KIRJALLINEN KYSYMYS E-2281/97 komissiolle esittäjä(t): Johanna Boogerd-Quaak (ELDR) ja Jan Mulder (ELDR) (2. heinäkuuta 1997)

Aihe: Klassinen sikarutto Alankomaissa ja muualla Euroopassa

Näyttää siltä, että nykyinen torjuntamenetelmä teurastamalla sikaruton saastuttamat eläimet ei johda Alankomaissa ja muissa maissa toivottuihin tuloksiin. Samaan aikaan yhteiskunnallinen vastustus tätä menetelmää kohtaan näyttää kasvavan. Sen vuoksi olisi harkittava mahdollisuuksien mukaan muita torjuntamenetelmiä.

1. Onko komissio edellä esitettyjen seikkojen perusteella valmis sallimaan kokeilun rokotteella tai äskettäin kehitetyllä merkintärokotteella sikaruttoa vastaan Alankomaiden joillakin alueilla?

2. Kuinka moneen sikaan komission mielestä tätä kokeilua olisi Alankomaissa vähintään sovellettava?

3. Pitääkö komissio välttämättömänä, että rokotettujen sikojen liha missä muodossa tahansa ei joudu ihmisen ravintoketjuun ja että liha olisi siten tuhottava?

4. Pitääkö komissio Alankomaiden nykyistä tuhoamiskapasiteettia riittävänä, jos rokotettujen sikojen liha joudutaan tuhoamaan?

5. Jos komissio sallii tämän sikaruton rokotuskokeilun Alankomaissa, onko tällä silloin seurauksia sianlihan vientiin niiltä alueilta, jotka sijaitsevat kokeilualueen ulkopuolella ja jotka eivät ole saaneet sikaruttotartuntaa?

6. Onko komissio edellisen kysymyksen perusteella vakuuttunut siitä, että Euroopan unioni ei tuo lihaa EU:n ulkopuolisilta mailta tai alueilta, joissa rokotus sikaruttoa tai muita tarttuvia tauteja vastaan on sallittu (erityisesti lihaa Keski- ja Itä-Euroopan maista)?

Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (15. syyskuuta 1997)

Klassisen sikaruton torjumiseksi ja hävittämiseksi toteutettavat toimenpiteet kuuluvat neuvoston direktiivin 80/217/ETY ((EYVL L 47, 21.2.1980. )) soveltamisalaan. Toimenpiteisiin kuuluvat tartunnan saaneiden tilojen ja yhteystilojen koko karjan teurastaminen (stamping-out) sekä sikoja ja sianlihaa koskevien siirtorajoitusten käyttöönotto viruksen leviämisen estämiseksi. Näiden toimenpiteiden soveltaminen on yleensä onnistunut hyvin, koska useimmat jäsenvaltiot ovat useiden vuosien ajan olleet vapaita taudista. On selvää, että menestys riippuu suurelta osin paikallisten ja kansallisten viranomaisten nopeista ja tehokkaista taudin torjunta- ja hävittämistoimenpiteistä ja siantuottajien toimenpiteistä taudin leviämisen estämiseksi sikatilalle. Klassisen sikaruton torjumiseen kotieläiminä pidettävistä sioista liittyvät ongelmat ovat olleet erittäin suuri huolenaihe komissiolle aivan viime vuosina. On selvää, että esille tulleet ongelmat liittyvät suurelta osin erittäin suuriin sikatiheyksiin tietyillä yhteisön alueilla.

1. ja 2. Neuvoston direktiivin 80/217/ETY 14 artiklassa vahvistetaan edellytykset klassisen sikaruton vastaisille rokotuksille, mutta ei käsitellä kokeiluja tai kenttäkokeita. Kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna 11 päivänä joulukuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/685/ETY ((EYVL L 377, 31.12.1991. )), 14 artiklan 1 kohdan b alakohdassa todetaan kuitenkin: ¨klassisen sikaruton viruksen käsittely tutkimusta, taudinmääritystä tai rokotteiden valmistusta varten tapahtuu ainoastaan hyväksytyissä laitoksissa ja laboratorioissa¨. Tämä merkitsee, että jäsenvaltio voi testata uuden rokotteen eläimillä (kenttäkoe tai kokeilu), kunhan tämä tapahtuu hyväksytyssä laitoksessa ja liittyy rokotteen valmistukseen. Ei ole harvinaista, että kenttäkokeessa on 500 eläintä. Komissiolla ei ole oikeudellista perustaa myöntää lupaa kokeiluille, joissa käytetään uusia rokotteita.

3. ja 4. Ei. Rokotetuista sioista peräisin oleva liha voidaan käyttää ihmisravinnoksi. Menettelyt rokotetuista sioista peräisin olevan lihan käytölle vahvistetaan neuvoston direktiivin 80/217/ETY 14 artiklan 3 kohdassa.

5. Komissio ei voi antaa lupaa rokotuskokeilulle. Jos jäsenvaltio esittää komissiolle hätärokotusohjelman, noudatetaan neuvoston direktiivin 80/217/ETY 14 artiklan 2 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä suunnitelman hyväksymisestä.

6. Neuvoston direktiivin 72/462/ETY ((EYVL L 302, 31.12.1972. )) 14 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti jäsenvaltiot eivät saa sallia tuoreen sianlihan tuontia kolmansista maista, jollei liha ole peräisin maasta, jossa ei ole havaittu klassista sikaruttoa edeltävien kahdentoista kuukauden aikana ja jossa sikoja ei ole rokotettu saman ajanjakson aikana. Komissio ei ole tietoinen sääntöjenvastaisesta tuonnista. Komissio tutkii asian, jos sille ilmoitetaan tällaisesta tuonnista.