Virallinen lehti nro C 013 , 18/01/1999 s. 0046



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1574/98 esittäjä(t): Sérgio Ribeiro (GUE/NGL) komissiolle (20. toukokuuta 1998) Aihe: Oleskelulupien myöntäminen Alankomaissa Komissio antoi vastauksen 7. helmikuuta 1996 ja 7. huhtikuuta 1997 esittämiini kysymyksiin E-3661/95(1) ja E-0973/97(2), joiden aiheena olivat Alankomaissa jäsenvaltioiden kansalaisille myönnetyistä oleskeluluvista perittäviä maksuja koskevat määräykset. Viimeisessä vastauksessaan komissio ilmoitti, että "koska Alankomaiden viranomaisten antama vastaus ei ole ollut tyydyttävä, he tulevat lähettämään Alankomaille perustellun selonteon". Koska mainitusta vastauksesta on kulunut jo yli vuosi, on ilmeistä, että ongelmaa ei ole vielä ratkaistu. Voiko komissio tämän vuoksi ilmoittaa, mihin toimenpiteisiin tähän mennessä on ryhdytty, jotta tässä asiassa olisi mahdollista päästä tyydyttävään ratkaisuun? Komission jäsenen Pádraig Flynninkomission puolesta antama vastaus (3. elokuuta 1998) Alankomaiden viranomaiset myöntävät kahdenlaisia oleskelulupia, Euroopan unionin kansalaisille myönnettäviä oleskelulupia tai vain kansallisen lainsäädännön mukaisia oleskelulupia (vergunning tot vestiging). Euroopan unionin kansalaisten oleskeluluvasta peritään 35 Alankomaiden guldenia, ja sen uusiminen on maksutonta. Kansallisen lainsäädännön mukaisesta oleskeluluvasta (vergunning tot vestiging) peritään 500 Alankomaiden guldenia. ja se antaa useampia oikeuksia ja takuita kuin yhteisön lainsäädännössä vaaditaan. Kyseinen oleskelulupa on voimassa rajoittamattoman ajan ja voidaan myöntää kaikille ulkomaalaisille. Alankomaissa työskentelevä Euroopan unionin kansalainen voi siis valita joko Euroopan unionin kansalaisille myönnettävän oleskeluluvan (35 NLG, uusitaan maksutta toiseksi viisivuotiskaudeksi) tai kansallisen lainsäädännön mukaisen oleskeluluvan (vergunning to vestiging), jos Alankomaiden lain mukaiset edellytykset täyttyvät. Viimeksi mainittu oleskelulupa maksaa 500 NLG, mutta siihen sisältyy lisäetuja. Komissio katsoo, että järjestely periaatteessa täyttää yhteisön laissa säädetyt edellytykset, koska Euroopan unionin kansalaisella on aina mahdollisuus hankkia itselleen yhteisön lainsäädännön mukainen oleskelulupa. Ongelmia on kuitenkin ilmennyt, kun Alankomaiden viranomaiset ovat myöntäneet kansallisen lainsäädännön mukaisen oleskeluluvan (vergunning to vestiging) tekemällä Euroopan unionin kansalaisille myönnettävään oleskelulupaan tätä tarkoittavan merkinnän. Komissio katsoo, että kyseessä on tällöin edelleen Euroopan unionin kansalaisille myönnettävä oleskelulupa. Tästä seuraa, että oleskelulupaan on sovellettava yhteisön lainsäädäntöä, joten oleskeluluvasta peritty maksu saa olla enintään kansallisista henkilöllisyystodistuksista perityn maksun suuruinen (35 NLG). Tämä näkemys esitettiin uudelleen Alankomaille 6. marraskuuta 1997 toimitetussa perustellussa lausunnossa. Huhtikuun lopulla 1998 lähettämässään vastauksessa Alankomaiden viranomaiset olivat asiasta edelleen eri mieltä, mutta osoittivat olevansa jossain määrin suostuvaisia harkitsemaan sitä, että vastaisuudessa myönnettävissä oleskeluluvissa olisi selvästi ilmoitettu kummasta oleskeluluvasta on kyse. Lisäksi Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat, että oleskelulupahakemusten käsittelymaksuista keskustellaan parhaillaan Alankomaiden parlamentin pyynnöstä. Lisäksi harkittaisiin pysyvistä oleskeluluvista perittävän maksun mahdollista alentamista. Komissio on hankkimassa lisäselvityksiä Alankomaiden viranomaisilta. Päämääränä on, että tulevaisuudessa kaikille Euroopan unionin kansalaisille tiedotettaisiin selvästi, mitä oleskelulupia he voivat valita ja miten valinta vaikuttaa luvasta perittäviin maksuihin. Lisäksi asiakirjassa, jolla myönnetään kansallisen lainsäädännön mukainen oleskelulupa (vergunning to vestiging) olisi mainittava yksiselitteisesti, että kyseessä ei ole yhteisön lainsäädännön mukainen oleskelulupa. (1) EYVL C 122, 25.4.1996, s. 26. (2) EYVL C 319, 18.10.1997, s. 209.