KIRJALLINEN KYSYMYS E-2408/02

esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) neuvostolle

(7. elokuuta 2002)

Aihe: Eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamiseen liittyvät ehdot

Koska neuvosto parhaillaan käsittelee eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaa ehdotusta, tiedustelen neuvostolta, vaaditaanko pidätysmääräystä pyytävää valtiota rajoittamaan luovutettavaa henkilöä vastaan esitettävät syytökset niihin, jotka määritellään pidätysmääräyksessä. Syyllistyisikö pidätysmääräystä pyytävä jäsenvaltio rikkomukseen, jos se nostaisi syytteen rikoksesta, jonka väitetään tapahtuneen ennen luovutuspyynnön esittämistä ja jota ei mainita pidätysmääräyksestä, ellei luovutettavalle henkilölle ensin tarjota mahdollisuutta poistua pidätysmääräystä pyytävästä valtiosta?

Vastaus

(16.19. joulukuuta 2002)

Vastaus kysymykseen siitä, vaaditaanko pidätysmääräyksen antanutta valtiota rajoittamaan eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen mukaisesti luovutettua henkilöä vastaan esitettävät syytteet pidätysmääräyksessä mainittuihin rikoksiin, löytyy mainitun puitepäätöksen 27 artiklasta, joka koskee mahdollista syytteeseenpanoa muista rikoksista.

27 artiklan pääsääntönä on luovuttamista koskevassa lainsäädännössä tunnettu erityisperiaate, jonka mukaan pidätysmääräystä pyytänyt valtio ei saa syyttää luovutettua henkilöä ennen luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olevasta rikoksesta (ks. 27 artiklan 2 kohta). Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva puitepäätös, samoin kuin useimmat luovutussopimukset, sisältää käytännön edellytykset kyseisen periaatteen soveltamiseksi siten, että siinä määritellään tapaukset, joihin erityisperiaatetta ei sovelleta.

Puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdassa ilmoitetaan, että periaatetta ei sovelleta seuraavissa tapauksissa:

a) jos henkilö, jolla on ollut tilaisuus poistua sen jäsenvaltion alueelta, johon hänet on luovutettu, ei ole poistunut sieltä 45 päivän kuluessa lopullisesta vapauttamisestaan tai on palannut alueelle sieltä poistuttuaan;

b) rikoksesta ei voi seurata vapaudenmenetystä käsittävää rangaistusta tai turvaamistoimenpidettä;

c) rikosoikeudenkäynti ei johda henkilön henkilökohtaisen vapauden rajoitusta koskevaan toimenpiteeseen;

d) henkilö joutuu muun kuin vapaudenriiston käsittävän rangaistuksen tai toimenpiteen kohteeksi, mukaan lukien taloudellinen rangaistus tai sellaisen sijasta määrätty toimenpide, vaikka se voisikin rajoittaa hänen henkilökohtaista vapauttaan;

e) henkilö on suostunut luovuttamiseensa sekä mahdollisesti luopunut vetoamasta erityissääntöön 13 artiklan mukaisesti;

f) henkilö on luovuttamisensa jälkeen nimenomaisesti luopunut vetoamasta erityissääntöön tiettyjen luovuttamista edeltäneiden tekojen osalta. Luopumisilmoitus annetaan pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisille oikeusviranomaisille ja se kirjataan tämän valtion kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Luopumisilmoitus annetaan tavalla, josta ilmenee kyseisen henkilön antaneen sen vapaaehtoisesti ja täysin tietoisena seurauksista, joita tästä aiheutuu. Tätä varten henkilöllä on oikeus käyttää oikeudellista avustajaa;

g) henkilön luovuttanut täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen antaa suostumuksensa 4 kohdan mukaisesti.

Jos pidätetty henkilö luopuu erityisperiaatteen suomasta oikeudesta, 27 artiklan 3 kohdan f alakohdassa säädetään, että luopumisesta on tehtävä ilmoitus pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisille oikeusviranomaisille ja että ilmoitus kirjataan kyseisen valtion kansallisen lainsäädännön mukaisesti sekä annetaan tavalla, josta ilmenee henkilön antaneen sen vapaaehtoisesti ja täysin tietoisena seurauksista, joita siitä aiheutuu. Lisäksi henkilöllä on oikeus käyttää oikeudellista avustajaa. On myös syytä panna merkille, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen 13 artiklan 4 kohdassa jäsenvaltioille suodaan mahdollisuus antaa lausuma siitä, että henkilö, jota asia koskee, voi peruuttaa luopumisen. Viisi jäsenvaltiota (Belgia, Tanska, Irlanti, Suomi ja Ruotsi) on ilmoittanut Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristölle, että ne haluavat käyttää tätä mahdollisuutta hyväkseen. Näin ollen eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen 13 artiklan 4 kohdan mukaan erityisperiaatteesta luopuminen on muissa jäsenvaltioissa peruuttamaton.

Muutoin pidätysmääräyksen antanut valtio voi pyytää täytäntöönpanovaltiolta suostumusta luovutetun henkilön syyttämiseksi muista kuin eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainituista rikoksista. Menettely on samanlainen kuin eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä oleva menettely. Puitepäätöksen 27 artiklan 4 kohdassa säädetään, että suostumusta on pyydettävä täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta liittäen pyyntöön 8 artiklan 1 kohdassa mainitut tiedot ja käännös 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti eurooppalaisessa pidätysmääräyksen muotoa käyttäen. Lisäksi 27 artiklan 4 kohdassa säädetään, että suostumus annetaan, jos rikoksesta, jonka perusteella sitä pyydetään, voitaisiin luovuttaa puitepäätöksen nojalla ja että suostumus on evättävä 3 artiklassa mainituilla perusteilla ja voidaan evätä ainoastaan 4 artiklassa mainituilla perusteilla.

Suostumuspyyntöä koskeva päätös on tehtävä viimeistään 30 päivän kuluttua pyynnön vastaanottamisesta. Kuten eurooppalaisen pidätysmääräyksen osalta, 5 artiklassa mainituissa tilanteissa (eli rangaistuksen täytäntöönpano vastaajan poissa ollessa, elinkautisen vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide tai jos asianomainen henkilö on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai siellä vakinaisesti asuva) on pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion annettava kyseisessä artiklassa säädetyt takuut.

Puitepäätöksen 27 artiklan 1 kohdassa säädetään oikeudellisesta menettelystä, jota jäsenvaltiot voivat käyttää ilmoittaakseen Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristölle siitä, että sen suostumus syytteeseenpanoa, tuomitsemista tai säilöön ottamista varten vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemiseksi ennen kyseistä luovuttamista tehdystä, muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta katsotaan annetuksi muiden samanlaisen ilmoituksen antaneiden jäsenvaltioiden osalta, mikäli täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei jossain erityistapauksessa päätä luovuttamisesta tekemässään päätöksessä toisin. Pääsihteeristö ei ole kuitenkaan koskaan vastaanottanut tämänkaltaista ilmoitusta.

Edellä esitetystä seuraa, että jos jäsenvaltio aikoo syyttää eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen nojalla luovutettua henkilöä pidätysmääräyksessä mainitsemattomasta rikoksesta suomatta henkilölle tilaisuutta poistua asianomaisen jäsenvaltion alueelta 45 päivän kuluessa henkilön lopullisesta vapauttamisesta eikä mitään muita 27 artiklan 2 kohdan poikkeuksia voida soveltaa, kyseinen jäsenvaltio todellakin rikkoo puitepäätöstä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä, jos se ei ole saanut täytäntöönpanojäsenvaltion suostumusta 27 artiklan 4 kohdan mukaisella menettelyllä.