KIRJALLINEN KYSYMYS E-0529/00 esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle. Työpaikkojen luonti sokeille keskuksenhoitajille.



Virallinen lehti nro 330 E , 21/11/2000 s. 0181 - 0182



KIRJALLINEN KYSYMYS E-0529/00 esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) komissiolle (28. helmikuuta 2000) Aihe: Työpaikkojen luonti sokeille keskuksenhoitajille Keskuksenhoitajan ammatti on yksi harvoista sokeiden työmahdollisuuksista. Elektroniikan kehityksen myötä keskuspöydät ovat muuttuneet sellaisiksi, että sokeat tai vaikeasti näkövammaiset eivät enää pysty työskentelemään optimaalisesti ja itsenäisesti. Uusia keskuspöytiä käytettäessä sokeat eivät usein pysty tunnistamaan tulevia puheluita, vapaita linjoja, sisäisten puhelinten varattu-signaalia jne., koska tiedot ilmenevät ainoastaan tavallisesta näkeville tarkoitetusta näytöstä. Sokeille tietojen pitää olla akustisessa muodossa, tai ne tulee voida havaita tuntoaistin perusteella. Jotta sokeat ja vaikeasti näkövammaiset voisivat tulevaisuudessakin toimia keskuksenhoitajina ja jotta tälle ryhmälle taattaisiin oikeus työhön, olisi tärkeää, että puhelinlaitteiden valmistajat ottaisivat tuotannossa huomioon sen, että keskuspöydät voitaisiin helposti ja edullisesti muuttaa sokeille sopiviksi. Siksi pyydän komissiota ilmoittamaan, onko olemassa EU:n direktiivejä tai asetuksia, jotka velvoittavat valmistajat suunnittelemaan laitteet sokeiden tarpeet huomioon ottaen? Aikooko komissio käsitellä asiaa perinpohjin ja tehdä vastaavia lainsäädäntöaloitteita? Anna Diamantopouloun komission puolesta antama vastaus (17. huhtikuuta 2000) Komissio katsoo, että uuden tekniikan kehitystä voidaan ja pitäisikin käyttää uusien työllisyysmahdollisuuksien luomiseksi vammaisille ja erityisesti näkövammaisille. Kyseisiä ihmisiä ei myöskään pitäisi järjestelmällisesti ohjata vähäisiä pätevyyksiä edellyttäviin ja usein yksitoikkoisiin ammatteihin, jotka eivät vastaa kyseisten henkilöiden pätevyyttä tai ammatillisia pyrkimyksiä. Tekniikan avulla voidaan nykyään sopeuttaa televiestintäkeskukset myös näkövammaisten käyttöön. Tämä tapahtuu käyttämällä tavallista joustavaa tietokonetekniikkaa. Lisäksi on käytössä niin ohjelmia kuin laitteita, joilla voidaan parantaa näkövammaisten mahdollisuuksia käyttää tietokonetekniikkaa. Tämän vuoksi on kyseenalaista, missä määrin tarvitaan vielä muita teknisiä määräyksiä näiden laitteiden mukauttamiseksi paremmin vammaisten tarpeisiin. Radio- ja telepäätelaitteista 9. maaliskuuta 1999 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 1999/5/EY(1) annetaan komissiolle mahdollisuus harkita, olisiko joitakin laiteluokkia suunniteltava uudelleen, jotta vammaiset voisivat käyttää näitä laitteita helpommin. Komissio perusti tutkimusryhmiä (joissa oli edustettuna eri vammaisryhmiä) arvioimaan, onko tämän säännöksen soveltamiselle edellytyksiä. Näiden keskustelujen päätteeksi komissio totesi, että tällä hetkellä säännöksen soveltaminen ei ole perusteltua, koska laitteiden käyttöä rajoittavat tekijät eivät ole luonteeltaan teknisiä. Lisäksi komissio on tietoyhteiskunnan standardointia koskevan politiikan osana antanut standardointitoimeksiannon eurooppalaisille standardointielimille eli Euroopan standardointikomitealle (CEN), Euroopan sähkötekniikan standardointikomitealle (CENELEC) ja Euroopan telealan standardointilaitokselle (ETSI). Tavoitteena on määrittää standardointiin liittyvät erityistarpeet, jotta vammaiset voitaisiin paremmin integroida tietoyhteiskuntaan. Komissio antoi marraskuussa 1999 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi yhtäläistä kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista.(2) Ehdotuksessa säädetään työnantajien velvoitteesta muuttaa vammaisen työpistettä kohtuullisin mukautuksin, jotta heillä olisi työssä yhtäläiset mahdollisuudet. (1) EYVL L 91, 7.4.1999. (2) KOM(1999) 565 lopullinen.