KIRJALLINEN KYSYMYS E-2382/02

esittäjä(t): Geoffrey Van Orden (PPE-DE) komissiolle

(2. elokuuta 2002)

Aihe: Turvapaikanhakijoiden kohtelu EU:ssa

1. Miten jäsenvaltiot laskevat maahan pyrkivien siirtolaisten (pakolaisten, turvapaikanhakijoiden, jne.) määrän (lasketaanko mukaan kaikki perheenjäsenet vai pelkästään perheen päät)?

2. Mihin sosiaalietuuksiin siirtolaiset ovat oikeutettuja kussakin EU:n jäsenvaltiossa?

3. Missä vaiheessa siirtolaiset saavat äänioikeuden kussakin EU:n jäsenvaltiossa?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(14. lokakuuta 2002)

Jäsenvaltiot laskevat maahanpääsyä anovien kolmansien maiden kansalaisten lukumäärän monin eri tavoin. Erityisesti laskennassa tehdään ero pakolaisten, turvapaikanhakijoiden, työvoimamuuttajien ja tilapäistä suojelua hakevien välillä.

Yhteisön tilastojen laatimista varten on sovittu, miten turvapaikkahakemukset ja myönteiset turvapaikkapäätökset lasketaan. Laskennassa otetaan huomioon myös pakolaisaseman tai humanitäärisen suojelun myöntäminen sekä kaikki muu turvapaikkaan rinnastettava toissijainen, esimerkiksi Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen 3 artiklan mukaisesti myönnetty suojelu. Käytössä olevat

laskentaperusteet kuitenkin sallivat jäsenvaltioiden antaa tilastonsa Eurostatille joko henkilöiden tai tapausten mukaan laadittuina. Henkilöiden mukaan laskettaessa yksi hakemus vastaa yhtä henkilöä, kun taas tapausten mukaan laskettaessa yksi hakemus voi käsittää yhden tai useamman henkilön eli esimerkiksi kokonaisen perheen. Tapauslaskentaa käyttävät Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta, kun taas muut jäsenvaltiot käyttävät yleensä henkilölaskentaa. Vakiintunutta käytännettä ei ole myöskään varsinaisesti peruttujen tai perutuiksi katsottujen turvapaikkahakemusten tilastoimiseksi. Lisäksi jotkut hakijat voidaan tilastoida kahdesti, jos heidän mahdollinen uusintahakemuksensakin rekisteröidään tai jos heidät siirretään toiseen jäsenvaltioon Dublinin yleissopimuksen mukaisesti.

Toistaiseksi ei ole sovittu siitä, miten tavalliset siirtolaiset pitäisi tilastoida yhteisön tilastojen laatimista varten. Kansallisia tilastoviranomaisia tosin pyydetään laatimaan tilastonsa YK:n vuonna 1997 antamien kansainvälisen maahanmuuton tilastoimissuositusten (1. tarkistetun version) mukaisesti. Suosituksissa pitkäaikaissiirtolainen määritellään henkilöksi, joka muuttaa vakituisesta asuinmaastaan vähintään 12 kuukaudeksi toiseen maahan, josta siten tulee hänen uusi asuinmaansa. Useat jäsenvaltiot eivät kuitenkaan noudata suosituksia, vaan ne perustavat luovutettavat tiedot kansallisiin määritelmiin ja tietolähteisiin. Esimerkiksi Ranskan siirtolaistilastot perustuvat oleskelulupahakemuksia koskeviin hallintoelinten tietoihin. Sen sijaan esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa siirtolaisten lukumäärää ei lasketa tarkasti, vaan se arvioidaan tutkimustulosten perusteella. Erilaisten määritelmien ja tietolähteiden käyttäminen luonnollisesti hankaloittaa eri maiden siirtolaismäärien vertailemista. Kaikkien jäsenvaltioiden siirtolaistilastoja laadittaessa jokainen siirtolainen yleensä lasketaan erikseen, mikä tarkoittaa myös siirtotyöläisen perheen kaikkien jäsenten tilastoimista. Eräät kansalliset tilastojärjestelmät mahdollistavat sen, että siirtolaiset voidaan eritellä siirtolaisuuden syyn tai tyypin mukaan esimerkiksi työssäkäyviin tai toisen perheenjäsenen mukana tulleisiin. Yhteisön tilastoja laadittaessa tällaista erittelyä ei kuitenkaan ole vielä tehty.

Komissio valmistelee parhaillaan toimintasuunnitelmaa unionin turvapaikka-asioita ja maahanmuuttoa koskevan tilastoinnin ja tietojenvaihdon parantamiseksi. Komissio ehdottaa muun muassa uusien tilastomenetelmien käyttöön ottamista ja entisten tietokantojen laajentamista, jotta tilastoissa voitaisiin ottaa huomioon maahanmuuton syyt sekä tehdä ero anottujen ja myönnettyjen lupien välillä.

Kolmansien maiden kansalaisten sosiaalietuudet ja äänioikeus riippuvat kunkin jäsenvaltion lainsäädännöstä ja henkilön asemasta, joka voi olla esimerkiksi laillisesti maassa asuva henkilö (myös pakolainen), rekisteröity turvapaikanhakija, tilapäistä suojelua saava henkilö tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseva henkilö. Komissio on esittänyt Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti, että kolmansien maiden kansalaisten työmarkkinoille pääsyä, opiskelua sekä muita yhteisön lainsäädännössä määrittelemättömiä tarkoituksia varten annetaan yhteiset säännökset. Niissä on tarkoitus käsitellä myös turvapaikanhakijoiden, pakolaisten ja muuta kansainvälistä suojelua tarvitsevien henkilöiden vastaanottamista sekä mahdollisen tilapäistä suojelua tarvitsevien henkilöiden joukoittaisen maahantulon edellyttämää menettelyä (ks. alla oleva luettelo asiaa koskevista ehdotuksista). Säännöksissä annetaan kaikenlaisille siirtolaisille mahdollisuus nauttia yhdenmukaisista sosiaalietuuksista. Tilapäistä suojelua koskeva direktiivi saatettaneen voimaan vuonna 2003, kun taas muut ehdotukset ovat vielä neuvoston käsiteltävinä.

Komissio on valmistellut ehdotuksia myös kansallisten säännösten yhdenmukaistamiseksi. Niissä keskitytään EU:ssa pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten ja perheen yhdistämistä varten maahantuloluvan saaneiden siirtolaisten hyväksymiseen sosiaalietuuksien piiriin. Ehdotukset ovat vielä neuvoston käsiteltävinä.

Huomattakoon, että komissiolla ei ole toimivaltaa säätää kolmansien maiden kansalaisten äänioikeudesta, vaan se on jokaisen jäsenvaltion päätettävissä. Näin ollen komission ehdotuksissa ei käsitellä tätä aihetta. (Luettelo ehdotuksista on lähetetty arvoisalle parlamentin jäsenelle ja parlamentin pääsihteeristöön.)