ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0039



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0474/98 komissiolle esittäjä(t): Richard Howitt (PSE) (27. helmikuuta 1998) Aihe: Alueellista tukea koskevat sopimukset tulevissa rakennerahastojen ohjelmissa Mikä on komission vastaus alueellisen tuen sopimuksia koskevaan ehdotukseen, josta komission jäsenvaltioiden ja tukea saavien alueiden on tarkoitus sopia yhdenveroisina osapuolina tulevia vuoden 1999 jälkeen käynnistyviä rakennerahastojen ohjelmia varten? Onko komissio samaa mieltä siitä, että jos näistä sopimuksista sovittaisiin ennen yhtenäisistä ohjelma-asiakirjoista käytäviä neuvotteluja, voitaisiin sekä varmistaa kyseisten alueiden kansalaisten ja järjestöjen tiiviimpi osallistuminen että mahdollistaa nykyisten alueellisen talouskehityksen ohjelmien parempi yhdenmukaisuus, mikä varmistaisi sen, että varat tuottaisivat parhaan mahdollisen hyödyn? Komission jäsenen Monika Wulf-Mathiesin komission puolesta antama vastaus (6. huhtikuuta 1998) Komission mielestä alueellista tukea koskevat sopimukset saattavat olla päällekkäisiä komission vuoden 1999 jälkeiselle kaudelle esittämien tehostettujen kuulemisjärjestelyjen kanssa. Näihin järjestelyihin liittyy kumppanuusperiaatteen laajentaminen koskemaan alue-, paikallis- ja ympäristöviranomaisia sekä kaikkia muita asianmukaisia toimijoita, mukaan lukien tasa-arvosta vastaavat tahot, tämän periaatteen soveltaminen ohjelmatyön kaikissa vaiheissa, komission laatima arvio kustakin ehdotetusta kehityssuunnitelmasta ottaen huomioon kumppanien mielipiteet ja ehdotukset niiden sisällyttämisestä yhteisön tukikehykseen/yhtenäiseen ohjelma-asiakirjaan sekä kumppanien aseman ja tehtävien määrittäminen selkeämmin seurannan ja arvioinnin osalta. Näiden ehdotusten mukaan kaikki kumppanit osallistuisivat toimintaan koko ohjelmatyön ajan, mukaan lukien varsinaisia ohjelma-asiakirjoja koskevat neuvottelut ja kaikki järjestelyt, joita siirtyminen sulavasti edellisestä ohjelmakaudesta uuteen edellyttää.
Virallinen lehti nro C 310 , 09/10/1998 s. 0081



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0542/98 komissiolle esittäjä(t): James Nicholson (I-EDN) (4. maaliskuuta 1998) Aihe: Valtion ansiosidonnainen eläkejärjestelmä (State Earnings Related Pension Scheme, SERPS) Yhdistynyt kuningaskunta on vähän aikaa sitten muuttanut valtion ansiosidonnaista eläkejärjestelmää koskevaa lakia siten, että jokainen nainen, joka jää leskeksi 6. huhtikuuta 2000 tai sen jälkeen, on oikeutettu vain puoleen aviomiehelleen kuuluneesta ansiosidonnaisesta eläkkeestä. Onko komissio sitä mieltä, että tämä lain muutos on ristiriidassa perustamissopimuksen 119 artiklan kanssa (naisten ja miesten tasa-arvoiset mahdollisuudet ja tasa-arvoinen kohtelu työllisyyteen liittyvissä asioissa)? Komission jäsenen Pádraig Flynnin komission puolesta antama vastaus (3. huhtikuuta 1998) Arvoisan parlamentin jäsenen esille ottaman ongelman osalta komission on tarkennettava, että jäsenvaltiot ovat sosiaalisen suojelun alalla vapaita päättämään omasta politiikastaan sosiaaliturvajärjestelmien organisaation ja toiminnan suhteen. Tämä edellyttää kuitenkin sitä, että noudatetaan naisten ja miesten tasa-arvoiseen kohteluun (EY:n perustamissopimuksen 119 artikla sekä direktiivi 79/7/ETY ((EYVL L 6, 10.1.1979. )) ja direktiivi 86/378/ETY ((EYVL L 225, 12.8.1986. )), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/97/EY ((EYVL L 46, 27.2.1997. ))) sekä siirtotyöläisten sosiaaliturvaan (EY:n perustamissopimuksen 51 artikla sekä asetukset (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72, sellaisena kuin ne on muutettuna asetuksella (EY) N:o 118/97 ((EYVL L 28, 30.1.1997. ))) liittyvää yhteisön lainsäädäntöä. Kuten nyt kyseessä olevassa tapauksessa on tehty, jäsenvaltiot voivat siten ottaa käyttöön sääntöjä, joissa vahvistetaan erilaisten etuuksien taso, edellyttäen että edellä mainittua yhteisön lainsäädäntöä noudatetaan. Yhdistyneessä kuningaskunnassa 6. huhtikuuta 2000 lähtien sovellettavat, jälkeenjääneille suoritettavien etuuksien myöntämistä koskevat säännökset eivät siis ole ristiriidassa voimassa olevan yhteisön lainsäädännön, erityisesti direktiivin 79/7/ETY (naisten ja miesten tasa-arvoinen kohtelu sosiaaliturvan lakisääteisissä järjestelmissä) kanssa, varsinkin kun jälkeenjääneille suoritettavat etuudet eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan. EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa ei sovelleta lakisääteisiin järjestelmiin. Mainittu artikla koskee vain miesten ja naisten samapalkkaisuutta ja kattaa ainoastaan sosiaaliturvaan liittyvät ammatilliset järjestelmät.
Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0031



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0332/98 komissiolle esittäjä(t): Karin Riis-Jørgensen (ELDR) (17. helmikuuta 1998) Aihe: Direktiivi 90/313/ETY ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta Tammikuun 6. päivä 1998 annetussa vastauksessa E-3586/97 ((EYVL C 174, 8.6.1998, s. 79. )) todetaan, että jäsenvaltioiden tulee direktiivin 90/313/ETY ((EYVL L 158, 23.6.1970, s. 56. )) mukaisesti taata, että toimielimet, joilla on yleisiä ympäristöön liittyviä tehtäviä ja jotka ovat viranomaisten valvonnassa, asettavat ympäristöä koskevat tiedot saataville samoin edellytyksin ja ehdoin kuin julkisviranomaiset. Yksityiset järjestöt ja yritykset, joilla on yleisiä luonnonsuojelutehtäviä, kuten esim. uhanalaisten ja sairaiden eläinten hoito, eivät välttämättä sisälly 6 artiklan sisältämään julkista valvontaa koskevaan vaatimukseen. Katsooko komissio, että tämä on direktiivin 90/313/ETY tavoitteen mukaista? Lisäksi komissiota pyydetään ilmoittamaan, onko ylipäänsä syytä epäillä, kuuluvatko yksityiset järjestöt ja yritykset, joilla on julkista vastuuta, direktiivin soveltamisalaan? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardin komission puolesta antama vastaus (26. maaliskuuta 1998) Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annetulla neuvoston direktiivillä 90/313/ETY ((EYVL L 158, 23.6.1990. )) turvataan viranomaisten hallussa olevien tietojen saannin vapaus ja niiden levittäminen sekä vahvistetaan perusedellytykset, joiden mukaisesti näiden tietojen on oltava saatavilla. Tätä varten direktiivin 3 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että viranomaisia vaaditaan saattamaan ympäristöön liittyvät tiedot kaikkien luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden saataville näiden pyynnöstä ja näiden tarvitsematta osoittaa, että asia koskee heitä. Saman direktiivin 6 artiklan mukaisesti tätä velvollisuutta sovelletaan myös toimielimiin, joilla on yleisiä ympäristöön liittyviä tehtäviä ja jotka ovat viranomaisten valvonnassa. Direktiivin 90/313/ETY nykyisen tekstin mukaan ainoastaan viranomaisilla ja sellaisilla toimielimillä, joilla on yleisiä ympäristöön liittyviä tehtäviä ja jotka ovat viranomaisten valvonnassa, on velvollisuus antaa yleisölle hallussaan olevia ympäristöä koskevia tietoja. Arvoisa parlamentin jäsen mainitsee kysymyksessään myös, että siinä tarkoitetut järjestöt ja elimet eivät välttämättä täytä direktiivin 6 artiklassa esitettyjä vaatimuksia. Tästä on pääteltävissä että ne eivät kuulu kyseisen artiklan soveltamisalaan. Kysymyksessä viimeiseksi esitetystä asiasta komissiolla ei ole käytettävissään kaikkia tarvittavia asiatietoja tämän seikan käsittelemiseksi riittävän perusteellisesti. Ennen lisätäsmennyksiä se ei pysty vastaamaan kysymykseen.
Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0109



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1042/98 komissiolle esittäjä(t): Jens-Peter Bonde (I-EDN) (6. huhtikuuta 1998) Aihe: Kansallisten vähemmistöjen erityisedut vaalien yhteydessä Onko vaalilain säännös, joka antaa jäsenvaltion kansalliselle vähemmistölle erityisedun parlamenttivaalien, paikallisvaalien ja Euroopan parlamentin vaalien ym. yhteydessä, ristiriidassa Amsterdamin sopimuksen kanssa? Komission jäsenen Mario Montin komission puolesta antama vastaus (5. kesäkuuta 1998) Komissio tekee parhaillaan yksityiskohtaista tutkimusta kunnianarvoisan jäsenen esittämästä ongelmasta ja ilmoittaa hänelle tuloksesta mahdollisimman pian.
Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0969



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0914/98 komissiolle esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) (26. maaliskuuta 1998) Aihe: Tonnikala- ja boniittisäilykkeet ja kolmansien maiden kanssa tehdyt sopimukset Voiko komissio selvittää EU:n ja kolmansien maiden välisiin sopimuksiin sisältyviä sitoumuksia tonnikala- ja boniittisäilykkeiden tuonnista ja eritellä näiden säilykkeiden tuontimäärät alkuperämaittain? Komission jäsenen Emma Boninon komission puolesta antama yhteinen vastaus kirjallisiin kysymyksiin E-0907/98, E-0908/98, E-0909/98, E-0910/98, E-0911/98, E-0912/98, E-0913/98, E-0914/98 ja E-0915/98 (30. huhtikuuta 1998) Taulukoita sisältävän vastauksen pituuden vuoksi komissio lähettää vastauksen suoraan arvoisille jäsenille ja parlamentin pääsihteeristölle.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-0752/98 komissiolle esittäjä(t): Joan Colom i Naval (PSE) (18. maaliskuuta 1998)

Aihe: Autojen tuontia koskeva säädös Ukrainassa

Ukraina muutti syyskuussa 1997 lainsäädäntöä, joka koskee uusien ja käytettyjen autojen tuontia kolmansista maista, mukaan luettuna Euroopan unioni.

Katsooko komissio, että uusi lainsäädäntö on EU:n ja Ukrainan välisten voimassaolevien sopimusten mukainen?

Komission jäsenen Hans van den Broekin komission puolesta antama vastaus (8. huhtikuuta 1998)

Kun korealainen autoyritys Daewoo teki suuren sijoituksen ukrainalaiseen autotehtaaseen Avtozaziin, Ukrainan hallitus hyväksyi syyskuussa 1997 lain, jolla korealaiselle sijoittajalle myönnetään muita syrjiviä veroetuuksia. Komissio katsoo, että tämä laki rikkoo Maailman kauppajärjestön (WTO) suosituimmuuskohtelua (joka sisältyy 1. maaliskuuta 1998 voimaan tulleen Ukrainan kanssa tehdyn kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen 10 artiklaan), kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen syrjimättömyyslauseketta (sopimuksen 15 artikla) ja valtionapua koskevia sääntöjä (sopimuksen 49 artikla). Tämän lain vuoksi käytännössä mikään muu kuin Daewoo ei pysty myymään autoja Ukrainaan. Lakiin liittyy maaliskuussa 1998 annettu asetus, jolla kielletään yli viisi vuotta vanhojen käytettyjen autojen tuonti ja asetetaan 5 000 Yhdysvaltojen dollarin suuruinen vähimmäisarvotulli kaikille käytetyille autoille. Käytännössä tällä lopetetaan käytettyjen autojen tuonti Ukrainaan. Komissio pitää tätä määrällisenä rajoituksena, joka rikkoo kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen 14 artiklaa.

Komissio ilmaisi huolestumisensa Ukrainan hallitukselle jo heinäkuussa 1997. Verbaalinootti toimitettiin Ukrainalle 21. lokakuuta 1997. Koska Ukraina ei ole vielä olennaisilta osin vastannut, komissio aloitti Ukrainan viranomaisten viralliset kuulemiset 9. maaliskuuta 1998, jotta voitaisiin käyttää Ukrainan kanssa tehdyn kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen 96 artiklan mukaista erimielisyyksien sovittelumenettelyä.
Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0101



KIRJALLINEN KYSYMYS P-0979/98 komissiolle esittäjä(t): Karin Riis-Jørgensen (ELDR) (18. maaliskuuta 1998) Aihe: Luonnonmukaisten tuotteiden merkintöjen vastavuoroinen tunnustaminen Voidaanko luonnonmukaisten tuotteiden merkinnät hyväksyä vastavuoroisesti yhteisössä? Nykyinen järjestely (neuvoston asetus (ETY) 2092/91 ((EYVL L 198, 22.7.1991, s. 1. )) maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa) edellyttää, että luonnonmukaisia tuotteita tuottava yrittäjä kuuluu tarkastusjärjestelmän piiriin ja maksaa tähän valvontaan liittyvät kustannukset. Tämä merkitsee käytännössä sitä, että yrittäjän, joka haluaisi viedä tuotteitaan toiseen jäsenvaltioon, on oltava tuontimaan tarkastusviranomaisen jäsen ja maksettava tälle valvontaelimelle. Tällöin ei oteta huomioon sitä, että tarvittava valvonta on jo suoritettu vientijäsenvaltiossa. Tämä lisää viejän kustannuksia tilanteessa, jossa tuote täyttää luonnonmukaisille tuotteille asetetut vaatimukset sekä tuotantomaassa että vientimaassa. Nykyinen järjestely on siten todellisuudessa syrjivä, ja se muodostaa esteen sisämarkkinoiden kaupalle. Yhtyykö komissio näkemykseen, jonka mukaan yhdessä jäsenvaltiossa suoritettua valvontaa ei pitäisi toistaa, kun tuote viedään toiseen jäsenvaltioon? Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (30. huhtikuuta 1998) Komission mielestä kaikki sellaiset tuotteet, jotka on tuotettu jossakin jäsenvaltiossa tai tuotu kolmansista maista maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa 24 päivänä kesäkuuta 1991 annetun asetuksen (ETY) N:o 2092/91 säännösten mukaisesti, voidaan saattaa markkinoille kaikissa jäsenvaltioissa. Tämän vuoksi jäsenvaltiot eivät saa asettaa muille jäsenvaltioille tällaisten tuotteiden tuontia koskevia esteitä. Luonnonmukaisesti tuotettujen tuotteiden markkinointi tietyissä jäsenvaltioissa tai niiden tietyillä alueilla on kuitenkin perinteisesti tiiviisti sidoksissa tiettyihin yksityisiin tuotemerkkeihin, joilla on erittäin houkutteleva maine kyseisten maiden tai alueiden kuluttajien keskuudessa. Tietyissä tapauksissa tällaisten tuotemerkkien haltijat asettavat tuotanto- ja tarkastusedellytyksiä koskevia lisävaatimuksia. Nämä lisävaatimukset kuuluvat yksityisoikeuden soveltamisalaan. Tällaista merkkiä käyttävän tuottajan on noudatettava näitä lisävaatimuksia ainoastaan silloin, kun hän saattaa tuotteensa markkinoille sillä erityisellä tuotemerkillä, jota varten lisävaatimukset on asetettu.
Virallinen lehti nro C 323 , 21/10/1998 s. 0070



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0766/98 komissiolle esittäjä(t): Nikitas Kaklamanis (UPE) (18. maaliskuuta 1998) Aihe: Rakennerahastojen määrärahat Saatujen tietojen mukaan rakennerahastojen toteutumattomien määrärahojen määrä on vuonna 1997 lisääntynyt 2,8 miljoonalla eculla. Laatiessaan vuoden 1997 talousarviota komissio arvioi maksumäärärahat 2 miljardia ecua liian alhaisiksi, kun taas budjettivallan käyttäjä leikkasi niitä vielä yhdellä miljardilla eculla, jonka seurauksena vuonna 1997 tiliselvitys katkaistiin ennenaikaisesti maksumäärärahojen vajauksen vuoksi. Saatujen tietojen mukaan vuosien 1998 ja 1999 rakennerahastojen maksusitoumusmäärärahojen täytäntöönpanoa ei jatketa vuoden 1999 jälkeen, ja tämän vuoksi kaikki toteutumattomat määrärahat menetetään peruuttamattomasti, jolloin kyseisten rakennetoimipaketti pienenee vastaavasti. Tämä on äärimmäisen tärkeä kysymys, etenkin eteläisille jäsenvaltioille, jotka tarvitsevat kipeästi rakennerahastojen määrärahoja tarvitsemiensa infrastruktuurihankkeiden toteuttamiseen. Voiko komissio siksi kertoa: 1. millä tavoin maksumäärärahojen vajaus nostaa rakennerahastojen toteutumattomien määrärahojen määriä, ja 2. mikä on sen kanta toteutumattomien vuoden 1998 ja 1999 maksusitoumusmäärärahojen siirtämiseen uuden, vuosien 2000 - 2006 rahoitusperspektiivin kattamiin myöhempiin talousarvioihin? Komission jäsenen Erkki Liikasen komission puolesta antama täydentävä vastaus (6. toukokuuta 1998) 1. Alustavassa talousarvioesityksessään (ATE) vuodeksi 1997 komissio ehdotti rakennerahastoja varten 24 823 miljoonan ecun maksumäärärahoja. Luku vastasi jäsenvaltioiden rahoitustarvetta vuodeksi 1997. Vuoden 1997 talousarviomenettelyssä budjettivallan käyttäjä leikkasi maksumäärärahoja yhdellä miljardilla eculla 23 823 miljoonaan ecuun. Vuoden 1997 talousarvioon kirjatut maksumäärärahat eivät riittäneet kattamaan kaikkia jäsenvaltioiden komissiolle osoittamia maksupyyntöjä varainhoitovuonna 1997. Yhteisön tukikehyksiin liittyvät lähes 1 200 miljoonan ecun maksupyynnöt voitiin toteuttaa vasta vuonna 1998. Tällä perusteella voidaan sanoa, että komission ATE:ssa vuodeksi 1997 käyttämät arviot ovat osoittautuneet oikeiksi. Jos maksumäärärahoja ei olisi leikattu, määrärahojen maksattamista olisi kuitenkin voitu tehostaa ja maksattamatta olevan määrän kasvua rajoittaa. 2. Nykyisen lainsäädännön nojalla rakennerahastoja koskevat yhteisön maksusitoumukset on tehtävä 31. joulukuuta 1999 mennessä. Tällä hetkellä käytettävissä olevien tietojen perusteella rakennerahastoja koskevien maksusitoumusten vajaakäyttö ei vaikuta todennäköiseltä vuonna 1999.
Virallinen lehti nro C 310 , 09/10/1998 s. 0100



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0602/98 komissiolle esittäjä(t): Arthur Newens (PSE) (4. maaliskuuta 1998) Aihe: Valtion eläkkeiden suuruuden vertailu EU-maissa Viitaten komission antamaan vastaukseen valtion eläkkeiden vertailua Euroopan unionin jäsenvaltioissa koskeviin kirjallisiin kysymyksiin nro 2620/88 ((EYVL C 262, 16.10.1989, s. 58. )) ja 792/92 ((EYVL C 16, 21.1.1993, s. 5. )), voisiko komissio nyt antaa uusimpiin lukuihin perustuvia päivitettyjä tietoja sellaisten eläkkeiden suuruudesta, jotka lasketaan lakisääteisen eläkeiän saavuttaneiden ja koko työssäoloajan täysimääräisiä sosiaaliturvamaksuja maksaneiden henkilöiden osalta? Komission jäsenen Yves-Thibault de Silguyn komission puolesta antama vastaus (20. huhtikuuta 1998) Komissio lähettää suoraan arvoisalle parlamentin jäsenelle ja parlamentin pääsihteeristölle ensimmäiset arviot, jotka sisältyvät Eurostatin suorittamaan tutkimukseen, jolla saatetaan ajan tasalle vuonna 1990 ensimmäisen kerran julkaistu ¨Vanhuuseläkkeiden taso * osa 1¨ (Old age replacement rates * volume 1). Tutkimusmetodologia kokonaisuudessaan sekä lopulliset arviot kahdeksan tutkimukseen kuuluneen jäsenvaltion osalta julkaistaan kesäkuussa 1998.
Virallinen lehti nro C 304 , 02/10/1998 s. 0090



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0393/98 komissiolle esittäjä(t): Daniela Raschhofer (NI) (24. helmikuuta 1998) Aihe: Vuoristoalueiden huomioon ottaminen rakennerahastojen uudistuksen yhteydessä Vuoristoalueet ja etenkin Alppien alue kuuluvat EU:n herkimpiin alueisiin. Rakennerahastojen uudistuksen yhteydessä on jo viitattu tämän alueen taloudellisiin, rakenteellisiin, sosiaalisiin mutta myös kulttuurisiin ongelmiin. Lisäksi on kiinnitetty huomiota sellaisen yhteensovitetun aluekehityspolitiikan tarpeellisuuteen, jolla on pitkäaikainen myönteinen vaikutus ympäristöön. Aiotaanko rakennerahaston uudistuksen jälkeen luoda vuoristoalueita koskevat erityistavoitteet? Jos aiotaan, millä perusteella avustuksia tullaan myöntämään ja ketkä tulevat saamaan avustuksia? Mihin muihin toimenpiteisiin vuoristoalueiden hyväksi aiotaan ryhtyä tämän alueen erikoispiirteiden huomioon ottamiseksi? Onko olemassa tutkimuksia, joista käy selville, millä tavoin yhä jatkuva maaltapako vaikuttaa vuoristoalueiden ekologiseen mutta myös taloudelliseen tilanteeseen? Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (31. maaliskuuta 1998) Komissio on tietoinen vuoristoalueiden merkityksestä sekä näiden alueiden erityisongelmista, jotka parlamentin jäsen otti esille. Tästä osoituksena ovat yhteisen maatalouspolitiikan ja maaseudun kehittämisen yhteydessä näille alueille myönnettävät erityistuet. Maaseudun tulevaa kehittämistä koskevien komission ehdotusten mukaan ei ole tarkoitus luoda vuoristoalueita tai alppialueita koskevaa erityistavoitetta. Maaseudun kehittämisohjelmat mahdollistavat kuitenkin maatalouden ja vuoristoalueiden monien toimintojen lujitetun ja hajautetun tukemisen sekä toimenpiteiden entistä paremman mukauttamisen ja kohdentamisen maatalousalan erityistarpeisiin yhteisön eri alueilla. Erityisesti vuoristoalueet hyötyvät tästä niiden erityispiirteiden vuoksi. Parlamentin jäsenen esittämään kysymykseen siitä, onko tutkittu jatkuvan maaltapaon vaikutuksia vuoristoalueiden taloudelliseen ja ekologiseen tilanteeseen, on todettava, että yhteisön tasolla ei ole käytettävissä tätä aihetta koskevia tutkimuksia. Komissio on kuitenkin aloittanut tutkimuksen ympäristönäkökohtien ottamisesta huomioon vuoristoseutujen maataloudessa. Tutkimuksessa käsitellään myös näiden alueiden sosiaalis-taloudellista tilannetta.
Virallinen lehti nro C 304 , 02/10/1998 s. 0109



KIRJALLINEN KYSYMYS P-0461/98 komissiolle esittäjä(t): Ilona Graenitz (PSE) (16. helmikuuta 1998) Aihe: Elintarvikevalvonta 1. Tietääkö pääosasto XXIV, että yksittäiset jäsenvaltiot ovat tehneet elintarvikevalvontaa ja kuluttajansuojaa käsittelevää eurooppalaista työryhmää koskevan aloitteen (EWFC), jonka tavoitteena on mm. yhdenmukaistaa elintarvikkeiden valvontaa Euroopassa ja siten suojella paremmin kuluttajia? 2. Pääosasto III on tähän asti tukenut tätä aloitetta ja subventoinut sitä vuodesta 1995 lähtien. Aikooko asiasta nyt vastaava pääosasto edelleen tukea tätä yksityistä aloitetta? 3. Katsooko komissio, että olisi tarkoituksenmukaista laajentaa tämä aloite koskemaan kaikkia jäsenvaltioita? Komission jäsenen Emma Boninon komission puolesta antama vastaus (30. maaliskuuta 1998) 1. Komissio tietää kyseisen yksityisen järjestön olemassaolosta ja sen saamista tuista. 2. Komissio on pyytänyt esittämään projekteja, joilla pyritään suojelemaan kuluttajien etua vuonna 1998. Europäische Arbeitsgemeinschaft der Lebensmittelkontrolle und des Verbraucherschutzes on yksi niistä järjestöistä, jotka ovat esittäneet tällaisen projektin. Valintaprosessia ei ole vielä saatu päätökseen, ja tarjouksentekijöille ilmoitetaan vastaukset sitten, kun valinnat on tehty. 3. Komissio suhtautuu myönteisesti aloitteisiin, joiden tavoitteena on valvonnan tehokkuus, jotta taattaisiin elintarvikkeiden turvallisuus ja kuluttajien suojelu Euroopassa. Komissio katsoo myös, että tämä aloite olisi laajennettava koskemaan muitakin jäsenvaltioita.
Virallinen lehti nro C 304 , 02/10/1998 s. 0121



KIRJALLINEN KYSYMYS P-0513/98 komissiolle esittäjä(t): Jan Sonneveld (PPE) (19. helmikuuta 1998) Aihe: Komission kritiikki Alankomaissa sikaruton johdosta toteutetuista toimenpiteistä Alankomaiden maatalousministeri on ilmoittanut Alankomaiden parlamentin alahuoneelle, ettei Alankomaita olla kohdeltu asiallisesti ja oikeudenmukaisesti komission arvioinnissa, joka koskee viimeaikaisen sikaruton johdosta toteutettuja toimenpiteitä. Voisiko komissio ilmoittaa yksityiskohtaisesti, mikä on sen arvio Alankomaiden hallituksen sikaruton johdosta toteuttamista toimenpiteistä ja sen, mihin tämä arvio perustuu? Pitääkö paikkansa, että komission kritiikillä on taloudellisia seurauksia? Jos näin on, mitä nämä seuraukset ovat ja mihin ne perustuvat? Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (16. maaliskuuta 1998) Komissio on tarkastanut huolellisesti Alankomaissa kuten muissakin jäsenvaltioissa sikaruton hävittämisestä aiheutuvat kulut, joiden korvausta on pyydetty komissiolta. Tarkastuksesta on laadittu kertomus, joka on toimitettu Alankomaille. Kertomuksen johdosta Alankomaat on voinut esittää huomautuksensa useaan otteeseen sekä suullisesti että kirjallisesti. Komissio on tietoinen siankasvatuksen poikkeuksellisesta tilanteesta epidemia-alueella. Paikalla tehtyjen tarkastuksen perusteella on kuitenkin voitu todeta, että yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi 22 päivänä tammikuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin N:o 80/217/ETY ((EYVL L 47, 21.2.1980. )) soveltamisessa on ollut puutteita. Komissio ottaa huomioon todetut laiminlyönnit ja tekee päätöksensä takaisinmaksusta lopullisen selvityksen yhteydessä.