FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 70/77

(2004/C 70 E/079)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2133/03

esittäjä(t): Mario Borghezio (NI) komissiolle

(26. kesäkuuta 2003)

Aihe: Laiton maahanmuutto: Yhdysvaltojen ulkoministeriö Kreikkaa ja Turkkia vastaan

Uutistoimisto Reuters välitti 12. kesäkuuta 2003 tiedon, jonka mukaan Yhdysvaltojen ulkoministeriö on merkinnyt Kreikan ja Turkin, toisin sanoen Euroopan unionin jäsenvaltion ja ehdokasvaltion, mustalle listalle niiden maiden joukkoon, jotka ovat syyllistyneet kansainväliseen laittomaan maahanmuuttoon.

Näin ollen Yhdysvaltojen viranomaiset voivat määrätä seuraamuksia näille valtioille 1. lokakuuta 2003 alkaen.

Eikö komissio katso, että edellä esitetystä käy jälleen kerran ilmi, ettei Euroopan unioni kykene tehokkaasti torjumaan laitonta maahanmuuttoa?

Mitä kiireellisiä toimia komissio aikoo toteuttaa Kreikkaa ja Turkkia kohtaan? Nämä valtiot ovat selvästi helpottaneet kansainvälisen ihmiskaupan harjoittajien rikollista toimintaa Euroopan unionissa ja erityisesti Italian rannikolla.

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(5. elokuuta 2003)

Kesäkuussa 2003 Yhdysvaltojen ulkoministeriö julkaisi kolmannen ihmiskauppaa käsittelevän vuosikertomuksen niin kuin maan laki ihmiskaupan uhrien suojelusta edellyttää. Kertomuksessa kuvataan hallitusten toimia vakavien ihmiskaupan muotojen torjumiseksi. Valtiot on jaettu kolmeen luokkaan. Luokassa 3 on 15 maata, joiden joukossa ovat myös Turkki ja Kreikka. Tähän liittyen arvoisa parlamentin jäsen tuo esiin kysymyksen unionin toimista laittoman maahanmuuton ja ihmissalakuljetuksen torjumiseksi.

Termejä ”salakuljetus” ja ”laiton kauppa” pidetään usein synonyymeina, vaikka niiden merkityksessä on olennaisia eroja. Terminologiaa ja määritelmiä on selvennetty kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisessa Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa sekä sen kahdessa salakuljetusta ja laitonta kauppaa koskevassa lisäpöytäkirjassa, jotka allekirjoitettiin Palermossa 12.—15. joulukuuta 2001 (1). Lisäksi unionissa on annettu säädöksiä, joita sovelletaan laittomaan kauppaan ja salakuljetukseen. Neuvosto hyväksyi 19. heinäkuuta 2002 puitepäätöksen ihmiskaupan torjunnasta (2). Ihmissalakuljetusta puolestaan käsitellään laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen määrittelystä 28 päivänä marraskuuta 2002 annetussa neuvoston direktiivissä 2002/90/EY (3) sekä rikosoikeudellisten puitteiden vahvistamisesta laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen ehkäisemistä varten 28 päivänä marraskuuta 2002 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä (3).

Sekä Yhdistyneiden Kansakuntien että unionin säädöksissä esiintyvien määritelmien perusteella on selvää, että salakuljetuksella tarkoitetaan avustamista laittomassa rajanylityksessä ja maahantulossa. Salakuljetus on siten luonteeltaan kansainvälistä toimintaa. Sen sijaan ihmiskauppa ei sitä välttämättä ole, vaan sen olennaisena piirteenä on toisen ihmisen hyväksikäyttö. Ihmiskauppaan sisältyy hyväksikäyttötarkoitus; sillä, miten uhri on tullut paikkaan, missä hyväksikäyttö tapahtuu, ei periaatteessa ole väliä. Silloin kun tapaukseen liittyy rajojen ylittäminen, kohdemaahan voidaan siirtyä joko laillisesti tai laittomasti. Laittomaan maahanmuuttoon saattaa liittyä jossain määrin myös ihmiskaupan piirteitä, mutta se on kaiken kaikkiaan laajempi käsite, jolla yleensä tarkoitetaan lähinnä laitonta maahantuloa ja laitonta maassa oleskelua. Laittomat maahanmuuttajat eivät siis välttämättä ole ihmiskaupan uhreja termin yleisessä merkityksessä (4).

Unionin yhteiset toimet ja aikataulu laittoman maahanmuuton torjumiseksi määritellään kolmessa toimintasuunnitelmassa, joista yksi koskee erityisesti laitonta maahanmuuttoa, toinen yhdennettyä rajavalvontaa ja kolmas palauttamispolitiikkaa. Valmistellessaan 19.—20. kesäkuuta 2003 pidettyä Thessalonikin Eurooppa-neuvostoa komissio esitteli laittoman maahanmuuton torjuntahankkeen edistymistä (5). Thessalonikin Eurooppa-neuvoston päätelmissä selvitettiin lisäksi käynnissä olevien toimenpiteiden yleinen etenemissuunnitelma. Kuten on jo todettu komission vastauksissa parlamentin jäsenien Charles Tannockin (E-3112/02 (6)) ja Giuseppe Pisicchion (P-0291/03 (7)) kirjallisiin kysymyksiin, komissio suhtautuu vakavasti meritse tapahtuvaan laittomaan maahanmuuttoon ja seuraa asiaa jatkuvasti.

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 5 artiklan 3 kohdan (”Ihmiskauppa kielletään.”) perusteella ihmiskauppa on ihmisoikeusloukkaus. Siksi uhrien suojelu ja avustaminen ovat keskeisessä asemassa kaikissa ihmiskauppaa koskevissa politiikoissa. Näin siis ennen kaikkea ihmiskaupan uhreja tulee pitää ja kohdella uhreina. Lisäksi Brysselin julistus, joka annettiin syyskuussa 2002 järjestetyn eurooppalaisen konferenssin ”Ihmiskaupan ehkäiseminen ja torjunta — 2000-luvun globaali haaste” päätteeksi, on tärkeä askel unionin politiikassa tällä alalla. Julistuksen tarkoituksena on kehittää edelleen sekä EU:n tasolla tehtävää että kansainvälistä yhteistyötä ja konkreettisia toimenpiteitä, standardeja, hyviä käytäntöjä ja mekanismeja ihmiskaupan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Julistus ohjaa jo komission työtä, ja sen pohjalta on tarkoitus tehdä EU:n tasolla uusia ehdotuksia, mahdollisesti tarkoitusta varten perustetun asiantuntijaryhmän lausuntoon perustuvan tiedonannon ja/tai toimintasuunnitelman perusteella.

Kaikki nämä toimenpiteet parantavat jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden tilannetta sekä ihmissalakuljetuksen että ihmiskaupan osalta.

(1) Maitse, meritse ja ilmateitse tapahtuvan maahanmuuttajien salakuljetuksen kieltämisestä tehdyn lisäpöytäkirjan 3 artiklassa määrätään, että ”maahanmuuttajien salakuljetus” tarkoittaa henkilön laittoman maahantulon järjestämistä sellaiseen sopimusvaltioon, jonka kansalainen kyseinen henkilö ei ole tai jossa hän ei asu pysyvästi, välittömän tai välillisen rahallisen tai muun aineellisen hyödyn saamiseksi. Ihmiskaupan ehkäisemisestä, torjumisesta ja rankaisemisesta tehdyn lisäpöytäkirjan 3 artiklassa määrätään, että ”ihmiskauppa” tarkoittaa hyväksikäyttötarkoituksessa tapahtuvaa henkilöiden värväystä, kuljettamista, siirtämistä, kätkemistä tai vastaanottamista voimankäytöllä uhkaamisen tai voimankäytön tai muun pakottamisen, sieppauksen, petoksen, harhaanjohtamisen, vallan väärinkäytön tai haavoittuvan aseman hyödyntämisen avulla, taikka toista henkilöä vallassaan pitävän henkilön suostumuksen saamiseksi annetun tai vastaanotetun maksun tai edun avulla.

(2) EYVL L 203, 1.8.2002.

(3) EYVL L 328, 5.12.2002.

(4) KOM(2001) 672 lopullinen.

(5) KOM(2003) 323 lopullinen.

(6) EUVL C 155 E, 3.7.2003, s. 92.

(7) EUVL C 280 E, 21.11.2003, s. 46.