KIRJALLINEN KYSYMYS E-1995/99 esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle. Vertikaalisia rajoituksia koskevat suuntaviivat.



Virallinen lehti nro 170 E , 20/06/2000 s. 0136 - 0137



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1995/99 esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle (9. marraskuuta 1999) Aihe: Vertikaalisia rajoituksia koskevat suuntaviivat Kilpailuasioista vastaava uusi komission jäsen painotti Euroopan parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnan järjestämässä kuulemistilaisuudessa sitä, miten tärkeitä ovat kansalaisten hyväksynnän kannalta EU-säädösten avoimuus ja selkeys. Vertikaalisia rajoituksia koskeva suuntaviivaluonnos käsittää 225 yksittäistä kohtaa ja painottaa esimerkkejä, joita ei aina voida yleistää. Toisaalta relevanttien markkinoiden kattavasta käsittelystä puuttuu edelleenkin selvennys, jolla estettäisiin pienten jäsenvaltioiden tuottajien joutuminen epäedulliseen asemaan. Miten komissio aikoo tehdä tämän asian mahdollisimman avoimeksi ja löytää ratkaisuja, joilla vältetään pelätyt haitat? Mario Montin komission puolesta antama vastaus (29. marraskuuta 1999) Arvoisa parlamentin jäsen viittaa vertikaalisia rajoituksia koskeviin alustaviin suuntaviivoihin, jotka komissio julkaisi yhdessä ryhmäpoikkeusasetuksen luonnoksen kanssa 24. syyskuuta 1999(1). Komission mielestä ehdotettu uusi politiikka yksinkertaistaa huomattavasti vertikaalisiin rajoituksiin sovellettavia sääntöjä ja keventää sääntelytaakkaa, koska sen tuoman oikeusvarmuuden ansiosta ilman markkinavoimaa olevien yritysten (jollaisia useimmat yritykset ovat) ei enää tarvitse arvioida sopimustensa soveltuvuutta yhteisön kilpailusääntöjen nojalla. Uuden lähestymistavan mukainen ryhmäpoikkeusasetusehdotus kattaa 30 prosentin markkinaosuuteen asti kaikki vertikaaliset rajoitukset väli- ja lopputuotteiden ja palveluiden osalta, lukuun ottamatta muutamaa kaikista vakavinta rajoitusta ja ehtoa. Tämä poistaa joitain kolmen nykyisen ryhmäpoikkeusasetuksen pahimpia puutteita, jotka liittyvät yksinmyyntiin, yksinostoon ja luvakesopimuksiin. Nykyisiä ryhmäpoikkeusasetuksia on viime vuosina laajalti moitittu liian suppeiksi ja kaavamaisiksi ja niiden on katsottu asettavan yrityksille liian tiukkoja vaatimuksia, jotka eivät vastaa tuotanto- ja jakelumenetelmien kehitystä. Uuden politiikan tuomasta yksinkertaistamisesta hyötyvät etenkin pienet ja keskisuuret yritykset, jotka pääosin kuuluvat uuden asetuksen soveltamisalaan. Vaikka yritykset, joiden markkinaosuudet ylittävät 30 prosenttia, eivät hyödy uuden ryhmäpoikkeusasetuksen tuomasta oikeusvarmuudesta, on korostettava, että uuden politiikan nojalla niiden vertikaalisia sopimuksia ei pidetä automaattisesti lainvastaisina mutta ne voidaan joutua tutkimaan erikseen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan (ent. 85 artikla) nojalla. Suuntaviivojen tarkoituksena on auttaa yrityksiä tällaisen tutkimuksen tekemisessä ja siten lisätä kilpailusääntöjen tehokkuutta. Laatiessaan suuntaviivoja komissio pyrki esittämään yksityiskohtaisen ja kattavan yleiskatsauksen teknisesti monimutkaisesta asiasta. Suuntaviivoihin sisältyy luku, jossa käsitellään markkinoiden määrittelyyn liittyviä seikkoja. Kyseinen luku perustuu markkinoiden määritelmästä vuonna 1997 annettuun komission tiedonantoon, ja siinä pyritään antamaan yrityksille tarkempia neuvoja ongelmissa, joita vertikaalisten rajoitusten yhteydessä ilmenee. Suuntaviivat julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä luonnoksena, jotta kaikilla asianomaisilla olisi mahdollisuus esittää kommenttejaan, joiden perusteella komissio voi tarvittaessa tehdä parannuksia ja selvennyksiä. Markkinoiden määrittelyn osalta on todettava, että merkitykselliset kilpailunvastaiset markkinat eivät välttämättä rajoitu jäsenvaltion alueeseen ja ne on arvioitava tapauskohtaisesti. Vertikaalisten sopimusten mahdolliset kielteiset ja myönteiset vaikutukset on arvioitava asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla. Yhteisön kilpailupolitiikka ei suinkaan saata pienempien markkinoiden tuottajia epäedulliseen asemaan vaan sen tarkoituksena on suojella kilpailua ja kuluttajien etuja siitä riippumatta, kuinka suurista tai pienistä maantieteellisistä markkinoista on kyse. (1) EYVL C 270, 24.9.1999.