KIRJALLINEN KYSYMYS P-0436/02

esittäjä(t): Mogens Camre (UEN) komissiolle

(12. helmikuuta 2002)

Aihe: Autojen verotus Tanskassa

Tanska ylläpitää erittäin korkeata henkilöautojen ja moottoripyörien veroa, mikä merkitsee sitä, että auton verottomaan hintaan lisätään n. 200 %, mikä koostuu osin rekisteröintimaksusta, osin alv:stä.

Tämän vuoksi Tanskan autokannassa on enemmän pieniä ja vanhoja ajoneuvoja kuin vastaavissa muissa maissa. On tunnettu tosiasia, että sekä pienten että vanhojen autojen onnettomuusriski on suurempi kuin uudempien autojen, ja että vanhat autot saastuttavat enemmän.

Komissio lienee tietoinen vaikutuksista, joita sen ehdotus autojen myyntiä koskeviksi uusiksi säännöiksi tulee aiheuttamaan Tanskan autokaupalle ja tanskalaisille kuluttajille. Jos komission ehdotus toteutetaan, tyypillisen keskikokoisen auton myyntihinta nousee Tanskassa 37 %, mikä aiheuttaa uusia ongelmia tanskalaisille kuluttajille.

Komissio lienee yhtä tietoinen myös siitä, että käytettyjen autojen tuontia muista EU:n jäsenvaltioista rajoitetaan Tanskassa maksulla, joka aina nostaa kuluttajan maksaman hinnan

samalle tasolle Tanskassa myytävien käytettyjen autojen kanssa, mutta joka toisaalta voi ylittää uuden auton veroprosentin, koska käytettyjen autojen hinnat laskevat Tanskassa paljon hitaammin kuin muissa EU:n jäsenvaltioissa.

Koska Tanskalla ei ole omaa autotuotantoa, autojen verotusta ei voida virallisesti pitää teknisenä kaupan esteenä, mutta kysymyksessä on poikkeuksellinen puuttuminen kuluttajan vapaaseen valintaan ja vapaan tavarakaupan este EU:ssa.

On ilmeistä, että sekä komission ehdotus autojen myyntiä EU:ssa koskeviksi uusiksi säännöiksi että Tanskan autoveron alentaminen tulevat aiheuttamaan tappiota Tanskan autonmyyntialalle. Ehdotetut uudet EU-säännöt tulevat nostamaan autojen hintaa Tanskassa niin paljon, että sen odotetaan jopa puolittavan automyynnin, ja tuontimaksujen normalisoiminen Tanskassa tulee laskemaan autokauppiaiden hallussa olevien käytettyjen autojen hintoja, jotka kaikki on ostettu hintaan, joka on kolminkertainen muiden EU:n jäsenvaltioiden keskiarvoon verrattuna. Nämä olosuhteet edellyttävät sitä, että muutoksia sekä autojen myyntiä koskeviin sääntöihin että autoveroon on käsiteltävä samassa yhteydessä ja että muutosten on oltava tarkkaan harkittuja.

Edellä mainitun perusteella pyydän komissiota ilmoittamaan, mitä suunnitelmia komissiolla on sen suhteen, että se painostaisi Tanskaa muuttamaan autoveroaan?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(13. maaliskuuta 2002)

Komission hiljattain hyväksymä asetusluonnos jälleenmyynnin ja kaupan jälkeisten palvelujen ryhmäpoikkeuksista autoteollisuuden alalla koskee EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamista, jossa määrätään yritysten välisistä sopimuksista eikä varsinaisesta lainsäädännöstä. Kyseisessä artiklassa määrätään, että voidakseen soveltaa sopimuskieltoperiaatetta koskevaa poikkeusta yhteisössä, tällaisten sopimusten ryhmän on erityisesti siirrettävä kuluttajille kohtuullinen osuus jälleenmyynnin paranemisesta koituvasta hyödystä.

Komission arviointikertomuksessa, joka koskee perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin 28 päivänä kesäkuuta 1995 annetun asetuksen (EY) N:o 1475/95(1) toimintaa, todetaan, että hintojen vaihtelut sisämarkkinoilla johtuvat myös muista kuin verotuksellisista tekijöistä. Markkinoiden toimijoiden hintojen vahvistamiseen liittyvät strategiat riippuvat muun muassa jälleenmyynnissä sovellettavista kilpailusäännöistä. Asetusluonnoksessa suositaankin lisääntyvää kilpailua EU:n kuluttajien eduksi perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesti. Komissio on tutustunut Tanskan myynti- ja huoltopalvelumarkkinoiden tilanteeseen Tanskan kilpailuviranomaisen kesäkuussa 2001 laatiman kertomuksen avulla. Siinä todetaan, että asetus (EY) N:o 1475/95 on yksi pääsyistä kilpailun puuttumiseen tietyssä määrin Tanskan markkinoilta. Tanskassa tapahtuvista mahdollisista hinnankorotuksista komissiolla ei ole käytettävissään tietoja, joista voisi todeta noususuunnan tai arvioida laajuuden, joita kysymys koskee. Komissio toteaa kuitenkin, että melko vähäinen tarjonnan keskittyminen Tanskassa sallisi kilpailijoiden reagoida sopivalla tavalla tietyn valmistajan yksittäisiin hinnankorotuksiin.

Kun kyse on verotuksesta, Tanskan verojen yleistaso ei ole sinällään ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 23, 25 ja 90 artiklan määräyksiin nähden. Komissio oli nostanut yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen Tanskaa vastaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä 15. helmikuuta 1988 EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan perusteella. Kanteessa kiinnitettiin huomiota erityisesti siihen, että Tanskassa rekisteröitävien uusien ajoneuvojen verotustaso on liian korkea, mikä haittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä ja on ristiriidassa edellä mainitun 90 artiklan määräysten kanssa.

Rinnakkain tämän kanteen kanssa tuomioistuin tarkasteli 11. joulukuuta 1990 antamassaan tuomiossaan yhteisö vastaan Tanska(2) Tanskan valtion tuolloin uusiin ajoneuvoihin soveltamaa rekisteröintiveroa ja totesi, että EY:n perustamissopimuksen 90 artikla ei tarjoa perustaa poistaa sellaista verotuksen liian korkeaa tasoa, jonka jäsenvaltiot voisivat vahvistaa tietyille tuotteille ilman syrjiviä tai suosivia vaikutuksia.

Yhteisön oikeuden kehityksen tässä vaiheessa yksikään johdetun oikeuden sääntö, joka koskee autoalan verotuksen yhdenmukaistamista, ei velvoita jäsenvaltioita alentamaan kannettavien verojen yleistä tasoa.

Komissio muistuttaa, että noudattaakseen EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan 1 kohdan määräyksiä Tanska ei saa kantaa missään tapauksessa alueelleen toisesta jäsenvaltiosta saapuvista käytetyistä autoista ja moottoripyöristä rekisteröintiveroa, joka ylittää kansallisella alueella jo rekisteröidyissä vastaavissa ajoneuvoissa jäljellä olevan veron määrän. Viimeksi mainitut on jo verotettu, kun ne on otettu käyttöön kansallisella alueella, ja tämä vero on osa käytetyn auton arvoa. Tämä jäännösvero vähenee asteittain ajoneuvon arvon myötä ajoneuvoa käytettäessä. Tuotaessa tapahtuvan syrjinnän välttämiseksi käytettyyn tuontiautoon sovellettavan veronalennuksen (verrattuna veroon, joka kohdistuisi uuteen ajoneuvoon) on oltava suhteessa ajoneuvon arvon vähenemiseen nähden.

Tuomioistuin on antanut 22. helmikuuta 2001 pitkään odotetun toisen tuomion vastaavassa asiassa (C-393/98 Gomes Valente(3)). Tämä tuomio, joka on komission näkemyksen mukainen, edellyttää käytettyjen ajoneuvojen nykyisen veron perusteen laskentajärjestelmän tarkistamista useissa jäsenvaltioissa. Odotettavissa oleva tarkistus suosii EU:n kansalaisia ja asianomaisia talouden toimijoita.

(1) EYVL L 145, 29.6.1995.

(2) Asia C-47/88, Oikeustapauskokoelma 1990, s. I-4509.

(3) Oikeustapauskokoelma 2001, s. I-01327.