FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/542

(2004/C 84 E/0619)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0186/04

esittäjä(t): Maurizio Turco (NI) komissiolle

(29. tammikuuta 2004)

Aihe: Uskonnonvapauden loukkaukset Italiassa, Espanjassa ja Portugalissa

Uskonnonvapautta ja kulttuurista ja uskonnollista monimuotoisuutta koskevat säännökset on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjassa. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään unionin perustana olevista perusoikeuksista. Seuraavassa esitetyt tapaukset sisältyvät Yhdysvaltain ulkoministeriön vuosittaiseen kansainväliseen raporttiin uskonnonvapaudesta vuonna 2003:

— Italian valtion ja katolisen kirkon välinen vuonna 1984 tehty sopimus takaa katoliselle kirkolle tiettyjä erioikeuksia, joita ei myönnetä muille uskontokunnille. Kirkolla on muun muassa oikeus valita julkisten koulujen uskonnonopettajat, joiden palkan valtio maksaa.

— Katolisuus ei ole valtionuskonto, mutta sen rooli valtauskontona saattaa aiheuttaa ongelmia. Yksi kiistaa herättäneistä kysymyksistä sai alkunsa, kun muutamat katoliset poliitikot liittyivät paavin kantaan, jonka mukaan Euroopan unionin perustuslakiin on sisällytettävä viittaus Euroopan kristilliseen perintöön. Tammikuussa 2002 paavi vetosi italialaisiin lakimiehiin, etteivät nämä ottaisi käsiteltäväkseen avioerotapauksia. Italian parlamentti hyväksyi heinäkuussa 2002 myös Vatikaanivaltion kannattaman lain, joka kieltää keinohedelmöitykseen luovutetun sperman käytön.

— Espanjassa valtio ei tue protestanttisten ja islaminuskoisten johtajien koulutusta julkisten koulujen uskonnonopettajiksi. Tiedossa on myös tapauksia, joissa tietyt viranomaiset eivät ole myöntäneet islamin hengellisille johtajille lupaa järjestää jumalanpalveluksia vankiloissa, kun taas katolisen kirkon papeille lupa yleensä myönnetään.

— Portugalissa skientologisella kirkolla ei ole virallista asemaa, koska se ei täytä vuodelta 2001 peräisin olevassa uskonnonvapauslaissa säädettyjä edellytyksiä. Laissa vaaditaan, että kirkko on ollut maassa vähintään 30 vuotta ja se on tunnustettu kansainvälisesti vähintään 60 vuoden ajan.

Voiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin:

— Onko komissio tietoinen edellä kuvatuista tapauksista ja onko se ottanut ne käsiteltäviksi? Mihin johtopäätöksiin komissio on mahdollisessa arvioinnissaan tullut?

— Katsooko komissio, että edellä kuvatut tapaukset ovat vastoin Euroopan unionista tehtyä sopimusta, erityisesti 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia?

— Katsooko komissio, että Italian ja Pyhän istuimen välinen sopimus on vastoin EY:n perustamissopimuksen 307 artiklaa, koska Italian valtio ei ole käyttänyt ”kaikkia aiheellisia keinoja todettujen ristiriitojen poistamiseksi”?

— Onko komissio sitä mieltä, että edellä kuvatut tapaukset loukkaavat Euroopan perusoikeuskirjan 10 ja 22 artiklassa vahvistettuja oikeuksia?

Romano Prodin komission puolesta antama vastaus

(11. maaliskuuta 2004)

Kuten arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemassa raportissa todetaan, jäsenvaltioiden lainsäädännössä voidaan tietyissä olosuhteissa antaa joillekin kirkkokunnille erityisasema. Komission käsityksen mukaan tällöin ei ole kyse kansallisen tai EU:n lainsäädännön rikkomisesta. Lisäksi komissio pyytää arvoisaa parlamentin jäsentä kiinnittämään huomiota Amsterdamin sopimuksen liitteenä olevaan julistukseen N:o 11, jossa todetaan, että EU kunnioittaa sitä asemaa, joka kirkoilla ja uskonnollisilla yhdistyksillä tai yhdyskunnilla on kansallisen lainsäädännön mukaisesti jäsenvaltioissa, eikä puutu siihen. Tämä määräys on otettu Eurooppa-valmistelukunnan hallitustenväliselle konferenssille (HVK) esittämän perustuslakiluonnoksen I-51 artiklaan.