KIRJALLINEN KYSYMYS P-0643/00

esittäjä(t): Sergio Berlato (UEN) komissiolle

(28. helmikuuta 2000)

Aihe: Siipikarjainfluenssa

Italiassa siipikarjatuotannossa on jo vuoden ajan esiintynyt siipikarjainfluenssaa, joka on johtanut valtavaan ja jatkuvaan talouskriisiin ja tuotannon romahtamiseen.

Ala, johon ei kuulu ainoastaan siipikarjan kasvatus, vaan myös siihen liittyvät sivuelinkeinot, jotka työllistävät tuhansia työntekijöitä ja tarjoavat elannon heidän perheilleen, on suurissa vaikeuksissa koko alan tuotannon, jalostuksen ja myynnin jäädyttämisen vuoksi.

Ainoa ratkaisu on vahinkojen suora korvaaminen, mikä tarkoittaa korvausten maksamista jokaisesta teurastetusta kanasta ja kananmunista, jotka on ollut pakko tuhota.

Koko ala kärsii tuotannon keskeyttämisestä eikä toivoa avun saamisesta ole, sillä ala on saanut vain vähän valtion tukea.

H 7 -virusta on esiintynyt Italiassa jo vuoden ajan, ja sen leviämistä muihin Euroopan maihin ei voida luonnollisesti välttää koko sellaisen tuotantoalan tuhoamisella, jonka lihan ja kananmunien tuotannon turvallisuus ja laatu on aina voitu taata.

Tuotannon pysäyttäminen merkitsee jakelusopimusten menettämistä ja todennäköisesti epävarmaa tulevaisuutta koko tuotantoalalle.

Tiedustelisin komissiolta, onko mahdollista tarkistaa 19. toukokuuta 1992 annettua direktiiviä 92/40/ETY(1), jotta välttämätön, perusteltu, valvottu ja tehokas rokottaminen olisi mahdollista, mikä antaisi mahdollisuuden siipikarjatuotannon uudelleen aloittamiseen, ja samalla vältettäisiin vastaavanlaiset vakavat tapaukset.

Voisiko komissio ryhtyä asianmukaisiin toimiin, myös myöntämällä rahoitusta, jotta Italian koko siipikarjatuotantoa koskeva hätätilanne voitaisiin selvittää rajoittamatta näitä toimia pelkästään suoriin vahingonkorvauksiin, vaan takaamalla sellaisia välineitä, joiden avulla koko ala saadaan jälleen tuottavaksi ja kilpailukykyiseksi?

(1) EYVL L 167, 22.6.1992, s. 1.

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(10. huhtikuuta 2000)

Komissio on seurannut huolestuneena Italian avian-influenssaepidemiaa. Tilanteesta on keskusteltu ja sitä on tarkasteltu jokaisessa pysyvän eläinlääkintäkomitean kokouksessa joulukuusta 1999 alkaen. Maaliskuun puoliväliin mennessä oli todettu 368 taudin esiintymää ja 15,2 miljoonaa lintua oli täytynyt hävittää. Komission edustajat ovat tehneet kaksi virkamatkaa tammikuun alussa ja helmikuun puolivälissä arvioidakseen tilanteen paikan päällä. Yhteisön toimenpiteistä avian-influenssan torjumiseksi annetussa neuvoston direktiivissä 92/40/ETY säädetyt toimenpiteet sekä Italian viranomaisten kyseisen direktiivin säännösten lisäksi toteuttamat toimenpiteet hyväksyttiin, ja ne näyttivät riittäviltä estämään taudin leviämisen muihin jäsenvaltioihin. Muut jäsenvaltiot ovat tunnustaneet Italian viranomaisten pyrkimykset taudin hävittämiseksi, koska uusien esiintymien määrä viikkoa kohti on vähentynyt huomattavasti, ja taudin esiintyminen on rajoittunut pääasiassa alueille, joilla sitä on esiintynyt aiemminkin. Jäsenvaltion paikalla toteuttamien toimenpiteiden tehostamiseksi komissio teki 22. helmikuuta 2000 päätöksen 2000/149/EY(1) puhdistusta ja desinfiointia koskevien lisätoimenpiteiden toteuttamiseksi tiloilla ja kaikissa siipikarja-alan kuljetusvälineissä sekä kananmunien pakkausmateriaalien ja siipikarja-alan kanssa tekemisissä olevan henkilökunnan ja muiden henkilöiden osalta.

Neuvoston direktiivissä 92/40/ETY säädetään yhteisön toimenpiteistä avian-influessan torjumiseksi. Direktiivin säännöksissä määritellään tarkasti taudinaiheuttaja ja säädetään taudin puhjetessa sovellettavista torjunta- ja hävittämistoimenpiteistä. Hätätapauksissa toimenpiteisiin saattaa sisältyä rokottamisia ensisijaisten torjuntatoimenpiteiden täydentämiseksi. Ensisijaisia toimenpiteitä ovat niiden lintujen tappaminen, joissa esiintyy taudin oireita ja joiden epäillään saaneen tartunnan saastuneella tilalla, sekä niiden muihin parviin kuuluneiden lintujen tappaminen, jotka ovat saattaneet altistua tartunnalle. Toimenpiteisiin kuuluu myös elävän siipikarjan ja siipikarjatuotteiden siirtämisrajoituksia viruksen mahdollisen leviämisen estämiseksi. Vastuu torjuntatoimenpiteiden täytäntöönpanosta kuuluu jäsenvaltioille. Tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltion on arvioitava huolella taudin kehittyminen ja käytössä olevien torjuntatoimenpiteiden vaikutus ennen rokotusten aloittamista. Kyseessä oleva jäsenvaltio voi tehdä hätärokotusten aloittamispäätöksen taudin puhjetessa tehtyään ensin ilmoituksen komissiolle, edellyttäen että yhteisön tärkeät edut eivät ole uhattuina. Pysyvä eläinlääkintäkomitea tutkisi kyseisen päätöksen viipymättä. Tässä yhteydessä on korostettava sitä, että rokottaminen voi estää taudin kliinisten oireiden ilmaantumisen, mutta sillä ei voida estää villiviruksen leviämistä. Tämä epidemiologinen tilanne ja parvien terveysstatus edellyttävät lisäksi rokotusalueilla pidettävän siipikarjan tiettyjä siirtorajoituksia.

Tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista tehdyssä neuvoston päätöksessä 90/424/ETY(2) säädetään yhteisön taloudellisesta tuesta avian-influenssaepidemian yhteydessä. Taloudellista apua myönnetään enintään 50 prosenttia niistä jäsenvaltion kustannuksista, joita on aiheutunut eläinten hävittämisestä, saastuneista rehuista ja laitteista sekä tilojen puhdistamisesta ja desinfioinnista tuottajille maksetuista korvauksista.

Yhteisön taloudellista tukea taudin hävittämiseksi voidaan myöntää ainoastaan, jos kaikkia torjuntatoimenpiteitä sovelletaan välittömästi ja asianmukaisesti. Komissio päättää erityistuen myöntämisestä kuultuaan pysyvää eläinlääkintäkomiteaa.

Siipikarja-alan tulevaisuuden kannalta Italiassa olisi arvioitava uudelleen siipikarjantuotannon edut ja haitat alueilla, joilla on paljon siipikarjaa. Jo jonkin aikaa on tunnustettu, että alueilla, joilla eläintiheys on suuri, voi olla useita virustautien nopeaa hävittämistä haittaavia riskitekijöitä. Jos viruksen leviäminen parviin, jotka ovat välittömässä tai välillisessä yhteydessä saastuneisiin parviin, jää huomaamatta, se voi johtaa viruksen leviämiseen ja uusiin taudin esiintymiin niin valvotuilla alueilla kuin niiden ulkopuolellakin.

Laajojen epidemioiden estämiseksi tulevaisuudessa on tärkeää, että valmiussuunnitelmia harjoitellaan hyvin, että taudin olemassaolo tiedostetaan, että eläinten siirroista pidetään kirjaa ja että siipikarja-alan työntekijät pyrkivät kaikin keinoin estämään tartuntatautien leviämisen ja torjumaan niiden puhkeamisen.

Tämä merkitsee toisaalta sitä, että viljelijöiden, eläinlääkäreiden, siipikarjanhoitajien, eläviä eläimiä kuljettavien henkilöiden, rehuntuottajien ja muiden siipikarjan kanssa tekemisissä olevien henkilöiden on sitouduttava tekemään työnsä huolella, jotta virukset eivät leviäisi tilalta tilalle. Toisaalta kotieläintuotannon ja elintarviketeollisuuden päätöksentekijöiden on arvioitava uudelleen toimintarakenteitaan ja politiikkaansa käynnissä olevan epidemian kannalta.

Neuvoston direktiivin 92/40/ETY hyväksymisen jälkeen on ilmennyt vain satunnaisia tautitapauksia lukuun ottamatta Pohjois-Italian nykyistä epidemiaa. Komissio arvioi neuvoston direktiivin 92/40/ETY säännöksiä eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevän tiedekomitean avustamana ja tekee tarvittaessa neuvostolle ehdotuksen varmistaakseen, että säännöksissä otetaan huomioon uusimmat käytettävissä olevat avian-influenssan epidemiologiset tiedot ja mahdollisimman tehokkaat torjuntatoimenpiteet.

(1) EYVL L 50, 23.2.2000.

(2) EYVL L 224, 18.8.1990.