KIRJALLINEN KYSYMYS E-1024/01 esittäjä(t): Richard Corbett (PSE) komissiolle. Seveso II -lainsäädännön soveltaminen.



Virallinen lehti nro 318 E , 13/11/2001 s. 0183 - 0184



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1024/01 esittäjä(t): Richard Corbett (PSE) komissiolle (30. maaliskuuta 2001) Aihe: Seveso II -lainsäädännön soveltaminen Onko komission tietoon tullut merkittäviä eroja jäsenvaltioiden tavassa soveltaa Seveso II -lainsäädäntöä? Onko se selvillä väitteistä, joiden mukaan direktiiviä noudatetaan joissakin jäsenvaltioissa paljon tiukemmin kuin toisissa? Onko komissio samaa mieltä? Jos vastaus on myönteinen, mitä todisteita tästä sillä on kantansa tueksi? Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (29. toukokuuta 2001) Komissio ei ole saanut objektiivista tietoa eikä väitteitä merkittävistä eroista jäsenvaltioiden välillä Seveso II -lainsäädännön soveltamisessa ja täytäntöönpanossa. Jäljempänä annettujen syiden vuoksi lienee ennenaikaista keskittyä mahdollisiin eroihin Seveso II -lainsäädännön soveltamisessa (suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9 päivänä joulukuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/82/EY(1)). Itse asiassa direktiivin saattaminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä on vielä kesken, eivätkä komissiolle tiedoksi annetut säädökset täytä vielä monessakaan mielessä direktiivin vaatimuksia. Komission on EY:n perustamissopimuksen vaalijana varmistettava, että EY:n perustamissopimuksen määräyksiä ja sen nojalla toimielinten antamia säädöksiä noudatetaan [EY:n perustamissopimuksen 211 artikla (entinen 155 artikla)]. Komissio puuttuu siis kaikkiin tapauksiin, joissa jäsenvaltiot eivät - ilmoita yhteisön direktiivien saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä ajoissa (ilmoittamatta jättäminen) - saata yhteisön direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöä oikein tai kokonaisuudessaan (yhdenmukaisuuden vastaisuus) - sovella yhteisön oikeutta (direktiivejä, asetuksia ja niin edelleen) vaaditulla tavalla (huono soveltaminen). Komissio on käynnistänyt rikkomismenettelyn kaikkia niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät ole ilmoittaneet (täysimääräisesti) Seveso II:n direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä vuonna 1999. Tällä hetkellä kuusi tällaista menettelyä on kesken, koska kyseiset jäsenvaltiot eivät edelleenkään ole saattaneet vaadittavaa lainsäädäntöä osaksi kansallista lainsäädäntöään (viisi tapausta on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa, yhdelle jäsenvaltiolle on annettu perusteltu lausunto). Komissio on lisäksi arvioinut, ovatko jäsenvaltioiden ilmoittamat toimenpiteet kyseisen yhteisön säädöksen mukaisia, ja pyytänyt lisätietoja niiltä jäsenvaltioilta, joiden se epäilee saattaneen säädöksen puutteellisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lisäksi tekeillä on tekninen arviointi kaikista niistä laeista ja asetuksista, joilla liite I on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Näiden tulosten perusteella (jäsenvaltioiden vastauksen ja edellä mainittu tekninen arviointi) on hyvin todennäköistä, että komissio käynnistää rikkomismenettelyjä myös siksi, että Seveso II -direktiivi on saatettu puutteellisesti kansallisen lainsäädännön osaksi. Kolmannen rikkomuksen, huonon soveltamisen, osalta lienee vielä ennenaikaista arvioida soveltamista kaikissa jäsenvaltioissa, sillä kolmasosa jäsenvaltioista ei ole vielä saattanut direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään, eikä se ole monessa tapauksessa tapahtunut kovin tyydyttävästi. Yleisesti ottaen tietoja yhteisön oikeuden huonosta soveltamisesta saadaan pääasiassa Euroopan kansalaisten ja kansalaisjärjestöjen valitusten kautta. Lisäksi komissio teettää tarvittaessa ulkopuolisia tutkimuksia, joissa keskitytään tavallisesti joihinkin direktiivin soveltamisen tärkeisiin näkökohtiin. Komissio voi esimerkiksi arvioida Seveso II -direktiivin tai sen tiettyjen osien soveltamista, esimerkiksi ulkopuolisten hätätilasuunnitelmien arviointia ja testaamista, maankäytön suunnittelua, ilmoittamisvelvollisuutta, tarkastusjärjestelmää, kun lainsäädännön yhdenmukaisuus on arvioitu ja toimia toteutettu. (1) EYVL L 10, 14.1.1997.