FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/879

(2004/C 78 E/0932)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-3929/03

esittäjä(t): Stavros Xarchakos (PPE-DE) komissiolle

(19. joulukuuta 2003)

Aihe: Inflaation kiihtyminen Kreikassa

Monissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa (ja erityisesti Kreikassa) hinnat ovat nousseet huomattavasti euron käyttöönoton jälkeen. Kuluttajien varat ovat siten vähentyneet merkittävästi. Kreikassa hiljattain julkaistujen lehtitietojen mukaan keskeisten hyödykkeiden kuten jauhon hintoja aiotaan nostaa, ja tämä vaikuttaa varmasti markkinoihin. On pidettävä mielessä, että Kreikan maaseutualueiden tuottajat esimerkiksi Thessalian alueella ovat esittäneet valituksia, että Kreikka tuo vehnää jopa Australiasta asti, vaikka tuottajilla on varastossa tuhansia tonneja ensiluokkaista sataprosenttisesti kreikkalaista vehnää (esimerkiksi eräässä Larissan läänin kylässä on 700 tonnia vehnää, jota ei ole saatu myytyä kuukausiin).

Onko yhteisön lainsäädön vastaista määrätä korkeita sakkoja ja muita seuraamuksia yrityksille, jotka nostavat alinomaa hintoja, keinottelevat tai puijaavat kuluttajia esimerkiksi väittämällä, että hinnat on jäädytetty, vaikka niitä on nostettu? Millaisia seuraamuksia voidaan määrätä ja mikä on korkein sakko? Voiko seuraamuksia määrätä myös yrityksille, jotka ilmoittavat tuotteen myyntihinnan (esimerkiksi sanomalehdissä mainostamalla tai etiketeissä tai hyllyissä), mutta perivät kuluttajilta toisen hinnan? Mitkä ovat kolme suurinta sakkoa tai muuta vakavaa seuraamusta, jotka yrityksille on määrätty euroalueella uuden valuutan käyttöönoton jälkeisen kahden vuoden aikana? Mikä on suurin sakko tai muu seuraamus, joka on määrätty kreikkalaiselle yritykselle tammikuun 1 päivästä 2002 lähtien?

Mario Montin komission puolesta antama vastaus

(19. helmikuuta 2004)

Periaatteessa ei ole yhteisön lainsäädännön vastaista, että jäsenvaltio määrää sakkoja yrityksille, jotka nostavat hintojaan kohtuuttomasti, huijaavat kuluttajia tai antavat harhaanjohtavia tietoja hinnoista. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että yhteisön oikeuden asiaa koskevia säännöksiä eli etenkin kuluttajansuojaan liittyviä yhdenmukaistettuja yhteisön sääntöjä ja kilpailuoikeuden sääntöjä (1) noudatetaan.

Yhteisön säännöissä säännellään yritysten käyttäytymistä ja kielletään tietyt epäasianmukaisina pidetyt menettelytavat.

Yhteisön kuluttajansuojaoikeudessa rajoitetaan kauppiaiden harhaanjohtavaa tai sopimatonta käyttäytymistä kuluttajiin nähden sekä säännellään hintojen ilmoittamiseen liittyviä menettelyjä. Yhteisön säädöksiin tällä alalla kuuluu harhaanjohtavasta mainonnasta annettu direktiivi 84/450/ETY (2), sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna (3), jonka tarkoituksena on tarjota jäsenvaltioille tehokkaat keinot valvoa kuluttajille suunnattua harhaanjohtavaa mainontaa, hakea tuomioistuimelta päätöstä sen suhteen ja langettaa siitä seuraamuksia. Hintojen ilmoittamista koskevassa direktiivissä 98/6/EY (4) vaaditaan puolestaan kauppiaiden kuluttajille tarjoamien tuotteiden myyntihinnan ja yksikköhinnan ilmoittamista kuluttajavalistuksen lisäämiseksi ja säädetään, että jäsenvaltioiden on vahvistettava tehokkaat, suhteelliset ja vakuuttavat seuraamukset, joita sovelletaan, jos vaatimusta ei ole noudatettu. Lisäksi komissio esitti kesäkuussa 2003 ehdotuksen direktiiviksi, jolla pyritään yhdenmukaistamaan täysin elinkeinonharjoittajien sopimattomia menettelyjä koskevat säännökset (5) Euroopan unionissa. Ehdotuksen keskeisenä tavoitteena on kieltää kokonaan erikseen määritellyt sopimattomat toimintatavat, kuten harhaanjohtavat ja aggressiiviset menettelyt.

Kun nämä kuluttajansuojaan liittyvät yhteisön säännökset on saatettu osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä, niiden nojalla voidaan puuttua tapauksiin, joissa kauppiaat huiputtavat kuluttajia hintojen suhteen.

Yhteisön kilpailuoikeudessa puolestaan kielletään määräävässä markkina-asemassa olevia yrityksiä käyttämästä asemaansa väärin tavalla, joka vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Aseman väärinkäytöksi katsotaan esimerkiksi kohtuuttomien kauppahintojen määrääminen tai syrjinnän harjoittaminen myöntämällä etuja tietyille asiakkaille, sillä kilpailijat joutuvat näin epäedulliseen kilpailuasemaan.

Yhteisön oikeuden nojalla voidaan kieltää myös sellainen toiminta, jolla yritykset turvautuvat hintoja nostaakseen kilpailunrajoituksiin eli keskinäisiin sopimuksiin tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joihin rinnastetaan myös yritysten yhteenliittymiä koskevat päätökset (6).

Yhteisön kilpailuoikeudessa säädetään sakkojen määräämisestä, jos näitä sääntöjä on rikottu. Sakon enimmäismäärä on kymmenen prosenttia yrityksen edellisen tilikauden maailmanlaajuisesta liikevaihdosta (asetuksen (ETY) N:o 17/62 (7) 15 artiklan 2 kohta ja 1. päivästä toukokuuta 2004 asetuksen (EY) N:o 1/2003 (8) 23 artiklan 2 kohta).

Kolme suurinta sakkoa, jotka yrityksille on yhteisön tasolla määrätty euroalueella kahden viime vuoden aikana kilpailunrajoitusten vuoksi, ovat Degussalle määrätty sakko (118 125 000 euroa) asiassa Metioniini tehdyssä päätöksessä (9), Lafargelle määrätty sakko (249 600 000 euroa) asiassa Kipsilevyt tehdyssä päätöksessä (10) ja Hoechstille määrätty sakko (99 000 000 euroa) asiassa Sorbaatit tehdyssä päätöksessä (11). Suurimmat sakot määräävän markkina-aseman väärinkäytön vuoksi on määrätty Deutsche Telekomille (12 600 000 euroa) (12) ja Wanadoolle (10 350 000 euroa) (13). Yhdellekään kreikkalaiselle yritykselle ei ole yhteisön tasolla määrätty sakkoa kahden viime vuoden aikana.

(1) Yhteisön kilpailusääntöjen (kilpailunrajoitukset ja määräävän markkina-aseman väärinkäyttö) ja kansallisen kilpailuoikeuden väliseen suhteeseen sovelletaan 1. toukokuuta 2004 alkaen perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, 4.1.2003) 3 artiklaa. Jäsenvaltiot voivat soveltaa yritysten yksipuolisiin toimiin (erotuksena etenkin yritysten välisistä sopimuksista) yhteisön oikeutta tiukempia kilpailusääntöjä.

(2) Neuvoston direktiivi 84/450/ETY, annettu 10 päivänä syyskuuta 1984, harhaanjohtavaa mainontaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä, EYVL L 250, 19.9.1984.

(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/55/EY, annettu 6 päivänä lokakuuta 1997, harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin 84/450/ETY muuttamisesta sisällyttämällä siihen vertaileva mainonta, EYVL L 290, 23.10.1997.

(4) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/6/EY, annettu 16 päivänä helmikuuta 1998, kuluttajansuojasta kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamisessa, EYVL L 80, 18.3.1998.

(5) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja direktiivien 84/450/ETY, 97/7/EY ja 98/27/EY muuttamisesta (sopimattomia kaupallisia menettelyitä koskeva direktiivi), KOM(2003) 356 lopullinen.

(6) Kuten määräävän markkina-aseman väärinkäytön kohdalla, kieltoa sovelletaan vain, kun menettely vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

(7) Neuvoston asetus (ETY) N:o 17/62: Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus, EYVL P 13, 21.2.1962, s. 204.

(8) Neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta, EYVL L 1, 4.1.2003.

(9) Komission päätös, tehty 2 päivänä heinäkuuta 2002, EUVL L 255, 8.10.2003.

(10) Komission päätös, tehty 27 päivänä marraskuuta 2002, ei vielä julkaistu.

(11) Komission päätös, tehty 1 päivänä lokakuuta 2003, ei vielä julkaistu.

(12) Komission päätös, tehty 21 päivänä toukokuuta 2003, EUVL L 263, 14.10.2003.

(13) Komission päätös, tehty 16 päivänä heinäkuuta 2003, ei vielä julkaistu.