KIRJALLINEN KYSYMYS P-0724/01

esittäjä(t): Luciana Sbarbati (ELDR) komissiolle

(6. maaliskuuta 2001)

Aihe: Elintarvikkeiden turvallisuus ja lähiseudun tuotteet

Ihmisravinnoksi tarkoitettujen tuotteiden massatuotantoa ja markkinointia on puntaroitava perusteellisesti BSE-taudin ja suu- ja sorkkataudin leviämisen takia Euroopan unionissa.

Markkinoiden standardisointi on vaikuttanut kielteisesti tuotteiden laatuun ja niiden turvallisuuteen. Alueellinen tuotanto ja sille tyypilliset tuotteet voisivat sen sijaan olla merkittävä vaihtoehto kuluttajille, joiden luottamus elintarvikemarkkinoihin on voitava palauttaa.

Lähiseudun tuotteiden korkea laatu on voitu aina taata. Ne on valmistettu äärimmäisen huolellisesti menetelmillä, jotka siirtyvät sukupolvelta toiselle, niitä ei voida väärentää ja ne ovat lisäksi melko usein peräisin luonnonmukaisesta eläintenkasvatuksesta tai tuotannosta.

Ainakin Italiassa pienten lähimarkkinoiden tuotteet ovat vaarassa kadota viimeaikaisten unionin direktiivien takia. Direktiiveillä rangaistaan pienyrittäjiä ja vahingoitetaan alueiden kulttuuriperinteitä. Jos tuotteita ei suojella, unionissa sallitaan myös unionin ulkopuolisissa maissa valikoimattomista raaka-aineista valmistettujen elintarvikkeiden markkinointi (juustot, hunaja, makkarat jne.). Näitä elintarvikkeita kutsutaan virheellisesti kotiteollisuustuotteiksi, joita ne jäljittelevät, ja näin tuotteita käytetään kaupallisiin tarkoituksiin.

BSE-tauti ja suu- ja sorkkatauti ovat paljastaneet massatuotantojärjestelmän puutteet ja osoittaneet, että pelkät direktiivit eivät ole riittäviä ilman niihin liittyvää tarkkaa valvontaa.

Miten komissio aikoo toimia tällaisessa hätätilanteessa ja mihin toimiin se aikoo ryhtyä kuluttajien suojelemiseksi?

Miten komission heinäkuussa 2000 tekemillä uusilla elintarvikehygieniaa koskevilla ehdotuksilla voidaan taata perinteisten tuotantotapojen edellyttämät joustot ja kuinka paljon jäsenvaltiot voivat käyttää omaa toimivaltaansa kyseisten direktiivien täytäntöönpanossa?

SAN (suojattu alkuperänimitys)- ja SMM (suojattu maantieteellinen merkintä) -tuotteiden näkyvyyttä on lisättävä. Miten komissio pyrkii turvaamaan näiden taattujen laatutuotteiden perinteen, joka ei saa kadota? Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä estääkseen väärien, perinteisten tuotteiden nimillä markkinoitavien tuotteiden pääsyn markkinoille?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(5. huhtikuuta 2001)

Komissio on hyväksynyt toimenpiteitä, jotka koskevat naudan spongiformista enkefalopatiaa sekä joissakin jäsenvaltioissa äskettäin todettuja suu- ja sorkkatautitapauksia. Euroopan parlamentille tiedotetaan säännöllisesti näistä toimenpiteistä, ja parlamentti osallistuu keskeisten ehdotusten osalta lainsäädäntöprosessiin yhteispäätösmenettelyn mukaisesti.

Komissio katsoo, että on ensisijaisen tärkeää varmistaa mahdollisimman korkeatasoinen elintarvikkeiden turvallisuus yhteisössä. Komission valkoinen kirja elintarvikkeiden turvallisuudesta(1) on tämän näkemyksen mukainen, ja kirjassa ehdotetaan radikaalia uutta lähestymistapaa. Siinä tuodaan esille Euroopan elintarvikeviranomaisen perustaminen ja esitetään toimia, jotka koskevat elintarviketurvallisuuden alan lainsäädäntöä, elintarviketurvallisuuden valvontaa ja kuluttajille tiedottamista. Monet valkoisessa kirjassa mainitut toimet on jo käynnistetty, ja niiden täytäntöönpanon myötä on mahdollista toteuttaa elintarviketurvallisuuteen liittyvät järjestelyt entistä koordinoidummin ja yhdenmukaisemmin ja pyrkiä siten takaamaan mahdollisimman korkeatasoinen terveyden suojelu.

Elintarvikehygieniaa koskevat komission ehdotukset(2) ovat vastaus tarpeeseen taata kuluttajansuojan korkea taso. Kuluttajansuojan korkean tason lisäksi näissä ehdotuksissa on suuremmassa määrin kuin elintarvikehygieniaa koskevissa voimassa olevissa säännöissä, jotka sisältyvät elintarvikehygieniasta 14. kesäkuuta 1993 annettuun neuvoston direktiiviin 93/43/ETY(3) tavoitteena taata joustavuus, jota tarvitaan, jotta otettaisiin huomioon elintarvikkeiden valmistukseen perinteisin tavoin osallistuvien yritysten tarpeet. Tähän joustavuuteen pyritään elintarviketurvallisuutta koskevista tavoitteista tinkimättä. Perinteisten elintarvikkeiden valmistus vaihtelee luonteeltaan eri jäsenvaltioiden välillä ja jopa saman jäsenvaltion sisällä, ja siksi jäsenvaltioiden tehtävänä on päättää tarvittavasta joustavuudesta. Jotta varmistettaisiin, että joustavuutta koskevaa periaatetta sovelletaan moitteettomasti, tätä mahdollisuutta käyttävien jäsenvaltioiden on tiedotettava asiasta komissiolle ja muille jäsenvaltioille.

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojaa koskevat säännöt sisältyvät 14. heinäkuuta 1992 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 2081/92(4). Asetuksella on kolme päätavoitetta: alueellisten sekä erityisluonteen omaavien tuotteiden kehittäminen, kannustaminen maataloustuotannon monipuolistamiseen sekä maaseudun kehittäminen. Asetuksella tähdätään toisin sanoen sekä kuluttajien että tuottajien suojeluun.

Monet kuluttajat suosivat tietyllä maantieteellisellä alueella tuotettuja ja/tai jalostettuja maataloustuotteita ja elintarvikkeita varsinkin siksi, että tuotteiden erityispiirteet kytkeytyvät kyseiseen alueeseen. Neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92 muodostaa säännöskehyksen, joka takaa, ettei kuluttajia johdeta tässä suhteessa harhaan. Asetuksella myös tuetaan tuottajien kaupallisia toimia; asetuksen mukaiset välineet ovat heidän käytettävissään, jotta he voivat yksilöidä tuotteensa ja suojella niitä kaikelta väärinkäytöltä. Itse asiassa asetuksella myönnetään tuottajille yksinoikeus käyttää rekisteröityä nimitystä tuotteistaan.

(1) KOM(1999) 719 lopullinen.

(2) EYVL C 365 E, 19.12.2000.

(3) EYVL L 175, 19.7.1993.

(4) EYVL L 208, 24.7.1992.