KIRJALLINEN KYSYMYS E-1162/01 esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistus.



Virallinen lehti nro 318 E , 13/11/2001 s. 0217 - 0218



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1162/01 esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) komissiolle (19. huhtikuuta 2001) Aihe: Yhteisen maatalouspolitiikan uudistus Yhtyykö komissio käsitykseen, että Nizzan sopimuksen ilmeisin puute Euroopan unionin laajentumisvalmisteluihin liittyvissä asioissa oli sen täydellinen epäonnistuminen sekä yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) että rakennerahastojen perinpohjaista uudistamista koskevien tarpeiden käsittelyssä? Komissaari Fischler on esittänyt paljon ajatuksia herättäviä kommentteja YMP:n pikaisen uudistamisen tarpeesta. Myös muutamat brittiläiset ja saksalaiset senioripoliitikot ovat viime aikoina ottaneet kantaa asiaan. Onko komissio miettinyt, mitä etua voisi olla YMP:n kansallistamisella, jolloin kukin maa voisi vapaasti suojella viljelijöitään ja maaseutuyhteisöjään (muihin EU-maihin suuntautuvaa vientiä koskevia kilpailusääntöjä ja valtiontukisääntöjä noudattaen), mutta jäsenvaltioiden veronmaksajien ei enää tarvitsisi osallistua toisten jäsenvaltioiden maataloussektorin tukemiseen? Näin ratkaistaisiin kertaheitolla monta ongelmaa, jotka liittyvät uusien suurien maatalousmaiden, kuten Puolan, EU-jäsenyyteen. Samoin vähenisivät nykyiseen järjestelmään liittyvät petokset ja tukien tuhlailut sekä lieventyisi huomattavasti EU-vastainen ilmapiiri, joka on syntynyt Isossa-Britanniassa ja Saksassa erityisesti sen vuoksi, että nämä maat ovat vuosikausia maksaneet kohtuuttoman suuria summia yhteisön talousarvioon pääosin yhteisen maatalouspolitiikan vääristymien seurauksena. Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (5. kesäkuuta 2001) Komission kannan mukaan Nizzan sopimus täytti tavoitteet, jotka hallitustenvälinen konferenssi (HVK) oli asettanut, eli unionin toimielinten valmistamisen laajentumiseen. Lisäksi olisi ollut liian aikaista aloittaa perusteelliset keskustelut unionin kahden avainpolitiikan kehittämisestä tulevaisuudessa. Kyseessä ovat silti tärkeät neuvottelut, jotka on käytävä seuraavia rahoitusnäkymiä laadittaessa. Arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksessä tuodaan esiin kolme kansallistamiseen liittyvää näkökohtaa: vastuu politiikan täytäntöönpanosta, talousarviomenoista ja varainhoidon valvonnasta. Komissio ehdotti Agenda 2000:ssa merkittäviä muutoksia yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) hallintoon. Näihin kuului entistä suurempi joustavuus erityisten naudanlihapalkkioiden ja tukien mukauttamisen osalta. Jäsenvaltiot vastustivat laajasti naudanlihan kansallisten määrärahojen käyttöön ottoa, kun taas mukauttamismahdollisuutta, eli siirtymistä suorista tuista maaseudun kehittämisohjelmiin, joita hallinnoidaan jäsenvaltioissa alhaisimmalla mahdollisella tasolla, ei ole tähän mennessä juuri käytetty hyväksi, varsinkaan Saksassa. Jäsenvaltiot eivät siis tällä hetkellä näytä olevan politiikan täytäntöönpanon merkittävän kansallistamisen kannalla. Komissio antoi syksyllä 1998 kertomuksen omia varoja koskevan järjestelmän toiminnasta(1). Tässä teknisessä kertomuksessa komissio esitteli maatalouden suorien tukien yhteisrahoittamista yhtenä mahdollisena ratkaisuna talousarvion epätasapainon korjaamiseksi. Tästä mahdollisuudesta sekä suorien tukien asteittaisesta alenemisesta keskusteltiin Agenda 2000:n yhteydessä. Kumpaakaan ei kuitenkaan sisällytetty lopulliseen sopimukseen. On mahdollista, että asiasta keskustellaan uudestaan Agenda 2000:n puolivälin tarkastelussa. Kuten tilintarkastustuomioistuin on jo monesti huomauttanyt, useimmat YMP:n menoihin liittyvät väärinkäytökset tapahtuvat jäsenvaltioiden tasolla. Yhteisön toimielinten osalta sellaiset komission toimet kuin komission ohjelma taloushallinnon kehittämiseksi (SEM) 2000 ja parlamentin valvonta ovat parantaneet huomattavasti Euroopan julkisen varainkäytön asianmukaisuutta. (1) KOM(98) 560 lopullinen.