KIRJALLINEN KYSYMYS E-3359/01

esittäjä(t): Lucio Manisco (GUE/NGL)ja Giuseppe Di Lello Finuoli (GUE/NGL) komissiolle

(6. joulukuuta 2001)

Aihe: Eurooppalainen pidätysmääräys ja terrorismista epäiltyjen henkilöiden karkotus Yhdysvaltoihin

Uutiset ovat kertoneet, että Yhdysvallat ja Euroopan unioni ovat neuvottelemassa sopimuksesta, jolla terrorismista epäiltyjä henkilöitä voitaisiin karkottaa Yhdysvaltoihin uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella edellyttäen, että kuolemanrangaistusta ei sovellettaisi tietyissä tapauksissa. Olemme myös panneet merkille Euroopan unioniin akkreditoidun USA:n suurlähettilään Rockwell Schnabelin yleisen vakuutuksen, että Euroopasta karkotettuihin terrorismista epäiltyihin henkilöihin ei sovelleta kuolemanrangaistusta. Tämän asian suhteen USA:n suurlähettiläs painotti kuitenkin sitä, että eräiden maiden on tarpeen muuttaa asioita, myös perustuslakejaan, ja että tähän pyrkimisestä on sovittu.

Kuolemanrangaistuksen vastustaminen on yksi EU:n perusperiaatteita, joka on kirjattu monien jäsenvaltioiden perustuslakeihin ja erillisiin lainsäädäntöihin. Lisäksi Yhdysvaltojen presidentille siirretyt uudet valtuudet (mukaan lukien valta myöntää sotatuomioistuimille tuomiovalta terrorismista epäiltyjen ulkomaalaisten suhteen) tekevät mitättömiksi USA:n osavaltioiden tai liittovaltion kaikkien viranomaisten vakuutukset. Voisiko komissio siksi täsmentää, mikä on USA:n kanssa asiasta käytävien neuvottelujen oikeudellinen luonne ja soveltamisala? Voisiko komissio vakuuttaa uudelleen, että se ei tee missään olosuhteissa sopimuksia, jotka heikentävät, rajoittavat tai muuttavat EU:n kielteistä kantaa kuolemanrangaistukseen (ja etenkään sopimuksia, jotka liittyvät erityisesti pikakarkotusmenettelyihin)?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(19. helmikuuta 2002)

Yleisesti voidaan todeta, että vaikka Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin näkemyserot kuolemanrangaistuksesta ovat hyvin tunnettuja, unioni muistuttaa säännöllisesti siitä, että se vastustaa tätä rangaistusta, ja toivoo Yhdysvaltojen noudattavan ainakin tiettyjä vähimmäisvaatimuksia kuolemanrangaistuksen käytön osalta. Nämä vaatimukset koskevat erityisesti nuoria ja kehitysvammaisia. Ne on määritetty asiakirjassa, joka koskee Euroopan unionin politiikan suuntaviivoja suhteissa yhteisön ulkopuolisiin maihin kuolemanrangaistuksiin liittyvissä kysymyksissä. On selvää, että komissio aikoo jatkossakin aktiivisesti ilmaista näkökantansa Yhdysvaltojen viranomaisille.

Mitä tulee yksityiskohtaisempaan kysymykseen Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välisestä karkotusta koskevasta sopimuksesta, voidaan todeta, että yhteisön ulkopuolisen maan kanssa tehtävä sopimus oikeudellisesta yhteistyöstä rikosasioissa edellyttää Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 38 ja 24 artiklan mukaan, että neuvosto valtuuttaa yksimielisesti puheenjohtajavaltion aloittamaan sitä koskevat neuvottelut, tarvittaessa komission avustamana. Kun neuvottelut on saatu päätökseen, neuvosto tekee sopimuksen yksimielisesti puheenjohtajavaltion suosituksesta.

Neuvostolle ei ole vielä muodollisesti ehdotettu tällaisen valtuutuksen antamista puheenjohtajavaltiolle, eikä se ole myöskään tehnyt mitään päätöstä asiassa. Koska valtuutusta ei ole vielä annettu, ei neuvottelujakaan ole voitu aloittaa. Pitää kuitenkin paikkansa, että parhaillaan tutkitaan mahdollisuuksia tehdä Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa koskeva sopimus Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 38 ja 24 artiklan mukaisesti.

Joka tapauksessa näyttää mahdottomalta, että Yhdysvallat liitettäisiin eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaan järjestelmään. Jo komission syyskuussa 2001 tekemän aloitteen otsikosta käy ilmi, että kysymyksessä on neuvoston puitepäätös Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä(1). Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva järjestelmä kattaa ainoastaan jäsenvaltiot, eikä tarkoituksena ole, että henkilöitä voitaisiin siirtää järjestelmän perusteella jäsenvaltiosta yhteisön ulkopuoliseen maahan, kuten Yhdysvaltoihin. Jos edellä mainittuun Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen väliseen sopimukseen sisällytettäisiin karkottaminen, on todennäköistä, että sopimuksen määräykset poikkeaisivat eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen määräyksistä.

Vaikka onkin syytä huomauttaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 38 ja 24 artiklan mukaan sopimuksen Yhdysvaltojen kaltaisen yhteisön ulkopuolisen maan kanssa tekee Euroopan unioni eikä komissio, komissio toistaa yksiselitteisesti, että toteuttaessaan perustamissopimuksissa sille tältä osin määrättyjä tehtäviä, se noudattaa lujan päättäväisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 2 artiklan 2 kohtaa(2), jonka mukaan ketään ei saa tuomita kuolemaan eikä teloittaa, sekä perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan ketään ei saa palauttaa, karkottaa tai luovuttaa sellaiseen maahan, jossa häntä vakavasti uhkaa kuolemanrangaistus, kidutus tai muu epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu.

(1) KOM(2001) 522 lopullinen.

(2) EYVL C 364, 18.12.2000.