KIRJALLINEN KYSYMYS E-1039/00 esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle. Sosiaaliset ja taloudelliset toimenpiteet sikojen lukumäärän supistamiseksi Flanderissa.



Virallinen lehti nro 113 E , 18/04/2001 s. 0003 - 0005



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1039/00 esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) komissiolle (4. huhtikuuta 2000) Aihe: Sosiaaliset ja taloudelliset toimenpiteet sikojen lukumäärän supistamiseksi Flanderissa Ympäristöasioista vastaava komission jäsen Margot Wallström sanoi helmikuun lopulla kirjalliseen kysymykseen E-2686/99(1) antamassaan vastauksessa olevansa tietoinen vakavista ongelmista, jotka johtuvat fosforin ja rikin suurista määristä Flanderissa. Korkeat fosfori- ja rikkipitoisuudet ovat peräisin kemiallisista lannoitteista ja karjankasvatuksen tuottamasta lannasta. Wallströmin mukaan nämä liialliset määrät aiheuttavat laajaa pohjavesien pilaantumista, joka ilmenee Flanderin ympäristöyhtiön (Vlaamse Milieumaatschappij) raporteista ja useimpien pintavesien rehevöitymisenä. Kyseiset aineet lisäävät myös osaltaan Pohjanmeren rehevöitymistä. Yhä useampi Flanderissa katsoo, että alueella on maanviljelyspinta-alaan nähden liikaa sikoja, eikä kaikkea lantaa voida käyttää lannoitteena vaarantamatta ihmisiä ja ympäristöä. Sikojen lukumäärä on nykyisin noin 8 miljoonaa. Vuonna 1992 sikoja oli 6 545 000 ja vain viisi vuotta myöhemmin lukumäärä oli noussut 7 367 653:een. Tämän vuoksi on kysyttävä (ja vastattava) seuraavaan kysymykseen: pitäisikö toteuttaa sosiaalisia ja taloudellisia toimenpiteitä sikojen lukumäärän supistamiseksi? Kun otetaan huomioon ongelman vakavuus ja se seikka, että nitraattidirektiivi menee yhteisön sianlihan markkinajärjestelyn edelle, kysyn seuraavaa: voidaanko yhteisön määrärahoilla osallistua sikojen lukumäärän supistamiseen Flanderissa? Jos voidaan, mitä oikeusperustaa ja taloudellista kehystä voitaisiin käyttää sosiaalisiin ja taloudellisiin toimenpiteisiin sikojen lukumäärän supistamiseksi? Jos ei voida, onko komissio valmis luomaan oikeusperustan ja taloudellisen kehyksen sosiaalisille ja taloudellisille toimenpiteille sikojen lukumäärän supistamiseksi? (1) EYVL C 280 E, 3.10.2000, s. 103. Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (14. kesäkuuta 2000) Sikojen määrän vähentämistä Flanderissa sekä siihen liittyviä mahdollisia sosiaalisia ja taloudellisia toimenpiteitä on tarkasteltava usealla tasolla: yhteisen markkinajärjestelyn (YMJ) tasolla, maaseudun kehittämiseen liittyvän ja rakennerahastoihin liittyvän politiikan yhteydessä toteutettujen toimenpiteiden tasolla ja kansallisten tukien tasolla. Sianliha-alan yhteisessä markkinajärjestelyssä ei ole tuotannon hallitsemiseen tarkoitettua keinoa, jonka pyrkimyksenä olisi sikojen määrän vähentäminen jäsenvaltioissa. Tuottajilla on täysi vastuu tiloillaan olevien sikojen määrästä; tämä koskee sekä karjan mahdollista lisäämistä että vähentämistä, josta säädetään vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12 päivänä joulukuuta 1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/676/ETY(1). Tämän YMJ:n osalta yhteisö ei siis voi osallistua sikojen määrän mahdollisen vähentämisen rahoitukseen Flanderissa noudattaakseen vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annetun direktiivin 91/676/ETY soveltamisesta johtuvia velvoitteita. On kuitenkin ilmeistä, että siankasvattajat eivät voi käyttää väärin sitä vapautta, joka heille myönnetään sianlihan YMJ:ssä. Niiden on noudatettava kaikkia yhteisön, kansallisesta tai alueellisesta lainsäädännöstä johtuvia, muita kuin sianlihan YMJ:ssä säädettyjä, standardeja ja velvoitteita, joilla saattaa olla suora tai epäsuora vaikutus tiloilla olevien eläinten määrään. Maataloustoiminnan lopullisen luopumisen osalta, joka edellyttää koko karjan määrän vähentämistä, (Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston) maaseudun kehittämistä koskevassa asetuksessa (EY) N:o 1257/1999(2) säädetään yhteisön varhaiseläketuesta. Kansallinen tuki eläinten kasvatuksen lopulliselle ja peruuttamattomalle luopumiselle on myös mahdollinen maatalousalaa koskevien valtion tukien suuntaviivojen(3) mukaisesti. Tähän mennessä alankomaiden viranomaiset eivät ole ehdottaneet virallisesti kumpaakaan kahdesta mainitusta tuesta. Ne tilat, jotka täyttävät vähintään ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevat vähimmäisvaatimukset, voivat saada yhteisön rahoitusta maaseudun kehittämistä koskevan asetuksen mukaisesti. Tämä tuki voi koskea erityisesti maatalouden ympäristötoimia, kuten tukea tuotantosuunnan muuttamiseksi luonnonmukaiseen viljelyyn ja laajaperäistämiseen, toimenpiteitä, jotka kuuluvat Flanderia koskevaan maaseudun kehittämissuunnitelmaan kaudella 20002006, jota analysoidaan parhaillaan komissiossa ja jonka hyväksyminen on suunnitteilla ensi syksynä. Karjan osittaiselle vähentämiselle ei sitä vastoin voida myöntää yhteisön rahoitusta, jos eläinten määrä tiloilla ylittää nitraattidirektiivissä säädetyn rajan. Tämä raja vastaa haavoittuvilla alueilla jätevesien määrää, joka sisältää typpeä enintään 170 kilogrammaa hehtaarilta. Lisäksi Flanderin maaseudun kehittämissuunnitelmassa säädetään myös useiden alojen osalta, joihin sianliha-alakin kuuluu, investointitukia tiloille, jotka täyttävät edellä esitetyt vähimmäisvaatimukset, erityisesti eriyttämistoimilla ensisijaisesti kestävän maatalouden varmistamiseksi ja maataloustulojen lisäämiseksi. Tämä viimeksi mainittu toimenpide voisi tarvittaessa vahvistaa sianliha-alan toiminnan uudelleen suuntaamista. Lopuksi rakennerahastot (rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21 päivänä kesäkuuta 1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999(4)), jotka voivat toimia tavoitteeseen 2 kuuluvilla alueilla, ovat ennen kaikkea ne yhteisön välineet sellaisilla alueilla, joiden taloudellista ja sosiaalista rakennemuutosta on tuettava. Rakennerahastoja koskevissa kaudella 20002006 voimassa olevissa säännöksissä säädetään nimenomaan yhteisön tuesta maaseutualueille, jotka kärsivät vaikeista maatalouden rakenteellisista ongelmista. Lisäksi on syytä korostaa, että Flanderin viranomaiset eivät ole sisällyttäneet tavoitteen 2 rajoituksiin maaseutualueita, joilla siankasvatuksen tilanne edellyttää rakennemuutosta. (1) EYVL L 375, 31.12.1991. (2) EYVL L 160, 26.6.1999. (3) EYVL C 28, 1.2.2000. (4) EYVL L 161, 26.6.1999.