KIRJALLINEN KYSYMYS E-2480/99 esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) ja Mauro Nobilia (UEN) komissiolle. Asuintalojen turvallisuusvaatimukset.



Virallinen lehti nro 280 E , 03/10/2000 s. 0052 - 0053



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2480/99 esittäjä(t): Cristiana Muscardini (UEN) ja Mauro Nobilia (UEN) komissiolle (16. joulukuuta 1999) Aihe: Asuintalojen turvallisuusvaatimukset Useita asuintaloja on sortunut viime aikoina (tänä vuonna Roomassa ja viime vuonna Foggiassa). Tähän ei ole löydetty mitään selvää syytä, kuten kaasuvuoto tai maanjäristys. Asuintalojen sortumiset ovat vaatineet ihmishenkiä, mutta ne ovat myös herättäneet pelkoa väestön keskuudessa. Viranomaiset ovat täysin perustellusti ryhtyneet puhumaan asuintalojen turvallisuutta koskevien vähimmäisvaatimusten puolesta. Kansalaisten turvallisuuden takaamiseksi on aiemmin otettu käyttöön asuintalojen sähkölaitteita ja hissejä koskevia määräyksiä. Tiedustelisimme komissiolta seuraavaa: 1. Onko jo olemassa tai ollaanko laatimassa direktiivejä, joissa säädetään asuinkiinteistöjen rakentamiseen liittyvistä teknisistä turvallisuusnormeista? 2. Onko komissio tietoinen tilanteesta jäsenvaltioissa eli siitä, kuinka monta prosenttia asuintaloista saattaisi kuulua vaaravyöhykkeeseen joko luonnonkatastrofeista johtuen (maanjäristykset ja tulvat) tai sen vuoksi, että kiinteistöt ovat vanhoja ja että niissä on käytetty täysin ala-arvoista tekniikkaa? 3. Eikö komission mielestä osa rakennerahastoista voitaisi varata asuinkiinteistöjen korjausrakentamiseen, jotta niiden turvallisuutta voitaisiin lisätä? 4. Miksi ei vaihtoehtoisesti voida, ja ilman, että on odotettava aina vuoteen 2006 asti rahastojen nykyisten tavoitteiden muuttamista, ottaa seuraavaan talousarvioon erityisrahasto, jolla pyritään kehittämään pankkilainoja tähän tarkoitukseen? 5. Ilmasto on muuttunut monilla Euroopan alueilla ja monia luonnonkatastrofeja on sattunut viime vuosina. Miksi ei tueta todellisten olojen tutkimista paikan päällä, jotta voitaisiin valvoa geologisia riskialueita ja samalla määritellä uusia rakennusteknisiä kriteerejä rakentamiselle? Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (19. tammikuuta 2000) Myös komissio on huolissaan arvoisten parlamentin jäsenten esille tuomista asuintalojen sortumisista, joita esiintyy yhteisön alueella ilman, että löytyy mitään selvää syytä. Komissio pitää tarpeellisena, että erilaiset rakennuskohteet, tuotteet, materiaalit ja rakennusjärjestelmät yhdenmukaistetaan, ja viimeistelee paraikaa rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/106/ETY(1) täytäntöönpanoa. Tämän direktiivin perustana on kuusi olennaista vaatimusta, joista ensimmäinen on rakenteellinen vakavuus ja jotka tuotteiden on täytettävä, jotta niitä voitaisiin käyttää rakennuskohteiden pysyvinä osina. Kyseessä on siis lähestymistavaltaan uudenlainen direktiivi, joka sitoo toisiinsa rakennuskohteet ja tuotteet, joiden käyttökelpoisuus on osoitettava. Käyttökelpoisuus osoitetaan noudattamalla ns. yhdenmukaistettuja teknisiä eritelmiä, joita standardisointielimet parhaillaan laativat. Rakennusten vanhuuteen ja luonnonkatastrofeihin liittyvät rakennusten vakavuutta koskevat määrittelykriteerit ovat jäsenvaltioiden vastuulla. Lisäksi 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetussa rakennerahastoja koskevassa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1260/1999(2) ei säädetä jo rakennettujen kerrostalojen kunnostamisesta tai turvalliseksi saattamisesta. Tällä hetkellä ei myöskään ole budjettikohtaa, jossa olisi osoitettu erityisrahasto näihin tarkoituksiin. Parlamentin ja neuvoston 12 päivänä heinäkuuta 1999 Euroopan aluekehitysrahastosta antaman uuden asetuksen (EY) N:o 1783/1999(3) 2 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaan on kuitenkin mahdollista osallistua sellaisten toimenpiteiden rahoittamiseen, joiden kohteena on ympäristön suojelu ja parantaminen ottaen talouskehityksen tukemisessa huomioon erityisesti varovaisuuden ja ennalta ehkäisyn periaatteet.... Myös ilmastollisista syistä geologisina riskialueina pidettyjen alueiden tarkkailu kuuluu ainoastaan jäsenvaltioiden toimivaltaan, kun taas teknisten parametrien kuten esimerkiksi pakottaviksi määriteltyjen keinojen kehittäminen kehityksen myötä ja tietämyksen lisääntyessä otetaan normaalisti huomioon yhdenmukaistettuja teknisiä eritelmiä laadittaessa. (1) EYVL L 40, 11.2.1989. (2) EYVL L 161, 26.6.1999. (3) EYVL L 213, 13.8.1999.