Virallinen lehti nro C 386 , 11/12/1998 s. 0119



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1373/98 esittäjä(t): Nikitas Kaklamanis (UPE) komissiolle (7. toukokuuta 1998) Aihe: Asepalvelusta suorittavien muiden jäsenvaltioiden kansalaisten vakuutus Euroopan yhteisöjen tuomioistuin päätti jokin aika sitten, että asepalvelus on yksi kansalaisten perusvelvoitteista valtiota kohtaan, mutta synnyttää myös valtiolle velvollisuuksia. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamassa päätöksessä mainitaan, että valtion on pyrittävä kompensoimaan asepalveluksen aiheuttamat ikävät seuraukset ja yhteisön lainsäädäntö velvoittaa sen määräämään työnantajille velvollisuuden vastata asepalvelusta suorittavien työntekijöidensä vakuutusturvasta, mikäli työsopimusta ei ole katkaistu ennen asepalveluksen alkua. Esiin nousee kuitenkin kysymys, voidaanko tämä etuisuus myöntää myös henkilöille, jotka työskentelevät muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, josta he ovat kotoisin, mutta joiden on suoritettava asepalvelus sen maan armeijassa, jonka kansalaisia he ovat. Pyytäisin saada tietää Euroopan komissiolta, voiko toisen EU:n jäsenvaltion kansalainen vaatia siitä maasta, jossa hän työskentelee, vakuutusturvaa asepalveluksensa aikana, jonka hän suorittaa siinä jäsenvaltiossa, josta hän on kotoisin, ja millä ehdoilla. Komission jäsenen Pádraig Flynninkomission puolesta antama vastaus (8. kesäkuuta 1998) Yhteisön oikeudessa säädetään, että yhteisön kansalaisiin on työskentelyjäsenvaltiossa sovellettava sosiaaliturvan osalta samoja edellytyksiä kuin kyseisen jäsenvaltion kansalaisiin (sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) 1408/71 sekä asetuksen (ETY) 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun neuvoston asetuksen (ETY) 574/72 muuttamisesta ja saattamisesta ajan tasalle 2 päivänä joulukuuta 1996 annettu asetus (EY) 118/97(1)). Yhteisöjen tuomioistuin on kehittänyt asepalvelusta koskevan oikeuskäytännön, jossa annetaan tarkkoja vastauksia arvoisan parlamentin jäsenen esittämiin kysymyksiin. Oikeuskäytännön mukaan, jos asepalvelusta pidetään vakuutuskautena siinä jäsenvaltiossa, jossa se suoritetaan, toisten jäsenvaltioiden on hyväksyttävä se vakuutuskaudeksi saatavien etuuksien laskemista varten, vaikka näitä asepalveluskausia ei otettaisi huomioon niiden omassa lainsäädännössä (ks. asia C-113/92, C-114/92 ja C-56/92, Fabrizzi ym., tuomio 15.12.1993, Kok. s. I-6707). Jos jäsenvaltiot hyväksyvät asepalveluksen vakuutuskaudeksi omien kansalaistensa osalta, niiden on samoin edellytyksin hyväksyttävä toisessa jäsenvaltiossa suoritettu asepalvelus (ks. asia C-131/96, Romero, tuomio 25.6.1997, Kok. s. I-3659). Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) 1612/68(2) tarkoitetut sosiaaliset edut, jotka myönnetään maan kansalaisille (asepalveluksen huomioon ottaminen määritettäessä, kuinka kauan työntekijä on ollut yrityksessä), on myönnettävä myös siirtotyöläisille, jotka ovat suorittaneet asepalveluksen omassa maassaan (asia Ugliola, tuomio 15.10.1969, Kok. s. 363). Sen sijaan oikeuskäytäntö on rajoittava täydentävän sosiaaliturvan osalta. 14.3.1996 annetun tuomion mukaan (asia C-315/94, De Vos, Kok. s. I-1417) "työntekijällä, joka on yhden jäsenvaltion kansalainen ja joka työskentelee toisessa jäsenvaltiossa, ei ole oikeutta siihen, että hänen työnantajansa on jatkettava julkisen alan työntekijöiden täydentäviä vanhuus- ja perhe-eläkevakuutuksia koskevien vakuutusmaksujen (työnantajan ja työntekijän osuuden) maksamista sen suuruisina, kuin nämä maksut olisivat olleet silloin, kun työsuhteesta johtuvien velvollisuuksien täyttäminen ei olisi keskeytynyt sen vuoksi, että kyseinen henkilö kutsuttiin suorittamaan varusmiespalvelusta, vaikka tällainen oikeus on sellaisella tämän jäsenvaltion kansalaisella, joka on julkisyhteisön palveluksessa kyseisessä valtiossa ja suorittaa tämän valtion varusmiespalveluksen". (Täydellisen katsauksen asiaa koskevasta oikeuskäytännöstä saa julkisasiamies Cosmasin yksityiskohtaisesta selonteosta asiassa C-248/96, Grahame, Kok 1997, s. I-6407.) (1) EYVL L 28, 30.1.1997. (2) EYVL L 257, 19.10.1968.