FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 78/864

(2004/C 78 E/0918)

KIRJALLINEN KYSYMYS P-3860/03

esittäjä(t): Reimer Böge (PPE-DE) komissiolle

(8. joulukuuta 2003)

Aihe: Lintujensuojelualueiden määrittäminen Schleswig-Holsteinin osavaltiossa

Komission jäsen Wallström esitteli komission kannan muun muassa Schleswig-Holsteinin lintujensuojelualueiden määrittämisestä 2. huhtikuuta 2003 ulkoministeri Fischerille osoittamassaan kirjeessä.

1. Pysyykö komissio kannassaan, jonka mukaan lintujensuojelualueista olisi tehtävä erityisten suojelutoimien alueita riittävän ja pysyvän suojelun takaamiseksi ja että näillä alueilla olisi taattava lintujen säilymisen tavoitteet täysimittaisen, yksilöllisen ja alueen ominaisuudet huomioon ottavan oikeudellisen aseman avulla?

2. Onko komission käsityksen mukaan tarpeen tehdä monivuotisia luonnonsuojelusopimuksia lajien säilyttämiseksi erityisten suojelutoimien alueen aseman saaneilla lintujensuojelualueilla vai riittävätkö muut toimet, joilla taataan erityiset suojelutavoitteet ja jotka tarjoavat etenkin suurilla erityisten suojelutoimien alueilla joustavampia mahdollisuuksia alueen hoitoon ja joiden avulla voidaan siten saavuttaa tasapaino arvokkaiden lajien säilymisen ja muiden ensisijaisten seikkojen välillä?

3. Onko komission tietoon kantautunut selvityksiä Schleswig-Holsteinissa ilmenneistä yksittäisistä tapauksista, joissa on sovellettu Saksan liittotasavallan luonnonsuojelulain 33 artiklan 4 kohdan tarjoamaa mahdollisuutta olla nimittämättä aluetta luonnonsuojelualueeksi, koska sopimuksilla tai oikeudellisilla tai hallinnollisilla määräyksillä on saavutettu samanarvoinen suojelu?

4. Saksan luonnonsuojelulain määrittämät suojelukategoriat eivät välttämättä vastaa lintujensuojelu-direktiivin tai luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin suojelutavoitteiden vaatimuksia. Vastaisiko Saksan luonnonsuojelulaki paremmin Euroopan unionin direktiivien vaatimuksia, jos siihen lisättäisiin suojelukategoriat ”lintujensuojeludirektiivin mukainen erityisten suojelutoimien alue” ja ”luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin mukainen erityisten suojelutoimien alue” ja jos siinä myönnettäisiin yksilöllinen oikeudellinen suojeluasema?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(21. tammikuuta 2004)

Direktiivin 79/409/ETY (1) 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on osoitettava direktiivin liitteessä I mainittujen lintujen erityissuojelualueiksi lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat alueet. Direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaan mainittua säännöstä sovelletaan myös sellaisiin säännöllisesti esiintyviin muuttaviin lajeihin, joita ei luetella direktiivin liitteessä I. Direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki asiaan vaikuttavat tiedot, jotta komissio voi tehdä sellaista yhteensovittamista koskevia asianmukaisia aloitteita, joka on tarpeen sen varmistamiseksi, että mainitut alueet muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden, joka vastaa kyseisten lintulajien suojelutarpeita. Direktiivin 4 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava suojelualueilla asianmukaiset toimenpiteet elinympäristöjen pilaantumisen tai huonontumisen sekä lintuihin vaikuttavien häiriöiden estämiseksi.

Lintudirektiivissä ei säädetä yksityiskohtaisista kriteereistä, joita sovellettaisiin erityissuojelualueiden oikeudelliseen suojelujärjestelmään. Jäsenvaltioilla on ensisijainen vastuu perustaa tällaiset suojelujärjestelmät direktiivin vaatimusten ja tavoitteiden mukaisesti. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä voidaan kuitenkin johtaa joitakin kriteerejä.

Tuomioistuimen tuomiossa velvoitetaan jäsenvaltiot takaamaan erityissuojelualueille sellainen suojelujärjestelmä, jolla turvataan erityisesti direktiivin liitteessä I mainittujen lintulajien eloonjääminen ja pesintä sekä niiden säännöllisesti saapuvien muuttolintulajien pesintä, sulkasato ja talvehtiminen, joita liitteessä I ei ole mainittu (2). Asiassa vastaajana ollut jäsenvaltio ei voinut perustella oikeudellisen suojelun aseman puuttumista sillä, että perustetulla erityissuojelualueella oli valtion omistaman maan asema (3). Toisessa asiassa tuomioistuin toteaa, että kosteikkojen suojelu Ranskan vesilainsäädännön nojalla ei ole riittävää suojelualueen oikeudellisen suojelun takaamiseksi. Tuomioistuin toteaa myös, että maataloudellis-ympäristölliset toimenpiteet, jotka ovat luonteeltaan vapaaehtoisia ja pelkästään kannustavia maanviljelijöihin nähden, eivät ole riittäviä (4). Tuoreessa tuomiossaan tuomioistuin ei pidä ehdollista lainsäädäntöä riittävänä vaadittavan pysyvän suojelujärjestelmän takaamiseksi (5).

Yhteenvetona voidaan todeta, että suojelujärjestelmän on oltava pysyvä ja velvoittava ja se on suunniteltava niin, että se täyttää lintudirektiivin suojeluvaatimukset. Suojelualueen ja suojelualueen lintujen tehokkaan suojelun varmistamiseksi suojelujärjestelmän on oltava myös yleisesti sovellettavaa eli siihen perustuvien oikeuksien ja velvollisuuksien on koskettava kaikkia. Komissio katsoo, että tämä vaatimus sulkee pois sopimuksiin perustuvat lyhyt- ja pitkäkestoiset suojelujärjestelmät ainoana tapana taata suojelujärjestelmä. Toisaalta voi olla hyödyllistä käyttää mainittuja sopimuksia yhdessä yleisen suojelujärjestelmän kanssa. Järjestelmässä on määrättävä alueeseen sovellettavista erityisistä suojeluvaatimuksista, joihin perustuvat oikeudet ja velvollisuudet koskevat kaikkia. Tällaisten yhdistettyjen järjestelmien yhdenmukaisuus lintudirektiivin kanssa on määriteltävä tapauskohtaisesti.

Komissiolle on toimitettu epävirallisesti tiedot kahdesta esimerkkitapauksesta, jotka koskevat ”vaihtoehtoista” suojelujärjestelmää Schleswig-Holsteinissa. Ensimmäinen esimerkkitapaus koskee Lauenburgische Seen -aluetta, joka nimetään osittain suojelualueeksi. Suojelujärjestelmän on määrä olla Saksan lainsäädännön mukaisten luonnonsuojelualueen (”Naturschutzgebiet”) ja maisemansuojelualueen (”Landschaftsschutzgebiet”) yhdistelmä. Toinen esimerkkitapaus koskee ”Riesenwohld”-metsäaluetta, jota on ehdotettu yhteisön tärkeäksi pitämäksi alueeksi direktiivin 92/43/ETY (6) 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Suojelu järjestetään metsänomistajan ja Schleswig-Holsteinin välisellä sopimuksella. Komissio tutkii parhaillaan kumpaakin esimerkkitapausta.

Kuten edellä mainitaan, jäsenvaltiot päättävät itse, miten direktiivin vaatimukset pannaan täytäntöön. Komissio tutkii ainoastaan, täyttääkö valittu menettely direktiivin vaatimukset.

(1) Neuvoston direktiivi 79/409/ETY, annettu 2. huhtikuuta 1979, luonnonvaraisten lintujen suojelusta (EYVL L 103, 25.4.1979).

(2) Asia C-166/97, komissio v. Ranska (Seinen suistoalue), tuomio 18. maaliskuuta 1999, 21 kohta.

(3) Asia C-166/97, komissio v. Ranska (Seinen suistoalue), tuomio 18. maaliskuuta 1999, 24 kohta.

(4) Asia C-96/98, komissio v. Ranska (Poitoun vuorovesialue), tuomio 25. marraskuuta 1999, 26 ja 27 kohta.

(5) Asia C-240/00, komssio v. Suomi, tuomio 6. maaliskuuta 2003, 19 ja 30 kohta.

(6) Neuvoston direktiivi 92/43/ETY, annettu 21. toukokuuta 1992, luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta (EYVL L 206, 22.7.1992).