FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/886

(2004/C 78 E/0937)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3950/03

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(22. joulukuuta 2003)

Aihe: Lainsäädäntö kannustamaan rajatylittävien suorien kaukojunayhteyksien jatkamista

1. Tietääkö komissio, että 14. joulukuuta 2003 voimaan tulevien uusien juna-aikataulujen mukaan lakkautetaan edelleen suurten kaupunkien välisiä suoria kaukojunayhteyksiä, jotka ylittävät useiden Euroopan valtioiden rajat ja liikennöivät öisin? Suorat yöjunayhteydet Brysselin ja Wienin välillä (EN 224/225 Donau-Walzer) ja Brysselin ja Churin välillä (D 498/499) poistetaan.

2. Johtuvatko vuosien 2002 ja 2003 muutokset siitä, että kansalliset rautatieyhtiöt Alankomaissa, Belgiassa ja Saksassa joutuvat lakkauttamaan junayhteyksiä hallitusten säästötoimien painostuksen alaisina, ja näin ollen Itävallalle ja Sveitsille käy mahdottomaksi pitää yllä kyseisiä yhteyksiä?

3. Voisiko komissio kertoa, mitä liikennevälineitä lukuisat nopeilla junayhteyksillä matkustaneet ihmiset vastedes käyttävät? Kuinka monet siirtyvät käyttämään autoa ja lentokoneita kansainvälisessä matkustajaliikenteessä, kun kyseiset junayhteydet lakkaavat 14. joulukuuta 2003?

4. Onko rajatylittävät junayhteydet tuomittu suurelta osin lopetettaviksi vai voidaanko niitä jatkaa korkeintaan lyhyillä henkilöjunaosuuksilla ja joillakin vilkasliikenteisillä suurnopeusjunareiteillä kuten Brysselin ja Pariisin välillä?

5. Johtuuko Euroopan junaliikenteen kansainvälisyyden väheneminen siitä, että julkisesta liikenteestä on tullut kannattamatonta autojen ja hintoja alentavien lentoyhtiöiden aikakaudella? Samalla useimmat EU:n jäsenvaltiot haluavat ainoastaan korvata menetykset sisämaan junayhteyksillä, eivätkä kanna vastuuta kansainvälisistä junayhteyksistä.

6. Luottaako komissio edelleen markkinoiden toimivuuteen, vaikka rajatylittävät junayhteydet on lähes kokonaan lopetettu vai valmisteleeko komissio kannustavaa lainsäädäntöä, joka rohkaisisi junayhtiöitä käynnistämään uudelleen rajatylittävän matkustajaliikenteen? Osa rajatylittävien junayhteyksien vajaakäytöstä väistämättä aiheutuvista tappioista, joita jäsenvaltiot eivät rahoita, voitaisiin siirtää Euroopan unionin maksettavaksi.

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(13. helmikuuta 2004)

Rautatieyhtiöiltä saatujen tietojen mukaan kansainväliset rautatiepalvelut ovat usein pahasti tappiollisia, ja koska ne eivät voi saada julkisille palveluille tarkoitettuja tukia, yhtiöt katsovat parhaaksi lopettaa ne puhtaasti taloudellisista syistä. Jäsenvaltioiden väliset yhteistyömekanismit toimivat kankeasti, mikä on yksi syy siihen, ettei näitä palveluja kehitetä. Komissio arvioi, että tälle markkinasegmentille olisi hyödyksi, jos se vapautettaisiin. Näin suosittaisiin kaupallisempaa lähestymistapaa ja tehtäisiin mahdolliseksi se, että yksi ainoa yritys olisi vastuussa koko rautatieyhteydestä.

Mikään ei estä jäsenvaltioiden viranomaisia tekemästä rautatieyhtiöiden kanssa sopimuksia kansainvälisistä palveluista, jotka eivät muuten olisi kannattavia, erityisesti rajat ylittävistä palveluista, kunhan noudatetaan asetuksen (ETY) n:o 1191/69 (1) säädöksiä. Sopimusten tekeminen riippuu kansallisten, alueellisten tai paikallisten viranomaisten tahdosta ja tarpeellisten varojen saatavuudesta.

Ensimmäisen rautatiepaketin (2) täytäntöönpano vuonna 2003 luo uuden oikeudellisen kehyksen, jonka puitteissa yritysten kansainväliset ryhmittymät ja lopulta kaikki kiinnostuneet rautatieyhtiöt voivat helpommin toteuttaa kyseisiä toimintoja, koska nämä palvelut vapautetaan täydellisesti parlamentin toivomuksesta. Vuoden 2003 joulukuussa perustettu RailNetEurope, jossa ovat mukana kaikki infrastruktuureista vastaavat hallinnot, edistää kansainvälisten reittien perustamista. Reittejä voivat käyttää sellaiset yritykset, jotka haluavat tarjota näitä palveluja entistä dynaamisemmalta kaupalliselta pohjalta. Se on välttämätöntä Euroopassa nopeasti kehittyvien halpalentoyhtiöiden palvelujen ja säännöllisten linja-autopalvelujen aiheuttamaan kovaan kilpailuun vastaamiseksi.

Komissio on hyvin tietoinen rautateiden kohtaamista haasteista liikenteen alalla, ja se on yrittänyt ensimmäisen ja toisen rautatiepaketin, jotka parlamentti hyvin tuntee, sekä lähiaikoina annettavan kolmannen paketin avulla luoda yhteisön kattava sääntelykehys, jonka tarkoituksena on rautatiealan elvyttäminen. Tavoitteena on mahdollistaa alan Euroopan tasolla tarjoamat varmat ja laadukkaat palvelut, jotka ovat alan tulevan menestymisen ainoa edellytys jatkuvasti palveluitaan parantaviin muihin liikennevälineisiin nähden.

(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 1191/69, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1969, julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä (EYVL L 156, 28.6.1969). Asetus sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1893/91 (EYVL L 169, 29.6.1991).

(2) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/12/EY, annettu 26 päivänä helmikuuta 2001, yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun neuvoston direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta (EYVL L 75, 15.3.2001). Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/13/EY, annettu 26 päivänä helmikuuta 2001, rautatieyritysten toimiluvista annetun neuvoston direktiivin 95/18/EY muuttamisesta (EYVL L 75, 15.3.2001). Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/14/EY, annettu 26 päivänä helmikuuta 2001, rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuus-todistusten antamisesta (EYVL L 75, 15.3.2001).