KIRJALLINEN KYSYMYS E-1568/01

esittäjä(t): Hiltrud Breyer (Verts/ALE) komissiolle

(29. toukokuuta 2001)

Aihe: Direktiivien 96/82/EY ja 96/61/EY soveltaminen ja muuttaminen

Enschedessä 13. toukokuuta 2000 tapahtuneen räjähdysonnettomuuden tutkimuksissa todettiin, että

- direktiivin 96/82/EY(1) liitteessä I ei selvennetä, että 4 kohta kattaa myös pyroteknisiä aineita sisältävät esineet

- direktiivissä 67/548/ETY(2) oleva erityisiä riskejä koskevat kohdat eivät ole riittäviä pyroteknisiä aineita sisältävien esineiden vaarallisuuden arvioimiseksi

- pyroteknisiä aineita käsittelevien laitosten perustamiselle, käytölle ja valvonnalle asetetut vaatimukset vaihtelevat jäsenvaltioittain.

1. Onko direktiivin 96/82/EY tavoite se, että vaaralliset aineet otetaan direktiiviä sovellettaessa huomioon myös silloin, kun ne ovat osa tuotetta, esinettä tai valmistetta tai kun ne itsessään ovat jokin näistä (koskien myös muita kuin pyroteknisiä aineita sisältäviä esineitä)?

2. Onko komission mielestä aiheellista muuttaa direktiivin 96/82/EY liitteessä I olevaa viittausta direktiiviin 67/548/ETY niin, että vaaralliset aineet ja valmisteet otetaan huomioon myös silloin, kun ne ovat osa tuotetta, esinettä tai valmistetta tai kun ne itsessään ovat jokin näistä? Jos ei ole, miksi?

3. Onko komission mielestä mahdollista muuttaa direktiivin 96/82/EY uudistamisen yhteydessä lisäksi direktiivin 96/61/EY(3) liitettä I niin, että tämä direktiivi koskee myös laitoksia, joissa valmistetaan, jalostetaan, varastoidaan ja hävitetään räjähdysalttiita aineita, valmisteita ja tuotteita, jotta voidaan laatia asiakirja, jossa näitä laitoksia varten vahvistetaan yhdenmukaiset turvallisuus-, lupa- ja tarkastusvaatimukset parhaan käytettävissä olevan tekniikan perusteella?

(1) EYVL L 10, 14.1.1997, s. 13.

(2) EYVL B 196, 16.8.1967, s. 1.

(3) EYVL L 257, 10.10.1996, s. 26.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(24. heinäkuuta 2001)

1. Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9 päivänä joulukuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/82/ETY (jäljempänä Seveso II -direktiivi) koskee laitoksia, joissa räjähdysalttiita aineita on vähintään 50 tonnia, kuten direktiivin liitteessä I olevassa toisessa osassa olevassa 4 huomautuksessa säädetään. Liitteessä I olevassa toisessa osassa olevan 2 a) huomautuksen mukaan termillä räjähtävä aine tai valmiste tarkoitetaan muun muassa aineita tai aineseoksia, jotka on tarkoitettu muodostamaan lämpöä, valoa, ääntä, kaasua tai savua tai niiden yhdistelmiä itsestään jatkuvissa eksotermisissä kemiallisissa reaktioissa, joissa ei tapahdu detonaatiota (pyrotekniset aineet) ja esineissä olevaa räjähtävää tai pyroteknistä ainetta. Lisäksi 3 artiklan 4 kohdassa termin vaarallinen aine määritellään tarkoittavan muun muassa aineita, seoksia tai valmisteita, jotka ovat raaka-aineen, tuotteiden, sivutuotteiden, jäämien tai välituotteiden muodossa.

Tästä syystä komissio katsoo, että Seveso II -direktiivi kattaa myös vaaralliset aineet, jotka ovat osa tuotetta (esinettä) tai valmistetta.

2. Kuten edelliseen kysymykseen annetussa vastauksessa jo todettiin, komissio katsoo, että Seveso II -direktiivi kattaa vaaralliset aineet, jotka ovat osa tuotetta tai valmistetta. Enschedessä tapahtuneen onnettomuuden vuoksi Seveso II -direktiiviä on kuitenkin muutettava.

Vaikka Fireworks SE -yrityksellä oli lupa 159 tonnille ilotulitteita, laitos ei kuulunut Seveso II -direktiivin piiriin. Tämä johtuu siitä, että vaarallisten aineiden vähimmäismäärän määräytymisen laskennassa otetaan huomioon vain pyrotekniset tuotteet, eli ei esimerkiksi pakkauksia. Fireworks SE -yrityksen tapauksessa pyroteknisiä aineita oli yhteensä noin 48 tonnia, mikä jäi vain vähän direktiivissä määritellyn alemman tuotantotason laitoksen vähimmäismäärästä.

Onnettomuuden jälkeen komissio järjesti räjähdysalttiista ja pyroteknisistä aineista kaksi työryhmätapaamista, jotka pidettiin Marseillessa 27. syyskuuta 2000 ja Italiassa Isprassa sijaitsevassa komission Yhteisessä tutkimuskeskuksessa (YTK) 28. ja 29. maaliskuuta 2001. Seminaarien yhteenvetokertomukset ovat saatavissa YTK:hon kuuluvasta suuronnettomuuksien riskejä tutkivasta toimistosta (MAHB) (http://mahbsrv.jrc.it).

Kertomuksissa ehdotetaan, että vaarallisten tavaroiden kansainvälisiä tiekuljetuksia koskevan Yhdistyneiden kansakuntien eurooppalaisen sopimuksen (ADR) mukaista luokitusjärjestelmää hyödynnetään Seveso II -direktiivin soveltamisalan määrittelyssä sekä vähentämään merkittävästi räjähdysalttiiden ja pyroteknisten aineiden massaräjähdysvaarallisia vähimmäismääriä. Toisaalta raporteissa todetaan, että räjähdysalttiiden ja pyroteknisten aineiden luokittelu tapahtuu eri tavoin eri jäsenvaltioissa ja että niihin tuodut räjähdysalttiit ja pyrotekniset tuotteet on usein väärin luokiteltu ja nimetty.

Nämä raportit sekä teollisuutta, julkisviranomaisia ja ympäristöjärjestöjä edustavien sidosryhmien julkisen kuulemismenettelyn aikana antamat huomautukset Seveso II -direktiivin muutosehdotukseen ovat huomattavaksi avuksi komission yksiköille, jotka valmistelevat ehdotusluonnoksen muutoksia. Komission on tarkoitus hyväksyä ehdotus syyskuussa 2001.

3. Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/61/EC (jäljempänä IPPC-direktiivi) kattaa räjähdysalttiiden aineiden tuotannon, sikäli kun se on osa kemianteollisuutta. On odotettavissa, että meneillään oleva tietojen vaihto parhaista saatavilla olevista tekniikoista päästöjen estämiseksi ja vähentämiseksi kattaa asiaankuuluvat kemialliset prosessit. Tyypilliset ilotulitteiden tuotanto- ja/tai varastointilaitokset eivät kuitenkaan kuuluisi direktiivin alaan.

Komissio suhtautuu epäilevästi hyötyyn, joka aiheutuisi näiden toimintojen saattamisesta IPPC-direktiivin piiriin, sillä direktiivin mukaisesti kehitetyistä parhaista käytettävissä olevista tekniikoista kertovat viitedokumentit keskittyvät päästöjen vähentämiseen. Luvanantomenettelyt ja tarkastuskysymykset eivät ole näiden dokumenttien aiheina. Komissio uskoo, että Seveso II -direktiivi on asianmukaisin keino suuronnettomuuksien vaaran torjuntaan laitoksissa, joissa valmistetaan ja säilytetään räjähdysalttiita ja pyroteknisiä aineita.