KIRJALLINEN KYSYMYS E-2256/00

esittäjä(t): Theresa Villiers (PPE-DE) komissiolle

(4. heinäkuuta 2000)

Aihe: Toimet euron vahvistamiseksi

Ranskan valtiovarainministeri Laurent Fabius ilmoitti 8. toukokuuta 2000 pidetyn Ecofin-neuvoston kokouksen johdosta, että euron vahvistamiseksi voitaisiin ryhtyä konkreettisiin toimiin.

Kokouksen pöytäkirjan mukaan valtiovarainministerit olivat yhtä mieltä siitä, että euron vahvistamiseksi on olemassa keinoja ja niitä voidaan käyttää, millä viitataan Euroopan keskuspankkijärjestelmän valuuttavarantoihin.

Voiko neuvosto osoittaa, mitä keinoja voitaisiin käyttää euron vahvistamiseksi, millä ehdoilla niihin voitaisiin turvautua ja kuka olisi vastuussa tähän liittyvän päätöksen tekemisestä?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(28. heinäkuuta 2000)

Talouspolitiikka vaikuttaa valuuttakurssien kehitykseen monin tavoin: rahapolitiikka vaikuttaa suoraan korkopolitiikan ja rahamarkkinainterventioiden muodossa, ja muilla talouspolitiikan osa-alueilla on välillistä merkitystä, sillä ne vaikuttavat talouden toimijoiden odotuksiin.

Euroopan keskuspankki (EKP) voi vaikuttaa euromääräisten portfoliosijoitusten kiinnostavuuteen ja kannattavuuteen muuttamalla korkoja. EKP:n keskeisen rahapoliittisen välineen peruskoron nosto houkuttelee tavallisesti euroalueelle entistä enemmän pääomaa ja tukee siten valuuttakurssia. Korkojen nostaminen vaikuttaa suotuisasti myös inflaatio-odotuksiin ja tukee siten hintavakauteen tähtäävää EKP:n uskottavuutta. Valuuttakurssipolitiikan välineisiin kuuluvat myös toimenpiteet valuuttamarkkinoilla. Ostamalla euroja valuuttamarkkinoilta valuuttavarannoilla EKP kertoisi markkinoille, että euro on aliarvostettu. Steriloimattomat interventiot vähentäisivät kotimaisten rahamarkkinoiden likviditeettiä ja nostaisivat korkoja, kun taas steriloidut toimenpiteet vaikuttaisivat vain kysyntään. Näiden interventioiden vaikutus valuuttakurssiin olisi suurempi, jos keskuspankit toteuttaisivat niitä yhdessä.

Muut talouspolitiikan osat, erityisesti finanssi- ja rakennepolitiikka, vaikuttavat valuuttakurssiin välillisesti. Tasapainoinen finanssi- ja rahapolitiikan yhdistelmä vahvistaa valuuttakurssin kehitystä keskipitkällä aikavälillä. Rakenneuudistus ja hyvin toimivat työmarkkinat voivat nostaa tuotto-odotuksia ja houkutella sijoituksia euroalueelle.

EY:n perustamissopimuksessa erotetaan selvästi talouspolitiikan vastuualueet euroalueella. EKP päättää itsenäisesti rahapolitiikasta, kun taas finanssi- ja rakennepolitiikka ovat jäsenvaltioiden vastuulla. Sen vuoksi EKP päättää koroista, ja sen päätavoite on hintavakauden säilyttäminen euroalueella. Finanssipolitiikasta päätetään kansallisella tasolla, ja yhtenä tavoitteena on tukea rahapolitiikkaa hintavakauden säilyttämisessä. Vakaus- ja kasvusopimus on tehokas koordinointiväline tähän tavoitteeseen pyrittäessä.

EY:n perustamissopimuksen (105 ja 111 artikla) mukaan EKP voi suorittaa neuvoston muotoilemien yleisten suuntaviivojen mukaisia valuuttamarkkinatoimia. Nämä yleiset suuntaviivat eivät kuitenkaan rajoita Euroopan keskuspankkijärjestelmän ensisijaista tavoitetta, joka on hintavakauden säilyttäminen. Toistaiseksi neuvosto ei ole antanut tällaisia yleisiä suuntaviivoja.

EKP ei ole tähän mennessä toteuttanut valuuttamarkkinatoimia. Koska valuuttakurssi ei kuulu EKP:n tavoitemuuttujiin, euroa tukevat toimet voivat käydä tarpeellisiksi vain jos valuuttakurssi on selvästi väärin arvostettu niin että se uhkaa EKP:n inflaatiotavoitetta. EKP:n käytettävissä on (30. kesäkuuta 2000) 50 100 miljoonan euron valuuttavaranto, jota voidaan käyttää valuuttamarkkinatoimiin. Koko eurojärjestelmän valuuttavaranto on lähes 390 000 miljoonaa euroa.