Virallinen lehti nro C 031 , 05/02/1999 s. 0016



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1088/98 esittäjä(t): Klaus Lukas (NI) komissiolle (7. huhtikuuta 1998) Aihe: Rahoitusosuudet "Die Presse" -nimisen sanomalehden mukaan (27. helmikuuta 1998) Euroopan komission Wienin edustuston johtaja on sitä mieltä, että Itävallan rahoitusosuutta voitaisiin suurentaa, koska se on viidenneksi rikkain valtio Euroopan unionissa, mutta vasta seitsemäs tarkasteltaessa henkeä kohti laskettuja rahoitusosuuksia. Millä tavoin on ymmärrettävä Euroopan komission Wienin edustuston johtajan Wolfgang Streitenbergerin julkisesti esittämä lausuma siitä, että Itävallan rahoitusosuus Euroopan unionin talousarviosta on liian pieni verrattuna Itävallan henkeä kohti laskettuihin tuloihin? Onko Itävallan valmistauduttava maksamaan suurempia osuuksia? Minkä vuoksi Streitenberger komission edustajana puhuu rahoitusosuuksien uudelleen määrittämisestä, kun komissio Agenda 2000:ssa lähtee siitä, että rahoitusosuudet pysyvät muuttumattomina keskipitkällä aikavälillä? Onko Streitenbergerillä valtuuksia tällaisen lausunnon antamiseen? Jos on, miten komissio aikoo määritellä kunkin jäsenvaltion rahoitusosuuden tulevaisuudessa? Jos ei ole, mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä? Komission jäsenen Erkki Liikasenkomission puolesta antama vastaus (5. kesäkuuta 1998) Die Presse-lehdessä 27. helmikuuta 1998 julkaistut tiedot ovat oikeita. Itävalta on tosiaan viidenneksi rikkain jäsenvaltio bruttokansantuotteesta (BKT) henkilöä kohti laskettuna ja sen kokonaisrahoitusosuus vuoden 1997 yhteisön talousarviosta on seitsemänneksi suurin. Näitä tietoja on kuitenkin tarkasteltava lähemmin, ennen kuin voi tehdä johtopäätöksiä Itävallan maksamasta yhteisön talousarvion rahoitusosuudesta. Yhteisön talousarvion rahoitusosuuksien laskukriteerit on määritelty viimeisimmässä (lokakuu 1994) omia varoja koskevassa päätöksessä. Yhteisön talousarvion tulot koostuvat tullimaksuista, maatalousmaksuista (ns. perinteiset omat varat), yhdenmukaistettuun arvonlisäveroon (ALV) perustuvista kansallisista rahoitusosuuksista ja BKT:seen perustuvista kansallisista rahoitusosuuksista. Maatalous- ja tullimaksujen määrä perustuu pääasiassa maantieteellisesta sijainnista johtuvaan edulliseen asemaan eikä määrä siis liity jäsenvaltion maksukykyyn. Itävallan kantamien tullimaksujen määrä on paljon alhaisempi kuin muiden samankokoisten jäsenvaltioiden, joilla on suuria satamia. Sen sijaan BKT:seen ja ALV:oon perustuvat rahoitusosuudet määräytyvät maksukykyisyyden mukaan. Itävallan rahoitusosuus tällä alalla vastaa sen suhteellista vaurautta. Nämä seikat selittävät Die Pressen artikkelissa ja tämän vastauksen ensimmäisessä kappaleessa mainitun eron. Nykyinen järjestelmä pysyy voimassa, ellei sitä muuteta jäsenvaltioiden yksimielisellä päätöksellä. Maksuosuuksissa tapahtuvat muutokset seurailevat siis jatkossakin talouden kehitystä, erityisesti Itävallan ALV:ssa ja BKT:ssa tapahtuvia muutoksia. Kokonaismaksuosuuksien kasvu noudattelee kuitenkin myös kokonaismenojen nousua. Viime vuosina yhteisön menot ovat nousseet hyvin hitaasti. Viime vuodelta käytettävissä olevat varat ovat jopa aiheuttaneet Itävallan vuoden 1998 maksuosuuden vähenemisen, joka myös mainittiin Die Pressen artikkelissa. Komissio aikoo Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä 10. lokakuuta 1994 annetun neuvoston päätöksen 94/728/EY(1) 10 artiklan mukaisesti julkaista kertomuksen nykyisen rahoitusjärjestelmän toiminnasta. Kertomus on tarkoitus julkaista tämän vuoden syksyyn mennessä ja siinä käsitellään muun muassa niin sanottua talousarvion epätasapainoa. (1) EYVL L 293, 12.11.1994.