KIRJALLINEN KYSYMYS E-1467/98

esittäjä(t): Rosemarie Wemheuer (PSE) komissiolle

(13. toukokuuta 1998)

Aihe: Menettely korruptiota epäiltäessä

Komissio esitti neuvostolle vuoden 1994 lopussa / vuoden 1995 alussa petosten torjuntaa koskevan kertomuksen, joka tietääkseni perustuu kaikissa jäsenmaissa tehtyihin petosten torjuntaa koskeviin tutkimuksiin.

Ottaen huomioon, että tehokas petosten torjunta on yhä tärkeämpää, ja erityisesti ottaen huomioon vallitsevat olot pyydän komissiota vastaamaan seuraaviin kysymyksiin:

1. Mitä muita toimia komissio aikoo toteuttaa tällä alalla ja mikä komission osasto on vastuussa niistä?

2. Mitä periaatteita komissio noudattaa tapauksissa, joissa epäillään korruptiota? Ryhdytäänkö tutkimuksiin viran puolesta heti kun epäillään korruptiota vai päätetäänkö asiasta tapaus tapaukselta? Taataanko, että korruptiosta rangaistaan sääntöjen mukaisesti henkilöön katsomatta?

3. Mitä sääntöjä noudatetaan päätettäessä siitä, annetaanko asia jäsenvaltion syyttäjäviranomaisten tutkittavaksi? Kuka tästä vastaa ja millä tavoin asiasta ilmoitetaan syyttäjäviranomaisille?

4. Olenko oikeassa olettaessani, että asiasta vastaava osasto voi suorittaa tutkimukset täysin riippumattomasti ja henkilöön katsomatta, ja ettei se ole alttiina minkäänlaisille ulkopuolisille vaikutteille?

Komission jäsenen Anita Gradininkomission puolesta antama vastaus

(30. heinäkuuta 1998)

Kuten arvoisa parlamentin jäsen tietää, komissio pitää petosten ja lahjonnan torjuntaa - mukaan lukien komission virkamiehiä koskeva lahjonta - äärimmäisen tärkeänä.

Vastauksena arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksen 1-4 kohtiin komissio muistuttaa, että se on osallistunut aktiivisesti Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisten säädösten hyväksymiseen neuvostossa. Tärkeimpiä näistä säädöksistä ovat yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus, kyseisen yleissopimuksen ensimmäinen pöytäkirja sekä yleissopimus sellaisen lahjonnan, jossa on osallisina Euroopan yhteisöjen tai Euroopan unionin jäsenvaltioiden virkamiehiä, torjunnasta(1). Kaksi viimeksi mainittua säädöstä ovat erityisen tärkeitä, sillä ne mm. korjaavat joissakin jäsenvaltioissa (esimerkiksi Belgiassa) vallitsevan tilanteen, jossa rikoslakiin ei sisälly säännöksiä yhteisön virkamiehiä koskevasta lahjonnasta. Nämä säädökset on kuitenkin vielä ratifioitava ennen niiden voimaantuloa.

Komissio määritteli 18. marraskuuta 1997 antamassaan tiedonannossa(2) yhteisön virkamiehiä koskevien petosten ja lahjonnan torjuntaa koskevan nykyisen politiikkansa ja sen tulevat tavoitteet. Tiedonannossa asetettiin toiminnan suuntaviivoja, joista ensimmäinen koski komission petostentorjuntayksikön (UCLAF) roolin vahvistamista komission sisäisissä tutkimuksissa vahvistamalla säännöt, jotka koskevat UCLAFin tehtäviä ja sen toiminnan riippumattomuutta sekä sen yhteyksiä oikeusviranomaisiin.

Tämän toimen rinnalla komissio järjesteli UCLAFin organisaation uudelleen ja muutti sen suoraan pääsihteeristön alaisuudessa toimivaksi erityisryhmäksi 1. toukokuuta 1998 lähtien. Osana uudelleenjärjestelyä on luotu lahjonnantorjuntaryhmä ja erillinen rikosoikeudellinen asiantuntija- ja yhteysryhmä, mikä osoittaa, kuinka ensisijaisen tärkeänä komissio pitää sekä lahjonnan torjuntaa että yhteistyötä oikeusviranomaisten kanssa.

Vastauksena arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksessään esittämiin 2 ja 3 kohtiin komissio painottaa, että UCLAFin johtajan tehtäviin kuuluu päättää siitä, ryhdytäänkö väitetyissä tai epäillyissä lahjontatapauksissa tutkimuksiin vai ei. Päätös perustuu yksinomaan käytettävissä olevan todistusaineiston luonteen ja pitävyyden arviointiin.

UCLAF laatii jokaisen tutkimuksen päätteeksi kertomuksen, jossa esitellään asianomainen todistusaineisto sekä arvio siitä, missä määrin todisteet vahvistavat tai kumoavat alkuperäisen epäilyksen tai väitteen.

Mikäli kertomuksessa päätellään, että sisäisen tai ulkopuolisen viranomaisen lisätoimet ovat tarpeen, kertomus annetaan toimivaltaisen viranomaisen käyttöön hallinnollisista tai rangaistus- ja oikeusmenettelyistä päättämiseksi. UCLAF pyytää jäsenvaltioiden oikeusviranomaisia toimimaan tarpeen vaatiessa yhteistyössä sen kanssa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 209 a artiklan mukaisesti. Se auttaa vastaavasti tarvittaessa jäsenvaltioiden viranomaisia. Jos todistusaineisto on kerätty komission paikan päällä suorittamista tarkastuksista ja todentamisista Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten ja muiden väärinkäytösten estämiseksi annetun neuvoston asetuksen (Euratom, EY) N:o 2185/96(3) mukaisesti komission ulkopuolella tehdyn tutkimuksen perusteella, todistusaineisto annetaan kaikissa tapauksissa asianomaisen jäsenvaltion viranomaisille asetuksen 8 artiklan säännösten mukaisesti.

Komissio selvensi 14. heinäkuuta 1998 edelleen niitä edellytyksiä, joiden perusteella epäillyt tapaukset toimitetaan oikeusviranomaisten tai nimittävän viranomaisen käsiteltäviksi. UCLAFin johtaja vastaa tapausten nopeasta ilmoittamisesta. Samalla hänen tehtävänään on pitää virkakoneiston eri portaat ajan tasalla. Nimittävällä viranomaisella on valtuudet käynnistää kurinpitomenettely. Oikeusviranomaisten toimivaltaan kuuluu rikosasioiden saattaminen tuomioistuimen käsiteltäväksi.

(1) EYVL C 316, 22.11.1995; EYVL C 313, 23.10.1996; EYVL C 195, 25.6.1997.

(2) Virkavirheitä, varainhoidon sääntöjenvastaisuuksia, petoksia ja lahjontaa vastustavien toimien parantamista koskeva moitteettoman hallinnon ja varainhoidon keskustelumuistio (SEC(97) 2198).

(3) EYVL L 292, 15.11.1996.