KIRJALLINEN KYSYMYS P-2301/99

esittäjä(t): Jan Mulder (ELDR) komissiolle

(29. marraskuuta 1999)

Aihe: Nitraattidirektiivin (91/676/ETY) täytäntöönpano

1. Vastauksessaan 15. syyskuuta 1999 esittämääni kysymykseen P-1725/99(1) komissio vahvisti, että on mahdollista erottaa teollisuusperäiset nitraattilähteet ja muut lähteet. Aikooko komissio suositella, että näitä mittauksia myös tosiasiallisesti aletaan noudattaa?

2. Komission vastauksesta käy ilmi, että isotooppianalyysin avulla on mahdollista erottaa yhtäältä ihmisistä ja eläimistä peräisin oleva orgaaninen typpi ja toisaalta keinolannoitteista ja tehtaista peräisin oleva kemiallinen typpi. Onko komissio sitä mieltä, että ihmisistä peräisin oleva orgaaninen typpi voi vaikuttaa mittauksiin ja siten myös nitraattidirektiivin (91/676/ETY(2)) täytäntöönpanoon? Onko komissio varma siitä, että Alankomaiden vuotavat viemäriputket voivat selvästi vaikuttaa nitraattimittauksiin?

(1) Katso sivu 14.

(2) EYVL L 375, 31.12.1991, s. 1.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(16. joulukuuta 1999)

Esitetyssä kysymyksessä on kyse lähinnä siitä, onko maatalouden lisäksi olemassa muita merkittäviä nitraattilähteitä, joista peräisin olevat nitraatit pilaavat vesiä, ja ovatko erityisesti jätevedet tällaisia lähteitä.

Sekä poliittisen päätöksenteon että täytäntöönpanon kannalta on merkille pantavaa, että Euroopan yhteisön lainsäätäjä antoi vuonna 1991 kaksi säädöstä, joissa se puuttui sekä maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamaan vesien pilaantumiseen (pohja- ja pintavedet, merivedet mukaan luettuina) että jätevesistä peräisin olevien nitraattien ja muiden saasteiden aiheuttamaan vesien pilaantumiseen. Nämä kaksi säädöstä ovat vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12 päivänä joulukuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/676/ETY(1) ja yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21 päivänä toukokuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/271/ETY(2).

Missä tahansa havaitaankin tällaista nitraattien aiheuttamaa pilaantumista (pinta- ja pohjavesien nitraattipitoisuuksien kasvaminen, pintavesien (myös merivesien) rehevöityminen), on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin, jotka on kohdistettava maatalouden ja jätevesien nitraattilähteisiin. Yhteisöjen tuomioistuimen vuonna 1999 antamassa tuomiossa(3) vahvistetaan, että nitraattidirektiivissä säädetyt pakolliset toimenpiteet (toimintaohjelma) on luotava ja toteutettava, vaikka maatalous ei olisikaan pääasiallinen saastuttaja.

Jäsenvaltioiden tehtävä on päättää, miten vesien nitraattipitoisuutta on valvottava. Valvontaohjeiden luonnoksessa, josta neuvotellaan parhaillaan jäsenvaltioiden kanssa, on lueteltu valvonnan perustekijöitä, kuten erilaisia analyysi- ja arviointimenetelmiä, mutta siinä ei anneta yksittäisiä tilanteita koskevia

suosituksia. Yksi analyysi- ja arviointimenetelmistä on isotooppimääritys, joka perustuu siihen, että typen isotooppien N14:n ja N15:n suhde on orgaanisissa lannoitteissa (lanta, liete jne.) erilainen kuin kemiallisissa lannoitteissa. Erikoistuneet laboratoriot voivat tehdä tällaisia analyysejä, mutta ne ovat melko kalliita (100/analyysi). Sen vuoksi niitä on ehkä sopivinta käyttää muiden menetelmien ohella erityisen hankalissa tapauksissa, jotta voitaisiin arvioida typen eri alkuperät sekä muuttuvien käytäntöjen vaikutus kyseessä olevaan alueeseen. Muita tällaisiin tarkoituksiin käytettyjä analyysimenetelmiä on määrittää boorin tai rasvahappojen ja muiden erilaisille eläinlajeille tyypillisten orgaanisten yhdisteiden esiintyminen (esimerkiksi booria löytyy kotitalouksista peräisin olevista jätevesistä). Kulloisenkin tilanteen mukaan myös vedyn ja hapen isotooppimääritys voi osoittautua hyödylliseksi (jotta saataisiin selville pohjaveden ikä sekä pilaantuneiden vesien valumisajankohta maaperään ja pohjamaahan).

Yhdyskuntavesien käsittelystä annetussa direktiivissä 91/271/ETY jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan tarvittavat toimet vuotojen estämiseksi yhdyskuntajätevesien keräysjärjestelmissä. Näissä toimissa niiden on käytettävä parasta teknistä tietämystä ja vältettävä kohtuuttomia kustannuksia. Alankomaiden ympäristöministeriön toimittamien tietojen perusteella nitraattipitoisuudet ovat yleensä pienempiä kaupunkialueiden pohjavesissä kuin maaseudulla, jolla harjoitetaan tehokasta maataloutta.

Nitraattien aiheuttama vesien pilaantuminen (pohja- ja pintavedet, merivedet mukaan luettuina) johtuu monista merkittävistä lähteistä, kuten maataloudesta ja jätevesistä, peräisin olevista nitraateista. Voimassa olevaan yhteisön lainsäädännön soveltamisalaan kuuluu oikeudellisesti sitovasti sekä maataloudesta että jätevesistä peräisin olevien nitraattien aiheuttama pilaantuminen. On olemassa useita menetelmiä, joiden avulla voidaan tutkia ja arvioida eri nitraattilähteiden vaikutusta. Komissio seuraa huolellisesti lainsäädännön soveltamista ja ryhtyy tarvittaessa oikeudellisiin toimenpiteisiin (rikkomisesta johtuva menettely, johon sisältyy uhkasakon määrääminen)

(1) EYVL L 375, 31.12.1991.

(2) EYVL L 135, 30.5.1991.

(3) Asia C-293/97, The Queen v. Minister of Agriculture, Fisheries and Food, tuomio 29.4.1999, ex parte (Standley ym.).