FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/718

(2004/C 78 E/0766)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1531/03

esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) komissiolle

(29. huhtikuuta 2003)

Aihe: Tonnikalasäilykkeiden tuonti Thaimaasta ja Filippiineiltä

Marraskuussa 2001 Euroopan unioni, Thaimaa ja Filippiinit päättivät neuvotella WTO:n yhteydessä analysoidakseen, missä määrin Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden tonnikalasäilykkeitä suosivat tullimääräykset ovat vahingollisia Thaimaalle ja Filippiineille. Sen jälkeen kun molemmille osapuolille hyväksyttävän ratkaisun löytämisessä oli epäonnistuttu Euroopan yhteisö, Thaimaa ja Filippiinit päättivät laittaa asian sovitteluun. Joulukuun 20. päivänä 2002 välittäjä esitteli päätöksensä, jonka mukaan EY:n täytyisi avata suosituimmuusasemassa olevan valtion 25 000 tonnin tullikiintiö vuodelle 2003 sekä 12 prosentin ad valorem -tullimaksu. Yhteisö päätti hyväksyä välittäjän esityksen. Komissio on juuri esitellyt tullikiintiön avaamiseen ja sen hallinnointiin liittyvän neuvoston asetusehdotuksen (1). Ehdotuksen 4 artiklassa todetaan, että niiden tonnikalasäilykkeiden, jotka voivat hyötyä kiintiöstä, alkuperän määrittämiseksi sovelletaan yhteisön voimassaolevia säädöksiä. Yhteisön yhteistä tullikoodeksia koskevan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (2) 24 artiklassa todetaan, että tavara, jonka tuottamiseen on osallistunut kaksi tai useampia maita, on peräisin siitä maasta, jossa sille on suoritettu tähän tarkoitukseen varustetussa yrityksessä viimeinen merkittävä ja taloudellisesti perusteltu valmistus tai käsittely.

Ottaen huomioon yhteisön voimassaolevan, tuotteiden alkuperää koskevan lainsäädännön, voisiko komissio antaa esitetyn asetuksen yhteydessä tietoa siitä, voidaanko Thaimaan ja Filippiinien säilykkeinä pitää säilykkeitä, joiden viimeinen käsittely on tapahtunut näissä maissa riippumatta käsiteltävän raaka-aineen alkuperämaasta?

Onko komissio tietoinen, että tämän tuotteiden alkuperää koskevan säännöstön soveltaminen voi estää asetusehdotuksen tavoitteen saavuttamisen? Asetusehdotuksen tavoitteena on antaa erityiskohtelu ainoastaan Thaimaan ja Filippiinien tonnikalasäilykkeille, eikä avata Euroopan unionin markkinoita tonni-kalatuotteille, jotka tulevat muista Aasian maista, esimerkiksi Indonesiasta.

Onko komissio tietoinen siitä vahingosta, mitä tuotteiden alkuperää koskevien sääntöjen soveltaminen voi aiheuttaa Euroopan unionin tonnikalankäsittelyteollisuudelle, joka sijaitsee etupäässä tavoitteen 1 alueilla, jotka ovat erittäin riippuvaisia kalataloudesta? Mitä toimia komissio on toteuttanut, tai mitä toimia se aikoo toteuttaa välttääkseen tämän tilanteen?

Pascal Lamyn komission puolesta antama vastaus

(5. kesäkuuta 2003)

Komissio vahvistaa, että yhteisön tullikoodeksin (3) säännösten ja erityisesti 24 artiklan mukaisesti tonnikalasäilykkeet, jotka on valmistettu maissa, jotka haluavat viedä niitä yhteisöön ehdotetun kiintiön puitteissa, ovat riippumatta käytetyn tonnikalan alkuperästä peräisin siitä maasta, jossa niille on suoritettu viimeinen merkittävä ja taloudellisesti perusteltu käsittely. Edellä mainitun asetuksen 26 artiklan mukaisesti kiintiön avaamista koskevan neuvoston asetusehdotuksen 4 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että yhteisön viranomaisille on esitettävä alkuperätodistus sen osoittamiseksi, että tuotteet ovat kelpoisia kiintiön siihen osaan, josta etuisuutta haetaan.

Komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä tutustumaan tonnikalasäilykekiintiön avaamista koskevaan asetusehdotukseen ja erityisesti sen 1 artiklaan, jonka mukaan kiintiö avataan kaikista maista peräisin oleville tuotteille. Tämä on tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT-sopimuksen) 13 artiklan mukaista, koska asianomaisten maiden kanssa käytyyn aiempaan kauppaan perustuvasta kiintiön jakamisesta neljään osaan säädetään asetusehdotuksen 3 artiklassa. Valituksen esittäjät ovat puolestaan ilmaisseet hyväksyvänsä tämän jaon. Komissio haluaa muistuttaa arvoisaa parlamentin jäsentä siitä, että Indonesiasta voidaan viedä tonnikalasäilykkeitä korkeintaan 11 prosenttia vuosittaisen kiintiön määrästä. Tilanne on tällainen, koska GATT-sopimuksen 13 artiklan noudattamiseksi Indonesia on kolmantena tärkeänä yhteisöön vievänä maana (jonka osuus on vähintään 10 prosenttia tuonnista) oikeutettu kaikkiin korotettuihin suosituimmuusasemassa olevan valtion (MFN) kiintiöihin. Komissio pitää näin ollen epätodennäköisenä, että joko Thaimaa tai Filippiinit katsoisi hyötyvänsä taloudellisesti yrittäessään viedä edelleen Indonesiasta tulevia tonnikalasäilykkeitä rajoitettujen kiintiöidensä (52 prosenttia ja 36 prosenttia) puitteissa.

Komissio ei katso, että edellä mainittujen alkuperäsääntöjen käyttöönotto aiheuttaisi vahinkoa yhteisön tonninkalanjalostusteollisuudelle. Komissio luonnollisesti seuraa kiintiön käyttöönoton jälkeistä tilannetta eikä siten aio tässä vaiheessa ryhtyä mihinkään toimenpiteisiin.

(1) KOM(2003) 141 lopullinen.

(2) EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1.

(3) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92, annettu 12 päivänä lokakuuta 1992, EYVL L 302, 19.10.1992.