KIRJALLINEN KYSYMYS E-2245/01

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(26. heinäkuuta 2001)

Aihe: Alankomaalaisen lyijyjätteen käsittelystä johtuvat jatkuvat ympäristö- ja kansanterveysuhat Ranskassa sijaitsevassa Bourg Fidèlen kylässä

1. Onko komissio tietoinen, että Ranskassa sijaitsevassa Bourg Fidèlen (Ardennesin departementti) kylässä olevaan Metal Blanc -yritykseen viedään yhä jatkuvasti suuria määriä alankomaalaisia lyijyakkuja, lyijy sulatetaan avoimessa järjestelmässä, henkilöstön on yhä työskenneltävä kasvosuojainten kanssa sekä tehtaan sisällä että ulkopuolella, lyijypäästöt ilmaan jatkuvat ja vuonna 1997 asetettu kielto yrityksen ympäristössä kasvaneiden kasvisten käytöstä on yhä voimassa?

2. Muistaako komissio, että vastauksessaan esittämääni kysymykseen E-2565/99(1) se vastasi, että

a) jäsenvaltio Ranska ei antanut komissiolle mahdollisuutta täyttää velvollisuuttaan yhteisön lainsäädännön valvojana, että komissio lähetti Ranskalle EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan nojalla virallisen ilmoituksen EY:n perustamissopimuksen 10 artiklan, jossa määrätään, että jäsenvaltioiden on helpotettava yhteisön toimielinten päämäärän toteuttamista, rikkomisesta ja että Ranskan vastauksessa korostettiin erityisesti, että rikkominen oli vastikään johtanut tiukkoihin toimenpiteisiin;

b) vastaanottavalla viranomaisella on velvollisuus varmistaa, pitävätkö Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93(2) 69 artiklan nojalla kaikille lähettäjä-, vastaanottaja- ja kauttakulkujäsenvaltioiden viranomaisille, joita asia koskee, annetut tiedot erityisesti jätteen vastaanottajasta, hyödyntämislaitoksen sijainnista sekä laitoksen toimintaluvan lajista ja voimassaoloajasta paikkansa, ja muussa tapauksessa sen tulee esittää 30 päivän aikana vastalauseita jätteiden siirroista 7 artiklan 4 kohdassa mainittujen perustelujen nojalla;

c) komissio katsoo, että säädetyt menettelyt takaavat riittävän hyödyntämistä varten tarkoitettujen jätteiden siirtojen valvonnan ja tarkastamisen ja että mainitut menettelyt eivät kannusta taloudellisia toimijoita välttämään kansallisten viranomaisten tarkastuksia, koska siirtoa ei saa toteuttaa, jos yksikin viranomaisista esittää vastalauseen, ja koska vastalauseen esittämisestä on ilmoitettava kaikille viranomaisille, joita asia koskee?

3. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä suojellakseen Ranskaa lyijyjätteen tuonnin jatkumiselta?

4. Kannattaako komissio sitä, että jäsenvaltioiden on käsiteltävä lyijyjäte mahdollisimman lähellä jätteen syntypaikkaa, jotta voidaan välttää pitkiä kuljetuksia ja vaikeasti valvottavia tilanteita?

5. Katsooko komissio yhä nykyisissä olosuhteissa, että voimassa olevat säännökset riittävät? Jos näin on, miksi se on tätä mieltä? Jos näin ei ole, mitä parannuksia se aikoo tehdä?

(1) EYVL C 225 E, 8.8.2000, s. 166.

(2) EYVL L 30, 6.2.1993, s. 1.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(4. lokakuuta 2001)

Metal Blanc -laitoksen osalta komissio voi vain vahvistaa sen, mikä ilmaistiin jo komission vastauksessa parlamentin jäsenen kirjalliseen kysymykseen E-2565/99 eli että komissiolle on tehty valitus, joka koskee Metal Blanc -laitosta(1).

Ranskan hallitukselle lähetettiin kirje, jossa sitä pyydettiin toimittamaan lisätietoja. Koska Ranska ei vastannut kirjeeseen yli kahdeksaan kuukauteen, komissio lähetti Ranskalle EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan (entinen 169 artikla) nojalla (menettely tapauksessa, jossa jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille kuuluvan velvollisuuden) virallisen ilmoituksen EY:n perustamissopimuksen 10 artiklan (entinen 5 artikla) rikkomisesta(2).

Vastauksena viralliseen ilmoitukseen Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle asiaa koskevia tietoja. Ranskan vastauksessa korostettiin erityisesti, että rikkominen oli vastikään johtanut toimivaltaisten viranomaisten tiukkoihin toimenpiteisiin ja että asiaa käsiteltiin edelleen paikallisessa oikeusistuimessa. Vastaus annettiin tiedoksi valituksen tekijöille.

Komissio jatkaa asian tutkimista voidakseen päätellä, toimiiko laitos jätettä koskevan puitedirektiivin ja jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY(3) mukaisesti ja onko paikan kunnostamismääräyksiä sovellettu oikein. Toinen tiedonpyyntö on lähetetty Ranskan viranomaisille 7. toukokuuta 2001.

Jätteiden siirtoon sovelletaan seuraavaa:

- Kaikkeen jätteeseen myös sen siirtohetkellä sovelletaan muiden säädösten ohella jätettä koskevan puitedirektiivin kaikkia säännöksiä. Tämä tarkoittaa sitä, että jätettä voidaan siirtää vain laitoksiin, joille tuontijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet toimiluvan direktiivin 9, 10 ja 11 artiklan mukaisesti. On myös tärkeää huomata, että jäsenvaltion on varmistettava, että jätehuoltoalan

toimijat täyttävät direktiivin 4 artiklan vaatimukset ympäristönsuojelun ja ihmisten terveyden takaamisesta ja että jäsenvaltiot järjestävät 13 artiklan mukaisia säännöllisiä tarkastuksia varmistaakseen, että vaatimuksia noudatetaan. Jäsenvaltioiden on lisäksi varmistettava, että tällaiset toimijat eivät sekoita eri luokkiin kuuluvia vaarallisia jätteitä keskenään, kuten vaarallisista jätteistä 12 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY 2 artiklan 2 kohdassa säädetään(4).

- Jätteiden siirtoa koskevasta asetuksesta eli Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetusta neuvoston asetuksesta (ETY) N:o 259/93 johtuu, että jätteen siirto voidaan tehdä ainoastaan silloin, jos yksikään toimivaltaisista viranomaisista ei ole kolmenkymmenen päivän kuluessa vastaanottovahvistuksen lähettämisestä esittänyt vastalausetta asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdassa mainittujen perustelujen nojalla. Asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennen luetelmakohdan mukaan vastaanottavat ja lähettävät maat voivat vastustaa jätteen siirtoa, jos jätteen hyödyntäminen aiotaan lavastaa. Tarkkaan ottaen maat voivat torjua siirron, jos hyödynnettävien ja sellaisten jätteiden suhde, joita ei hyödynnetä, lopulta hyödynnettävien aineiden arvioitu arvo tai hyödyntämisestä aiheutuvat kulut taikka sen osan, jota ei hyödynnetä, huolehtimisesta aiheutuvat kulut ovat niin suuret, ettei hyödyntäminen kannata taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä.

- On etupäässä vastaanottavan maan viranomaisten tehtävä tarkistaa, ovatko ilmoituksen tekijän antamat tiedot jätteen aiotusta hyödyntämisestä oikeat, ja jos eivät, vastustaa siirtoa.

Komissio katsoo sen vuoksi, että tässä tilanteessa jätteiden siirtoa koskeva asetus ja jätettä koskeva puitedirektiivi ovat riittävä oikeudellinen kehys, jonka turvin toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistaa, että siirtojen yhteydessä toteutetaan asianmukaiset ympäristönsuojelutoimet.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-203/96 (Dusseldorp) antaman tuomion mukaan jätteiden siirtoa koskevaa asetusta ja jätettä koskevaa puitedirektiiviä ei voida tulkita siten, että omavaraisuus- ja läheisyysperiaatteet soveltuisivat hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoon.

Edellä kuvatun perusteella komissio katsoo, että jätteiden siirtoa koskeva asetus takaa hyödynnettäväksi tarkoitetun jätteen siirron riittävän valvonnan ja tarkastamisen yhteisössä.

(1) Valitus on kirjattu numerolla 98/4317.

(2) Lehdistötiedote IP 99/812, 29.10.1999.

(3) EYVL L 194, 25.7.1975.

(4) EYVL L 377, 31.12.1991.