KIRJALLINEN KYSYMYS E-2344/02

esittäjä(t): Jillian Evans (Verts/ALE) komissiolle

(29. heinäkuuta 2002)

Aihe: Ei-toivottu posti

Monille ihmisille koko Euroopassa ei-toivotut kirjeet ja puhelut eivät ole vain kiusa, vaan ne voivat olla myös uhkaavia, harhaanjohtavia ja hämmentäviä, erityisesti yhteiskunnan kaikkein haavoittuvimmille jäsenille, jotka voidaan saada uskomaan, että heidän pitäisi antaa rahansa, pankkiyhteystietonsa, luottokorttinsa numero tai muita henkilökohtaisia tietojaan.

Voiko komissio ilmoittaa, mitä Euroopassa voidaan tehdä kuluttajien suojaamiseksi harhaanjohtavalta ei-toivotulta postilta, joka tulee usein kuluttajan jäsenvaltion tai EU:n ulkopuolella sijaitsevilta yhtiöiltä.

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(30. syyskuuta 2002)

Arvoisa parlamentin jäsen käsittelee kysymyksessään ei-toivottuja puheluita ja kirjeitä. Komissio vastaa kysymykseen olettaen, että siinä tarkoitetaan ei-toivotulla postilla myös sähköpostia.

Kuluttajille suunnattujen ei-toivottujen puheluiden ja kirjeiden sekä niin sanotun roskasähköpostin ongelmaa on jo tarkasteltu yhteisön lainsäädännön puitteissa.

Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla 15. joulukuuta 1997 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 97/66/EY(1) säädetään erityisesti suoramarkkinointiin tarkoitetuista ei-toivotuista puheluista. Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12. heinäkuuta 2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/58/EY (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivillä)(2), joka tulee voimaan 31. lokakuuta 2003, muutetaan ja vahvistetaan asiaa koskevia yhteisön sääntöjä. Tämän yhteispäätösmenettelyssä hyväksytyn uuden direktiivin mukaan ei-toivottujen suoramarkkinointitarkoituksiin käytettävien sähköpostiviestien ja lyhytsanomien lähettäminen luonnollisille henkilöille edellyttää, että vastaanottajilta saadaan ennakolta nimenomainen suostumus (niin sanottu suostumukseen perustuva järjestelmä). Olemassa olevan asiakassuhteen yhteydessä on kuitenkin kohtuullista sallia sähköisten yhteystietojen käyttäminen samankaltaisten tuotteiden tai palvelujen tarjoamiseksi (ks. direktiivin 13 artikla), mitä jo harjoitetaan ei-toivottujen telekopioiden ja automaattisten puhelujen osalta. Sellaisten suoramainontaan tarkoitettujen puhelujen osalta, joita ei ole täysin automatisoitu, jäsenvaltiot voivat myös jatkossa itse päättää, käyttävätkö ne suostumukseen vai kieltoon perustuvaa järjestelmää. Sellaisen sähköpostin lähettäminen suoramarkkinointitarkoituksessa, jossa peitetään lähettäjän henkilöllisyys tai jossa ei ole voimassa olevaa osoitetta, kielletään. Tätä järjestelyä sovelletaan kaikkeen sähköiseen viestintään ja kaikkiin vastaanottajiin Euroopan unionissa viestinnän alkuperästä riippumatta.

Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24. lokakuuta 1995 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY(3) säädetään ei-toivotun postin lähettämiseen käytettävien henkilötietojen käsittelystä. Direktiivin 14 artiklan b kohdassa säädetään, että rekisteröidyllä on oikeus pyynnöstä ja korvauksetta vastustaa henkilötietojensa käsittelyä, jonka rekisterinpitäjä on aikonut toteuttaa suoramarkkinointitarkoituksiin, tai tulla informoiduksi asiasta, ennen kuin henkilötietoja ensi kerran luovutetaan sivulliselle tai käytetään sivullisen lukuun suoramarkkinointitarkoituksessa, ja saada nimenomaisesti oikeus korvauksetta vastustaa mainittua luovutusta tai käyttöä. Lisäksi jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että rekisteröidyt tietävät tällaisen oikeuden olemassaolosta.

Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8. kesäkuuta 2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/31/EY (direktiivillä sähköisestä kaupankäynnistä)(4) ja kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20. toukokuuta 1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/7/EY (etämyyntidirektiivillä)(5) ei rajoiteta yhteisön säädöksissä vahvistettua tietosuojajärjestelmää. Etämyyntidirektiivin 10 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että muita etäviestintävälineitä, kuten painotuotteita, saa käyttää vain, jos kuluttaja ei ole niitä nimenomaisesti kieltänyt. Direktiivin johdanto-osan 17 kappaleessa korostetaan tällaisen kieltäytymisen merkitystä. Direktiivin 12 artiklan 2 kohdassa säädetään kyseisten sääntöjen noudattamisesta myös kolmansien maiden kanssa tehtävien sopimusten yhteydessä.

Sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin 7 artiklassa säädetään, että ei-toivottu kaupallinen viestintä on voitava selvästi ja yksiselitteisesti tunnistaa sellaiseksi. Jos jäsenvaltio sallii sähköpostitse tapahtuvan ei-toivotun kaupallisen viestinnän, tällaisen palvelun tarjoajien on käytettävä säännöllisesti ja noudatettava rekistereitä, joihin luonnolliset henkilöt, jotka eivät halua tällaista kaupallista viestintää, voivat kirjoittautua (ks. myös johdanto-osan 30 ja 31 kappale). Nämä rekisterit, joita kutsutaan myös Robinson-luetteloiksi, estävät roskapostin lähettämisen kuluttajien sähköpostiosoitteisiin. Jäsenvaltioiden, jotka ovat päättäneet ottaa käyttöön kieltoon perustuvan järjestelmän, on mukautettava kansallinen lainsäädäntönsä edellä mainittuun uuteen direktiiviin 2002/58/EY, joka koskee ei-toivotun sähköisen viestinnän lähettämistä luonnollisille henkilöille ja näiden henkilöiden yksityisyyttä. Kyseisen direktiivin 13 artiklan 5 kohdan mukaan uusi suostumukseen perustuva järjestelmä ei koske automaattisesti oikeushenkilöitä. Jäsenvaltioiden on kuitenkin varmistettava, että yhteisössä suojellaan riittävästi myös oikeushenkilöiden etuja ei-toivotun viestinnän osalta.

Myös 26. kesäkuuta 2002 annetussa kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyyntiä koskevassa direktiivissä(6) käsitellään suostumukseen ja kieltoon perustuvia lähestymistapoja ei-toivottujen lähetysten ja puhelujen osalta. Jäsenvaltiot voivat kieltää ei-toivotun viestinnän, elleivät kuluttajat ole antaneet siihen suostumusta, tai sallia sen ainoastaan, jos kuluttajat eivät ole sitä nimenomaisesti kieltäneet. Myöskään etämyyntidirektiivillä ei rajoiteta direktiiviin 2002/58/EY sisältyviä uusia sääntöjä.

(1) EYVL L 24, 30.1.1998.

(2) EYVL L 201, 31.7.2002.

(3) EYVL L 281, 23.11.1995.

(4) EYVL L 178, 17.7.2000.

(5) EYVL L 144, 4.6.1997.

(6) (Ei vielä julkaistu).