Virallinen lehti nro C 134 , 30/04/1998 s. 0011



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2550/97 komissiolle esittäjä(t): Ria Oomen-Ruijten (PPE) ja Karla Peijs (PPE) (24. heinäkuuta 1997) Aihe: Valmisteveron korotus 1. heinäkuuta 1997 1. Tunteeko Euroopan komissio ne ongelmat, joihin Saksan ja Belgian raja-alueiden alankomaalaiset huoltoasemanpitäjät joutuvat dieselin ja bensiinin valmisteveron noustessa 1. heinäkuuta 1997? 2. Miten lyijyttömän bensiinin ja dieselin valmisteverojen korotus Alankomaissa sopii Euroopan komission aikomuksiin lisätä sisämarkkinoiden yhdenmukaistamista? 3. Voiko komissio ilmoittaa (ks. komission jäsenen Montin 9. lokakuuta 1996 päivätty vastaus kirjalliseen kysymykseen P-2430/96 ((EYVL C 60, 26.2.1997, s. 78. ))), että valmisteverojen korotus raja-alueilla vaikuttaa myös rajat ylittäviin ostoksiin? Missä määrin Alankomaiden hallituksen kanssa on neuvoteltu sen esille tuomiseksi, että Alankomaiden suorittamalla korotuksella tulee olemaan kielteisiä seurauksia paitsi huolta-asemanpitäjille, myös raja-alueiden kauppiaille? 4. Voiko komissio ilmoittaa, missä määrin Alankomaiden toimenpide on liioiteltu, sillä valmisteveron korotus ei johda julkisiin lisätuloihin, koska autoilijat yhdistävät autoveron alennuksesta saadun hyödyn tankkaamiseen rajan toisella puolella ja odotettavissa on siten ainoastaan työpaikkojen vähenemistä raja-alueiden huoltoasemanpitäjien ja kauppiaiden keskuudessa? 5. Missä määrin Alankomaiden päätöksellä on vaikutuksia luonnokseen sisämarkkinoiden toimintasuunnitelmaksi, jonka Euroopan komissio esitti Amsterdamin Eurooppa-neuvostolle? 6. Onko Euroopan komissio sitä mieltä, että tämä yksipuolinen korotus yhdessä jäsenvaltiossa, jossa tariffit ovat jo keskimääräistä korkeampia, on askel kohti tavoitteena olevaa Euroopan energiaveroa ja sisämarkkinoiden toimintasuunnitelman mukaista yhdenmukaistamista? 7. Onko Alankomaiden hallitus pyytänyt poikkeusasemaa sisämarkkinaohjelman perusteella valmisteveron korostukseen, ja jos on, mitä asiasta päätettiin tai aiotaan päättää? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (17. lokakuuta 1997) 1. Komission tietoon ei ole tullut, että alankomaalaiset huoltoasemat kohtaisivat muiden rajaseudulla sijaitsevien yritysten ongelmista poikkeavia vaikeuksia naapurijäsenvaltioissa sovellettavien alhaisempien valmisteverokantojen takia. 2. Komissio on jo useita vuosia puoltanut valmisteverojen yhdenmukaistamisen lisäämistä, mutta yhdenmukaistamisen toteuttaminen edellyttää kaikkien jäsenvaltioiden yksimielisyyttä. Koska jäsenvaltiot eivät tähän mennessä ole päässeet tästä yksimielisyyteen, ne voivat vapaasti asettaa valmisteverokantansa haluamalleen tasolle sanotun kuitenkaan rajoittamatta kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY ((EYVL L 316, 31.10.1992. )) mukaisten vähimmäismääriä koskevien säännösten soveltamista. Verotuksen vaikutus rajat ylittäviin ostoksiin on yksi niistä tekijöistä, jotka jäsenvaltioiden odotetaan ottavan huomioon verotuksen tason määrittelyssä. 3. Komissio ei voi arvioida eri jäsenvaltioissa noudatettavien valmisteverokantojen välisten erojen vaikutuksia, sillä nämä vaikutukset riippuvat monista eri tekijöistä. Näitä tekijöitä ovat esimerkiksi vaihteluvälien suuruus, maantieteelliset olosuhteet ja se, ovatko myös muiden tavaroiden hinnat alhaisempia, mikä lisää entisestään houkutusta tehdä ostoksia rajan toisella puolella. Ainoat neuvottelut, joita komissio ja Alankomaiden viranomaiset ovat käyneet valmisteverojen korotuksesta, olivat neuvottelut, joita käytiin neuvoston direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisen neuvoston luvan saamiseksi. Lupa saatiin 30. kesäkuuta 1997 ((Neuvoston päätös 97/425/EY, EYVL L 182, 10.7.1997. )). 4. Komission tehtävänä on ainoastaan tarkastaa, että Alankomaiden viranomaiset noudattavat yhteisön oikeutta soveltaessaan niille myönnettyä poikkeusta, eikä arvioida sitä, onko toimenpiteen toteuttamisella päästy haluttuun tavoitteeseen. Tämän määrittely kuuluu yksinomaan Alankomaiden viranomaisille. 5. Komission ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta ((EYVL C 139, 6.4.1997. )) (joka sisältyy sisämarkkinoita koskevaan komission toimintasuunnitelmaan) ei säädetä veron enimmäismäärästä vaan sallitaan jäsenvaltioiden ottaa käyttöön erilaisia verokantoja ilman etukäteen pyydettyä lupaa. Alankomaiden päätös ei näin ollen vaikuta komission luonnokseen sisämarkkinoiden toimintasuunnitelmaksi. 6. Komissio on sitä mieltä, että täydellinen yhdenmukaistaminen on pitkän aikavälin tavoite ja että yhteisön etuja palvellaan lyhyemmällä aikavälillä parhaiten yhdistelemällä sovittuja vähimmäisverokantoja, joita korotetaan säännöllisesti ja joiden veropohjaa laajennetaan edellä mainitun komission ehdotuksen mukaisesti. 7. Kuten edellä 2 kohdassa jo mainittiin, jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää kansallisista verokannoistaan edellyttäen, että ne noudattavat yhteisön lainsäädännössä säädettyjä vähimmäismääriä. Kuten edellä 3 kohdassa todettiin, uuden lain perusteella käyttöön otettava verokantojen vaihteluväli ilmoitettiin vaatimusten mukaisesti neuvostolle, joka on asianmukaisesti hyväksynyt sen.