ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS P-0353/99

esittäjä(t): Alexandros Alavanos (GUE/NGL) komissiolle

(12. helmikuuta 1999)

Aihe: Olympiakisojen järjestäminen pysyvästi Kreikassa

Viime aikoina on ilmennyt skandaaleja, joihin liittyvät Kansainvälisen olympiakomitean jäseniä ja olympiakisojen hakijakaupunkeja koskevat syytökset ja paljastukset lahjonnasta ja taloudellisen hyödyn tavoittelusta ovat järkyttäneet yleistä mielipidettä Euroopassa ja koko maailmassa ja vahvistaneet käsitystä siitä, että olympiakisojen järjestämiseen kytkeytyvät valtavat taloudelliset hyödyt aiheuttavat korruptiota ja johtavat täysin niiden ihanteiden vastaiseen toimintaan, joita olympia-aatteen tulisi nykyisin palvella.

Kun otetaan huomioon, että Olympiassa järjestetään toukokuussa 1999 eurooppalainen urheilukonferenssi ja se, että edellä mainitut ongelmat ovat sidoksissa urheiluun, komissiolta kysytään, voisiko se sisällyttää kokouksen esityslistaan kyseiset ongelmat ja ehdotuksen olympiakisojen järjestämisestä pysyvästi kisojen synnyinsijoilla antiikin Olympiassa, mikä ehkäisisi vastaavien taloudellisten skandaalien syntymisen ja toisi uutta uskoa olympiahengen uudestisyntymiseen?

Komission jäsenen Marcelino Orejankomission puolesta antama vastaus

(11. maaliskuuta 1999)

Komissio on aina ilmaissut halunsa "kunnioittaa yhdistysten itsenäisyyttä yleensä ja erityisesti urheilun alalla"(1). Arvoisan parlamentin jäsenen esittämä kysymys koskee hallituksista riippumatonta järjestöä, jonka päätöksiä komission on kunnioitettava, jos ne eivät ole yhteisön oikeuden vastaisia, mitä ne tässä tapauksessa eivät näytä olevan.

Näin ollen nimenomaan kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsenten ja urheilujärjestöjen ja erityisesti kansallisten olympiakomiteoiden ja urheiluliittojen on ryhdyttävä toimiin, joita näiden ongelmien ratkaiseminen vaatii.

Ensimmäisessä eurooppalaisessa urheilukonferenssissa (assises européennes du sport) on tarkoitus miettiä urheilun tulevaisuutta ja kehitystä Euroopassa. Jo nyt tiedetään, että myös urheilun kaupallistumiseen liittyviä ongelmia käsitellään tässä konferenssissa.

Olympiakisojen pitopaikan valinnan osalta komission on todettava, että asia kuuluu suoraan KOK:n toimivaltaan.

(1) SEC(91) 1438 lopullinen.
Virallinen lehti nro C 297 , 15/10/1999 s. 0139



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0041/99 esittäjä(t): Philippe De Coene (PSE) komissiolle (22. tammikuuta 1999) Aihe: Hevosille tarkoitettujen lääkkeiden saatavuus Voimassaolevan EU:n lainsäädännön mukaan hevoset ovat elintarviketuotantoon tarkoitettuja eläimiä, mikä vaikuttaa huomattavasti näille eläimille annettavien lääkkeiden lailliseen annosteluun niiden sairastuessa. Eikö komissio katsokin, että näiden eläinten hyvinvoinnin vuoksi olisi tehtävä ero ravinnontuotantoon tarkoitettujen hevosten ja muihin tarkoituksiin kasvatettavien hevosten välillä? Mitä mieltä komissio on ehdotuksesta muuttaa kaikkea asiaa koskevaa lainsäädäntöä tässä suhteessa, sillä vasta sitten eläinlääkärien on mahdollista käyttää lemmikkieläimille ja ihmisille sallittuja lääkeaineita? Komission jäsenen Franz Fischlerinkomission puolesta antama vastaus (1. huhtikuuta 1999) Komissio on täysin tietoinen tästä erityisen vaikeasta ongelmasta ja se pyrkii kaikin tavoin ratkaisemaan eläinten lääkkeiden saatavuusongelman. Komission on kuitenkin otettava huomioon kuluttajien terveyden suojelua sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevat näkökohdat. Tässä mielessä ongelmat koskevat hevosten hoidon lisäksi myös pienempiä lajeja, kuten kaloja, kaneja, lampaita ja vuohia, tarhattua riistaa jne. sekä harvinaisten kliinisten oireiden osalta "pienempää käyttötarkoitusta". Hevoset ovat EY:n perustamissopimuksen mukaisesti maatalouseläimiä. Terveyttä koskevista ongelmista yhteisön sisäisessä tuoreen lihan kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1964 annettua neuvoston direktiiviä 64/433/ETY(1) sovelletaan hevosen lihaan. Koska hevosia kasvatetaan yhteisössä suurimmaksi osaksi ensisijaisesti muuhun tarkoitukseen kuin ravinnon tuotantoon, hevosten teurastusta tietyssä elämänvaiheessa ja teurastettavaksi tarkoitettujen hevosten kauppaa ei ole kielletty yhteisön lainsäädännössä eikä jäsenvaltioiden kansallisissa säädöksissä. Ottaen huomioon hevosten pitkän eliniän, omistajan tai kansalaisuuden vaihtumisen usein ja eläinten käyttötarkoitusten muuttumisen yleisen jaottelun tekeminen seuraeläiminä pidettäviksi hevosiksi ja ravinnon tuotantoon tarkoitetuiksi eläimiksi on vaikeaa. Ihmisravinnoksi tarkoitettujen yksittäisten hevosten teurastus voitaisiin estää tai sitä voitaisiin siirtää, jos näitä eläimiä on hoidettu lääkkeillä, jotka sisältävät aineita, joiden jäämien enimmäismääriä ei ole vahvistettu yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvikkeissa annetun neuvoston asetuksen (EY) 2377/90(2) mukaisesti. Tällaiset hevoset olisi kuitenkin tunnistettava erityisesti ja niille annettu hoito olisi merkittävä tunnistusasiakirjaan. Komission päätöksessä 93/623/ETY(3) vahvistettiin hevosten tunnistusasiakirja (passi) niiden kansainvälistä kuljetusta varten. Passi ja asianmukainen tunnistusasiakirja ovat osoittautuneet arvokkaiksi tärkeimpien hevoseläinten tautien yhteisöön kulkeutumisen ehkäisemisessä. (1) EYVL L 121, 29.7.1964. (2) EYVL L 224, 18.8.1990. (3) EYVL L 298, 3.12.1993.
Virallinen lehti nro C 370 , 21/12/1999 s. 0125



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0841/99 esittäjä(t): Kenneth Coates (GUE/NGL) komissiolle (7. huhtikuuta 1999) Aihe: Juomaveden fluorointi Miten komissio suhtautuu juomaveden fluorointiin? Missä määrin juomavettä fluoroidaan eri jäsenvaltioissa? Ovatko jotkin jäsenvaltiot kieltäneet tämän menetelmän? Jos jotkin jäsenvaltiot ovat kieltäneet sen, millä perusteilla ne ovat sen tehneet? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta antama vastaus (29. huhtikuuta 1999) Juomaveden laadusta säädetään yhteisössä ihmisten käyttöön tarkoitetun veden laadusta 15. heinäkuuta 1980 annetulla neuvoston direktiivillä 80/778/ETY(1), joka korvataan 25. joulukuuta 2003 mennessä 3. marraskuuta 1998 annetulla uudella juomavesidirektiivillä 98/83/EY(2). Molemmilla direktiiveillä asetetaan raja juomaveden korkeimmalle hyväksyttävälle fluoridipitoisuudelle fluoridin alkuperästä huolimatta. Juomavedessä voi toisin sanoen olla fluoridia luontaisesti tai sitten sitä on keinotekoisesti lisätty. Juomaveden fluoraus on jäsenvaltioiden vastuulla, eikä asia kuulu komissiolle niin kauan kuin direktiivillä vahvistettuja rajoja noudatetaan. Fluoraus on epäilemättä kiistanalainen asia fluoridin mahdollisten myönteisten tai kielteisten vaikutusten takia, riippuen sen pitoisuudesta juomavedessä. Juomavesidirektiivillä vahvistettu raja on 1,5 milligrammaa litrassa (mg/l), joka Maailman terveysjärjestö WHO:n näkemyksen mukaan edustaa hyvää tasapainoa fluoridin myönteisten ja kielteisten vaikutusten välillä, kuten WHO asian ilmaisi juomavedenlaatua koskevissa suuntaviivoissaan. Fluoridilla on myönteisiä vaikutuksia, kun sitä on juomavedessä 0,5 mg:sta/l 2 mg:aan/l. Mitä enemmän fluoridipitoisuus ylittää 2 mg/l, sitä enemmän kielteisten vaikutusten riski kasvaa. Komissio on alkanut tutkia jäsenvaltioissa suoritettavaa fluorausta, jotta parlamentin jäsen saisi mahdollisimman täydellisen vastauksen. Koottujen tietojen perusteella tilanne on tällä hetkellä sellainen, että Belgiassa fluoraus ei ole sallittua (fluoridi ei kuulu juomaveteen lisättävien aineiden luetteloon); Tanskassa fluoraus on kiellettyä; Saksassa se on sallittua, mutta päätöksenteko on jätetty paikallishallinnon tehtäväksi; Kreikassa vanhan, vuonna 1974 annetun lain mukaisesti fluorausta edellytettiin kaupungeissa, joissa oli yli 10 000 asukasta. Tätä lakia ei kuitenkaan koskaan saatettu voimaan asian ristiriitaisuuden vuoksi. Espanjassa fluoraus on sallittua, mutta päätöksenteko on jätetty jokaisen itsehallintoalueen tehtäväksi; Ranskassa se on kiellettyä eettisistä syistä; Italiassa ei ole erityistä lakia, jolla kiellettäisiin tai sallittaisiin fluoraus; Luxemburgissa ei ole erityistä kieltoa, mutta jos jokin yhtiö harkitsisi fluoridin lisäämistä juomaveteen, lainsäädäntöä tulisi muuttaa, sillä fluoridi ei kuulu juomaveteen lisättävien aineiden luetteloon (tälle jäsenvaltiolle ei kuulu fluoroinnista huolehtiminen); Alankomaissa fluoraus ei ole sallittua (tilanne on sama kuin Belgiassa); Yhdistyneessä kuningaskunnassa se on sallittua, mutta asiasta päättävät paikalliset terveysviranomaiset. (1) EYVL L 229, 30.8.1980. (2) EYVL L 330, 5.12.1998.
Virallinen lehti nro C 348 , 03/12/1999 s. 0042



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0241/99 esittäjä(t): Ulf Holm (V) komissiolle (12. helmikuuta 1999) Aihe: Bangladeshille myönnetty tulvien jälkeinen tuki Bangladeshia vuoden 1998 heinäkuun lopulla kohdanneet erittäin mittavat tulvat vaativat lähes 1 400 ihmishenkeä, jättivät yli 30 miljoonaa ihmistä kodittomaksi, ja vesi peitti maasta kaksi kolmasosaa. Kuinka paljon tukea EU myönsi Bangaladeshille tulvien vuoksi? Mille alueille ja keille tätä tukea myönnettiin? Onko EU:n myöntämästä tuesta tehty mitään arviota? Jos on, mikä oli arvion tulos? Komission jäsenen Emma Boninonkomission puolesta antama vastaus (22. maaliskuuta 1999) Komissio myönsi tukea Bangladeshille vuonna 1998 tapahtuneiden tulvien vuoksi yhteensä 40,2 miljoonaa euroa. Tuen yksityiskohdat annetaan seuraavassa. Välittömänä kriisiapuna komissio myönsi syyskuussa 1998 1 miljoonan euron arvoisen humanitaarisen apupaketin ja lokakuussa 1998 2 miljoonaa euroa elintarvikkeisiin, lääketieteelliseen apuun, veden puhdistukseen ja saniteettitilojen rakentamiseen. Joulukuussa 1998 komissio myönsi vielä 5,45 miljoonaa euroa, jolla pysyttiin auttamaan välittömästi 50 000 perhettä kaikkein pahiten kärsineillä alueilla. Apu suunnattiin pääasiassa vähentämään riippuvuutta hätäavusta sadon parantamisen kautta, edullisten asuntojen rakentamiseen asuntonsa kokonaan menettäneille, ammatillisen kuntoutuksen järjestämiseen tulojen saamiseksi sekä puhtaan veden ja käymälöiden hankkimiseen. Komission tulvan uhreille myöntämä tuki vuonna 1998 oli yhteensä 8, 45 miljoonaa euroa. Kyseinen humanitaarinen apu koski koko maata. Komission toteuttamiskumppanit määrittelivät avunsaajat ja aluekohtaiset määrät ilmenneiden tarpeiden mukaisesti yhteistyössä paikallisten viranomaisten kanssa. Komission edustaja tarkkailee kyseisiä kumppaneita, jotka raportoivat säännöllisesti kunkin toimen edistymisestä ja vaikutuksista. Mitään virallista arviointia ei kuitenkaan ole tehty. Komissio myönsi lisäksi yli 31,75 miljoonaa euroa elintarviketurvaan ja elintarvikeapuun, jota annettiin viljana suunnilleen 175, 000 metristä tonnia sekä muuta rahoitusapua. Elintarvikeapu on suunnattu kaikkein heikoimmassa asemassa oleville ryhmille sekä "ruokaa työstä" -kuntoutusohjelmaan. Apu annettiin elintarviketurvaohjelmien kehittämiseen lokakuussa 1998 annetun 21 miljoonan euron lisäksi. Kansainvälisen kehityksen osaston ja yhteisön yhteisen arvioinnin "ruokaa heikoimmassa asemassa oleville ryhmille" -hätäohjelmasta, johon yhteisö osallistuu, odotetaan valmistuvan huhtikuussa 1999. Jäsenvaltioiden komissiolle ilmoittaman humanitaarisen avun määrä vuoden 1998 elokuusta joulukuuhun oli suunnilleen 10,4 miljoonaa euroa.
Virallinen lehti nro C 348 , 03/12/1999 s. 0127



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0744/99 esittäjä(t): Anita Pollack (PSE) komissiolle (29. maaliskuuta 1999) Aihe: Meriympäristön resurssit Aikooko komissio siirtää resursseja entistä suuremmasta kalastukseen panostamisesta paikalliset näkökohdat huomioivaan meriympäristön kalastusresurssien hallintaan Agenda 2000:n säännösten puitteissa? Komission jäsenen Emma Boninonkomission puolesta antama vastaus (5. toukokuuta 1999) Komissio haluaa korostaa, että kalastuslaivaston uudistamiseen tähtääville investoinneille voidaan myöntää yhteisön tukea ainoastaan silloin, kun pystytään varmistamaan, ettei kalastuskapasiteetti kasva. Erityisesti jäsenvaltioiden kalastuslaivastojen on täytettävä monivuotisissa ohjausohjelmissa asetetut tavoitteet. Euroopan parlamentille ja neuvostolle annetuista monivuotisia ohjausohjelmia koskevista komission vuosikertomuksista käy ilmi, että yhteisön kalastuslaivaston koko on pienentynyt noin 13 prosenttia tonniston osalta ja 11 prosenttia konetehon osalta kuluvalla rakenneohjelmakaudella 1994-1999. Kalatalousalan rakenteellista tukea koskevassa ehdotuksessa(1), joka on parhaillaan neuvoston ja Euroopan parlamentin käsiteltävänä, komissio ehdottaa tuotannon pysyvän lopettamisjärjestelmän jatkamista sekä lisäehtojen asettamista kalastuslaivaston uudistamiselle myönnettävälle tuelle. Komission ehdotuksen mukaan jäsenvaltioiden on myös osoitettava, että julkinen tuki on välttämätöntä asetettujen tavoitteiden saavuttamisen kannalta, että kalastuslaivaston uudistaminen ja nykyaikaistaminen on mahdotonta ilman julkista tukea ja että suunnitellut toimenpiteet eivät vaaranna kalavarojen tasapainoa pitkällä aikavälillä. Lisäksi kaikissa jäsenvaltioissa on otettava käyttöön pysyvät järjestelyt alusten uudistamisen valvomiseksi. Yhteisön tukea myönnetään jäsenvaltioiden esittämistä ja komission hyväksymistä kansallisista rakenneohjelmajärjestelmistä. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti näihin ohjelmiin voi sisältyä myös lisämääräyksiä, joilla edistetään meren luonnonvarojen paikallisesti tarkoituksenmukaista hoitoa. (1) EYVL C 16, 21.1.1999.
Virallinen lehti nro C 370 , 21/12/1999 s. 0101



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0764/99 esittäjä(t): Alexandros Alavanos (GUE/NGL) komissiolle (29. maaliskuuta 1999) Aihe: Viivyttely tuomioistuimen vesien pilaantumista koskevien päätösten saattamisessa osaksi Kreikan kansallista lainsäädäntöä Komissio päätti ryhtyä toimiin Kreikkaa vastaan tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta annetun direktiivin 76/464(1) 7 artiklan sekä tuomioistuimen Vegoritida-järven saastumista koskevien päätösten C-232/95 ja C-233/95 noudattamatta jättämisen johdosta. Kysyn komissiolta seuraavaa: 1. Mihin 7 artiklan kohtiin komission syytökset laiminlyönneistä perustuvat? 2. Tietääkö komissio minkä vuoksi Kreikka viivyttelee direktiivin ja tuomioistuimen päätösten sisällyttämistä osaksi kansallista lainsäädäntöään? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta antama vastaus (6. toukokuuta 1999) Tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4. toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY 7 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on laadittava ohjelmat mainitun direktiivin liitteessä olevaan luetteloon II kuuluvien aineiden päästöjen vähentämiseksi. Jäsenvaltioiden on yksilöitävä kaikki vesiin tehtävät päästöt, jotka todennäköisesti sisältävät jotakin luettelon II ainetta (7 artiklan 1 kohta), vahvistettava laatutavoitteet vesiin päästettäville luettelon II aineiden päästöille (7 artiklan 3 kohta), otettava käyttöön päästöihin sovellettava lupamenettely, jossa asetetaan laatutavoitteisiin perustuvat päästöjen raja-arvot (7 artiklan 1 kohta), annettava tarvittaessa erityissäännökset aineiden ja tuotteiden koostumuksesta ja käytöstä (7 artiklan 4 kohta) ja asetettava määräajat ohjelmien toteuttamiselle (7 artiklan 5 kohta). Direktiivi 76/464/ETY on pantava täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Kreikka ei ole laatinut direktiivin mukaisia ohjelmia, joten yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon valvomisesta vastaava komissio on vienyt asian yhteisön tuomioistuimen käsiteltäväksi EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan (entinen 169 artiklan) mukaisesti. Komissio ei ole tietoinen syistä, joiden vuoksi Kreikka ei ole täyttänyt direktiivin 76/464/ETY mukaisia velvoitteitaan. Yhteisön tuomioistuin on todennut 11. kesäkuuta 1998 antamassaan tuomiossa, että Kreikka on jättänyt täyttämättä direktiivin 76/464/ETY mukaiset velvollisuutensa, kun se ei ole laatinut ohjelmia (laatutavoitteiden vahvistaminen ja niiden täytäntöönpanon määräajat mukaan luettuina), joiden tavoitteena on vähentää direktiivin 76/464/ETY liitteeseen II kuuluvien vaarallisten aineiden aiheuttamaa vesien pilaantumista Vegoritis-järvessä ja siihen laskevassa Soulos-joessa sekä Pagasitikosin lahdessa. Komissio lähetti Kreikalle 18. joulukuuta 1998 virallisen ilmoituksen EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan mukaisesti. Kreikan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 11. tammikuuta 1999 toimenpiteistä, jotka on toteutettu yhteisön tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi. Näitä toimenpiteitä tarkastellaan parhaillaan. (1) EYVL L 129, 18.5.1976, s. 23.
Virallinen lehti nro C 325 , 12/11/1999 s. 0116



KIRJALLINEN KYSYMYS P-0462/99 esittäjä(t): Peter Skinner (PSE) komissiolle (23. helmikuuta 1999) Aihe: Vanhentuneiden laivojen vienti Onko komissio samaa mieltä siitä, että vaarallisia aineita, esim. asbestia, sisältäviä vanhentuneita laivoja, jotka ovat siis vaarallista jätettä, ei tulisi kulujen välttämiseksi viedä maihin, joiden turvallisuusmääräykset ovat löyhemmät? Olisiko komission mielestä järkevää estää nykyisten tarkastuskäytäntöjen ja säädösten avulla EU:n alueella toimivia yrityksiä harjoittamasta tällaista vientiä muihin valtioihin? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta antama vastaus (19. maaliskuuta 1999) Jätteen vientiä Euroopan yhteisöstä säännellään Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) 259/93(1), sellaisena kuin se on muutettuna. Käytöstä poistettujen alusten maastavientiä säännellään kyseisellä asetuksella vain siinä määrin kuin kyseinen alus määritellään jätteeksi. Yleisesti ottaen aluksen katsotaan muuttuvan jätteeksi silloin, kun omistaja ei enää aio hyödyntää sitä aluskäytössä, vaan aikoo viedä sen toiseen maahan purettavaksi. Asetuksessa, jolla pannaan täytäntöön vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskeva Baselin yleissopimus, kielletään asetuksen liitteessä lueteltujen vaarallisten jätteiden vienti OECD:n ulkopuolisiin maihin. Purettaviksi tarkoitettuja aluksia ei ole nimenomaisesti mainittu tässä luettelossa, mutta liitteen määräysten mukaan liitteen luetteloon sisältymätön jäte voidaan poikkeustapauksissa määritellä vaaralliseksi ja siten vientikiellon alaiseksi. Kaikista purettavista aluksista on asetuksen mukaan tehtävä ilmoitus, ja ne on tarkastettava aluksen toiminnasta peräisin olevien mahdollisten rahtijäämien, esimerkiksi öljyjäämien, ja muiden vaarallisten aineiden toteamiseksi. Mikäli tällaisia jäämiä löydetään, viennistä on tehtävä ilmoitus ja siihen on saatava etukäteen lupa lähtö-, kauttakulku- ja kohdemaan viranomaisilta. Tässä yhteydessä on muistettava, että jätteen viennin perusedellytys on, että jäte käsittellään kohdemaassa ympäristöä kunnioittavalla tavalla. Tämä periaate sisältyy Baselin yleissopimukseen. Tiivistäen voidaan todeta, että yhteisössä on voimassa oikeudellisesti sitova järjestelmä, jonka avulla tällaisia tapauksia valvotaan ja seurataan tarkasti. Komissio on täysin tietoinen alusten romuttamisesta yhteisön ulkopuolisissa maissa aiheutuvista ympäristö- ja terveysongelmista. On myös selvää, että tarvitaan tehokasta romuttamotoimintaa poistamaan vesiltä huonokuntoiset alukset, jotka sinällään ovat vakava ympäristöuhka. (1) EYVL L 30, 6.2.1993.
Virallinen lehti nro C 341 , 29/11/1999 s. 0059



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0161/99 esittäjä(t): Antonios Trakatellis (PPE) komissiolle (11. helmikuuta 1999) Aihe: Kreikan maatalouspankin lainvastaiset toimet Kreikan maatalouspankki (ATE), jonka ainut osakas on Kreikan valtio, perii maanviljelijöille myöntämistään lainoista erittäin suuria, 16-17 %:n korkoja, minkä seurauksena monet maanviljelijät ylivelkaantuvat ja joutuvat lopulta luopumaan elinkeinostaan. On huomattava, että ATE ei toimi markkinatalouden yksityisen sijoittajan toimintaperiaatteiden mukaan, koska Kreikan hallitus vaikuttaa politiikallaan pankin päätöksiin ja nimittää myös pankin johtokunnan jäsenet. 1. Mikä on komission kanta ATE:n tällä hetkellä maatalousalalla noudattamaan kohtuuttoman korkeiden korkojen politiikkaan, joka johtaa Kreikan maatalousalan uudelleenjärjestämisen kannalta välttämättömien investointien välttämiseen? 2. Onko ATE:n toiminta lainmukaista yhteisön noudattaman kilpailulainsäädännön ja johdetun pankkilainsäädännön puitteissa ja mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä siinä tapauksessa, että yhteisön lainsäädäntöä on rikottu? 3. Mitä mieltä komissio on ATE:lle tyypillisestä tavasta kohdella Kreikan maanviljelijöitä, johon viitataan komission tiedonannossa(1), ja mitä komissio aikoo tehdä, jotta tasavertaista kohtelua koskevien sääntöjen rikkominen lopetettaisiin? Komission jäsenen Karel Van Miertinkomission puolesta antama vastaus (24. maaliskuuta 1999) 1. Kohtuuttomat hinnat - myös pankin perimät korkeat korot - voivat olla EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan vastaisia, jos tällaista hinnoittelua noudattavalla yrityksellä on määräävä asema tietyillä markkinoilla ja jos kohtuuttomilla hinnoilla käytetään väärin tätä määräävää asemaa. Arvoisa parlamentin jäsen ei kuitenkaan anna tarvittavia tietoja, jotta komissio voisi muodostaa mielipiteen siitä, onko Kreikan maatalouspankilla määräävä asema joillakin markkinoilla tai ovatko kyseiset korot mahdollisen määräävän aseman väärinkäyttöä. 2. Komissiolla ei ole tarvittavia tietoja määrittääkseen, ovatko nämä toimintatavat määräävän aseman väärinkäyttöä tai rikkovatko ne yhteisön lainsäädäntöä jollain muulla tavalla. 3. Arvoisa parlamentin jäsen viittaa tiedonantoon, joka koskee komission päätöstä aloittaa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukainen menettely tietyistä tuista, jotka Kreikan valtio on myöntänyt maatalousalalla. Komissio ei kuitenkaan kyennyt havaitsemaan, että Kreikan maatalouspankki olisi rikkonut millään lailla yhtäläisen kohtelun periaatetta valtion tukien myöntämisessä, joka on tiedonannon aiheena. (1) EYVL C 376, 4.12.1998, s. 2.
Virallinen lehti nro C 348 , 03/12/1999 s. 0029



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0167/99 esittäjä(t): Ludivina García Arias (PSE) komissiolle (11. helmikuuta 1999) Aihe: Pk-yrityksille ja kotitalouskuluttajille tarjottavan sähkön keskipitkän ja pitkän aikajänteen hinnan kiinnittämisen laillisuus Hyväksyykö komissio tulkinnan, jonka mukaan sähköyhtiö voi määrittää keskipitkällä ja pitkällä aikajänteellä ilmenevän tulojensa alenemisen, joka aiheutuu siirtymisestä vapaan kilpailun piiriin, ja kiinnittää kuluttajahintansa tai -tariffinsa ottamatta huomioon niitä kustannusvaikutuksia, joita lähivuosina voi olla energiatuotteiden hintakehityksen ja vesivoiman saatavuuden muutoksilla, valuuttakurssi- ja korkovaihteluilla sekä kysynnän ja tarjonnan kasvulla tai supistumisella? Onko tämä tulkinta perustamissopimuksissa vahvistettujen vapaiden markkinoiden periaatteiden mukainen? Komission jäsenen Karel Van Miertinkomission puolesta antama vastaus (8. huhtikuuta 1999) Arvoisan parlamentinjäsenen kysymys käsittelee myyntihinnan kiinnittämistä sähköyrityksessä. Yleensä avoimilla ja kilpailuun perustuvilla markkinoilla yritys määrää myyntihinnan tuotantokulujensa mukaan, jotka muodostavat tavallisesti alarajan, ja kilpailijoiden myyntihintojen mukaan, jotka muodostavat tavallisesti ylärajan. Usein osa tuotantokuluista muodostuu varauksista, jotka on tehty sellaisten tulevien tunnistettujen tapausten varalta, joiden määrästä ei ole vielä tarkkaa tietoa tai joita ei ole vielä varmistettu. Näiden varausten valintakriteerit eivät ole yhteneviä kaikissa jäsenvaltioissa, mutta yleensä tällaisia ennustettuja tai vain mahdollisia, mutta määrältään epätarkkoja tapauksia ei voida ottaa lukuun. Yleisen varovaisuusperiaatteen mukaisesti yhteisön lainsäädäntö, yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä 25. kesäkuuta 1978 perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla annettu neljäs neuvoston direktiivi 78/660/ETY(1), kansalliset tilinpäätöksiä koskevat lait ja kansainväliset kirjanpitoperiaatteet vaativat näiden varausten asettamista, kun taas niiden taloudellisten vaikutusten arvioiminen kuuluu yrityksen hallinnon vastuulle. Tuntematta paremmin mainittujen asioiden yksityiskohtia komissio ei voi ottaa kantaa arvoisan parlamentinjäsenen ehdottamaan tulkintaan. (1) EYVL L 222, 14.8.1978.