KIRJALLINEN KYSYMYS P-2319/99 esittäjä(t): Gunilla Carlsson (PPE-DE) komissiolle. Teleliikenteen sääntelyn purkaminen Ruotsissa.



Virallinen lehti nro 203 E , 18/07/2000 s. 0164 - 0165



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2319/99 esittäjä(t): Gunilla Carlsson (PPE-DE) komissiolle (29. marraskuuta 1999) Aihe: Teleliikenteen sääntelyn purkaminen Ruotsissa Ruotsissa on tehty pitkällemeneviä suunnitelmia, jotka toteutuessaan merkitsisivät, että kaikkien sekä yksityisen että julkisen sektorin matkaviestinverkkojen omistajien olisi lain nojalla asetettava kallis, vapaan kilpailun oloissa rakentamansa infrastruktuuri telepalvelujen tarjoajien käyttöön. Aikooko komissio sallia tällaisen menettelyn, joka rikkoo periaatetta yhtäläisin ehdoin tapahtuvasta kilpailusta? Miten komissio aikoo huolehtia siitä, että halukkuus investoida matkaviestinverkkoihin säilyy korkealla tasolla, varsinkin kun kapasiteetin tarve kasvaa voimakkaasti otettaessa käyttöön yleinen matkaviestintäjärjestelmä (UMTS)? Mitä mieltä komissio on tällaisesta lakisääteisestä jakamisesta verkko-operaattorin ja telepalvelujen tarjoajien kesken? Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (13. joulukuuta 1999) Komissio on tietoinen Ruotsissa tehdyistä lakiehdotuksista, jotka koskevat telepalvelujen tarjoajien pääsyä toimiluvan saaneisiin matkaviestintäverkkoihin. Komission käsityksen mukaan kyseessä olevan lainsäädännön lopullinen soveltamisala ja ehdot ovat vielä määrittelemättä. Komissio katsoo, että sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla sääntely olisi pidettävä mahdollisimman vähäisenä. Komission äskettäin antamassa vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkastelua koskevassa tiedonannossa (Kohti sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen uutta järjestelmää)(1) todettiin, että kohtuuttoman rajoittavan sääntelyjärjestelmän vaarana on se, että se voi jarruttaa investointeja tai että sillä ei edistetä kestäviä investointeja. Suuri osa nykyisestä sääntelyjärjestelmästä ottaa huomioon tarpeen luoda kilpailulle avoimet markkinat, sillä siinä esimerkiksi vaaditaan, että vakiintuneiden operaattorien on hyväksyttävä kaikki niiden verkon käyttöoikeutta ja yhteenliittämistä koskevat pyynnöt. Kun kilpailumarkkinat toimivat tehokkaasti, monet näistä säännöksistä tulevat tarpeettomiksi, jolloin voidaan turvautua pääosin perustamissopimuksen kilpailusääntöjen noudattamiseen. Nykyisin voimassa olevan televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi 30 päivänä kesäkuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/33/EY(2) 4 artiklan 2 kohdassa sanotaan, että liitteessä I mainittujen yleisten televerkkojen ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoamiseen luvan saaneiden organisaatioiden, jotka ovat merkittävässä markkina-asemassa, on täytettävä kaikki kohtuulliset verkkoon pääsyä koskevat vaatimukset, mukaan lukien verkkoon pääsy muista kuin suurimmalle osalle loppukäyttäjistä tarjotuista verkon liitäntäpisteistä. Tämän säännöksen mukaan jäsenvaltiot voivat säännellä vapaata ja kohtuullista pääsyä televiestintäverkkoihin (joko matkaviestintäverkkoihin tai kiinteisiin verkkoihin), jos sääntelyä tarvitaan alan yleisen kilpailun ja uusien innovatiivisten palveluiden kehittämisen varmistamiseksi. Kansalliset viranomaiset, jotka tuntevat hyvin tilanteen valvomillaan televiestintämarkkinoilla, voivat siis tarkasti määritellä, millä ehdoilla matkaviestintäverkkoihin pääsyä voidaan edellyttää. Ehtojen on kuitenkin noudatettava Euroopan yhteisön perustamissopimuksen periaatteita, erityisesti kilpailusääntöjä, ja yhteisön tasolla luotua sääntelykehystä noudatetaan. Kyseiset ehdot olisivat kilpailusääntöjen vastaisia vain silloin, kun voidaan osoittaa asiaa koskevien vaatimusten rajoittavan muiden kuin määräävässä asemassa olevien verkko-operaattoreiden kilpailukykyä esimerkiksi estämällä näitä hyötymästä verkon vertikaalisen yhdentymisen ja palveluntarjonnan eduista. Komissio on kehottanut jäsenvaltioita kääntymään tällaisten toimenpiteiden osalta kansallisten kilpailuviranomaistensa puoleen. Komissio toteaa, että verkkoihin pääsyn hinnoittelu on ratkaisevan tärkeä seikka ja sen pitäisi kannustaa infrastruktuurin omistajia tekemään keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä infrastruktuuriin kohdistuvia investointeja. Yhteisön lainsäädäntö sallii jäsenvaltioiden soveltavan erilaisia lupaehtoja matkaviestinoperaattoreihin ja telepalvelujen tarjoajiin. Niiden on kuitenkin varmistettava, etteivät erot johda markkinoiden vääristymiseen. (1) KOM(1999) 539 lopullinen. (2) EYVL L 199, 26.7.1997.