KIRJALLINEN KYSYMYS E-3181/98

esittäjä(t): Angela Sierra González (GUE/NGL) komissiolle

(27. lokakuuta 1998)

Aihe: Kansainvälinen valtamerten teemavuosi

Yhdistyneet Kansakunnat on julistanut kuluvan vuoden kansainväliseksi valtamerten teemavuodeksi. Kuten komissio tietää, minkä tahansa valtamerten tilanteesta tehtävän arvion perusteella voidaan todeta, että suurin osa meriin liittyvistä ongelmista on vakavia.

Käytännössä on välttämätöntä saattaa merien pilaantumisen estämistä, ydinmateriaalin merikuljetuksia, biodiversiteetin säilyttämistä, merioikeusyleissopimuksen ratifiointia jne. koskeva politiikka ajan tasalle.

Tämän vuoksi on tarpeen toteuttaa uusia aloitteita, joiden avulla Euroopan yhteisö voi toimia maailmanlaajuisella tasolla merien ja merivarojen säilyttämistä koskevan politiikan johtajana.

Mihin toimiin Euroopan komissio on ryhtynyt ja mihin toimiin se aikoo ryhtyä yhteisön ja kansainvälisen lainsäädännön sekä merivarojen hoitoon liittyvien käytäntöjen parantamiseksi erityisesti kansainvälisen valtamerten teemavuoden aikana?

Mitä konkreettisia toimenpiteitä komissio aikoo toteuttaa seuraavilla aloilla: merten biodiversiteetti, merioikeusyleissopimuksen ratifiointi, avomerellä sijaitsevat öljynporauslautat, ydinmateriaalin merikuljetukset, kalavarojen kapasiteetti ja meriin laskettavat päästöt?

Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta antama vastaus

(22. joulukuuta 1998)

Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY(1) (ns. luontotyyppidirektiivi), joka kattaa useita meren biotooppeja, ja useiden vesialan direktiivien, jotka kattavat rannikkoalueet, lisäksi yhteisön lainsäädäntö monilla aloilla auttaa parantamaan meriympäristön laatua.

Komissio edustaa Euroopan yhteisöä monissa kansainvälisissä, alueellisissa sopimuksissa, joita on tehty meriympäristön suojelemiseksi. Esimerkkejä tällaisista sopimuksista ovat Barcelonan yleissopimus Välimerestä, Helsingin yleissopimus Itämerestä ja Oslon-Pariisin (OSPAR) yleissopimus Koillis-Atlantista. Näissä yleissopimuksissa käsitellään alueellisia kysymyksiä, ja mahdollisia ongelmia voidaan ratkoa alueellisilla ohjelmilla ja toimenpiteillä, jotka menevät EY:n suojelutasoa pidemmälle. Vaikka monet näistä alueellisista toimista ovatkin rinnakkaisia maalla tapahtuvaa toimintaa koskevien yhteisön säädösten kanssa, niissä suojelu ulotetaan niihin avomerialueisiin, joita ei säännellä yhteisön toimesta, ja ne kattavat offshoretoiminnan alueita kuten merenkulun sekä öljynporauksen ja -tuotannon.

Vuonna 1998 Helsingin ja OSPARin yleissopimusten osapuolten ministerit tapasivat maalis- ja heinäkuussa ja tekivät useita merkittäviä päätöksiä. OSPAR-maiden ministerit sopivat meren biodiversiteettiä koskevan liitteen lisäämisestä OSPAR-yleissopimukseen ja tekivät päätöksiä käytöstä poistettujen öljyn- ja kaasunporauslaitteistojen purkamisesta, useille teollisuuden prosesseille asetettavista päästörajoista sekä vaarallisia ja radioaktiivisia aineita ja rehevöitymistä koskevista strategioista. Osana OSPAR-yleissopimusta komissio tukee Euroopan ympäristökeskuksen toimintaa meren biotooppien luokittelemiseksi ja ekosysteemiin perustuvaa lähestymistapaa merien suojelemisessa.

Itämeren merellisen ympäristön suojelukomission (Helcom) ministerit sopivat uudesta, maatalouden aiheuttamaa pilaantumista koskevasta liitteestä tarkoituksena vähentää nitraattipäästöjä sekä muutoksista merenkulkua käsittelevään liitteeseen tarkoituksena kannustaa aluksia toimittamaan jätteensä satamissa oleviin vastaanottopisteisiin. Komissio on myös antanut ehdotuksen direktiiviksi aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottopalveluista satamissa(2). Ministerit myös sopivat vaarallisten aineiden strategiasta sekä strategiasta rannikkoalueiden yhtenäistä suunnittelua koskevien hankkeiden kehittämisen ja täytäntöönpanon nopeuttamiseksi.

Barcelonan yleissopimuksen osapuolet tapasivat marraskuussa 1997 ja hyväksyivät strategisen toimintaohjelman maalla tapahtuvan toiminnan aiheuttaman pilaantumisen torjumiseksi; painopiste oli pilaantumisen ja biologisten vaikutusten seurantaohjelmien suunnittelussa ja toteutuksessa. Osapuolet painottivat myös kapasiteetin kasvattamisen ensisijaisuutta.

Vaikka merenkulun aiheuttama pilaantuminen kuuluukin edellä mainittujen yleissopimusten alaan, jäsenvaltiot osallistuvat myös alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä tehdyn Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) yleissopimuksen puitteissa tehtävään toimintaan.

Komissio harkitsee yhteisön lisätoimenpiteitä siinä tapauksessa, että voimassa oleva yhteisön lainsäädäntö ei kata edellä mainituissa sopimuksissa ja järjestöissä sovittuja toimenpiteitä ja silloin, kun se on aiheellista.

Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimus ratifioitiin yhteisön puolesta 1. huhtikuuta 1998, ja se tuli voimaan 1. toukokuuta 1998.

Ydinmateriaalin merikuljetuksia säännellään vaarallisia tai ympäristöä pilaavia aineita kuljettavia aluksia koskevista vähimmäisvaatimuksista niiden ollessa matkalla yhteisön merisatamiin tai poistuessa niistä 13 päivänä syyskuuta 1993 annetulla neuvoston direktiivillä 93/75/ETY(3). Edelleen 17 päivänä heinäkuuta 1998 annetulla neuvoston direktiivillä 98/55/EY(4) ja 1 päivänä lokakuuta 1998 annetulla komission direktiivillä 98/74/EY(5) viranomaisille luodaan mahdollisuus saada tietoa radioaktiivisten aineiden kuljetuksista ja niiden sijainnista aluksilla. Lisäksi aluksen INF-koodin (4. marraskuuta 1993 annettu IMOn säännöstö säteilytetyn ydinpolttoaineen, plutoniumin ja erittäin radioaktiivisen jätteen turvalliseksi kuljettamiseksi tynnyreissä aluksilla) mukainen luokka on ilmoitettava viranomaisille. Näin yksityiskohtaisen tiedon määrä lisääntyy ja viranomaisten valmius paranee sellaisia merellä tapahtuvia onnettomuustilanteita silmällä pitäen, joissa on mukana radioaktiivista ainetta. INF-koodi kertoo, kuinka paljon aluksella saa olla radioaktiivista ainetta.

Yhteiseen kalastuspolitiikkaan sisältyy toimenpiteitä alusten uudistamiseksi ja pyynnin mukauttamiseksi. Lisäksi yhteisö on päättänyt ratifioida Yhdistyneiden Kansakuntien täytäntöönpanosopimuksen hajallaan olevista kalakannoista, on ratifioinut YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) sopimuksen avomerillä kalastavien alusten mukauttamisesta kansainvälisiin säilyttämis- ja hoitotoimenpiteisiin ja on hyväksynyt FAOn vastuullisen kalastuksen ohjesäännön.

OSPARin Sintrassa pidetyn ministerikokouksen alla komissio järjesti Lissabonissa kesäkuussa 1998 yhdessä valtioista riippumattomien järjestöjen kanssa konferenssin valtamerien jätteistä. Konferenssissa ei esitetty pyyntöjä uusien lakien laatimiseksi olemassa tai valmisteilla olevan lainsäädännön lisäksi. Meren pilaantumiseen liittyen ei myöskään tehty uusia aloitteita. Sen sijaan painotettiin sitä, että olemassa olevan lainsäädännön täytäntöönpano ja noudattaminen on usein puutteellista ja ongelmallista.

(1) EYVL L 206, 22.7.1992.

(2) EYVL C 271, 31.8.1998.

(3) EYVL L 247, 5.10.1993.

(4) EYVL L 215, 1.8.1998.

(5) EYVL L 276, 13.10.1998.