksikäyttöön ja kauppaan liittyvää kansainvälistä rikollisuutta, joka on selvästi kasvamassa.

Mielestäni kyse on laajamittaisesta rikollisuudesta, joka on erittäin vakava uhka demokraattiselle yhteiskunnallemme.

Äskettäinen Belgian kansalaista (Frans de Ryck) ja Madeiran itsehallintoalueelta kotoisin olevia portugalilaisia lapsia koskeva tapaus on esimerkki tämänkaltaisiin tapauksiin liittyvän oikeudellisen yhteistyön puutteesta.

Belgian valtio kieltäytyi luovuttamasta rikoksesta syytettyä kansalaistaan Portugalille, ja Portugalin valtio valtakunnansyyttäjänviraston kautta taas kieltäytyi antamasta mitään oikeusapua uhreille.

Lehtitietojen (Diário de Notícias) mukaan ainoastaan Associação Portuguesa de Apoio à Vítima-nimisen yksityisen tukijärjestön ja erään portugalilaisen asianajoyrityksen avulla ongelma pystyttiin ratkaisemaan. Syytetty on kuitenkin valittanut päätöksestä eikä uhreilla ole mitään tietoa valituksen käsittelyn kulusta.

Edellä mainitut seikat huomioon ottaen aikooko komissio ryhtyä toimiin tämänkaltaisen valtionrajat ylittävien rikosten uhrien puolustuksen tehostamiseksi?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(13. huhtikuuta 2000)

Komissio katsoo, että yhteisö on tehnyt monia ihmiskaupan sekä lasten seksuaalisen hyväksikäytön vastaiseen taisteluun liittyviä aloitteita ja kehittänyt alan toimintatapoja, Niissä painopiste on ollut näiden rikosten uhrien auttamisessa. Komissio on aiemmin antanut parlamentille kyseisiä aloitteita ja toimintatapoja koskevia vastauksia (katso esim. vastaus Marjo Matikainen-Kallströmin kirjalliseen kysymykseen E-2797/99(1) sekä vastaus Rodi Kratsan suulliseen kysymykseen H-0140/00 parlamentin maaliskuun 2000 istuntojakson kyselytunnilla(2)). Tämän vuoksi komissio ei tässä yhteydessä käsittele yksityiskohtaisemmin kysymyksen tätä osaa. Komissio haluaa kuitenkin korostaa, että Tampereen huippukokouksen päätöslauselmassa ihmiskaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön vastaista taistelua pidettiin äärimmäisen tärkeänä. Sen vuoksi komissio on lisännyt tätä koskevan kysymyksen laatimaansa tulostauluun vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi Euroopan unionissa.

Kysyjän mainitsema kieltäytyminen luovuttamasta rikoksesta syytettyä on saattanut johtua siitä, että tämä on pyynnön saaneen jäsenvaltion kansalainen. Luovuttamisesta kieltäytyminen tähän syyhyn vedoten sallitaan Euroopan neuvoston vuonna 1957 laatiman rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklassa, joka edelleen muodostaa luovuttamissuhteiden perustan unionin jäsenvaltioiden välillä. Vuonna 1996 tehdyn luovuttamista koskevan yhteisön sopimuksen 7 artiklassa määrätään, ettei luovuttamisesta voida kieltäytyä sillä perusteella, että luovutettavaksi esitetty henkilö on pyynnön saaneen jäsenvaltion kansalainen. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin ilmoittaa, etteivät ne noudata tätä määräystä. Tällainen ilmoitus on uusittava viiden vuoden välein, tai sen voimassaolo lakkaa. Yhteisön luovuttamissopimus vuodelta 1996 ei ole kuitenkaan tullut vielä voimaan, sillä kaikki jäsenvaltiot eivät ole ratifioineet sitä.

Rikoksen uhrien suojelusta yleensä todettakoon, että komissio on 14. heinäkuuta 1999 antanut tiedonannon(3), jolla se pyrkii saattamaan unionissa voimaan tietyt rikoksen uhrien suojeluun liittyvät vähimmäisnormit (esimerkiksi uhriksi joutumisen ehkäiseminen, uhrien auttaminen, korvauksen suorittaminen ja uhrien asema rikosoikeudellisessa menettelyssä). Tiedonantoa ei ole suunnattu erityisesti kysyjän mainitsemien rikosten uhreille, mutta useat siinä ehdotetuista toimenpiteistä voivat pitkälti parantaa heidän tilannettaan.

(1) EYVL C 303 E, 24.10.2000, s. 111.

(2) Keskusteltavat aiheet Euroopan parlamentissa (maaliskuu 2000).

(3) KOM(1999) 349 lopullinen.