KIRJALLINEN KYSYMYS P-1722/00

esittäjä(t): Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) komissiolle

(20. toukokuuta 2000)

Aihe: Toimet autotunnelien turvallisuuden takaamiseksi

Euroopan autoilijajärjestöt teettivät tutkimuksen, jossa selvitettiin pistokokeella 25 eurooppalaisen autotunnelin turvallisuustaso kahdeksassa Euroopan maassa. Tutkimukseen tunnelit valittiin sellaisilta reiteiltä, joita turistit käyttävät useimmin.

Tutkimuksessa käytettiin kymmeniä eri kriteereitä, joilla selvitettiin tunnelien turvallisuutta. Tärkeimpiä arviointiperusteita olivat mm. paloturvallisuus, ajokaistojen leveys, tilan riittävyys pelastusajoneuvoille onnettomuuden sattuessa sekä mahdollinen videovalvonta ja tuuletus onnettomuustilanteiden varalta.

Samoin selvitettiin, miten nopeasti onnettomuustilanteessa palokunta, ambulanssit ja muu pelastusmiehistö saapuvat paikalle. Pelastuskoneiston paikalle saapumisen lisäksi selvitettiin, ovatko pelastajat saaneet koulutusta tunnelionnettomuuksien varalle.

Tutkimuksesta selvisi, että osa tunneleista on hyvin vaarallisia ja puutteellisia turvallisuudeltaan. Joissakin tunneleissa oli selkeää välinpitämättömyyttä turvallisuutta kohtaan tai niitä oli hoidettu lähinnä muodollisesti, jolloin turvallisuudesta ei ollut tietoakaan.

Komissio on myös saanut kyseisen tutkimuksen, joten kysyn komissiolta: Mihin toimenpiteisiin se aikoo ryhtyä, jotta nykyiset autotunnelit saataisiin turvallisemmiksi?

Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus

(30. kesäkuuta 2000)

Parlamentin jäsenen mainitsemasta tutkimuksesta käy ilmi, että Euroopan maantietunneleiden turvallisuustaso vaihtelee, etenkin kun on kyse suuriin tulipaloihin varautumisesta. Tämä johtuu pääasiallisesti siitä, miten tunnelien avaamisen aikaan käytössä ollut tekniikka on kehittynyt, sekä siitä, miten liikenneolosuhteet ovat kehittyneet. Tästä syystä uusimmat tunnelit ovat yleensä turvallisuustasoltaan korkeampia.

Toimenpiteiden toteuttaminen tunnelien riittävän turvallisuustason takaamiseksi on ensisijaisesti asiasta vastaavien viranomaisten, rakennuttajien tai toimeksisaajayhtiöiden vastuulla. Näihin toimenpiteisiin voivat kuulua rakenteen tai turvallisuuslaitteiden tekniset mukautukset, sellaisten liikenteenohjausjärjestelyjen toteuttaminen, joiden tarkoituksena on vähentää riskialttiutta, tai järjestelyt, joilla pyritään helpottamaan pelastuspalvelun toimintaa onnettomuustapauksissa.

Pitkät tunnelit ovat muodoltaan, sijainniltaan ja iältään niin erilaisia, ettei niihin voida soveltaa perinteistä normatiivista lähestymistapaa.

Tunneleiden turvallisuutta on tästä huolimatta jatkuvasti arvioitava uudelleen siten, että voidaan hyödyntää innovaatioita ja tekniikan kehitystä. Komissio haluaa tukea yhdenmukaisen menetelmän luomista tätä tarkoitusta varten.

Komissio tukee myös kansainvälisiä järjestöjä, kuten Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestöä tai Kansainvälistä tiejärjestöä, jotka pyrkivät lisäämään tunneleiden turvallisuutta välittämällä jäseniensä kokemuksia eteenpäin ja kartoittamalla erilaisia tekniikoita ja menetelmiä. Komissio ei aio tehdä samaa tai päällekkäistä työtä näiden järjestöjen kanssa.

Komissio on lisäksi käynnistänyt tutkimuksen viidennen puiteohjelman yhteydessä ehdotuspyyntöjä, jotka koskevat tunnelionnettomuuksien riskin vähentämiseen ja niiden seurausten lieventämiseen tarkoitettujen menetelmien kehittämistä. Tutkimuksen olisi keskityttävä erityistekniikoihin, joilla pyritään kehittämään tulipalon alkujen hallintaan tai sammuttamiseen ja erityisesti tulipalojen ehkäisemiseen tarkoitettuja järjestelmiä.