FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 70/75

(2004/C 70 E/078)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-2114/03

esittäjä(t): Erik Meijer (GUE/NGL) komissiolle

(25. kesäkuuta 2003)

Aihe: EU:n ulkopuolisista matalan elintason valtioista tulevien vieraiden torjuminen kutsutut vieraat, virkamiehet ja liikemiehet pois lukien

1. Kuuluuko EU:n jäsenvaltioissa tai Schengenin sopimukseen liittyneissä valtioissa normaaliin käytäntöön se, että niiden suurlähetystöt EU:n ulkopuolisissa matalan elintason valtioissa edellyttävät viisumin saamiseksi kutakin vierailua varten kyseisen valtion kansalaisilta, että nämä esittävät seuraavat asiakirjat: a) alkuperäinen hiljan annettu palkkakuitti; b) todistus hakijan työnantajan suostumuksesta; c) lentoteitse matkustettaessa meno-paluulippu; d) vastaanottajamaassa asuvan takaajan esittämä kutsu; e) todisteet liikematkan tarpeellisuudesta; f) kyseisen suurlähetystön hyväksymä matkavakuutus?

2. Kuuluuko normaalikäytäntöön myös se, että hakijat voivat joutua odottamaan päätöstä kauan ja että he eivät saa maksamaansa summaa takaisin siinä tapauksessa, että heille ei myönnetä viisumia?

3. Kuinka suuri osuus kaikista sellaisista kyseisten maiden kansalaisista, jotka haluaisivat vierailla EU:ssa, jää näiden toimenpiteiden vuoksi ilman viisumia?

4. Onko näiden rajoittavien vaatimusten tarkoituksena tehdä vierailut kyseisenlaisista maista käytännössä mahdottomiksi muille kuin virkamiehille, suurten yritysten johtajille ja erikseen kutsutuille henkilöille?

5. Pitääkö komissio järkevänä kieltää, pystyttämällä jonkinlainen uusi rautaesirippu, pääsy EU:hun sellaisten maiden kansalaisilta, jotka mahdollisesti tulevaisuudessa liittyvät unioniin?

6. Miten komissio aikoo ehkäistä sen, että tulevaisuudessa lähestyvään unionin jäsenyyteen perustuva viisumipakon poistaminen aiheuttaa entistä suuremman kiinnostuksen vierailuja kohtaan, jolloin huonosti valmistautuneiden vierailijoiden ja muuttajien virta kyseisistä maista kasvaa entisestään?

António Vitorinon komission puolesta antama vastaus

(3. syyskuuta 2003)

Lyhytkestoista viisumia haettaessa tarvittavista asiakirjoista määrätään Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen (1) 5 artiklan 1 kohdassa, jossa luetellaan edellytykset enintään kolmen kuukauden oleskeluun Schengen-valtioiden alueella. Kyseisen kohdan c alakohdassa määrätään, että EU:n ulkopuolisen maan kansalaisen maahantulo voidaan sallia, jos hän ”esittää tarvittaessa asiakirjat, joilla osoitetaan suunnitellun oleskelun tarkoitus ja edellytykset, ja hänellä on toimeentuloon tarvittavat varat ottaen huomioon sekä suunnitellun oleskelun keston että lähtömaahan paluun tai kauttakulkumatkan sellaiseen kolmanteen maahan, jonne hänen pääsynsä on taattu, tai hän kykenee hankkimaan laillisesti nämä varat”.

EU:n ulkopuolisten maiden kansalaisten osalta, joiden on hankittava viisumi asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla (2), maahantuloedellytykset tarkistetaan ensisijaisesti viisumihakemuksen käsittelyn yhteydessä. Yhteisessä konsuliohjeistossa (3) määrätään, että viisuminhakijan tulee liittää hakemukseensa tarvittaessa asiakirjat, jotka osoittavat suunnitellun oleskelun tarkoituksen ja olosuhteet (4). Samoin todetaan, että selvitysten lukumäärä ja luonne riippuvat mahdollisesta laittoman maahanmuuton todennäköisyydestä ja paikallisesta tilanteesta, ja ne voivat vaihdella maakohtaisesti (5). Ohjeistossa esitetään myös joitakin esimerkkejä matkan tarkoitukseen, kulkuneuvoihin ja paluumatkaan, toimeentuloon sekä majoitukseen liittyvistä selvityksistä (5).

Arvoisan parlamentin jäsenen luettelemat asiakirjat ovat sellaisia, joita voidaan tapauskohtaisesti ja paikallisen tilanteen mukaan edellyttää lyhytkestoisen viisumin liitteeksi.

Mitä tulee viisumista perittävään maksuun neuvoston päätöksessä 2002/44/EY (6), joka on tehty 20 päivänä joulukuuta 2001, korvataan viisumimaksu ”perittävällä maksulla, joka vastaa viisumihakemuksen käsittelyn hallinnollisia kuluja”. Tällöin on kyse käsittelykuluista, jotka peritään riippumatta siitä, onko viisumi myönnetty vai ei. On huomattava, että neuvoston päätöstä sovelletaan viimeistään 1. heinäkuuta 2004. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin soveltaa tätä päätöstä ennen kyseistä päivää. Tällä hetkellä suurin osa jäsenvaltioista on jo korvannut viisumimaksun käsittelykuluilla.

Komissiolla ei ole käytössään jäsenvaltioiden viisumin epäämistä koskevia yksityiskohtaisia tilastoja, joiden perusteella voisi arvioida, kuinka moni epääminen johtui siitä, ettei hakija ollut voinut osoittaa asianmukaisin asiakirjoin oleskelun tarkoitusta ja edellytyksiä.

Mitä taas tulee viisumivaatimusten vaikutuksiin, komissio ymmärtää arvoisan parlamentin jäsenen huolen esteistä, joita kyseiset viisumin saamisen edellytykset voivat synnyttää.

Komissio haluaa esittää kaksi tähän liittyvää huomiota:

— yhteinen viisumipolitiikka on yksi niistä asioista, jotka suojelevat jäsenvaltioita laittomalta maahanmuutolta ja yleistä järjestystä vastaan kohdistuvilta teoilta; niinpä se oikeuttaa asianmukaisen varovaisuuden viisumihakemusten käsittelyssä;

— vaatimusten vaikutuksia tulee tarkastella myönnettyjä ja evättyjä viisumeja yleisten tilastojen valossa; niistä ei löydy tukea arvoisan parlamentin jäsenen peloille uuden rautaesiripun synnystä.

Laajentumiseen liittyvien maahantulo- ja oleskeluedellytysten osalta kymmenen tulevaa jäsenmaata sekä Bulgaria ja Romania kuuluvat asetuksen (EY) N:o 539/2001 liitteessä olevaan luetteloon kolmansista maista, joiden kansalaiset eivät tarvitse viisumia.

Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta, jotka eivät sovella asetusta (EY) N:o 539/2001, edellyttävät yhä viisumia näistä kolmansista maista tulevilta henkilöiltä. Kun kyseiset maat liittyvät Euroopan unioniin, pääsevät kyseisten uusien jäsenmaiden kansalaiset hyötymään yhteisön oikeuden säännöksistä unionin kansalaisten vapaasta liikkuvuudesta. Tällöin Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan on myös lakattava vaatimasta viisumia kyseisten uusien jäsenmaiden kansalaisilta.

Liittymisen jälkeen uusien jäsenmaiden kansalaisten oleskelu vanhojen jäsenvaltioiden alueella perustuu yhteisön oikeuden säännöksiin unionin kansalaisten vapaasta liikkuvuudesta, ja tällöin otetaan samoin huomioon liittymissopimuksen asiaan liittyvät määräykset.

(1) EYVL L 239, 22.9.2000.

(2) Neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, EYVL L 81, 21.3.2001.

(3) EYVL C 313, 16.12.2002.

(4) Yhteisen konsuliohjeiston kohta III.2.b.

(5) Yhteisen konsuliohjeiston kohta V.I.4.

(6) Neuvoston päätös 2002/44/EY, tehty 20 päivänä joulukuuta 2001, yhteisen konsuliohjeiston VII osan ja liitteen 12 sekä yhteisen käsikirjan liitteen 14 a muuttamisesta, EYVL L 20, 23.1.2002.