KIRJALLINEN KYSYMYS P-1603/97 esittäjä(t): Jan Sonneveld (PPE) - komissiolle (5. toukokuuta 1997)

Aihe: Alankomaiden kahden viikon ikäisten porsaiden ostamista koskevat määräykset sekä emakkojen hyvinvointi

Alankomaiden Pohjois-Brabantin osavaltiossa sikataloutta harjoittavilla tiloilla esiintyvän sikaruton vuoksi Alankomaiden maataloutta käsittelevä ministeriö ehdotti, että sikaloiden tilanahtauden lievittämiseksi olisi mahdollista ostaa jo kahden viikon ikäisiä porsaita. Tästä aiheutuu kuitenkin erittäin paljon haittaa emakoille. Eläinten hyvinvoinnin huomioon ottaen Alankomaiden lainsäädännössä on määräyksiä, joiden mukaan porsaiden on oltava vähintään kolmen viikon ikäisiä, ennenkuin ne voidaan vierottaa emakosta.

1. Onko komission mielestä olemassa vaihtoehtoja, joiden avulla sikaruton vuoksi eristetyillä alueilla sijaitsevien sikaloiden tilanahtautta voitaisiin lievittää muutamien viikkojen kuluessa?

2. Onko komissio sitä mieltä, ettei - eläinten hyvinvointi huomioon ottaen - porsaiden vierottaminen emakosta kolmen viikon kuluttua porsimisesta ole hyväksyttävissä?

3. Miten Alankomaiden päätös soveltuu EU:n määräyksiin? Siinä tapauksessa, että ristiriitaisuuksia esiintyy, aikooko komissio huomauttaa niistä Alankomaille?

4. Antaako komissio tälle määräykselle rahallista tukea? Onko komissio valmis rahallisen tukensa avulla pakottamaan Alankomaat rajoittamaan toimintansa hyväksyttävissä oleviin raameihin?

5. Eikö porsaat pitäisi ennemminkin rokottaa ennaltaehkäisevästi marker-roketteella sen sijaan, että ne asetetaan kaupan?

6. Koskeeko tämä ongelma vain Alankomaita vai onko jokin muukin jäsenvaltio joskus joutunut käsittelemään samanlaisia ongelmia? Mikä komission kanta on tällöin ollut?

7. Onko olemassa keskitettyjä ilmiantovirastoja, joissa rekisteröidään mahdolliset rikkomukset eläinten hyvinvointiin liittyviä eurooppalaisia määräyksiä vastaan?

Komission jäsenen Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (10. kesäkuuta 1997)

1. Yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi annetussa neuvoston direktiivissä 80/217/ETY ((EYVL L 47, 21.1.1980. )) vahvistetaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltioiden on toteutettava klassisen sikaruton ilmettyä. Näitä ovat tartunnan saaneen karjan hävittäminen, epidemiologinen tutkimus, jonka tarkoituksena on tartuntalähteen selvittäminen ja viruksen mahdollisen leviämisen toteaminen tartunnan saaneesta karjasta, sekä liikkumisrajoitusten säätäminen. Liikkumisrajoituksia sovelletaan suojavyöhykkeellä, joka ulottuu vähintään 3 kilometrin etäisyydelle tartuntatilasta, sekä valvontavyöhykkeellä, jonka säde on vähintään 10 kilometriä. Näiden rajoitusten tarkoituksena on estää viruksen leviäminen sioista, joiden klassisen sikaruton tartunta on itämisvaiheessa, mutta joissa ei havaita taudin kliinisiä oireita.

Direktiivin säännöksissä otetaan huomioon suoja- tai valvontavyöhykkeillä sijaitsevien sikatilojen tilanahtauteen liittyvä ongelma. Klassisen sikaruton ilmetessä sikojen siirtäminen kielletään välittömästi, ja kielto on voimassa suojavyöhykkeellä 21 päivän ajan tartuntatilan alustavan puhdistamisen ja desinfioimisen suorittamisesta. Valvontavyöhykkeellä kielto on voimassa seitsemän päivää.

Alustavien liikkumiskieltojen jälkeen sikoja voidaan kuitenkin siirtää tilanahtauden vähentämiseksi tai estämiseksi. Siirtämisessä on noudatettava tiettyjä direktiivissä 80/217/ETY säädettyjä edellytyksiä. Siirtämismahdollisuuksiin vaikuttaa tartuntatilaa ympäröivän alueen sikatalouden rakenne.

2. Jos porsaat on vieroitettava emästä alle kolmeviikkoisina, emän terveyden ja hyvinvoinnin vuoksi vieroitus olisi tapahduttava mahdollisimman pian porsimisesta. Emäsiat, joiden porsaat on vieroitettu 14 päivän kuluessa porsimisesta, saattavat tulla kiimaan tavallista myöhemmin, mutta ei ole mitään syytä olettaa, että kyseessä olisi pysyvä ongelma.

3. Alankomaissa toteutettu kaksiviikkoisten porsaiden ostamista koskeva erityistoimenpide ei ole ristiriidassa yhteisön eläinten terveyttä koskevan lainsäädännön kanssa, edellyttäen, että klassisen sikaruton torjuntaa koskevassa direktiivissä säädettyjä terveystoimenpiteitä sovelletaan porsaiden lopettamisessa ja lopetettujen porsaiden siirtämisessä tilalta.

Sikojen suojelun vähimmäisvaatimuksista annetussa neuvoston direktiivissä 91/630/ETY ((EYVL L 340, 11.12.1991. )) säädetään, että porsaita ei saa vieroittaa ennen kolmen viikon ikää. Ehdotettu porsaiden lopettamista koskeva toimenpide on kuitenkin taudintorjuntakeino, eikä sitä voida pitää vieroituskäytäntönä. Ehdotettu toimenpide ei siten ole ristiriidassa neuvoston direktiivin 91/630/ETY kanssa.

Poikkeuksellisista markkinatukitoimenpiteistä sianliha-alalla Alankomaissa annetussa asetuksessa (EY) N:o 413/97 ((EYVL L 62, 4.3.1997. )) ei alunperin säädetty porsaiden toimittamisesta kahden viikon ikäisenä. Alankomaiden viranomaiset ovat hiljattain esittäneet komissiolle pyynnön sisällyttää myös nämä eläimet asetuksessa (EY) N:o 413/97 säädettyyn osto-ohjelmaan.

Ottaen huomioon mahdollisuuden, että tautia esiintyy vastaisuudessa, komissio hyväksyy pyynnön sikäli, että kyseisellä muutoksella voidaan alentaa toimenpiteestä aiheutuvia kustannuksia sekä helpottaa nk. renderointilaitosten kapasiteettiongelmia.

Toukokuun 5. päivänä 1997 kokoontunut sianlihan hallintokomitea antoi asetuksen (EY) N:o 413/97 muuttamisesta puoltavan lausunnon.

4. Koska hyvin nuoret porsaat on hyväksytty asetuksessa (EY) N:o 413/97 säädettyyn osto-ohjelmaan, yhteisö rahoittaa kustannuksista 70 prosenttia.

5. Merkitty rokote klassista sikaruttoa vastaan ei ole vielä saanut markkinoille saattamista koskevaa lupaa neuvoston direktiivin 90/677/ETY ((EYVL L 363, 27.12.1990. )) mukaisessa yhteisön sääntelyssä. Tämä tarkoittaa sitä, että tämänkaltaisen rokotteen tehoa, vaarattomuutta ja turvallisuutta koskevia tietoja ei ole julkisesti saatavilla. Komissio on kuitenkin tietoinen siitä, että parhaillaan yritetään tuottaa merkittyä rokotetta ja siihen liittyvää diagnoosikoetta. On kuitenkin todennäköistä, että merkitty ei tehoaisi 100-prosenttisesti kaikkiin sikoihin ja että taudin itämisvaiheessa rokotetut eläimet eivät saisi suojaa vaan todennäköisesti levittäisivät virusta. Rokotuksen suositeltavuutta arvioitaessa olisi pidettävä mielessä, että vuonna 1990 hyväksyttiin rokottamattomuuspolitiikka, jonka tavoitteena oli saavuttaa korkea terveystaso koko yhteisössä sekä helpottaa elävien sikojen, sianlihan ja muiden sioista saatavien tuotteiden vapaata liikkuvuutta. Kokemus on osoittanut, että rokottamattomuuspolitiikka toimii erittäin hyvin useimmissa jäsenvaltioissa. On kuitenkin osoittautunut, että klassisen sikaruton hävittäminen saattaa tulla hyvin kalliiksi alueilla, joilla sikojen lukumäärä on suuri, jollei kyseisillä alueilla toteuteta välittömästi viruksen kulkeuduttua alueelle tai ilmettyä perusteellisia epidemiologisia tutkimuksia ja tehokkaita hävittämistoimia.

Klassisen sikaruton torjuntaa ja hävittämistä koskevissa neuvoston direktiivin 80/217/ETY säännöksissä ei säädetä palaamisesta rokottamiskäytäntöön, johon eräät jäsenvaltiot turvautuivat 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuolella, vaan siinä annetaan säännöksiä komission päätökseen perustuvasta hätärokottamisesta. Hätärokottamista tavanomaisella tai merkityllä rokotteella pyytävän jäsenvaltion olisi ensin arvioitava rokottamisen edut ja haitat tietyn sikapopulaation tai alueen kannalta ja päätettävä sitten, onko rokottaminen aiheellista vai ei.

6. Tähän mennessä mikään muu jäsenvaltio ei ole pyytänyt poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden ulottamista koskemaan myös hyvin nuoria porsaita. Sikarutto on kuitenkin levinnyt Alankomaissa laajemmalle kuin koskaan aikaisemmin koko yhteisössä. Siksi uusien toimenpiteiden ja menetelmien tarkastelu on perusteltua.

7. Jäsenvaltiot vastaavat ensi kädessä kotieläinten hyvinvointia koskevan yhteisön lainsäädännön noudattamisesta. Komissiolle voidaan kuitenkin ilmoittaa tapauksista, joissa arvellaan jäsenvaltion jättäneen noudattamatta velvollisuuksiaan.