KIRJALLINEN KYSYMYS E-0112/01

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(1. helmikuuta 2001)

Aihe: Ilmiantajat (2): ilmiantamista koskevien sääntöjen puutteellisuuden rajoittava ja estävä vaikutus

Komission laatimat uudet epäkohtien ilmiantamista koskevat säännöt (Raising concerns about serious wrongdoing (whistleblowing), SEC(2000) 2078 A/5, annettu 29. marraskuuta 2000) eivät näytä täyttävän niille asetettuja suuria odotuksia.

Voiko komissio antaa selityksen seuraavista asioista, jotka koskevat sen esittämiä ehdotuksia:

1. Miksi komissio soveltaa jokaiseen ilmiantoon sitä ehdotonta vaatimusta, että ilmiantajan on ilmoitettava kaikki asiaa koskevat tiedot ensin OLAFille, ennen kuin hän voi kääntyä jonkin muun tahon puoleen? Miksi ilmiantajan on myönnettävä OLAFille erityinen määräaika jonka pituudesta OLAF päättää itse vastauksen antamiseen? Tällainen käytäntö näyttää olevan tarpeeton este eikä se ole aina produktiivinenkaan, koska on olemassa aloja, joista OLAF ei vastaa, ja koska tietyissä olosuhteissa ei ole kohtuullista odottaa, että ilmiantaja ilmoittaa epäkohdasta OLAFille etukäteen. Saamieni tietojen mukaan komissio on jo käynyt keskustelua tästä asiasta.

2. Miksi todistustaakasta vastaa ainoastaan ja yksipuolisesti ilmiantaja, mistä syystä hänen on käytännössä mahdoton tehdä ilmianto riskittä? Miksi tätä menettelyä on lisäksi hankaloitettu rajoittamalla voimakkaasti ilmiantajan käytettävissä olevia keinoja?

3. Miksi komissio on tyytynyt merkityksettömään ilmiantajien suojelua koskevaan lausekkeeseen, joka ei sisällä yhtään suojelua koskevaa käytännön yksityiskohtaa ja joka lisäksi ei anna mitään takeita suojelusta, koska sanktiot puuttuvat? Miten komissio aikoo tällä löyhästi muotoillulla lausekkeella taata käytännössä tietolähteinä olevien henkilöiden suojelemisen epäviralliselta kiusaamiselta, siirtämiseltä alempiin tehtäviin tai irtisanomiselta?

4. Vaikka on suositeltavaa, että henkilö, joka aikoo tehdä ilmiannon, hakee puolueetonta neuvoa ennen ilmiantamista, on kuitenkin kyseenalaista, voiko tällainen neuvo olla todella puolueetonta, jos henkilö ei voi vapaasti valita tahoa, jonka puoleen kääntyä. Voidaan myös epäillä, että tällaisen velvoitteen pääasiallinen tarkoitus on saada ilmiantaja jättämään asia sikseen. Voiko komissio selittää, miksi se haluaa ilmiantajien kääntyvän tällaisessa asiassa erityisesti tähän tarkoitukseen perustettavan komission yksikön puoleen?

Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus

(11. huhtikuuta 2001)

Ensinnäkin komissio kiinnittää arvoisan parlamentin jäsenen huomion siihen, että hänen mainitsemansa asiakirja on laadittu keskustelujen pohjaksi, kuten komissio toteaa vastauksessaan hänen esittämäänsä kirjalliseen kysymykseen E-0111/01(1). Siihen ei sisälly lopullisia ehdotuksia eikä sitä ole vielä pantu täytäntöön.

Ottaen huomioon tämän varauksen komissio vastaa parlamentin jäsenen yksityiskohtaisiin kysymyksiin seuraavasti:

1. Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission 25. toukokuuta 1999 tekemän toimielinten välinen sopimuksen(2) mukaan Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tehtäviin kuuluvat taloudellisten etujen suojaamisen lisäksi kaikki toimet yhteisön etujen suojelemiseksi sellaisia väärinkäytöksiä vastaan, jotka voivat johtaa hallinnollisiin kanteisiin tai rikossyytteisiin. Näin ollen virasto on keskeinen taho, jonka puoleen kuka tahansa henkilöstöön kuuluva voi kääntyä havaitessaan jonkin mahdolliseen vakavaan rikkomukseen viittaavan seikan, joka saattaa vaikuttaa yhteisön etujen vastaisesti.

Lisäksi komissio kiinnittää kysyjän huomion siihen, että nykyisten sääntöjen mukaan jokaisella henkilöstöön kuuluvalla on velvollisuus ilmoittaa epäilemistään vakavista rikkomuksista ja että ilmiantajalle annetaan takeet suojelusta.

Keskusteluasiakirjaan sisältyy ehdotus, jonka mukaan ilmiantajan on ilmoitettava asiasta ensin petostentorjuntavirastolle, ennen kuin hän voi kääntyä muiden tahojen puoleen. Tällä ehdotuksella halutaan varmistaa, että petostentorjuntavirasto saa tiedon asiasta ja voi ryhtyä toimenpiteisiin silloinkin kun kyseinen henkilöstön jäsen täysin oikeutetusti päättää täyttää velvollisuutensa ilmoittamalla asiasta hierarkian mukaisesti eikä petostentorjuntavirastolle.

Komission mielestä petostentorjuntaviraston tekemä tutkimus on tarkoituksenmukaisin tapa valmistella työnantajana olevan toimielimen toimenpiteitä, mikäli tutkimukset osoittavat esitetyt väitteet oikeiksi. Samalla tämä tutkimus suojelee kolmansia henkilöitä joutumasta aiheettomasti syytetyiksi rikkomuksista. Jotta tutkimus olisi tehokas, petostentorjuntaviraston on noudatettava kunkin asian vaikeusasteen kannalta kohtuullista ja oikein suhteutettua määräaikaa. Tutkimusten luonteen vuoksi minkään tutkintaelimen ei ole mahdollista noudattaa toimenpiteille ennalta asetettua, täsmällistä määräaikaa.

2. Komissio katsoo, että vakavia rikkomuksia koskeva ilmoitusvelvollisuus ja ilmiantajia koskeva suojelu antavat henkilöstölle riittävän suojan riippumatta siitä, mitä ilmoitustapaa käytetään.

Henkilöstön jäsenen ainoa taakka on se, että hänen on huolellisesti harkittava, katsooko hän havaitsemiensa seikkojen todella viittaavan vakavaan rikkomukseen. Keskusteluasiakirjaan on sisällytetty vaihtoehtoinen mahdollisuus ilmoittaa asiasta jonkin toisen toimielimen ylimmälle johdolle tai Euroopan oikeusasiamiehelle, millä on haluttu varautua siihen epätodennäköiseen tilanteeseen, että riippumaton Euroopan petostentorjuntavirasto ei ole toteuttanut tarkoituksenmukaisia toimenpiteitä.

3. Riippumatta siitä, ilmoittaako henkilöstön jäsen asiasta petostentorjuntavirastolle tai jollekin muulle määritellylle taholle, henkilöstösäännöissä annetaan ilmiantajalle takeet suojelusta, minkä vuoksi näiden oikeuksien kunnioittamista valvotaan oikeudellisin keinoin.

4. Komissio katsoo riippumattoman asiantuntijakomitean ja OECD:n suositusten mukaisesti, että henkilöstön jäsenten on voitava saada puolueettomia neuvoja joutuessaan tilanteeseen, jossa heidän on päätettävä tietojen antamisesta muulle työnantajana olevan toimielimen ulkopuoliselle taholle kuin petostentorjuntavirastolle. Komissio tunnustaa, että tällaisessa tilanteessa olevat henkilöt voivat joutua hankalaan valintatilanteeseen, ja keskusteluasiakirjassa komissio onkin korostanut, että neuvojen on selkeästi oltava puolueettomia ja luottamuksellisia.

Neuvojen on selkeästi liityttävä tapausta koskeviin tosiseikkoihin ja lisäksi henkilöstösäännöissä määriteltyyn, nimenomaan EU:n virkamiehiä koskevaan oikeudelliseen ympäristöön. Tämän vuoksi komissio ehdottaa keskusteluasiakirjassa, että tämä tehtävä annetaan sen sovitteluelimen hoidettavaksi tai että perustetaan uusi elin, jonka tehtävänä on antaa puolueettomia ja luottamuksellisia neuvoja. Tällöin virkamiehillä olisi mahdollisuus muttei velvollisuutta kääntyä tämän elimen puoleen. Elin perustettaisiin ainoastaan auttamaan virkamiehiä. Sen käyttö olisi vapaaehtoista.

(1) Katso sivu 120.

(2) EYVL L 136, 31.5.1999.