KIRJALLINEN KYSYMYS E-2053/00

esittäjä(t): Pedro Marset Campos (GUE/NGL) komissiolle

(27. kesäkuuta 2000)

Aihe: Saasteet Cartagenassa (Murcia, Espanja)

Cartagena on kuulunut Espanjan seitsemän saastuneimman kaupungin joukkoon 1960-luvulta asti, jolloin ilman saastumisen valvonta aloitettiin. Vuodesta 1996 lähtien tilanne on jatkuvasti pahentunut, ja vuonna 1999 saastemäärät nousivat ennätysmäisiin lukemiin.

Asiantuntijat ovat laatineet Cartagenan saastumisesta monia tutkimuksia. Niissä osoitetaan, että alueen kuolleisuus on kasvanut, terveydenhoitopalvelujen käyttö on lisääntynyt, kuten myös keuhko- ja muiden sairauksien oireet sekä lääkkeiden käyttö. Nämä tutkimukset pidetään kuitenkin julkisuudelta piilossa, koska niiden pelätään huolestuttavan väestöä.

Viimeisimmät tiedot saastumisesta aiheuttivat närkästystä poliittisella-, yhteiskunnallisella- ja kulttuurisektorilla. Pääasiallinen kritiikki kohdistui El Hondónissa sijaitsevaan Potasas y Derivados -nimiseen yritykseen, joka viime viikkoina on ylittänyt lähes päivittäin ilmaan joutuvien hiukkaspäästöjen sallitut määrät. Paikalliset ympäristöviranomaiset käskivät kyseistä yritystä vähentämään tuotantotehoaan yli 12 tunnin aikana korkeiden saastemäärien vuoksi.

Yrityksen laitosten siirtämistä koskeva sopimus on saanut aikaan suuren väittelyn, koska siinä ei vahvisteta päivämääriä, milloin toiminta lopetetaan Potasas-yrityksen nykyisisissä laitoksissa tai milloin siirrytään työskentelemään uudessa tehtaassa. Lisäksi El Hondónin toimipistettä ei aiota sulkea ennen kuin toiminta uudessa teollisuuslaitoksessa pääsee käyntiin.

1. Onko komissio tietoinen tästä huolestuttavasta tilanteesta?

2. Eikö komission mielestä näillä toimilla rikota seuraavia direktiivejä:

a) neuvoston direktiivi 84/360/ETY(1) teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä;

b) neuvoston direktiivi 96/62/EY(2) ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta;

c) neuvoston direktiivi 99/30/EY(3) ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien raja-arvoista;

d) neuvoston direktiivi 90/313/ETY(4) ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta?

3. Voiko komissio tiedottaa tämän tilanteen kehityksestä?

(1) EYVL L 188, 16.7.1984, s. 20.

(2) EYVL L 296, 21.11.1996, s. 55.

(3) EYVL L 163, 29.6.1999, s. 41.

(4) EYVL L 158, 23.6.1990, s. 56.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(7. syyskuuta 2000)

Parlamentin jäsen täsmentää vain yhden yrityksen, Potasas y Derivadosin, joka komission niukkojen tietojen mukaan valmistaa lannoitteita ja jonka toimintaa komissio ei ole tutkinut aikaisemmin.

Potasas y Derivadosin tuotanto kuuluu teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä 28. kesäkuuta 1984 annetun neuvoston direktiivin 84/360/ETY(1) soveltamisalaan (direktiivin liitteessä I olevassa 4 kohdassa ei määritellä tuotantokynnystä). Komissiolla ei ole tietoja nykyisistä päästötasoista eikä päästöjen raja-arvoista, jotka vahvistetaan tehtaan toimintaluvassa. Nämä tiedot ovat olennaisia arvioitaessa, onko toiminta direktiivin mukaista. Direktiivin 13 artiklassa säädetään seuraavasti: jäsenvaltioiden on sovellettava politiikkoja ja strategioita, mukaan luettuna asianmukaiset toimenpiteet, liitteessä I esitettyihin ryhmiin kuuluvien nykyisten laitosten asteittaiseksi mukauttamiseksi parhaaseen saatavilla olevaan tekniikkaan, ottaen huomioon erityisesti laitoksen tekniset ominaisuudet, sen käyttöaste ja jäljellä oleva käyttöaika, sen aiheuttamien päästöjen laatu ja määrä ja ettei kyseiselle laitokselle aiheudu erityisesti kyseiseen ryhmään kuuluvien laitosten taloudelliseen tilanteeseen nähden kohtuuttomia kustannuksia.

Espanjan viranomaiset ovat ilmeisesti toteuttaneet toimenpiteitä ratkaistakseen ongelman. Espanjalaisen sanomalehden La verdadin (http://www.laverdad.com/servicios/especiales/municipios99/muamu55.htm) mukaan tehdas päätettiin vähän aikaa sitten sijoittaa uuteen paikkaan kolmen vuoden kuluessa.

Jäsenvaltiot vastaavat siitä, että ilmanlaadun raja-arvoja noudatetaan rikkidioksidin ja hiukkasten osalta ilmanlaadun raja- ja ohjearvoista rikkidioksidille ja leijumalle 15. heinäkuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/779/ETY(2) mukaisesti, lyijyn osalta ilmassa olevan lyijyn raja-arvosta 3. joulukuuta 1982 annetun neuvoston direktiivin 82/884/ETY(3) mukaisesti ja typpidioksidin osalta ilmanlaatustandardeista typpidioksidille 7. maaliskuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/203/ETY(4) mukaisesti. Komissiolle ei ole ilmoitettu näiden raja-arvojen ylittymisestä.

Ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta 27. syyskuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/62/EY(5) ja ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien raja-arvoista 22. huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/30/EY(6) säännöksissä jäsenvaltioita vaaditaan arvioimaan rikkidioksidien, typpidioksidien, typen oksidien, PM10-hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksia uusien vaatimusten mukaisesti 19. heinäkuuta 2001 alkaen. Rikkidioksidin, PM10-hiukkasten

ja lyijyn uusia raja-arvoja on noudatettava 1. tammikuuta 2005 alkaen ja typpidioksidin 1. tammikuuta 2010 alkaen. Jäsenvaltioiden on laadittava ohjelmat tavoitteiden saavuttamiseksi pahimmille alueille, ja niistä on käytävä ilmi, miten raja-arvot saavutetaan määräaikaan mennessä.

Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7. kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY(7) 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavasti: Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viranomaisia vaaditaan saattamaan ympäristöön liittyvät tiedot kaikkien luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden saataville näiden pyynnöstä ja näiden tarvitsematta osoittaa, että asia koskee heitä. Saman artiklan 4 kohdassa todetaan, että viranomaisen on vastattava tietoja pyytävälle henkilölle mahdollisimman pian ja viimeistään kahden kuukauden kuluessa. Kieltäytyminen antamasta pyydettyjä tietoja on perusteltava. Direktiivin 4 artiklassa säädetään kuitenkin, että henkilö, joka katsoo, että hänen tietopyyntönsä on perusteettomasti hylätty tai jätetty huomiotta, taikka että viranomainen on vastannut siihen riittämättömästi, voi hakea tuomioistuimelta tai hallintoviranomaiselta muutosta päätökseen kyseisen kansallisen oikeusjärjestelmän mukaisesti. Komissio ei voi hallussaan olevien tietojen perusteella todeta tässä tapauksessa, että direktiivin 90/313/ETY säännöksiä olisi rikottu.

Parlamentin jäsenen toimittamien suppeiden tietojen perusteella komissio ei voi todeta mainittujen yhteisön direktiivien säännösten rikkomista. Komissio ei kuitenkaan sulje pois mahdollisuutta tutkia tarkemmin parlamentin jäsenen esittämää asiaa, jos tämä voi toimittaa todisteita siitä, että yhteisön oikeutta on rikottu.

(1) EYVL L 188, 16.7.1984.

(2) EYVL L 229, 30.8.1980.

(3) EYVL L 378, 31.12.1982.

(4) EYVL L 87, 27.3.1985.

(5) EYVL L 296, 21.11.1996.

(6) EYVL L 163, 29.6.1999.

(7) EYVL L 158, 23.6.1990.