Virallinen lehti nro C 223 , 17/07/1998 s. 0047



KIRJALLINEN KYSYMYS E-4058/97 komissiolle esittäjä(t): Mirja Ryynänen (ELDR) (14. tammikuuta 1998) Aihe: EU:n kauppapolitiikan keinot ympäristösaasteiden torjunnassa Ilmakehän hiilidioksidipitoisuus kasvaa huolestuttavasti, mistä voi seurata vuosikymmenien aikana muutoksia esimerkiksi merivirtojen kulkusuunnissa. Merivirrat puolestaan vaikuttavat alueelliseen ilmastoon huomattavasti. Mm. Kiotossa pyritään maailmanlaajuisiin hiilidioksin päästörajoituksiin vapaaehtoisin sopimuksin. Rion sopimus kuitenkin osoittaa, että vapaaehtoiset sopimukset eivät ole toimineet kovin tehokkaasti. Pyydän saada tietää, 1. onko komissiossa harkittu voimakkaampia keinoja hiilidioksidi- ja muiden kasvihuonepäästöjen rajoittamiseksi, kuten esimerkiksi kauppapoliittisia kannustimia niille maille, joiden hiilidioksiditase on kunnossa, 2. miten EU ottaa itälaajenemisen valmistelussa huomioon kasvihuonepäästöjen rajoittamispyrkimykset? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardin komission puolesta antama vastaus (25. helmikuuta 1998) Myös komissio on sitä mieltä, että hiilidioksidin (CO2) määrä ilmakehässä lisääntyy liian nopeasti ja että tällä on huomattavia vaikutuksia maapallon ilmastoon. Tästä syystä yhteisö on ollut niin aktiivinen ilmastopolitiikan kehittämisessä EY:ssä ja kansainvälisellä tasolla. Teollisuusmaiden Rion kokouksessa tekemä vapaaehtoinen sitoumus palauttaa CO2 - päästöt vuoden 1990 tasolle vuoteen 2000 mennessä ei ole ollut niin tehokas kuin odotettiin, koska useat teollisuusmaat eivät ole halukkaita soveltamaan tarvittavaa politiikkaa ja toteuttamaan tarvittavia toimenpiteitä päästöjen rajoittamiseksi. Vaikka ei olekaan mahdollista ennustaa tuloksia varmasti, tällä hetkellä näyttää onneksi siltä, että yhteisö on lähellä päästöjen jäädyttämistavoitteensa saavuttamista. Kasvava tietoisuus nykyisten sitoumusten riittämättömyydestä johti Berliinin mandaattiin, jossa sopimuspuolet sopivat neuvottelevansa sopimuksesta, jonka teollisuusmaiden päästöjä koskevat vähentämistavoitteet olisivat oikeudellisesti sitovia. Näiden neuvottelujen tuloksena syntyi on vedenjakajan asemassa oleva Kioton sopimus. Sopimuksessa on ensimmäistä kertaa teollisuusmaita koskeva oikeudellisesti sitova vaatimus vähentää niiden kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjä noin viidellä prosentilla vuosiin 2008*2012 mennessä vuoteen 1990 verrattuna. Yhteisön päästöjen vähennystavoite tällä ajanjaksolla on kahdeksan prosenttia. 1. Komissio valmistelee tällä hetkellä tiedonantoa laajasta strategiasta, jonka avulla yhteisö voi panna täytäntöön Kioton pöytäkirjan mukaiset sitoumuksensa. Muiden teollisuusmaiden on myös käynnistettävä kansalliset politiikkansa ja toimenpiteensä päästöjensä rajoittamiseksi. Tästä lähtökohdasta olisi vaikeata suunnitella, että teollisuusmaita edustaville sopimuspuolille annettaisiin kauppapoliittisia kannustimia, kun kerran niillä on oikeudellisia velvoitteita vähentää päästöjään. Lisäksi pöytäkirjassa on useita joustoa koskevia säännöksiä, erityisesti päästöjen vaihtokauppaa koskevia, jotka voisivat tarjota kustannustehokkaita päästöjen vaihtokauppaan liittyviä mekanismeja teollisuusmaille. Päästöjen vaihtokaupan yksityiskohtaisista säännöistä on vielä sovittava ja yhteisö haluaa varmistaa, että ne ovat yleissopimuksen tavoitteiden mukaisia. Ilmastonmuutos on kuitenkin maailmanlaajuinen ongelma, joka edellyttää maailmanlaajuisia vastauksia. Kehitysmaat, joiden päästöt kasvavat rajusti, on saatava prosessiin mukaan. Kioton pöytäkirjassa on useita mahdollisia kannustimia, kuten puhtaan kehityksen mekanismi, jolla voidaan mahdollisesti auttaa näitä maita saavuttamaan kestävä kehitys. Mahdollisuus rohkaista kehitysmaita asettamaan päästörajoituksia erityisillä kauppapoliittisilla kannustimilla on kysymys, joka edellyttää jatkoarviointia, kun otetaan huomioon sen vaikutukset voimassaoleviin kansainvälisen kaupan sääntöihin. 2. Yhteisö on aina pyrkinyt rohkaisemaan assosioituneita maita omaksumaan ilmastoneuvotteluissa omaa kantaansa vastaavia kantoja. Tämä heijastuu Kioton pöytäkirjassa. Useissa näistä maista tämän hetkiset päästöt ovat reilusti alle vuoden 1990 tason, ja vaikka näiden maiden taloudet ovat elpyneet ja rakenneuudistukset toteutuneet, päästöt tuskin nousevat takaisin vuoden 1990 tasolle. Yhteisö auttaa yhteistyöohjelmiensa kautta assosioituneita maita siirtymään energian tehokkaampaan käyttöön ja järjestelemään uudelleen energiajärjestelmänsä ja lainsäädäntönsä. Tällä avulla on jatkossakin suuri merkitys kasvihuonekaasupäästöjen rajoittamiselle näissä maissa.