FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/587

(2004/C 88 E/0600)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0113/03

esittäjä(t): Mogens Camre (UEN) komissiolle

(28. tammikuuta 2003)

Aihe: Liikkuvat työntekijät uusista jäsenvaltioista

Kun EU piakkoin laajenee kymmenellä uudella jäsenvaltiolla, useat eurooppalaiset tutkimuslaitokset ovat yrittäneet esittää arvioita siitä, miten paljon liikkuvaa työvoimaa nykyiset EU-maat voivat odottaa kymmenestä uudesta maasta. EU:n komissio on laatinut yhteenvedon kattavimmista tutkimuksista tiedotteessaan ”The Free Movement of Workers in the Context of Enlargement”6. maaliskuuta 2001. Siinä todetaan, että suurin osa liikkuvasta työvoimasta keskittyy nimenomaan Saksaan ja Itävaltaan.

Nämä tutkimukset ovat kuitenkin erittäin epätäydellisiä, koska niissä ei oteta huomioon, että Saksaa ja Itävaltaa koskee seitsemän vuoden pituinen siirtymäaika. Lisäksi aikaisemmissa tutkimuksissa ei oteta huomioon, että EY/EU ei koskaan ole laajentunut niin monella vähemmän hyvinvoivalla maalla. Näissä tutkimuksissa viitataan yleensä siihen, että 1980-luvulla jäseniksi otettiin Espanja, Portugali ja Kreikka ja että nämä maat eivät olleet aivan yhtä hyvinvoivia kuin muut jäsenet. Lisäksi niissä ei oteta huomioon, että tuolloiset EY-maat käytännössä ottivat käyttöön siirtymäkauden järjestelyjä, jotka koskivat työvoiman vapaata liikkuvuutta uusista jäsenvaltioista.

Tanskalainen Ugebrevet A4 julkaisi 9. joulukuuta 2002 gallup-tutkimuksen, joka osoitti, että 150 000 puolalaista ja 70 000 eestiläistä harkitsee työn hakemista Tanskasta heti kun maat liittyvät EU:hun. Kyseessä on ensimmäinen Tanskassa julkaistu tutkimus, jossa otetaan huomioon, että Saksa ja Itävalta ottavat käyttöön seitsemän vuoden pituiset siirtymäajat työvoiman vapaan liikkuvuuden yhteydessä. Nämä luvut poikkeavat huomattavasti aikaisemmista tutkimuksista, jossa ei siis oteta huomioon Saksan ja Itävallan varaumia.

Pyydän siksi komissiota arvioimaan, miten Saksan ja Itävallan ilmoitus siitä, että ne aikovat hyödyntää mahdollisuutta ottaa käyttöön seitsemän vuoden pituinen siirtymäaika siten, että kymmenestä uudesta jäsenvaltiosta tulevat työnhakijat eivät voi hakea työtä näistä kahdesta maasta seitsemän ensimmäisen jäsenyysvuoden aikana, vaikuttaa uusista jäsenvaltioista tulevien liikkuvien työnhakijoiden määrään. Pyydän komissiolta lisäksi arvioimaan vastauksessaan, hakeutuvatko liikkuvat työnhakijat, jotka olisivat hakeneet työtä näistä kahdesta maasta, niiden sijasta muihin nykyisiin EU-maihin.

Günter Verheugenin komission puolesta antama vastaus

(28. helmikuuta 2003)

Komissio on tutustunut huolellisesti kaikkiin saatavilla oleviin tieteellisiin tutkimuksiin, jotka käsittelevät ehdokasmaista liittymisen jälkeen tulevia mahdollisia muuttovirtoja, ja se on myös tilannut riippumattomien tutkimuslaitosten ryhmän tekemän tutkimuksen. Komissio valmisteli myös tiedotteen, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa (”The free movement of workers in the context of enlargement”). Tiedotteen tarkoituksena oli antaa faktatietoa ja vaihtoehtoja aiheesta käytävän keskustelun suuntaviivoiksi liittymis-neuvotteluita varten. Tiedotteessa otettiin kaikilta osin huomioon Espanjan ja Portugalin liittyminen. Kaiken saatavilla olevan tiedon pohjalta komissio päätteli, että muuttovirtoja voidaan tuskin ennustaa tieteellisin keinoin ja että vastaavat tapaukset ovat historiassa harvinaisia. Koska aiempi kokemus osoittaa, että rajojen poistamisella oli eteläisten maiden liittyessä unioniin vain kohtalainen vaikutus vapaalle liikkuvuudelle, komissio otti selkeästi huomioon nykyisten jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden suuret tuloerot kuten myös sen seikan, että tuloerot uusien ja vanhojen jäsenvaltioiden välillä ovat Itä-Euroopan maiden liittyessä suuremmat kuin aikaisemmilla laajentumiskierroksilla ja että tällä näyttää olevan eniten vaikutusta Saksaan ja Itävaltaan. Tästä syystä komissio kehotti neuvostoa jatkamaan laajentumisneuvotteluissa varovaista mutta joustavaa lähestymistapaa ja esitti kaikille Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasmaille siirtymäjärjestelyä, joka hyväksyttiin ja kuuluu nyt liittymissopimukseen. Tämä siirtymäjärjestely antaa kaikille nykyisille jäsenvaltioille mahdollisuuden valvoa ja säännellä kansallisella lainsäädännöllä uusista jäsenvaltioista tulevien työntekijöiden pääsyä niiden kansallisille työmarkkinoille enintään seitsemän vuoden ajan. Tästä syystä mikään nykyinen jäsenvaltio ei joudu tilanteeseen, jossa se ei täysin kykenisi vastaamaan omiin tarpeisiinsa. Ainoassa erityisesti Saksaa ja Itävaltaa koskevassa säännöksessä sanotaan, että näillä kahdella maalla on oikeus käyttää kansallisia rakenteellisia toimia selviytyäkseen vakavista häiriöistä tai niiden uhasta, jotka koskettavat työmarkkinoiden tiettyjä herkkiä palvelualoja (esim. rakennus-tai siivousala). Edellä mainittuja ongelmia voi aiheuttaa tietyillä alueilla rajat ylittävä palvelun tarjoaminen, johon liittyy työntekijöiden lähettäminen toiseen maahan.

Tähän mennessä komissio ei ole saanut nykyisiltä jäsenvaltioilta virallisia tietoja siitä, miten ne aikovat soveltaa siirtymäjärjestelyä uusien maiden liittymisen jälkeen. Liittymissopimusta koskevassa julistuksessa tullaan kuitenkin toteamaan, että nykyisten jäsenvaltioiden tulee pyrkiä parantamaan työmarkkinoille pääsyä kansallisella lainsäädännöllä säännösten lähentämisen nopeuttamiseksi ja jopa työntekijöiden maahan pääsyn helpottamisen edistämiseksi ennen liittymisen voimaantuloa.

Koska jokaisella jäsenvaltiolla on mahdollisuus valita, miten paljon se haluaa vapauttaa uusista jäsenvaltioista tulevien työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, komissio ei voi vielä arvioida jäsenvaltioiden lopullisten valintojen vaikutuksia toisten jäsenvaltioiden työmarkkinoihin. Vaikka yksittäisten jäsenvaltioiden siirtymäkaudella harjoittamat politiikat tiedettäisiinkin, vertailukelpoisia tietoja muuttajien määristä ja muuttovirroista ei ole olemassa kaikista jäsenvaltioista, tai niitä on vain hyvin lyhyille aikaväleille, mikä selvästi estää ekonometristen mallien arvioinnin nykyisissä 15 EU-maassa. Myöskään itse laajentumisen vaikutusta ei voida tässä vaiheessa arvioida. Laajentuminen vahvistaa tulevien jäsenvaltioiden kasvu- ja työmahdollisuuksia, ja aiemmat kokemukset antavat olettaa, että ihmiset eivät aina muuta toiseen maahaan tai ehkä jopa palaavat kotimaahansa sen jälkeen, kun heidän maansa on liittynyt unionin jäseneksi.

Komissio ei pidä mielipidekyselyjä sopivana menetelmänä arvioida mahdollisen maahanmuuton laajuutta. Vastaukset ovat usein subjektiivisia ja kertovat aikomuksista eivätkä lopullisista valinnoista. Tämä on yksi läksyistä, joka on opittu Saksan sosio-ekonomisesta tutkimuksesta (SOEP, das Sozio-oekonomische Panel), jossa itäsaksalaisilta kysytään joka vuosi, aikovatko he muuttaa Länsi-Saksaan. Tutkimustulokset osoittavat, että vain noin viisi prosenttia niistä, jotka ilmoittivat 1990-luvun alkuvuosina aikovansa muuttavansa Länsi-Saksaan, oli todella muuttanut sinne viisi vuotta myöhemmin.