FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/136

(2004/C 84 E/0175)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-4034/03

esittäjä(t): Kyösti Virrankoski (ELDR) komissiolle

(5. tammikuuta 2004)

Aihe: Ihmisten ja kotieläinten suojelu susilta ja karhuilta

Sudet ja karhut on suojeltu EU:ssa varsin tiukasti. Suomessa on kuitenkin eräillä alueilla näitä petoja huomattavan paljon, ja ne aiheuttavat todellista vaaraa ihmisille, varsinkin lapsille. Samoin kotieläimet ovat vaarassa, koska petojen pitämiseksi loitolla ei ole kunnollisia keinoja.

Erityisen vaarallisia ovat pedot, jotka ovat tottuneet ihmisiin. Esim. Suomessa Pohjois-Karjalan maakunnassa on susilaumoja, joiden käyttäytyminen on muuttunut. Ne eivät karta ihmisiä, vaan etsivät saalista aivan asuntojen liepeiltä. Esim. tänä vuonna ovat sudet raadelleet jo kymmenkunta nautaeläintä, lampaita ja koiria. Lapset eivät kaikin paikoin uskalla kävellä kouluun, vaan vanhempien on joko kyydittävä heitä tai kunnan järjestettävä koulukuljetus.

Pohjois-Karjalan suurpetokanta on poikkeuksellisen vahva, koska Suomen itärajan takaa Venäjän Karjalan erämaat tuottavat jatkuvasti uusia petoja, ja toisaalta suuret järvet estävät niiden leviämistä länteen päin. Tosin koko Suomessa ovat tästä huolimatta suurpedot lisääntyneet selvästi viime vuosina.

Susien ja karhujen kaatolupia on vaikea saada. Pyyntiluvat määräytyvät Suomen keskimääräisen petokannan mukaan. Venäjän rajan takainen petokanta ei vaikuta harkintaan millään tavalla. Niinpä poliisiviranomaiset ovat joutuneet lopettamaan pedon keskellä asutusta yleisen turvallisuuden tähden, koska asianomaiset viranomaiset ovat olleet kykenemättömiä myöntämään tarvittavaa lupaa. Edellä olevan perusteella kysyn seuraavaa:

1. Mihin toimenpiteisiin komissio aikoo ryhtyä, jotta ihmisten ja kotieläinten turvallisuus voidaan taata alueilla, joissa susien ja karhujen määrä on paisunut liialliseksi?

2. Millä tavalla pyyntiluvat voidaan nostaa vastaamaan alueen petokantaa?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(5. helmikuuta 2004)

Monia suurpetoja, kuten susia, karhuja ja ilveksiä, suojellaan luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21. toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (1) liitteessä IV olevan a osan nojalla. Nämä eläinlajit kuuluvat näin ollen tiukkaan suojelujärjestelmään, jossa edellytetään muun muassa, että niiden tahallinen tappaminen kielletään. Direktiivissä tunnustetaan kuitenkin, että tietyissä tilanteissa voi olla tarpeen poiketa tiukkaa suojelua edellyttävästä yleissäännöksestä. Tällaisiin perusteisiin, jotka luetellaan direktiivin 16 artiklassa, kuuluvat muun muassa yleinen turvallisuus ja karjankasvatukselle aiheutuvien vahinkojen ehkäiseminen. Jäsenvaltiot voivat soveltaa poikkeuksia, jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole ja jollei poikkeus haittaa kyseisten lajien kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä niiden luontaisella levinneisyysalueella.

Suomen karhukanta (830 yksilöä vuonna 2002) on Suomen viranomaisten mukaan pikemminkin vakaa kuin kasvussa. Suomessa myönnettiin vuonna 2003 yhteensä 90 karhunkaatolupaa, mitä ei voida pitää pienenä määränä. Suomen susikanta on 130 yksilöä, mikä tarkoittaa, ettei susien suojelun taso ole vielä suotuisa. Kyseisten lajien kansallisen suojelun tason määrittämisessä on otettu huomioon Venäjän vaikutus, minkä johdosta karhujen uhanalaisuusluokitus on muutettu vaarantuneesta silmälläpidettäväksi ja susien luokitus puolestaan äärimmäisen uhanalaisesta erittäin uhanalaiseksi.

Komissio on tietoinen siitä, että Suomen viranomaiset mukauttavat karhunkaatolupia myöntäessään paikalliset kiintiöt vastaamaan kunkin alueen asukaslukua. Susien kaatamiseen myönnetään erityislupia, jotka oikeuttavat hävittämään sellaisia yksilöitä, jotka aiheuttavat ongelmia direktiivissä mainituista syistä.

Komissio katsookin, että direktiivissä säädetään lajien asianmukaisesta hoidosta, jotta voidaan ehkäistä yleiseen turvallisuuteen kohdistuvat uhat ja maataloudelle aiheutuvat vahingot. Suomen viranomaisten kanssa käymissään keskusteluissa komissio on vaatinut, että toteutettavat toimenpiteet kootaan hoitosuunnitelmaan, jossa otetaan huomioon lajien suojelutavoitteet, tarve rajoittaa eläinpopulaatioita sekä suurpetojen ja ihmisyhteisöjen rinnakkaiselon edistäminen. Vastaavasta järjestelmästä on saatu paljon kokemuksia jäsenvaltioissa. Komissio järjesti vastikään yhteistyössä Espanjan viranomaisten kanssa susia käsittelevän ”Living with the Wolf” -konferenssin, johon osallistui edustajia kaikista jäsenvaltioista, joissa on susia. Konferenssi oli ensimmäinen useista komission suunnittelemista toimenpiteistä, joilla edistetään myönteistä yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä.

(1) EYVL L 206, 22.7.1992.