KIRJALLINEN KYSYMYS E-0510/00

esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle

(28. helmikuuta 2000)

Aihe: Tutkimukset inflaatioeroista

Viitaten komission kirjalliseen kysymykseen E-2228/99(1) antamaan vastaukseen, onko komissio tietoinen tutkijoiden ja markkinaosapuolten tekemistä tutkimuksista, jotka koskevat kestävien inflaatioerojen kartoitusta kaikissa euroalueeseen kuuluvissa jäsenvaltioissa? Voisiko komissio laatia kustakin jäsenvaltiosta luettelon, jossa esitetään inflaatioerot, jotka tutkijoiden ja markkinaosapuolten tekemissä eri tutkimuksissa ovat vaikuttaneet kestäviltä?

(1) EYVL C 219 E, 1.8.2000, s. 127.

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(4. huhtikuuta 2000)

Kestävien inflaatioerojen kartoitusta talous- ja rahaliitossa on tarkasteltu mm. Alberolan ja Tyrväisen (1998) sekä Canzonerin ym. (1998) tieteellisissä tutkimuksissa. Nämä tutkimukset perustuvat niin sanottuun BalassanSamuelsonin malliin tai sen muunnettuun versioon. Kansainvälinen valuuttarahasto on myös pyrkinyt laskemaan maittain BalassanSamuelsonin mallin mukaisen vaikutuksen määrää useissa viimeaikaisissa raporteissaan. Markkinaosapuolet viittaavat usein näihin tutkimuksiin tai eräistä olemassa olevista rahaliitoista, erityisesti Yhdysvalloista ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta, saatuihin historiallisiin kokemuksiin. Euroopan keskuspankki analysoi rahaliitossa olevien maiden inflaatioeroja kuukausikatsauksessaan lokakuussa 1999.

Tieteellisissä tutkimuksissa simuloidut kestävät inflaatioluvut on esitetty arvoisalle parlamentin jäsenelle ja parlamentin sihteeristölle suoraan toimitetussa taulukossa. Simulaatiot perustuvat kolmeen perusolettamukseen: i) pitkän aikavälin ostovoimapariteetti pitää paikkansa avoimen sektorin hyödykkeiden osalta euroalueella, ii) avoimen ja suljetun sektorin tuottavuuden kasvuero säilyy talous- ja rahaliiton kussakin jäsenmaassa samana kuin historiallisena ajanjaksona ja iii) hinnat kehittyvät kullakin alalla yksikkötyökustannusten mukaisesti. Alberola ja Tyrväinen ottavat huomioon alakohtaisen palkkakehityksen erot mallissa, jota he nimittävät laajennetuksi BalassanSamuelsonin malliksi.

Nämä numeeriset laskelmat ovat tärkeitä osoittaessaan, että kestävät inflaatioerot voivat olla perusteltuja talous- ja rahaliitossa. Tämä tosiseikka on otettava huomioon monenvälisessä valvonnassa ja euroalueen jäsenvaltioiden talouspolitiikoissa.

Simulaatioita ei tule pitää tarkkoina ennusteina tulevista pitkän aikavälin inflaatioeroista talous- ja rahaliiton alueella. Avoimen sektorin hyödykkeiden tuottavuusharhan roolista teollisuusmaiden välisiä reaalisia valuuttakursseja selittävänä tekijänä keskustellaan edelleen taloustieteellisessä kirjallisuudessa (vrt. Rogoff, 1996). Talous- ja rahaliiton jäsenmaiden yhteisenä valuuttana lasketut kansalliset hintatasot ovat vaihdelleet tähän asti huomattavasti vähemmän pitkien ajanjaksojen kuluessa kuin edellä mainituissa simulaatioissa esitetään. Simulaatioiden perustana olevat olettamukset eivät ole todellisuudessa täyttyneet (eikä niiden tarvitse täyttyä tulevaisuudessakaan). Esimerkiksi avoimen sektorin hyödykkeiden pitkän aikavälin ostovoimapariteetti ei ole toteutunut kaikkien otantaan kuuluvien maiden osalta (vrt. Canzoneri et al., 1998), suljetun sektorin hyödykkeiden suhteellinen hinta on noussut yleisesti hitaammin kuin suhteelliset tuottavuustrendit ovat osoittaneet (vrt. Canzoneri et al., 1998) ja alakohtaiset tuottavuuserot voivat vaihdella ajan mittaan (esimerkiksi Italian ja Espanjan vielä kiinniotettava etumatka, catching up, on nykyisin pienempi kuin 1970-luvun alussa).

Muista rahaliitoista saadut kokemukset voivat valaista kysymystä inflaatioeroista talous- ja rahaliitossa. Vuodesta 1950 vuoteen 1978 (jolloin Irlannin punta irrotettiin sidoksesta Englannin puntaan) vuosittaisen kuluttajahintainflaation keskimääräinen ero Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä (joiden taloudellisen kehityksen taso poikkesi ajankohtana huomattavasti toisistaan) oli 0,4 prosenttia. Luxemburgin ja Belgian välinen keskimääräinen ero oli vuosina 19501988 noin 0,3 prosenttia vuosittain.

Komissio katsoo edellä kuvaillut mekaaniset simulaatiot kestävien inflaatioerojen todennäköisen laajuuden ylärajoiksi talous- ja rahaliitossa. Euroalueen talouspolitiikassa on kuitenkin erittäin tärkeää ottaa huomioon, että pysyvät inflaatioerot voivat olla oikeutettuja pitkän aikavälin rakenteellisten tekijöiden vuoksi. Komissio pitää myönteisenä parlamentin tähän tärkeään kysymykseen osoittamaa kiinnostusta. Se on myös valmis keskustelemaan tarkemmin näistä kysymyksistä arvoisan parlamentin jäsenen kanssa.