KIRJALLINEN KYSYMYS E-0812/02

esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle

(25. maaliskuuta 2002)

Aihe: Raakamaidon mikrosuodatus

Viittaan komission jäsenen David Byrnen kirjalliseen kysymykseeni E-3071/01(1) antamaan vastaukseen ja totean seuraavaa: On totta, että meijereiden käyttämässä mikrosuodatuksessa tarvitaan huipputeknologiaa, koska menetelmää käytetään erityisiin tarkoituksiin, esimerkiksi tiettyjen jakeiden erottamiseen maidosta.

Ei kuitenkaan pidä paikkaansa, että mikrosuodatusta käytettäisiin vain teollisuudessa ja että se vaatisi kalliita laitteita. Jo noin 1 500 eurolla voi hankkia kaiken tekniikan, jota tarvitaan somaattisten solujen erottamiseen raakamaidosta tuotantotilalla. Tähän riittää yksinkertainen tekniikka, joka ei vaadi erityisen korkeaa asiantuntemusta, ja laitteita on jo saatavilla Internetin kautta. Tuottajille, jotka tuottavat yli sata litraa maitoa päivässä, ja erityisesti suuria maitomääriä tuottaville tekniikka maksaa itsensä nopeasti takaisin. Kun raakamaidon solumäärää alennetaan tekniikan avulla ennen maidon toimittamista meijeriin, tuottaja saa maidosta korkeamman hinnan, kuin laatu itse asiassa antaisi aihetta. Tämä johtuu siitä, että tuottaja on poistanut raakamaidosta solupitoisuutta koskevan muuttujan ennen näytteiden ottamista. Tämä tapahtuu rehellisten tuottajien vahingoksi.

Näin toimiessaan tuottaja kiertää direktiiviin 92/46/ETY(2) (liitteessä A oleva IV luku) sisältyvät raakamaidon toimituskelposuutta koskevat raja-arvot. Hän voi välttää maidon toimitusten kieltämisen, joka merkitsisi tulojen menetystä.

On erittäin vaikea osoittaa, onko tilalla mahdollisesti käytetty mikrosuodatusta, koska menetelmässä käytetään pieniä laitteita, jotka voidaan ottaa tarvittaessa käyttöön ja viedä käytön jälkeen helposti pois. Maidon tuottajat käyttävät mikrosuodatusta yleensä vain yhden lypsyn aikana. Muutoin solupitoisuus olisi liian alhainen, koska mikrosuodatuksen avulla solupitoisuutta voidaan alentaa jopa 80 prosentilla. Jos mikrosuodatuksen käyttö pystyttäisiinkin osoittamaan, meijereillä ei ole juuri mahdollisuuksia puuttua asiaan, koska suodatuksen käyttö ei ole laissa selvästi kielletty.

En puutu mikrosuodatuksen käyttöön maidon jalostuksesta vastaavissa yrityksissä. Niissä se on tietysti perusteltavissa ja usein välttämätöntäkin, jotta voidaan tuottaa korkealaatuisia tuotteita.

Tarkoituksena ei myöskään ole tuotantotiloilla tapahtuvan mikrosuodatuksen ehdoton kieltäminen siten, että jalostettavaksi olisi toimitettava vain muuntelematonta lypsytuotetta.

Voiko Euroopan komissio antaa vastauksen tähän kysymykseen ja tehdä kaikkensa mikrosuodatuksen kieltämiseksi tuotantotilalla?

(1) Katso sivu 1.

(2) EYVL L 268, 14.9.1992, s. 1.

David Byrnen komission puolesta antamayhteinen vastauskirjallisiin kysymyksiin E-0809/02, E-0810/02 ja E-0812/02

(14. toukokuuta 2002)

Raakamaidon määritelmä ja siihen liittyvä maidon mikrosuodatustekniikka ovat parhaillaan parlamentin ja neuvoston käsittelyssä elintarvikehygieniaa koskevien komission ehdotusten(1) johdosta. Komission alkuperäisiin ehdotuksiin on molemmissa toimielimissä ehdotettu tarkistuksia, joiden tarkoituksena on raakamaidon ja sen mikrosuodatuksen määrittelyn selventäminen. Selvennyksillä pyritään palauttamaan ehdotuksiin raakamaidon määritelmä, joka esiintyy yhteisön nykyisessä lainsäädännössä, erityisesti raakamaidon, lämpökäsitellyn maidon ja maitopohjaisten tuotteiden tuotantoa ja markkinoille saattamista koskevista terveyssäännöistä 16 päivänä kesäkuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/46/ETY(2). Määritelmä voisi kuulua seuraavasti: Raakamaidolla tarkoitetaan maitoa, joka on tuotettu lypsämällä karjaeläinten maitorauhasista ja jota ei ole kuumennettu yli 40 °C:n lämpötilaan tai käsitelty millään muullakaan tavalla. Tässä määritelmässä ei viitata mikrosuodatukseen.

Komissio on tarkistamassa kantaansa tässä asiassa ja myöntää asialliseksi perustelun, jonka mukaan raakamaitoa koskevia säännöksiä on sovellettava maitoon, jota ei ole vielä kerätty tilalta eikä mitenkään keinotekoisesti muunnettu.

(1) EYVL C 365 E, 19.12.2000.

(2) EYVL L 268, 14.9.1992.