KIRJALLINEN KYSYMYS P-2364/02

esittäjä(t): Monica Frassoni (Verts/ALE) komissiolle

(26. heinäkuuta 2002)

Aihe: Jätteitä koskevat uudet lait Italiassa

Italian edustajainhuoneen 19. heinäkuuta 2002 laiksi hyväksymään, 8. heinäkuuta 2002 annettuun asetukseen n:o 138 sisältyy autenttinen tulkinta asetuksen 22/97 6 pykälän 1 momentin (Ronchi-asetus) mukaisesti jätteen määritelmästä. Jälkimmäisellä asetuksella jätteitä koskeva muutettu direktiivi 75/442/ETY on saatettu osaksi Italian kansallista lainsäädäntöä.

Edellä mainittuun asetukseen sisältyvät jätteitä koskevan yhteisön määritelmän tulkintakriteerit ovat ristiriidassa direktiivin kanssa, kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen tulkinnut, ja ne saattavat rajoittaa huomattavasti edellä mainitun direktiivin soveltamisalaa Italiassa.

Koska komission tehtävänä on valvoa perussopimusten noudattamista, mihin toimiin se aikoo ryhtyä suhteissaan Italian hallitukseen, jotta edellä mainittu tilanne, jossa Italia ei noudata Euroopan yhteisöjen perustamissopimukseen perustuvia jäsenyysvelvoitteitaan, saadaan loppumaan?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(4. syyskuuta 2002)

Jätteistä 15. heinäkuuta 1975 annetulla neuvoston direktiivillä 75/442/ETY(1), sellaisena kuin se on muutettuna 18. maaliskuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY(2), pyritään suojelemaan ihmisten terveyttä ja ympäristöä jätteiden keräilystä, kuljettamisesta, käsittelystä, varastoinnista ja kaatopaikkasäilytyksestä aiheutuvilta haittavaikutuksilta. Direktiivin 1 artiklan a kohdassa vahvistetaan seuraava jätteen määritelmä: jätteellä tarkoitetaan mitä tahansa liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään.

Komissio on kyseisen muutetun direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti laatinut luettelon jätteistä, jotka kuuluvat liitteessä I lueteltuihin luokkiin(3).

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti antanut ohjeita jätteen määritelmän tulkinnasta ja esittänyt muun muassa seuraavat täsmennykset: 1) jätteen määritelmän ei voida tulkita sulkevan pois aineita, joilla voi vielä olla taloudellista käyttöä(4); 2) muutetussa direktiivissä 75/442/ETY perustetun ohjaus- ja valvontajärjestelmän tarkoituksena on kattaa kaikki omistajiensa pois heittämät esineet ja aineet siitä huolimatta, onko niillä vielä kaupallista arvoa tai kerätäänkö ne kaupallisen järjestelmän kautta kierrätykseen, kunnostettaviksi tai uudelleen käytettäviksi(5); 3) teollisissa prosesseissa käytettävät aineet voivat olla muutetun direktiivin 75/442/ETY(6) 1 artiklan a kohdassa tarkoitettuja jätteitä; ja 4) aineen käsittely- tai käyttötapa ei yksiselitteisesti määritä sitä, onko aine luokiteltava jätteeksi. Se, mitä esineelle tai aineelle myöhemmin tapahtuu, ei vaikuta sen luonteeseen jätteenä, joka direktiivin 1 artiklan a kohdan mukaan määritellään sen mukaan, hävittääkö haltija sen, aikooko haltija hävittää sen tai onko haltija velvollinen hävittämään sen. Lisäksi EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan ja mainitun direktiivin tehokasta vaikutusta heikentäisi, jos kansallisessa lainsäädännössä voitaisiin käyttää todistelukeinoja, kuten pakollisia oletuksia, jotka rajoittavat direktiivin soveltamisalaa ja jotka eivät kattaisi direktiivissä vahvistettuun jätteen määritelmään sisältyviä materiaaleja, aineita ja tuotteita(7).

Viimeksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on 18. huhtikuuta 2002 todennut, että termiä hävittää on tulkittava yhtäältä sen valossa, mihin direktiivillä 75/442/ETY pyritään, eli direktiivin johdanto-osan kolmannen kappaleen mukaan ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseen jätteiden keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta, ja toisaalta sen valossa, mihin EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan 2 kohdalla pyritään. Viimeksi mainitun kohdan mukaan yhteisön ympäristöpolitiikalla pyritään suojelun korkeaan tasoon ja se perustuu ennalta varautumisen periaatteelle sekä periaatteelle, jonka mukaan ennalta ehkäiseviin toimiin olisi ryhdyttävä. Tästä seuraa, että jätteen määritelmää ei voida tulkita rajoittavasti (asia C-9/00).

Jätteistä annetun muutetun direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan sisällön ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen kyseisestä säädöksestä antamien tulkintojen valossa Italian 8. heinäkuuta 2002 antama asetus n:o 138, jossa parlamentin jäsenen antamien tietojen mukaan vahvistetaan perusteet termien aikomus hävittää ja velvollisuus hävittää tulkinnalle ja siten rajoitetaan direktiivin 75/442/ETY soveltamisalaa, voi olla yhteisön jätelainsäädännön vastainen.

Komissio ryhtyy asianmukaisiin toimiin sen varmistamiseksi, että tässä tapauksessa noudatetaan yhteisön lainsäädäntöä. Jos komissio havaitsee yhteisön lainsäädäntöä vastaan rikotun, se ei EY:n perustamissopimuksen valvojana epäröi ryhtyä asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön noudattamisen varmistamiseksi perustamissopimuksen nojalla sen toimivaltaan kuuluviin tarvittaviin toimenpiteisiin, perustamissopimuksen 226 artiklassa vahvistetut rikkomista koskevat menettelyt mukaan luettuina.

(1) EYVL L 194, 25.7.1975.

(2) EYVL L 78, 18.3.1991.

(3) Komission päätös 2000/532/EY, EYVL L 226, 6.9.2000.

(4) Tuomio, annettu 28.3.1990, asia C-359/88.

(5) Tuomio, annettu 25.6.1997, asia C-304/94.

(6) Tuomio, annettu 18.12.1997, asia C-129/96.

(7) Tuomio, annettu 15.6.2000, asia C-418/97.