KIRJALLINEN KYSYMYS E-0423/99

esittäjä(t): Ernesto Caccavale (UPE) komissiolle

(1. maaliskuuta 1999)

Aihe: Vakuutustoiminnan harjoittamista Italiassa koskevan toimiluvan laiton epääminen kreikkalaiselta Themis-yhtiöltä

Ateenassa kotipaikkaansa pitävä Themis S.A. General Insurance Company on kreikkalainen vakuutusyhtiö, joka on saanut asianmukaisen luvan toimia ja tarjota vapaasti palveluja Italian alueella. Kreikan asiasta vastaava ministeriö epäsi 20. marraskuuta 1997 ISVAP:n (italialainen yksityisiä vakuutusyhtiöitä valvova ja tarkkaileva elin) antamien tietojen perusteella kyseisen luvan oletettujen veroepäselvyyksien vuoksi. Epäilyjä ei ole voitu todentaa tai vahvistaa asiakirjoilla ja ne ovat ristiriitaisia Guardia di Finanzan selvitystulosten kanssa, joiden mukaan yhtiön toiminta on päinvastoin ollut täysin sääntöjen mukaista.

Menettely, jolla toimiluvan epäämisestä on päätetty ja ilmoitettu näyttää olevan räikeästi vastoin direktiivissä 92/49/ETY(1) olevan 40 artiklan säännöksiä, jotka on pantu täytäntöön Italiassa vuonna 1995 annetulla lainsäädännöllisellä asetuksella nro 175. Kyseisissä säännöksissä vahvistetaan, että jäsenvaltion valvontaelimen on annettava palvelujen vapaata tarjoamista harjoittavalle yritykselle ennakolta ilmoitus valvontaelimen selvitysten yhteydessä mahdollisesti todetuista säännönvastaisuuksista.

Voiko komissio näin ollen

1. käynnistää perusteellisen ja kattavan selvityksen Italiassa ja Kreikassa toimivia vakuutusyhtiöitä valvovien elinten toiminnasta?

2. vahvistaa, onko ISVAP selvitystyönsä yhteydessä mahdollisesti rikkonut asianomaiselle yritykselle annettavaa pakollista ilmoitusta koskevaa menettelyä, josta säädetään edellä mainitussa yhteisön direktiivissä?

3. vahvistaa - ottaen huomioon, että väitettyjä säännönvastaisuuksia ei ole todennettu - onko ISVAP:n pyytämä toimiluvan epääminen laiton toimenpide, jolla estetään ulkomaisten vakuutusyhtiöiden pääsy Italian markkinoille, ja täysin yhteisön sisämarkkinoita ja vapaata kilpailua palvelujen tarjoamisessa koskevien säännösten vastaista pyrkien tiettyjen vakuutusyhtiöiden suosimiseen ja niiden oligopoliin perustuvan politiikan ylläpitämiseen?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(23. huhtikuuta 1999)

Aluksi on syytä tarkentaa, miten vakuutusyhtiöitä valvovat kansalliset viranomaiset soveltavat muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta 18. kesäkuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi).

Tämän direktiivin mukaisen yhden toimiluvan periaatteen perusteella jokaisella jäsenvaltioiden valtuutetulla yrityksellä on sijoittautumisvapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus kaikkialla Euroopassa, sen valtion lakien ja valvonnan alaisena, jossa kyseessä olevan yrityksen pääkonttori sijaitsee (kotijäsenvaltio) (4 ja 5 artiklat). Vakuutusyhtiön toimiluvan myöntäminen ja epääminen kuuluvat tämän jäsenvaltion yksinomaiseen toimivaltaan. Siinä tapauksessa, että yritys ei noudata sen toimintaa koskevaa sääntelyä, oikaisutoimenpiteet ja rankaisemisoikeus (luvan epääminen mukaan lukien) kuuluvat kotijäsenvaltion yksinomaiseen toimivaltaan (13 ja 14 artiklat). Siinä tapauksessa, että lupa evätään, kotijäsenvaltion valvontaviranomaisen tulee ilmoittaa asiasta muille kyseessä oleville jäsenvaltioille, mukaan lukien ne valtiot, joiden alueella palveluja on tarjottu.

Direktiivin 40 artiklan mukaan, johon myös arvoisa parlamentin jäsen viittaa, palveluja tarjottaessa yrityksen tulee antaa jäsenvaltion valvontaviranomaiselle kaikki asiakirjat, jotka siltä pyydetään, jotta voidaan tarkistaa, noudattaako toiminta sitä koskevaa sääntelyä. Jos viimeksi mainittu huomaa, että yritys, joka harjoittaa palvelujen vapaata tarjontaa sen alueella, ei noudata paikallista lainsäädäntöä, se kehottaa yritystä lopettamaan tämän lainvastaisen toiminnan. Jos yritys ei vastaa kehotukseen, jäsenvaltion valvontaviranomainen antaa siitä tiedon kotijäsenvaltion valvontaviranomaiselle, joka toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet lakia rikkonutta yritystä koskien. Kiireellisessä tapauksessa, tai jos kotijäsenvaltion toimenpiteet eivät ole auttaneet, jäsenvaltion valvontaviranomainen voi tehdä kaikki tarvittavat toimenpiteet ja ilmoittaa niistä kotijäsenvaltion valvontaviranomaiselle.

Vakuutusteknistä vastuuvelkaa ja tämän vakuutusvelan kattamiseksi käytettävien varojen sijoittamista ja solvenssimarginaalisäännöksiä sekä palvelujen tarjoamisen vapauden mukaisesti tehtyihin toimiin liittyvää takuurahastoa koskevat säännöt kuuluvat kotijäsenvaltion yksinomaiseen toimivaltaan. Verotusjärjestelmän osalta noudatetaan suorassa verotuksessa sen jäsenvaltion verotus- ja tilinpäätöslakia, missä yrityksen pääkonttori sijaitsee. Välillisessä verotuksessa toimivalta kuuluu sille jäsenvaltiolle, jossa riski sijaitsee ja joka periaatteessa on se valtio, jossa palveluja tarjotaan. Palvelujen tarjoamisen vapauden mukaisesti tehdyt vakuutussopimukset kuuluvat tämän valtion välillisen verotuksen ja vakuutusmaksuihin kuuluvien veroluonteisten maksujen alaisuuteen (46 artikla). Yrityksen odotetaan noudattavan kyseisen valtion kansallista välillisen veron ja veronluonteisten maksujen veronkantokäytäntöä.

Tässä tapauksessa Kreikassa pääkonttoriaan pitävän yrityksen toimiluvan myöntäminen ja epääminen, sekä sen vakavaraisuuden ja toiminnan vakauden valvominen, kuuluu Kreikan valvontaviranomaisen yksinomaiseen toimivaltaan. Samoin, koska palveluja tarjotaan Italiassa, Italian valvontaviranomainen voi pyytää Kreikan viranomaisia puuttumaan asiaan verotusta koskevissa asioissa tai jos rahoituksesta ja toiminnan vakaudesta määrääviä säädöksiä on rikottu.

Perustamissopimusten valvojana ja EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukaan komissio voi nostaa kanteen sellaista jäsenvaltiota vastaan, joka rikkoo yhteisön lakia, mutta sillä ei ole kansallisiin hallintoelimiin nähden yleistä valvontaoikeutta.

Siinä tapauksessa, että jäsenvaltio on saattanut jonkin direktiivin virheellisesti osaksi kansallista lainsäädäntöään tai jos se noudattaa sitä virheellisesti, komission keinot asiaan puuttumiseksi ovat rajatut: jos direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä direktiivin mukaisesti, mutta kansalliset viranomaiset toteuttavat kansallista lainsäädäntöä virheellisesti, kyseessä ei ole direktiivin, vaan kansallisen lainsäädännön vastainen rikkomus; tästä syntynyt riita-asia tulee periaatteessa ratkaista kansallisissa tuomioistuimissa. Komissio voi puuttua asiaan vain siinä tapauksessa, että virheellinen täytäntöönpano jatkuu, jos esimerkiksi, huolimatta siitä, että on olemassa kansallinen säädös direktiivin oikeasta saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä, kansallisen lainsäädännön jatkuva virheellinen täytäntöönpano estää saavuttamasta direktiivin tavoitteita. Tämän nimenomaisen tapauksen yhteydessä esiin tulleiden asioiden valossa ei ole kuitenkaan kysymys Kreikan viranomaisten jatkuvasta direktiivin vastaisesta toiminnasta, vaan pikemminkin yksittäistapauksesta.

Komissio on tutkinut Kreikan ja Italian lainsäädännöt, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, eikä ole todennut mitään sääntöjen vastaista ainakaan tässä kysymyksessä mainittujen ongelmien osalta. Toisaalta direktiivin 92/49/ETA 56 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on valvottava, että vakuutusyhtiötä koskeviin lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaan tehtyihin päätöksiin voidaan hakea oikeudellista muutosta.

Tässä tapauksessa kyseessä oleva yritys epäilee erityisesti Italian viranomaisten noudattaman menettelyn, mutta myös toimilupansa epäämisen oikeellisuutta. Kaikkiin tätä asiaa koskeviin kysymyksiin täytyy pyytää oikaisua kreikkalaisesta tai italialaisesta hallinto- tai oikeustuomioistuimesta Kreikan ja Italian lainsäädännön nojalla.

(1) EYVL L 228, 11.8.1992, s. 1.