KIRJALLINEN KYSYMYS E-3180/02

esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle

(7. marraskuuta 2002)

Aihe: Kilpailulainsäädäntöä koskevan ryhmäpoikkeuksen jatkaminen

Voiko komissio perustella, miksi se päätti jatkaa autokaupan ryhmäpoikkeuskäytäntöä kilpailulainsäädännöstä kolmella vuodella, vaikka kyseisellä teollisuuden alalla oli runsaasti aikaa valmistautua poikkeuskäytännön päättymiseen tämän vuoden syyskuussa?

Komissiolla on laajat toimivaltuudet kilpailulainsäädännön alalla. Aikooko se käyttää tätä valtaa niitä autonvalmistajia vastaan, joiden katsotaan rikkoneen EU:n kilpailulainsäädäntöä, ja toimiiko komissio siinä tapauksessa ainoastaan muualta tulevien valitusten perusteella vai tutkiiko se asiaa oma-aloitteisesti?

Eräs lontoolainen äänestäjäni joutui kohdakkain aivan liian monelle autonostajalle tuttujen ongelmien kanssa yrittäessään hankkia oikealta puolelta ohjattavan ajoneuvon Manner-Euroopasta.

Hän halusi ostaa Chrysler Grand Voyager -merkkisen ajoneuvon Alankomaista, koska hinta oli siellä huomattavasti (yli 30 prosenttia) edullisempi, vain havaitakseen seuraavaa:

a) alankomaalaiset Chrysler-jälleenmyyjät vaativat ajoneuvoa ostettaessa täyden takuusumman, kun taas vasemmalta ohjattavasta ajoneuvosta takuuta vaaditaan vain pieni prosentti ostohinnasta;

b) toimitus kestää vähintään 12 kuukautta, kun taas vasemmalta ohjattavan ajoneuvon toimitusaika Alankomaissa on vain 3 kuukautta, eli sama kuin oikealta ohjattavan ajoneuvon Yhdistyneessä kuningaskunnassa;

c) oikealta ohjattavasta ajoneuvosta peritään Alankomaissa 2 000 euron lisämaksu, joka tuskin vastaa todellisia lisäkustannuksia.

Onko kyseinen menettely lainmukaista, ja mikäli näin ei ole, aikooko komissio palkata riippumattomia tutkijoita selvittämään, kuinka laajalle levinneestä menettelystä on kysymys ryhmäpoikkeuskäytännön ollessa vielä voimassa?

Mario Montin komission puolesta antama vastaus

(20. joulukuuta 2002)

Arvoisan parlamentin jäsenen esille ottamaa ensimmäistä kysymystä, joka koskee syitä, joiden vuoksi komissio piti välttämättömänä antaa asetus (EY) N:o 1400/2002(1), on jo käsitelty perusteellisesti komission vastauksessa parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen E-0292/02(2).

Toinen kysyjän esille ottama seikka koskee komission halukkuutta soveltaa yhteisön kilpailulainsäädäntöä moottoriajoneuvojen valmistajia vastaan. Komissiolla ei ole tällä alalla yleistoimivaltaa, vaan komissio on saanut toimivaltansa neuvostolta EY:n perustamissopimuksen 83 artiklan mukaisesti. Komissio pyytää kiinnittämään erityisesti huomiota EY:n perustamissopimuksen 83 artiklan 2 kohdan d alakohtaan.

Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 17/62(3) annetaan komissiolle laajat toimivaltuudet tutkia väitettyjä kilpailusääntöjen rikkomisia joko omasta aloitteestaan tai kantelun jälkeen. Komissio ei epäröi käyttää näitä valtuuksia pitäessään sitä tarpeellisena. Viime vuosina komissio on toteuttanut laajoja tutkimuksia neuvoston sille antamia valtuuksia käyttäen. Tähän mennessä komissio on tällaisten tutkimusten seurauksena määrännyt sakkoja yhteensä 250 miljoonaa euroa neljässä erillisessä asiassa kolmea suurta ajoneuvojen valmistajaa vastaan.

Toisissa yksittäisissä tapauksissa, joissa kuluttajat valittavat ongelmista, joita he ovat kohdanneet yrittäessään ostaa ajoneuvoja ulkomailta, komission mielestä on asianmukaista ja kuluttajan kannalta tehokkaampaa ottaa asia esille kyseessä olevan autonvalmistajan kanssa.

Kysyjän olisi myös pantava merkille, että tulevassa menettelysääntöjen uudenaikaistamisessa lisätään huomattavasti kansallisten kilpailuviranomaisten valtuuksia panna yhteisön kilpailusääntöjä täytäntöön.

Kolmas kysyjän esille ottamista seikoista koskee takuusumman suuruutta, jonka alankomaalaiset jälleenmyyjät vaativat ennen kuin ne tilaavat oikealta ohjattavan auton. Kysyjä tietää varmasti, että takuusummia käytetään usein kaupallisissa liiketoimissa kattamaan yhden osapuolen tappiot siinä tapauksessa, että toinen osapuoli luopuu liiketoimesta. Jos kuluttaja ei enää halua ostaa tilaamaansa ajoneuvoa, jälleenmyyjälle voi jäädä ajoneuvo, jota se ei pysty välittömästi myymään. Riski on suurempi sellaisten ajoneuvojen tapauksessa, jotka ominaisuuksiltaan eroavat kyseisen jälleenmyyjän tavallisesti myymistä ajoneuvoista. Sen vuoksi Manner-Euroopassa toimivien jälleenmyyjien tavallisena kaupallisena käytäntönä on vaatia suurempi takuusumma ennen kuin ne hyväksyvät oikealta ohjattavaa ajoneuvoa koskevan tilauksen. Vaikka komissio valvoo moottoriajoneuvomarkkinoita, se ei ole tietoinen kysyjän mainitsemasta käytännöstä vaatia täysi takuusumma. Jos tällainen käytäntö on olemassa ja se on seurausta sopimuksesta, sitä olisi tutkittava tarkemmin kilpailusääntöjen perusteella.

Neljäs kysyjän esille ottama seikka koskee toimitusaikoja. Oikealta ohjattavien ajoneuvojen toimitusaikojen Manner-Euroopan jälleenmyyjille olisi tavallisesti vastattava samalle myyjälle toimitettavien vasemmalta ohjattavien ajoneuvojen toimitusaikoja. Komissio saa säännöllisesti kuluttajilta tähän liittyviä kanteluja. Useissa tapauksissa yhteydenotto kyseiseen autonvalmistajaan on johtanut kuluttajien kannalta tyydyttäviin tuloksiin tältä osin.

Viides kysyjän esille ottama seikka koskee oikealta ohjattavista ajoneuvoista perittäviä lisämaksuja. Yhteisön kilpailuoikeudessa ei ole sääntöjä, joiden mukaan valmistajan olisi tarjottava oikealta ohjattavia ajoneuvoja Manner-Euroopassa samaan hintaan kuin paikallisten teknisten määritelmien mukaisia ajoneuvoja. Ajoneuvon tietyn muunnoksen kehittämis-, tuotanto- ja toimituskustannukset riippuvat muun muassa siitä, kuinka monesta yksiköstä on kyse. Koska esimerkiksi vasemmalta ohjattavia ajoneuvoja valmistetaan yleensä enemmän kuin vastaavia oikealta ohjattavia ajoneuvoja, vasemmalta ohjattavien ajoneuvojen tuotantokustannukset ovat yleensä pienemmät. Tämän huomioon ottamiseksi useimmat valmistajat perivät lisämaksun Manner-Euroopan jälleenmyyjille toimitettavista ajoneuvoista. Tämän lisämaksun suuruuden on kuitenkin oltava objektiivisesti perusteltavissa.

Komissio ei ole koskaan harkinnut riippumattomien tutkijoiden palkkaamista selvittämään kysyjän esille ottamia seikkoja. Komission mielestä jo sovelletut menetelmät kilpailusääntöjen rikkomisen havaitsemiseksi ja siitä rankaisemiseksi ovat osoittautuneet riittäviksi.

Asetuksella (EY) N:o 1400/2002 luodut uudet puitteet pienentävät väärinkäytösten mahdollisuutta ja tekevät ajoneuvojen ostamisen muista jäsenvaltioista helpommaksi kuluttajille.

(1) Komission asetus (EY) N:o 1400/2002, annettu 31 päivänä heinäkuuta 2002, perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla, EYVL L 203, 1.8.2002.

(2) EYVL C 277 E, 14.11.2002, s. 30.

(3) Neuvoston asetus N:o 17, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus, EYVL P 13, 21.2.1962.