KIRJALLINEN KYSYMYS E-2780/00 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle. Chamberyn yliopisto.



Virallinen lehti nro 089 E , 20/03/2001 s. 0221 - 0222



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2780/00 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle (1. syyskuuta 2000) Aihe: Chamberyn yliopisto Vuodesta 1987 alkaen noin 48 Valle d'Aostasta (Italian itsehallinnollinen alue) kotoisin olevaa opiskelijaa on suorittanut Chamberyn yliopistossa tutkinnon nimeltä Langues étrangères appliquées. Tätä tutkintoa ei ole tähän päivään mennessä tunnustettu missään julkisen viran hakumenettelyssä ja koska Italiassa ei ole täysin vastaavia tiedekuntia tutkintotodistusten täyden vastaavuuden periaate ei toteudu. Tilanne haittaa italian- ja ranskankielisen Valle d'Aostan asukkaita, joiden opintoja ranskalaisissa yliopistoissa tulisi päinvastoin suosia erityisesti rajayhteistyön piiriin kuuluvilla alueilla. Rikotaanko edellä mainitussa tilanteessa kenties yhteisön perusperiaatteita? Mihin toimiin aiotaan ryhtyä tilanteen selvittämiseksi? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (2. lokakuuta 2000) Ammattipätevyyden tunnustamisen helpottamiseksi on annettu useita yhteisön direktiivejä. Neuvoston direktiivillä 89/48/ETY(1), joka annettiin 21 päivänä joulukuuta 1988, luotiin vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä. Direktiivi koskee periaatteessa opetusammatteja, mutta sillä ei yhdenmukaisteta koulutusta. Sen tarkoituksena on sovittaa yhteen kunkin jäsenvaltion vapaus päättää opetukseen liittyvistä asioista ja kaikkien yhteisön kansalaisten oikeus harjoittaa ammattiaan missä tahansa jäsenvaltiossa. Tässä direktiivissä tutkintotodistuksella tarkoitetaan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamaa todistusta tai muuta asiakirjaa, jolla osoitetaan, että sen haltija on suorittanut direktiivissä tarkoitetun tasoisen koulutuksen ja että hänellä on ammattipätevyys kyseisen ammatin harjoittamiseen lähtöjäsenvaltiossa. Useimmissa jäsenvaltioissa opettajan ammattiin pääseminen edellyttää, että henkilöllä on tietyt tutkintotodistukset (yliopistotutkinto ja todistus opettajankoulutuksesta). Ranskassa opettajiksi aikovien on yliopiston jälkeen suoritettava (pedagoginen) koulutus opettajankoulutuslaitoksessa (IUFM, Institut universitaire de formation des Maîtres) ja suoritettava koe. Tämän kokeen jälkeen kokelaat saavat opettajantodistuksen (certificat d'aptitude à l'enseignement), joka on direktiivissä tarkoitettu tutkintotodistus. Opiskelijat, joihin arvoisa parlamentin jäsen viittaa, ovat saaneet Chamberyn yliopistosta (Langues étrangères appliquées) yliopistollisen todistuksen, mutta se ei ole direktiivissä 89/48/ETY tarkoitettu tutkintotodistus. Kysymykseen sisältyneiden tietojen mukaan tämä todistus on akateeminen arvonimi. Tämän todistuksen haltijoita ei voida pitää opettajina Ranskassa. Siten he eivät voi hyötyä yleistä järjestelmää koskevassa direktiivissä säädetystä ammatillisesta tunnustamisesta, joka koskee vain ammatillisia tutkintoja, eli kansalaisia, jotka ovat jo opettajia tai täysin päteviä ammatinharjoittajia alkuperämaassaan. Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan henkilöllä on joitakin oikeuksia, jotka koskevat tutkintotodistuksen tunnustamista koskevan hakemuksen käsittelyä silloinkin, kun direktiiviä ei voida soveltaa ja henkilöllä ei siten ole direktiivin mukaista oikeutta tunnustuksen saamiseen. Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 39 artiklan (ent. 48 artikla) mukainen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden periaate velvoittaa vastaanottavan jäsenvaltion viranomaiset ottamaan toisessa jäsenvaltiossa saadut tutkintotodistukset huomioon, arvioimaan ne ja antamaan kansalaiselle perustellun päätöksen, johon voidaan soveltaa oikeudellisia muutoksenhakumenettelyjä. Kysymykseen sisältyneiden tietojen perusteella komissio ei voi arvioida, onko näitä periaatteita rikottu. Näillä perustamissopimuksen artikloilla on välitön oikeusvaikutus, eli ne antavat kansalaisille oikeuksia, joita nämä voivat käyttää asioidessaan viranomaisten kanssa ja joita viranomaisten on noudatettava, joten kyseisten henkilöiden on parasta vedota kansallisiin hallinnollisiin elimiin tai tuomioistuimiin, jotka yksin ovat toimivaltaisia kumoamaan kansallisen viranomaisen tekemän päätöksen. (1) EYVL L 19, 24.1.1989.