FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 88/709

(2004/C 88 E/0730)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-0721/04

esittäjä(t): Daniela Raschhofer (Nl) komissiolle

(4. maaliskuuta 2004)

Aihe: Benes-päätös N:o 33/1945, tapaus Hugo Salm

Kun Tšekin tasavallassa käsiteltiin maan liittymistä Euroopan unioniin, julkisuudessa käytiin vilkasta keskustelua Benes-päätösten lainvoimaisuudesta, koska ne eivät syrjintää aiheuttaneen sisältönsä vuoksi ole Euroopan unionin lainsäädännön mukaisia.

Tšekin kansallisneuvoston huhtikuussa 2002 antamassa päätöslauselmassa todettiin, että Benes-päätösten perusteella ei voi nykyään syntyä uutta oikeussuhdetta. Pitkälti tämän vuoksi komissio ilmoitti, että Benes-päätökset eivät estä Tšekin tasavaltaa liittymästä Euroopan unioniin.

Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on kyse ruhtinas Hugo Salmin perinnöstä.

Tšekin tasavallan ylin hallinto-oikeus vahvisti marraskuussa 2003 Tšekin sisäministeri Stanislav Grossin päätöksen, jonka tämä oli tehnyt edellisenä vuonna Benes-päätöksen N:o 33/1945 perusteella.

Elokuun 2. päivänä 1945 annetulla päätöksellä N:o 33 evättiin kaikilta saksalaista tai unkarilaista alkuperää olevilta Tšekkoslovakian kansalaisilta kansalaisoikeudet, paitsi niiltä, jotka pystyivät todistamaan, että he olivat olleet uskollisia Tšekkoslovakian tasavallalle.

Ylimmän hallinto-oikeuden tuomio vahvistaa, että kyseisten päätösten perusteella syntyy edelleen uusia oikeussuhteita.

1. Mikä on komission arvio kumotun Benes-päätöksen N:o 33 perusteella tehdystä päätöksestä?

2. Kun otetaan huomioon Tšekin tuleva EU-jäsenyys, pitääkö komissio Tšekin sisäministerin tekemää päätöstä yhteisön lainsäädännön mukaisena, kun Tšekin kansallisneuvosto on ilmoittanut, että Benes-päätösten perusteella ei voi syntyä uusia oikeussuhteita ja kun komissio on perustellut päätöstään juuri tällä?

3. Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä?

Günter Verheugenin komission puolesta antama vastaus

(7. huhtikuuta 2004)

Komissio sai hiljattain kyseisen 27. marraskuuta 2003 annetun Tšekin tasavallan korkeimman hallinto-oikeuden päätöksen, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa. Komissio ei vielä ole tarkastellut päätöstä perusteellisesti oikeudelliselta kannalta. Komissio ottaa huomioon parlamentin oikeuden saada nopea vastaus, ja toteaa alustavan tutkimuksen ja epävirallisen käännöksen perusteella seuraavaa.

Komissio esitti 14. lokakuuta 2002 yhteenvedon, jossa käsitellään vuonna 1945 ja 1946 annettujen Tšekkoslovakian presidentin asetusten ja niihin liittyvän omistusoikeuden palauttamista koskevan lainsäädännön perinpohjaisen tutkimuksen tuloksia. Johtopäätös oli selkeä: uusia pakkolunastuksia ei enää nykyään voida tehdä näiden asetusten perusteella. Tutkimustulokset vahvistetaan 27. marraskuuta 2003 annetussa Tšekin tasavallan korkeimman hallinto-oikeuden päätöksessä.

Tšekin tasavallan korkeimman hallinto-oikeuden päätöksessä ei sovelleta kyseistä asetusta, eikä sen perusteella synny uusia oikeussuhteita. On tärkeää huomata, että oikeus ei käsitellyt sitä, oliko hakija (edesmennyt kreivi Hugo Salm) Tšekkoslovakian kansalainen vai ei, sillä tästä kysymyksestä ei ole epäselvyyttä. Oikeus tutki sen sijaan, oliko hakija säilyttänyt Tšekkoslovakian kansalaisuuden vuonna 1945 tuolloin sovellettavan lain, eli asetuksen N:o 33/1945 mukaisesti, kuten hakijat esittävät. Moninaisten oikeudellisten ja menettelyyn liittyvien näkökohtien lisäksi oikeuden oli otettava huomioon tiettyjä historiallisia seikkoja. Se ei päättänyt kansalaisoikeuksien menettämisestä tai uusista pakkolunastuksista.

Tuomioistuin viittasi päätöksessään erääseen peruslakituomioistuimen toisen tapauksen (asia 114/96) yhteydessä antamaan päätökseen, jossa viranomaiset määrättiin saattamaan päätökseen kyseisen asetuksen nojalla aloitettu hallinnollinen menettely, joka oli aloitettu sodan jälkeen, mutta jota ei kommunistihallin-non aikana ollut saatettu päätökseen. Sen määrittäminen, oliko tietty henkilö tietyllä hetkellä kyseisen valtion kansalainen, on mahdollista, koska tapaukseen sovelletaan tuolla tietyllä hetkellä voimassa olleita kansalaisuuden saamista ja menettämistä koskeneita sääntöjä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että samoja sääntöjä sovellettaisiin yhä nykyisin tai että kyseinen henkilö niiden perusteella menettäisi kansalaisuutensa. Päinvastoin, näiden asetusten perusteella kansalaisuutensa menettäneiden henkilöiden edun vuoksi on suotavaa, että tehdään historialliset seikat huomioiva tutkimus. Mikäli tutkimustulokset paljastavat, että kyseistä asetusta ei sovellettu asetuksen määräysten mukaisesti, vanha hallinnollinen päätös voidaan julistaa mitättömäksi ja pätemättömäksi. Kansalaisuus voidaan vahvistaa takautuvasti, ja omaisuus voidaan palauttaa. Kansalaisuutta sen sijaan ei voi menettää asetukseen perustuvan uuden säädöksen perusteella. Oikeus totesi, että vaikka asetus N:o 33/1945 korvattiin uudella asetuksella vuonna 1949, sen kansalaisuuden säilyttämistä koskevat määräykset, eli kansalaisia suosivat määräykset, ovat edelleen soveltamiskelpoisia. Näin ollen presidentin asetuksen virheellisen soveltamisen perusteella kansalaisuutensa menettäneet henkilöt voivat edelleen vedota niihin.

Komissio katsoo alustavan tutkimuksensa perusteella, että kyseinen päätös ei vaikuta olevan ristiriidassa yhteisön säännöstön tai oikeusvaltioperiaatteen kanssa, koska tiedonhankinta on suoritettu perusteellisesti.