KIRJALLINEN KYSYMYS E-0109/99

esittäjä(t): Ernesto Caccavale (UPE) komissiolle

(2. helmikuuta 1999)

Aihe: Italialaisten pankkien euron käyttöönoton jälkeen perimät laittomat vaihtokomissiot

Euroopan komissio hyväksyi 23. huhtikuuta 1998 kolme euroa koskevaa suositusta, joista yhdessä käsitellään pankkien muuntomaksuja ja taataan eurooppalaisten rahayksiköiden vaihdon, tulevien ja lähtevien maksujen muuntamisen sekä kansallisen rahayksikön määräisten tilien muuntamisen maksuttomuus siirtymäkauden lopussa.

Euron käyttöönottoa juhlittiin yksissä tuumin merkittävänä askeleena kohti Euroopan yhtenäismarkkinoiden toteutumista ja tuettiin laajoin tiedotuskampanjoin, mutta vain muutama päivä euron käyttöönoton jälkeen kävi ilmi, että italialaiset pankit ja jotkin eurooppalaiset pankit laskuttavat edelleen asiakkailtaan pankkimaksut, jotka Italiassa ovat 5 000-10 000 liiraa, vaihdettavasta summasta laskettavan prosentuaalisen vaihtomaksun lisäksi. Tämä rikkoo yhteistä sitoumusta, jonka perusteella luottolaitokset olivat taanneet, että ne eivät millään tavoin lisäisi kustannuksia, jotka aiheutuvat euroalueen kansallisten rahayksiköiden vaihtamisesta.

Muita säännönvastaisuuksia on havaittu liittyen rajat ylittäviin maksuihin tai siirtoihin, joiden käsittely edelleen poikkeaa kansallisissa rahayksiköissä suoritetuista maksuista, koska niistä on maksettava ylimääräisiä kustannuksia.

Ensimmäisten päivien optimismin säilyttämiseksi on olennaisen tärkeää, että euroon siirtymisen kustannuksia ei sälytetä kuluttajille.

- Voiko komissio varmistaa tällaisten pankkimaksujen säilyneen ja mahdollisesti selvittää, rikkooko tämä yhtenäismarkkinoita koskevia yhteisön sääntöjä?

- Voiko komissio selvittää, onko tämä pankkien toiminta Rooman sopimuksen vastaista mitä tulee salaisiin sopimuksiin tai yhteisiin käytäntöihin sekä hallitsevan aseman väärinkäyttöön?

- Eikö komissio katso, että kuluttajien oikeuksia on epäoikeudenmukaisella tavalla rikottu ja että sen seurauksena asiassa on viipymättä ryhdyttävä toimenpiteisiin?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(29. maaliskuuta 1999)

Euromuuntamisen pankkimaksuista 23 päivänä huhtikuuta 1998 annetussa komission suosituksessa 98/286/EY(1) määritellään hyvä veloituskäytäntö, joka koskee pääasiassa kansallisten rahayksiköiden muuntamista euroiksi ja päinvastoin. Lähtevien ja tulevien maksujen muuntaminen kansallisesta rahayksiköstä euroyksiköksi ja tilien muuntaminen omasta kansallisesta rahayksiköstä euroyksiköksi on kyseisen suosituksen 2 artiklan mukaan tehtävä maksuitta.

Hyvä käytäntö ei kuitenkaan koske euroalueen rahayksiköiden (setelien ja kolikoiden) vaihtamista keskenään. Suosituksessa määritellään vain yleinen täyden avoimuuden periaate. Pankkien tulisi siirtymäkauden aikana soveltaa vain virallisia muuntokertoimia ja ilmoittaa niihin liittyvät maksut erikseen. Pankit suorittavat muunnon veloituksetta vasta 1. tammikuuta 2002 alkaen ja tietyin ehdoin (vain omille asiakkailleen, yksityiskäyttöön vaihdettavat määrät, muunnot vain kansallisesta rahayksiköstä euroiksi jne.).

Ennen euron käyttöönottoa pankit saattoivat ainakin osittain piilottaa esimerkiksi seteleiden vaihtamisesta perimänsä maksut soveltamalla (vaihtelevaa) valuuttakurssia. Pankit saattoivat toisin sanoen veloittaa asiakkailtaan valuuttojen osto- ja myyntikurssin välisen "eron". Kurssieron käyttö ei ollut avoin tapa periä maksuja, ja komissio on pitkään kehottanut pankkeja luopumaan siitä.

Euron käyttöönoton myötä pankit eivät enää voi määrittää kulujaan osto- ja myyntikurssin eron avulla vaihtaessaan euroalueeseen osallistuvien jäsenvaltioiden valuuttoja. Tämä johtuu perusvaatimuksesta, jonka mukaan euroalueeseen osallistuvien valtioiden kansallisten rahayksiköiden vaihtamiseen ja muuntamiseen sovelletaan kiinteitä muuntokursseja.

Yhteisön alueella toimivat pankit ovat antaneet siirtymäkauden alusta alkaen tietoja valuutanvaihdosta perimistään maksuista. Tämä uusi käytäntö on osoittanut maksujen olevan yllättävän suuria, mikä on ymmärrettävästi herättänyt voimakkaita tunteita suuren yleisön keskuudessa Euroopassa. Pankkien arvellaan yrittävän paikata valuutanvaihdosta saamiensa tulojen menetykset nostamalla muita maksuja. Valuuttakurssiriski, jota ei enää ole euroalueeseen kuuluvien rahayksiköiden välillä, ei ollut koskaan pääperuste määritettäessä valuutanvaihdosta perittäviä maksuja. Käytettävissä olevien tietojen perusteella valuuttakurssiriskin osuus kustannuksista oli noin 20 prosenttia, ja suurin osa kuluista johtui rahan käsittely- ja yleiskustannuksista (kuljetuskustannukset suurten ulkomaanvaluuttamäärien kuljettamisesta sekä tehtävien työvoimavaltaisuus, koska valuutanvaihto ei sovellu automaateilla hoidettavaksi).

Komissio kuitenkin uskoo, että euroalueeseen kuuluvien maiden valuuttojen vaihtamisesta perittävät maksut alenevat siirtymäkauden aikana, koska kurssiriskiä ei enää ole.

Italialaisten pankkien valuutanvaihtotapahtumiin soveltamalle käytännölle on todennäköisesti perusteensa, mutta se saattaa heikentää kuluttajien luottamusta yhteiseen rahaan ja vähentää suuren yleisön hankkeelle osoittamaa tukea. Kuten Euroopan tärkeimmille pankkialan järjestöille tammikuussa 1999 lähetetyssä kirjeessä painotetaan, komissio pitää äärimmäisen tärkeänä, että kansalaisten luottamusta euron käyttöönottoon ja koko pankkijärjestelmän uskottavuutta ei heikennetä sillä, että rahoituslaitokset hankkivat aiheettomia etuja perimällä korotettuja maksuja euroalueeseen kuuluvien maiden entisten kansallisten valuuttojen vaihtamisesta.

Komissio julkisti 5. helmikuuta 1999 lehdistötiedotteen, jossa kaikkia pankkeja kehotettiin saattamaan julkisesti saataville tietoja siitä, miten euroalueen setelien vaihdosta sekä kansainvälisistä sekki- ja korttimaksuista ja tilisiirroista perittävät maksut ovat kokonaisuudessaan muuttuneet euron käyttöönoton myötä. Euroalueen pankkeja pyydettiin ilmoittamaan tilanteesta komissiolle eurooppalaisten yhdistystensä välityksellä 31. maaliskuuta 1999 mennessä.

Lehdistötiedotteessa myös pyydettiin rahoituspalvelujen käyttäjiä ilmoittamaan komissiolle, mikäli pankit eivät noudata euroon liittyvää lainsäädäntöä tai komission suositusta pankkimaksujen avoimuudesta. Ilmoitukset voidaan tehdä tarkoitusta varten avattuun sähköpostiosoitteeseen tai faksinumeroon. Komissio tutkii saamansa tiedot ja ryhtyy tarvittaviin toimiin estääkseen kuluttajien etujen vastaiset käytännöt.

Komissio suunnittelee myös tekevänsä tutkimuksen euroalueen setelien vaihtoon liittyvistä pankkien perimistä maksuista ennen ja jälkeen euron käyttöönoton sekä rajat ylittävien pankkitapahtumien kuluista (sekit, tilisiirrot ja maksukortit).

Kansainväliset tilisiirrot ovat edelleen kalliimpia kuin kotimaiset, mutta se ei ole sinänsä sääntöjen vastaista eikä liity suoraan euron käyttöönottoon. Rajat ylittävien tilisiirtojen toteuttaminen on kotimaisia tapahtumia monimutkaisempaa, ja niihin liittyvät kustannukset ovat korkeammat. Tähän on syynä se, että ulkomaansiirtoja varten ei ole tehokkaita järjestelmiä vaan niiden osalta joudutaan tukeutumaan yhteistyöpankkeihin. Useimmissa jäsenvaltioissa kotimaiset tilisiirrot hoidetaan automaattisesti kotimaiset luottolaitokset yhdistävän clearing-järjestelmän avulla. Kansalaiset eivät voi kuitenkaan euron käyttöönoton jälkeen ymmärtää, miksi kansainväliset tilisiirrot ovat edelleen huomattavasti kotimaisia kalliimpia. Tämän vuoksi kaikkien osapuolten (pankit, jäsenvaltiot, komissio) on yhteistoimin pyrittävä maksujen alentamiseen.

Komissio julkaisee keväällä 1999 tiedonannon maksujärjestelmien tulevaisuudesta yhteismarkkinoilla. Tiedonanto toimii perustana kokonaisvaltaiselle politiikalle, jolla pyritään luomaan yhtenäinen maksualue. Tiedonannossa tutkitaan rajat ylittävien tilisiirtojen nykyisiä esteitä ja ehdotetaan konkreettisia toimenpiteitä niiden poistamiseksi. Komissio yrittää erityisesti kannustaa yhteisön alueella toimivia pankkeja luomaan mahdollisimman pikaisesti entistä tehokkaammat yhteydet kansallisiin vähittäismaksujärjestelmiin.

Komissio on vastikään käynnistänyt salaisiin sopimuksiin ja yhdenmukaisiin menettelytapoihin liittyvän tutkimuksen, jossa tutkitaan, ovatko pankit rikkoneet kilpailusääntöjä. Mikäli rikkomisia havaitaan, komissio puuttuu asiaan viipymättä.

(1) EYVL L 130, 1.5.1998.