KIRJALLINEN KYSYMYS E-0685/01 esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) komissiolle. Yhteinen kalastuspolitiikka ja laiton kalastus: mukavuuslippulaivat.



Virallinen lehti nro 261 E , 18/09/2001 s. 0175 - 0176



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0685/01 esittäjä(t): Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) komissiolle (8. maaliskuuta 2001) Aihe: Yhteinen kalastuspolitiikka ja laiton kalastus: mukavuuslippulaivat Eräs kaikkein vakavimmista ongelmista, joita avomerikalastuksessa nykyisin kohdataan, on seuraava: miten pakotetaan maat, jotka eivät osallistu kansainvälisiin kalastusjärjestöihin ja joiden laivasto kalastaa rannikkovaltioiden oikeudenkäytön ulkopuolella olevilla vesillä, hyväksymään alueellisten kalastusjärjestöjen toimenpiteet kalavarojen järkevästä hallinnasta ja suojelusta. Kansainvälisen merioikeuden suhteellinen kehittymättömyys merkitsee, että mukavuuslippujen alla purjehtivat tai jopa ilman lippua purjehtivat alukset voivat kalastaa kansainvälisillä vesillä vastuuttomasti välittämättä kalavaroista tai meriympäristön suojelusta, ja siten murentaa kalavarojen hallinnan järkeviä suunnitelmia ja vastuullista kalastamista, josta alueelliset järjestöt kuten Nafo, Neafc tai Iccat ovat sopineet. Nykyisellään merioikeus asettaa etusijalle jäsenvaltioiden suvereenit oikeudet eikä juurikaan tunnusta väliintulo-oikeutta. Kansainvälisten järjestöjen sopimusosapuolet ovat siksi omaksumassa toimintatavan, jossa aluksiin, jotka eivät noudata järjestön kalakannan hallintaa koskevia sääntöjä, sovelletaan epäsuoria pakotteita. Yleensä näillä toimenpiteillä vaikeutetaan kyseisten alusten saamien saaliiden myymistä ja ne voivat sisältää esimerkiksi uudelleenlastauskieltoja ja lastin purkukieltoja sopimusosapuolien satamissa. Voiko komissio antaa sen hallussa olevia tietoja on tämän tyyppisistä rikkomuksista (sääntöjä rikkovien alusten kansallisuus, alusten lukumäärä, toiminta-alueet, purkamiseen käytettävät satama, jne.)? Voiko komissio myös ilmoittaa, tekeekö se tai aikooko se tehdä yksityiskohtaisen tutkimuksen näistä ongelmista? Mitä ratkaisuja komissio ehdottaa tämän ongelmakentän ratkaisemiseksi? Mitä toimia voidaan toteuttaa, jotta estettäisiin mukavuuslippujen alla purjehtivien alusten pyydystämien saaliiden tulo EU:n markkinoille? Harkitseeko komissio sille saman kaltaisista ongelmista aikaisemmin ehdotettujen ratkaisujen soveltamista? Tällaisia ongelmia ovat esimerkiksi pilaantumista aiheuttavien tuotteiden kuljetukset? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (24. huhtikuuta 2001) Komissio on tietoinen mukavuuslippulaivojen aiheuttamista ongelmista suhteessa kestävään ja vastuulliseen kalastukseen. Komissio katsoo kuitenkin, että sekä kansainvälinen oikeus että alueelliset kalastusjärjestöt muodostavat riittävän kehyksen kalastustoiminnan säätelemiseksi. Siten FAO:n marraskuussa 1993 hyväksymä sopimus avomerillä kalastavien alusten mukauttamisesta kansainvälisiin säilyttämis- ja hoitotoimenpiteisiin, olisi tehokkain väline tarvittavien tietojen saamiseksi aluksista. Toisaalta hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämisestä ja hoidosta New Yorkissa tehdyn sopimuksen (Yhdistyneiden Kansakuntien elokuussa 1995 hyväksymä, joulukuussa 1995 allekirjoitettu sopimus) ratifiointi auttaisi myös säätelemään toimintaa avomerellä ja velvoittaisi muut kuin jäsenvaltiot, ja myös maat, jotka eivät osallistu alueellisiin kalastusjärjestöihin, tekemään enemmän kansainvälistä yhteistyötä. Tämän vuoksi komissio toivoo ennen kaikkea, että mainitut kaksi sopimusta ratifioidaan mahdollisimman pian, jotta niitä voitaisiin ryhtyä soveltamaan. Parlamentin jäsenen esittämän, rikkomuksia koskevan kysymyksen osalta komissio saa ensimmäistä kertaa käyttöönsä jäsenvaltioiden toimittamat tiedot sellaisten käyttäytymistapojen luettelosta, joilla rikotaan vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1447/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21 päivänä joulukuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2740/1999 nojalla(1). Komissio esittää myöhemmin neuvostolle, parlamentille ja neuvoa-antavalle kalatalouskomitealle selvityksen kokonaistilanteesta jäsenvaltioittain saatujen tietojen osalta. Muiden kuin yhteisön alusten osalta suurimmalla osalla alueellisista kalastusjärjestöistä on valvontakomitea (kuten Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio (ICCAT), Amerikan trooppisten tonnikalojen suojelukomissio (IATTC), Luoteis-Atlantin kalastusjärjestö (NAFO) ja Koillis-Atlantin kalastuskomissio (NEAFC)). Yhteisön tasolla koko lainsäädännön ja erityisesti yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93(2) tavoitteena on lujittaa kalastustoiminnan valvontaa pyynnistä kaupan pitämiseen asti. Laittoman, säätelemättömän ja ilmoittamattoman kalastuksen torjumiseksi laaditussa kansainvälisessä toimintasuunnitelmassa, jonka laatimisessa komissio ja jäsenvaltiot ovat olleet aktiivisesti mukana, määritellään eri toimenpiteitä laittoman kalastuksen lopettamiseksi, kuten esimerkiksi valtion järjestämä kansalaisten valvonta, kalastustoiminnan tarkastus ja valvonta pyynnistä saaliin purkamiseen asti sekä kansainvälisten markkinatoimenpiteiden soveltaminen. Suunnitelmassa korostetaan erityisesti lippuvaltion sekä satamavaltion ja tuojavaltion vastuuta. Siltä osin, mikä koskee laittomalla kalastuksella saatujen saaliiden tuloa yhteisön markkinoille, kansainvälisessä toimintasuunnitelmassa hyväksytään kansainvälisiin ja monenvälisiin toimiin turvautuminen laittoman kalastuksen ja siitä saatujen tuotteiden kaupankäynnin lopettamiseksi kannustamalla seuraamusten soveltamiseen. Toisaalta alueelliset kalastusjärjestöt ovat osoittaneet, että laittoman kalastuksen tuonti Euroopan markkinoille voidaan kieltää (kuten punaisen tonnikalan tapaus ICCAT:ssa) ja että pyyntitodistuksen avulla voidaan luoda pyynnin tarkastusjärjestelmä (vrt. Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen säilyttämiskomissio (CCAMLR), IATTC ja ICCAT). Komissio osallistui FAO:n ja Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) yhteiseen työryhmään, jossa käsiteltiin lippuvaltion suorittamaa alusten tarkastusta. Kansainvälisessä toimintasuunnitelmassa edellytetään FAO:n ja IMO:n välisen työsuhteen etenemistä muun muassa kalastusaluksen ja valtion välisen todellisen yhteyden määrittelemiseksi (Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 91 artikla). (1) EYVL L 328, 22.12.1999. (2) EYVL L 261, 20.10.1993.