KIRJALLINEN KYSYMYS E-0089/02

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(24. tammikuuta 2002)

Aihe: Kielteiset seuraukset euron käyttämisestä toisena kotimaisena rahayksikkönä ylellisyystuotteiden ja kestokulutushyödykkeiden ostoon

1. Odottaako komissio, että eurojen käyttäminen hyväksyttynä maksuvälineenä talous- ja rahaliiton jäsenmaiden ulkopuolella ja muilla alueilla, missä euro on jo kokonaan käytössä, rajoittuu niihin kolmen talous- ja rahaliittoon kuulumattoman jäsenvaltion turistikeskusten tavarataloihin, matkamuistomyymälöihin, hotelleihin, kahviloihin ja ravintoloihin, joita euroalueelta tulevat henkilöt paljolti käyttävät vai pitääkö komissio luultavana, että jo lyhyellä aikavälillä euroa käytetään laajalti kansallisena maksuvälineenä muissa valtioissa, joissa on huomattavasti yhteisön keskitasoa alempi elintaso ja heikko kansallinen valuutta?

2. Komission jäsen Verheugen korosti 7. tammikuuta 2002, että unionin jäsenyyttä hakeneiden valtioiden oletetaan luonnollisesti liittymisensä jälkeen ottavan euron käyttöön huolimatta siitä, että suurin osa ehdokasvaltioista ei toistaiseksi täytä vakaussopimuksessa määriteltyjä julkistalouden vuotuisen alijäämän ja valtionvelan katon kriteerejä. Pyrkiikö komissaari tällä lausunnollaan edistämään sitä mahdollisuutta, että euroa voisi käyttää näissä valtioissa kotimaisena maksuvälineenä ilman, että maat ottavat osaa talous- ja rahaliittoon?

3. Pitääkö komissio luultavana, että seurauksena kahdentoista kansallisen valuutan vaihtumisesta euroon syntyisi unioniin ja EMUun kuulumattomissa valtioissa alueita, joissa useimpien pienipalkkaisten työntekijöiden palkat maksettaisiin vielä kauan vanhastaan käytössä olevalla laillisella maksuvälineellä, mutta etenkin kestokulutushyödykkeiden ja ylellisten palvelujen hinnat merkittäisiin yhä useammin ja laskutettaisiin euroina?

4. Onko komissio kanssani yhtä mieltä, että jos ihmisten on pakko vaihtaa rahaa kotimaista kulutusta varten, se johtaa jatkuvaan riskiin paikallisen valuutan ja euron vaihtokurssin muutoksista, minkä seurauksena paikallisten asukkaiden ostovoima laskee ja he ovat samassa tilanteessa kuin ihmiset joissakin kolmannen maailman valtioissa, joissa Yhdysvaltojen dollarilla on jo pitkään ollut samantapainen toisen rahayksikön asema?

5. Mitä unionin toimielimet aikovat tehdä estääkseen euron vaikutusalueella olevien kolmansien maiden rikkaiden ja köyhien välisen eroavaisuuden lisääntymisen ja ehkäistäkseen sen kaltaisten tilanteiden syntymisen, joita esiintyi vuodenvaihteessa Argentiinassa dollarin syrjäytettyä peson?

Pedro Solbes Miran komission puolesta antama vastaus

(16. huhtikuuta 2002)

Kuten muidenkin kansainvälisten päävaluuttojen (esim. Yhdysvaltojen dollarin) tapauksessa, on odotettavissa, että euro hyväksytään kansallisen valuutan rinnalle maksuvälineeksi useilla

alueilla euroalueen ulkopuolellakin (esim. turistialueilla, hotelleissa jne.). Jotkin yritykset ja suuret vähittäiskauppiaat erityisesti talous- ja rahaliiton ulkopuolelle toistaiseksi jääneissä jäsenvaltioissa ovat jo ilmoittaneet hyväksyvänsä maksuja euroina. Tämä koskee erityisesti Balkanin maiden kaltaisia alueita, joilla unionin valuutat ja erityisesti Saksan markat olivat aiemmin laajassa käytössä. Euroa ei uskota käytettävän kotimaisena valuuttana laajamittaisesti muualla kuin Montenegrossa ja Kosovossa.

Ehdokasmaiden odotetaan liittymisensä jälkeen ottavan euron käyttöön, vaikkakaan ei välittömästi ja vasta sitten, kun ne täyttävät EY:n perustamissopimuksessa sen käyttöönotolle asetetut välttämättömät edellytykset. Näitä maita arvioidaan täysin samalta pohjalta kuin alkuperäisiä euroalueen maita päätettäessä, ovatko ne saavuttaneet kestävän lähentymisen korkean tason ja ovatko ne näin valmiit ottamaan yhtenäisvaluutan käyttöön (ks. institutionaalisten puitteiden yksityiskohdat liitteestä). Komissio ei ota kantaa siihen, että yksityiset toimijat yhteisön ulkopuolisissa maissa käyttävät euroa kansainvälisenä valuuttana.

Rahapolitiikan ja valuuttakurssijärjestelmän valinta yhteisön ulkopuolisissa maissa on niiden sisäinen poliittinen kysymys, joka on nähtävä osana laajempaa talouspoliittista yhteyttä. Kyseiset maat päättävät itse asian yksipuolisesti, eikä se voi johtaa mihinkään erityisiin velvoitteisiin unionin kannalta. Unioni kuitenkin tukee aktiivisen talouspoliittisen vuoropuhelun lisäksi teknisesti ja taloudellisesti osana kehitysyhteistyö- ja ulkosuhteiden politiikkaansa yhteisön ulkopuolisten maiden ponnisteluja vähentää köyhyyttä ja toteuttaa talousuudistuksia.

Liite: Institutionaaliset puitteet talous- ja rahaliittoon osallistumiselle.

EU siirtyi 1. tammikuuta 1999 talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen. Uusi jäsenvaltio osallistuu liittymispäivästään lähtien talous- ja rahaliittoon, ja siihen aletaan soveltaa kolmanteen vaiheeseen kuuluvia oikeuksia ja velvoitteita. EY:n perustamissopimuksen mukaan ottamatta talous- ja rahaliiton ulkopuolelle jättäytymismahdollisuutta huomioon jäsenvaltio on joko euron käyttöön ottanut jäsenvaltio tai jäsenvaltio, jota koskee poikkeus. EY:n perustamissopimuksen mukaan päätöstä ottaa euro käyttöön edeltää 121 artiklan 1 kohdassa (entisessä 109 j artiklan 1 kohdassa) tarkoitettu menettely. Uudet jäsenvaltiot eivät voi ottaa euroa käyttöön unioniin liittyessään, koska tätä menettelyä ei voida soveltaa ennen liittymistä. Menettelyyn kuuluu muun muassa jäsenvaltion julkisen talouden vakauden arviointi 104 artiklan 6 kohdan (entisen 104 c artiklan 6 kohdan) mukaisesti. Uudet jäsenvaltiot eivät myöskään ole osallistuneet valuuttakurssijärjestelmään, johon ehdokasmaat eivät voi osallistua ennen liittymistään. EY:n perustamissopimuksen mukaisesti päätös poikkeuksen myöntämisestä tehdään 121 ja 122 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Tämän vuoksi jäsenvaltion asema jäsenvaltiona, jota koskee poikkeus (jonka vaikutukset luetellaan EY:n perustamissopimuksen 122 artiklan 3 kohdassa), on määrättävä liittymissopimuksessa. Vasta, kun on sovellettu 104 artiklaa ja maa on osallistunut valuuttakurssijärjestelmään, voidaan tehdä päätös siitä, täyttääkö uusi jäsenvaltio EY:n perustamissopimuksessa tarkoitetut euron käyttöönotolle asetetut välttämättömät edellytykset.