KIRJALLINEN KYSYMYS E-2726/97 komissiolle esittäjä(t): Johanna Maij-Weggen (PPE) (1. syyskuuta 1997)

Aihe: Riisimarkkinat (Indica ja Japonica)

Onko komissiolla käytössään viimeaikaisia lukuja Japonica- ja Indica-riisin tuotannosta, kulutuksesta ja myynnistä yhteisössä? Voiko komissio antaa katsauksen kuluneen kahden vuoden ja kuluvan vuoden (1995 - 1996 - 1997) tilanteesta yhteisön Japonica- ja Indica-riisin markkinoilla?

Voiko komissio esittää kaavamaisesti Indica-riisin kokonaistuotannon ja -alijäämän yhteisössä ja vertailla näitä merentakaisista maista ja alueista (MMA), AKT-maista ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin kanssa, erityisesti kuluneen kahden vuoden ja kuluvan vuoden osalta (1995 - 1996 - 1997)?

Miten komissio selittää sen, että huolimatta yhteisössä vallitsevasta Indica-riisin alijäämästä Indica-riisiä tarjotaan interventioihin? Miten komissio selittää MMA-riisille annetun etusijan, vaikka niiden hinta on korkeampi kuin Euroopassa tuotetun riisin?

Voiko komissio ilmoittaa, miten merentakaiset maat ja alueet ovat voineet häiritä Japonica-riisin markkinoita, vaikka ne eivät vie unioniin Japonica-riisiä vaan yksinomaan Indica-riisiä? Mitkä ovat komission mielestä syyt Japonica-riisin markkinoiden kriisiin?

Voiko komissio ilmoittaa, minkä vuoksi se tarkastelee koko riisimarkkinoita yhdistetysti, vaikka kyse on eri riisilajeista (mm. Japonica ja Indica), jotka eivät ole toistensa korvikkeita? Voiko komissio selittää, minkä vuoksi se yhdistää lähestymistavassaan kaikki riisilajit ja käsittelee niitä yhtenä lajina, jolloin annetaan se vaikutelma, että Euroopan riisimarkkinoiden kriisi on merentakaisten maiden ja alueiden syytä, vaikka merentakaiset maat ja alueet vievät ainoastaan Indica-riisiä, josta vallitsee yhteisössä puutetta?

Mitä riisiä koskevia myönnytyksiä komissio on antanut viimeisen kolmen vuoden aikana kolmansille maille (ei merentakaisille maille ja alueille eikä AKT-maille), ja minkä vuoksi tällöin ei ole eroteltu Japonica- ja Indica-riisiä, vaikka unionissa vallitsee Japonica-riisimarkkinoiden ylijäämä? Aikooko komissio tehdä lisää myönnytyksiä kolmansille maille? Minkä vuoksi ja millä edellytyksillä?

Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (27. lokakuuta 1997)

Yhteisössä on ylijäämää japonicariisistä: vuosina 1988 - 1996 keskimääräinen omavaraisuusaste oli lähes 120 prosenttia. Indicariisin suhteen oma hankintakapasiteetti lisääntyi markkinointivuosien 1995/1996 ja 1996/1997 välillä 46 prosentista 63 prosenttiin Espanjassa ja Portugalissa vallinneen kuivuuden päättymisen vuoksi.

Tuotannon lisäykseen yhdistyi indicariisin voimakkaasti kasvanut tuonti merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta (MMA): vuoden 1995 noin 200 000 tonnista hiottua riisiekvivalenttia yli 270 000 tonniin vuonna 1996, mikä tarkoittaa indicariisin kokonaistuonnin lisääntymistä 41 prosentilla. Toiseksi eniten indicariisiä tuodaan yhteisöön Yhdysvalloista. Tämän tuonnin määrä on kuitenkin selvästi pienempi: noin 27 prosenttia kaikesta tuonnista. Yhdysvalloista tuotavaan riisiin ei sovelleta merentakaisille maille ja merentakaisille alueille myönnettyä etuuskohtelua. Riisin tuonti Afrikan, Karibian ja Tyynen valtameren (AKT) maista on vähäistä (13 000 tonnia hiottua riisiekvivalenttia vuonna 1995 ja 4 500 tonnia vuonna 1996).

Markkinointivuonna 1996/1997 saatu indicariisin normaali sato yhdistettynä hankintavajeen ylittävään tuontiin on johtanut indicariisin interventiotoimenpiteisiin. Merentakaisten maiden ja alueiden indicariisin suosituimmuusasema perustuu vuonna 1991 myönnettyyn etuuskohteluun (rajoittamaton määrä ja tullittomuus).

Indicariisiä koskevien erityisongelmien lisäksi MMA-tuonti on vaikeuttanut välillisesti myös yhteisön japonicariisin asemaa, koska tietyt indicariisin tuottajat ovat vaihtaneet japonicariisin, josta on ylituotantoa ja jonka vientiä rajoitetaan tullitariffeja ja kauppaa koskevan GATT-yleissopimuksen nojalla. Tämä on aiheuttanut japonicariisin hinnan alenemista ja sen myyntiä interventioon, josta puolestaan koituu lisäkustannuksia yhteisölle.

Viimeisten kolmen vuoden aikana tehdyistä myönnytyksistä tärkeimpiä ovat olleet riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien tuontia koskevat tietyt tariffikiintiöt, jotka neuvosto on avannut Itävallan, Suomen ja Ruotsin yhteisöön liittymisen jälkeen GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan nojalla käytyjen neuvottelujen tuloksena.