FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/571

(2004/C 88 E/0582)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-1123/04

esittäjä(t): Roy Perry (PPE-DE) komissiolle

(5. huhtikuuta 2004)

Aihe: Riita-asioiden vieminen siviilituomioistuimiin

Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn nykyisissä säännöissä (sääntöjen soveltamista koskevat määräykset: kongressin ohjesäännöt) estetään Euroopan unionin ammattilaisjalkapalloseuroja turvautumasta tavanomaisiin oikeudellisiin keinoihin. FIFAn sääntöjen 61 artiklassa säädetään, että

riita-asioiden vieminen tavanomaisiin tuomioistuimiin on kielletty ellei FIFAn säännöissä erikseen sitä sallita.

Kyseisen säännön noudattamisen varmistamiseksi seurojen on sisällytettävä omiin sääntöihinsä määräys, että niiden jäsenseurat ja jäsenet eivät voi nostaa kannetta tavallisissa tuomioistuimissa ja riita-asiat on tuotava yhdistyksen, asianomaisen jalkapalloliiton tai FIFAn ratkaistavaksi.

Jos seuroilla on kiistaa FIFAn tai muiden jalkapallotoiminnan osapuolien kanssa, niiden on FIFAn sääntöjen mukaan vietävä asia Sveitsissä toimivan urheilun välitystuomioistuimen käsiteltäväksi. FIFAn sääntöjen 59 artiklassa säädetään, että

FIFA perustaa vaihtoehtoisen menettelyn päämajaansa Lausannessa Sveitsissä pitävälle urheilun välitystuomioistuimelle ratkaistakseen erimielisyydet FIFAn, jalkapalloliittojen, jäsenten, liigojen, seurojen, pelaajien, toimitsijoiden ja rekisteröityjen ottelunjärjestäjien ja pelaajien managerien välillä.

Voiko komissio ilmoittaa, ovatko FIFAn sääntöjen 59 ja 61 artikla Euroopan unionin sisämarkkinoiden periaatteiden ja Euroopan unionin lainsäädännön, kuten EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan, mukaisia?

Romano Prodin komission puolesta antama vastaus

(30. huhtikuuta 2004)

Komissio toteaa ensiksi, että tässä vastauksessa esitettävät kansainvälisen jalkapalloliiton (FIFA) sääntöjen 59 ja 61 artikaa koskevat lausunnot pätevät myös Euroopan jalkapalloliiton (UEFA) sääntöihin, jotka sisältävät samankaltaisia määräyksiä ja joiden 5 artiklan perusteella liiton jäsenyys on rajoitettu ainoastaan Euroopan mantereella toimiviin jalkapalloseuroihin.

Komissio katsoo, että sääntö, joka FIFAn sääntöjen 59 ja 61 artiklan lailla kieltää kanteen nostamisen kansallisessa tuomioistuimessa ja pakottaa turvautumaan välimiesmenettelyyn, todennäköisesti rajoittaa vapaata oikeutta työskentelyyn. Vapaan työskentelyoikeuden periaate on perusoikeus, joka on EY:n perustamissopimuksessa taattu kaikille unionin alueen työntekijöille. Tämän perusoikeuden on myös yhteisöjen tuomioistuin tunnustanut oikeuskäytännössään (1). Keskeinen edellytys sen tehokkaalle turvaamiselle kuitenkin on, että on olemassa muutoksenhakuväylä erityisesti vapaata työskentelyoikeutta rajoittavien kansallisten viranomaisten päätösten kumoamiseksi. Tässä edellytyksessä on kyse yhteisön oikeuden yleisperiaatteesta, joka perustuu jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja joka on kirjattu Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen 6 ja 13 artiklaan (ks. myös Euroopan unionin perusoikeus-kirjan 47 artikla).

Kysymyksessä mainittu sääntö on todennäköisesti EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan vastainen, varsinkin kun kielto viedä riita-asia siviilituomioistuimeen edistää kilpailua rajoittavien sopimusten tai menettelytapojen soveltamista.

Komissio valvookin vapaan työskentelyoikeuden ja vapaan kilpailun periaatteiden noudattamista tutkiessaan käsiteltäväkseen toimitettuja tapauksia. Esimerkkinä todettakoon, että komission vaikutuksesta pelaajien asemaa ja siirtoja koskevien FIFAn sääntöjen 42 artikla antaa nykyään mahdollisuuden poiketa pelaajien asemaa ja siirtoja koskevista FIFAn sääntöjen 59 ja 61 artiklasta viemällä riita-asioita siviilituomioistuimeen.

Komissio myös huomauttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että Sveitsissä päämajaansa pitävän urheilun välitystuomioistuimen (CAS) tuomioista voi tietyin edellytyksin ja rajatuin perustein valittaa Sveitsin siviilituomioistuimiin.

(1) Asia C-222/86, Heylens, tuomio 15.10.1987, Kok. 1987, s. 4097.