KIRJALLINEN KYSYMYS P-3352/01 esittäjä(t): Inger Schörling (Verts/ALE) komissiolle. Tuki karjankasvatukseen.



Virallinen lehti nro 160 E , 04/07/2002 s. 0093 - 0094



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3352/01 esittäjä(t): Inger Schörling (Verts/ALE) komissiolle (27. marraskuuta 2001) Aihe: Tuki karjankasvatukseen Ruotsissa ja luultavasti myös muissa maissa on ilmennyt tapauksia, joissa karjankasvattajat ovat hakeneet ja saaneet EU-tukea, mutta eivät tämän jälkeen ole hoitaneet eläimiä voimassa olevien säädösten ja määräysten mukaisesti. Tukea on myönnetty jopa henkilöille, joilta tämän toiminnan jatkaminen on kielletty, koska he ovat aikaisemmin laiminlyöneet eläinten hoidon. Karjankasvatukseen tarkoitettuja EU-tukia myönnetään riippumatta siitä, hoidetaanko eläimiä hyvin ja onko omistajalla lupa pitää eläimiä vai ei. Tukea maksetaan niin kauan kuin eläimet ovat omistajallaan. Onko komissio kiinnittänyt huomiota tähän ongelmaan, ja jos on, mitä se siinä tapauksessa aikoo tehdä ratkaistakseen sen? Onko komissio tutkinut, kuinka suuri osa karjankasvatukseen tarkoitetusta vuosittaisesta EU-tuesta päätyy karjankasvattajille, jotka hoitavat eläimiä huonosti? Franz Fischlerin komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-3298/01 ja P-3352/01 (15. tammikuuta 2002) Komissio on tietoinen arvoisien parlamentin jäsenten korostamasta ongelmasta. On syytä mainita, että Amsterdamin sopimuksen liitteenä olevassa pöytäkirjassa eläinten suojelusta ja hyvinvoinnista(1) vaaditaan yhteisöä ja jäsenvaltioita ottamaan täysimääräisesti huomioon yhteisön maatalous-, liikenne-, sisämarkkina- ja tutkimuspolitiikan laatimisen ja täytäntöönpanon yhteydessä eläinten hyvinvoinnin vaatimukset. Jäsenvaltioiden hallinto huolehtii tukien maksamisesta yksittäisille maatalousyrittäjille, joten asia kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Näin ollen komissio ei toimi käytännössä yksittäisissä tapauksissa. Komissio ei voi antaa yksityiskohtaista vastausta kirjalliseen kysymykseen E-3298/01, koska arvoisa parlamentin jäsen viittaa komission tukiin yleisesti. Suoran maataloustuen järjestelmien osalta sääntelyssä asetetaan kuitenkin useita eri edellytyksiä. - Ensinnäkin, mitä tulee epäsuotuisien alueiden tasaushyvitykseen, asetuksen (EY) N:o 1257/1999(2) 14 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti edunsaajan on ollakseen tukikelpoinen noudatettava hyvää maatalouskäytäntöä, jonka jäsenvaltio määrittelee. - Toiseksi, asetuksen (EY) N:o 1259/1999(3) 3 artiklan mukaisesti yhteisen maatalouspolitiikan mukaisien suoran tuen järjestelmien tapauksessa jäsenvaltioiden on toteutettava käytössä olevan maatalousmaan tai kyseisen tuotannon tilanteen kannalta tarkoituksenmukaisiksi katsomansa ympäristötoimenpiteet. Näihin toimenpiteisiin voi muun ohella sisältyä yleisiä pakollisia ympäristövaatimuksia sekä suoran tuen edellytyksenä olevia erityisiä ympäristövaatimuksia. Eläinten hyvinvointia ei kuitenkaan ole erikseen mainittu neuvoston asetuksessa. - Lopuksi voidaan todeta yleisemmästä näkökulmasta, että asetuksen (EY) N:o 1257/1999 33 artiklan 11 kohta tarjoaa jäsenvaltioille mahdollisuudet ryhtyä toimenpiteisiin eläinten hyvinvoinnin parantamiseksi. (1) EYVL C 340, 10.11.1997. (2) EYVL L 160, 26.6.1999. (3) EYVL L 160, 26.6.1999.