KIRJALLINEN KYSYMYS P-0737/98

esittäjä(t): Werner Langen (PPE) komissiolle

(2. maaliskuuta 1998)

Aihe: EU:n tavaramerkkidirektiivi

EU:n tavaramerkkidirektiivi antaa erityissuojan merkkituotteiden valmistajille ja sallii näiden pitää tuotteidensa hintatason keinotekoisesti korkeana. Tämä järjestely näyttää kauppaoikeudellisesti erittäin arveluttavalta, koska se antaa merkkituotteiden valmistajille kansainvälisiä sopimuksia paremman suojan. Tämä rajoittaa tavaraliikenteen vapautta ja on kuluttajien etujen vastaista, koska kuluttajat viime kädessä joutuvat maksamaan ylisuuret hinnat.

Kysyn komissiolta seuraavaa:

1. Millaisiksi komissio arvioi kilpailu- ja kuluttajapoliittiset vaikutukset, jotka ovat seurausta vuonna 1995 voimaan tulleen EU:n tavaramerkkidirektiivin aikaansaamista tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksista, ja miten komissio perustelee sen tosiasian, että merkkituotteiden valmistajien edut menevät vapaakaupan ja kuluttajien etujen edelle?

2. Mitä tietoja komissiolla on siitä, missä määrin EU:n tavaramerkkidirektiivi estää merkkituotteiden edullisemman maahantuonnin ja miten tämä direktiivi on voimaantulonsa jälkeen vaikuttanut kansainvälisten merkkituotteiden myyntihintoihin?

3. Mitä tietoja komissiolla on tavaramerkkidirektiivin soveltamisesta Euroopan unionin jäsenvaltioissa, ja voiko komissio vahvistaa, että esimerkiksi Belgiassa direktiivin soveltaminen rinnakkaistuonnin estämiseksi on tuomittu oikeuden päätöksellä väärinkäytöksi?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta

antama täydentävä vastaus

(2. kesäkuuta 1998)

Täydennyksenä 8. huhtikuuta 1998 antamaansa vastaukseen(1) komissio voi nyt antaa seuraavat tiedot.

1. Joulukuun 21. päivänä 1988 annetussa neuvoston direktiivissä 89/104/ETY(2) otettiin käyttöön periaate tavaramerkkiin kuuluvien oikeuksien sammumisesta yhteisössä. Tämän periaatteen mukaan tavaramerkkioikeuksiin ei voida enää vedota kyseessä olevan tuotteen vapaan liikkumisen estämiseksi sisämarkkinoilla silloin, kun tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut yhteisössä markkinoille tuotteen, joka on suojattu tavaramerkillä. Tätä sääntöä ei siis sovelleta rinnakkaiseen yhteisön ulkopuolisista maista yhteisöön suuntautuvaan tuontiin. Säännös tavaramerkkiin kuuluvien oikeuksien sammumisesta yhteisössä otettiin käyttöön parlamentin pyynnöstä. Vaikka komissio oli alkuperäisessä ehdotuksessaan valinnut periaatteeksi kansainvälisen oikeuksien sammumisen, parlamentti toivoi, että ainoastaan yhteisön laajuinen oikeuksien sammuminen hyväksyttäisiin. Kansainvälisten taloussuhteiden nykytilanteessa periaate oikeuksien sammumisesta yhteisössä saa todennäköisesti aikaan joitakin etuja kuluttajille kyseessä olevasta tuotteesta riippuen. Periaate voi nimittäin taata sisämarkkinoilla liikkuvien tuotteiden tasaisen laadun sekä varmistaa myyntiä seuraavien palveluiden jatkuvuuden. Lisäksi näyttää siltä, että tavaramerkkidirektiivi on lisännyt tuottajien välistä kilpailua sisämarkkinoilla. Useiden jäsenvaltioiden pyynnöstä ja jotta tilanteesta saataisiin kokonaiskuva, komissio on päättänyt tilata laajan taloudellisen tutkimuksen sen periaatetta koskevan valinnan vaikutuksista, joka tavaramerkkidirektiivissä tehtiin oikeuksien sammumisesta. Tämä tutkimus aloitetaan mahdollisimman pian. Oikeuksien sammuminen yhteisössä on myös kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukaista, ja on huomattava, että nykyisin mikään merkittävä taloudellinen toimija yhteisössä tai sen jäsenvaltioissa ei sovella kansainvälistä teolliseen omaisuuteen kuuluvien oikeuksien sammumisen periaatetta.

2. Direktiivin sisältämä periaate yhteisöön rajoittuvasta oikeuksien sammumisesta on johtanut siihen, että niissä jäsenvaltioissa, joissa aiemmin sovellettiin kansainvälistä oikeuksien sammumista, on rajoitettu rinnakkaista yhteisön ulkopuolisista maista tulevaa tuontia ainakin siltä osin kuin tavaramerkkien haltijat ovat päättäneet vedota oikeuksiinsa rajoittaakseen tai estääkseen sitä. Muutamat taloudelliset toimijat, jotka ovat erikoistuneet tuomaan rinnakkaisesti Yhdysvalloista massakulutustuotteita, ovat ilmoittaneet komissiolle, että yhteisön ulkopuolelta tulevaa tuontia vastustavat tavaramerkin haltijat ovat esittäneet niille vaatimuksia. Komissiolla ei ole tiedossaan tarkkoja lukuja tähän liittyen. Edellä mainitun taloudellisen tutkimuksen avulla arvioidaan yksityiskohtaisesti, mitkä ovat tavaramerkkidirektiivissä tehdyn oikeuksien sammumista yhteisössä koskevan periaatepäätöksen seuraukset sekä direktiivin seuraukset rinnakkaiselle tuonnille.

3. Mikään tavaramerkkejä koskeva laki jäsenvaltioissa ei enää nykyisin sisällä periaatetta kansainvälisestä oikeuksien sammumisesta. On kuitenkin huomattava, että useat kansalliset tuomioistuimet ovat esittäneet ennakkoratkaisupyyntöjä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle direktiivin 7 artiklan tulkinnan selvittämiseksi ja kysyneet, kieltääkö tämä säännös kansainvälistä oikeuksien sammumista koskevan periaatteen soveltamisen vai ei (asiat Silhouette C-355/96, Ralph Lauren C-370/97 ja Calvin Klein C-4/98). Näillä kysymyksillä pyritään selvittämään, voivatko tavaramerkkien haltijat vedota tavaramerkkioikeuksiin rinnakkaista yhteisön ulkopuolisista maista tulevaa tuontia vastaan. Julkisasiamies antoi äskettäin päätelmänsä asiassa Silhouette, ja ne vahvistavat komission tulkinnan, jonka mukaan direktiivin asiaan liittyvällä säännöksellä toteutetaan täydellinen yhdenmukaistaminen, joka ei salli jäsenvaltioiden enää määrätä kansallisessa lainsäädännössään kansainvälisestä oikeuksien sammumisesta.

(1) EYVL C 304, 2.10.1998, s. 153.

(2) EYVL L 40, 11.2.1989.