Virallinen lehti nro C 050 , 22/02/1999 s. 0019



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1242/98 esittäjä(t): Rainer Wieland (PPE) komissiolle (9. huhtikuuta 1998) Aihe: Saksalaisten lääkärien ammatinharjoittaminen ja EU:sta tulevat lääkärit, jotka haluavat harjoittaa tointaan Saksassa Saksassa käytetään lääkärien ammatinharjoittamisesta päätettäessä perusteena maapiirin väkiluvun ja kyseisessä maapiirissä toimivien erikoislääkärien lukumäärän välistä suhdetta. Ovatko edellytykset lääkärin ammatinharjoittamiselle samat sekä saksalaisille lääkäreille että lääkäreille, jotka ovat muiden EU:n jäsenvaltioiden kansalaisia? Millaisten (kansallisten) kriteerien perusteella Saksassa ja muissa EU:n jäsenvaltioissa ylipäätään myönnetään lupa harjoittaa lääkärintointa? Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus (8. kesäkuuta 1998) Lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta 5 päivänä huhtikuuta 1993 annettua neuvoston direktiiviä 93/16/ETY(1) sovelletaan yhteisön kansalaisiin, jotka ovat suorittaneet koulutuksensa yhteisön alueella. Lääkäreiden koulutusta on direktiivissä yhdenmukaistettu hyvin vähän, mistä syystä tiettyjen ehtojen täyttyessä heidän todistustensa automaattinen tunnustaminen on mahdollista yhteisön sisällä. Nimikkeet, jotka tunnustetaan automaattisesti, on lueteltu direktiivin artikloissa peruskoulutuksen ja erikoislääkärin koulutuksen osalta(2) ja julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä yleislääkärin koulutuksen osalta(3). Lisäksi 8 artiklassa käsitellään joitakin muita erikoislääkärin koulutusmuotoja. Ensimmäisen kysymyksen osalta voidaan todeta yleisesti, että tutkintotodistuksia tunnustettaessa direktiivissä määrättyjä ehtoja sovelletaan kaikkiin yhteisön lääkäreihin kansallisuudesta riippumatta, ja siten myös päätettäessä lääkärien ammatinharjoittamisesta Saksassa. Mikäli syrjintää todetaan, siitä voi ilmoittaa komissiolle, jonka tehtäviin kuuluu valvoa perustamissopimuksen määräysten soveltamista. Toinen kysymys kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Sijoittautumisvapaus antaa siirtolaiselle mahdollisuuden ryhtyä harjoittamaan ammattiaan niiden ehtojen mukaisesti, jotka kyseinen jäsenvaltio on säätänyt omia kansalaisiaan varten. Yleisesti ottaen ja yhteisön sääntelyn puuttuessa jäsenvaltio voi vapaasti säännellä tiettyä toimintaa. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin valvoo kansallisten rajoittavien toimenpiteiden laillisuutta suhteessa perustamissopimuksessa lueteltuihin ja taattuihin sääntöihin ja yhteisön johdettuihin säännöksiin. Vaikka Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ei vielä ole ilmaissut kantaansa asiassa, komissio arvioi, että kansallinen lainsäädäntö, joka asettaa rajoittavan lukumäärän tiettyä toimintaa harjoittaville ammattitaitoisille henkilöille, ei ole ristiriidassa perustamissopimukseen sisältyvien periaatteiden kanssa edellyttäen, että tämä rajoitus ei syrji siirtolaista ja tämä voi saada oikeuden ammatinharjoittamiseen samoin ehdoin kuin kyseisen maan kansalaiset. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on ilmaissut kantansa koulutuksesta, ja antanut jokaiselle jäsenvaltiolle vapauden rajoittaa tai olla rajoittamatta lääketieteellisiin tiedekuntiin hyväksyttävien opiskelijoiden määrää (numerus clausus)(4). (1) EYVL L 165, 7.3.1993. (2) Edellä mainitun direktiivin 3-7 artikla. (3) EYVL C 393, 31.12.1996. (4) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 12.6.1986, Bertini v. Région du Latium, Kok. 1986.