KIRJALLINEN KYSYMYS E-1126/02 esittäjä(t): Astrid Lulling (PPE-DE) komissiolle. Arvonlisäverottomien tukkuhintojen väliset erot Euroopan unionissa.



Virallinen lehti nro 052 E , 06/03/2003 s. 0038 - 0039



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1126/02 esittäjä(t): Astrid Lulling (PPE-DE) komissiolle (18. huhtikuuta 2002) Aihe: Arvonlisäverottomien tukkuhintojen väliset erot Euroopan unionissa Komissio esitteli äskettäin ehdotuksen asetukseksi, joka koskee Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamista vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla(1). Hankkeen yhtenä tavoitteena on autojen verottomien hintojen lähentäminen. Luxemburgissa monien alojen kauppiaat valittavat sitä, että heidän Euroopan unionissa toimivat (Luxemburgin ulkopuolelle asettautuneet) tavarantoimittajansa soveltavat heihin verottomia tukkuhintoja, jotka ovat huomattavasti korkeampia kuin muihin jäsenvaltioihin asettautuneilta kauppiailta perittävät hinnat. Lisäksi useat kauppiaat joutuvat hankkimaan tavaransa jostakin Euroopan unionin jäsenvaltiosta voimatta hankkia niitä jostakin toisesta maasta, jossa samat tavarat ovat halvempia. Joskus jotakin tuotetta jopa myydään kaikkialle Eurooppaan yhdestä maasta käsin, ja maahantuoja määrittää hinnat eri jäsenvaltioille. Ottaen huomioon kyseisen moottoriajoneuvoja koskevan ehdotuksen, miten komissio suhtautuu edellä mainittuihin epäkohtiin? Voidaanko edellä mainittujen menettelytapojen katsoa rikkovan tavaroiden vapaan liikkuvuuden ja vapaan kilpailun periaatteita yhtenäismarkkinoilla sekä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan a alakohtaan perustuvaa kieltoa, joka koskee menettelytapoja, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja? Voiko komissio ryhtyä lainsäädäntötoimiin tai muihin toimiin edellä mainitun ongelman ratkaisemiseksi? (1) EYVL C 67, 16.3.2002, s. 2. Mario Montin komission puolesta antama vastaus (28. toukokuuta 2002) Moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä koskevat kilpailusäännöt kuuluvat komission 28. kesäkuuta 1995 antaman asetuksen (EY) N:o 1475/95 piiriin. Tämä asetus koskee perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamista moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin(1). Asetuksen voimassaolo päättyy 30. syyskuuta 2002. Komissio antoi 5. helmikuuta 2002 ehdotuksen uudeksi moottoriajoneuvojen myyntiä koskevaksi asetukseksi. Uudella asetuksella pyritään luomaan tarvittavat markkinaolosuhteet, jotta hintakilpailu myynti- ja jälkimyyntimarkkinoilla lisääntyisi. Asetusehdotuksen yleisen lähestymistavan perusteena on komission uusi vertikaalisten rajoitusten arviointia koskeva politiikka, joka on määritelty komission asetuksessa (EY) N:o 2790/1999, annettu 22 päivänä joulukuuta 1999, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin(2), sekä verikaalisiin rajoituksiin liittyvät suuntalinjat(3). Tässä perusasetuksessa säädetään kilpailusäännöt, joita voidaan soveltaa kaikilla muilla jakelun aloilla paitsi ajoneuvojen jakelun alalla, johon sovelletaan edellä mainitussa asetuksessa säädettyä tiukempaa järjestelmää. Tämä perusasetus ottaa paremmin huomioon taloudelliset näkökohdat, eikä sen 4 artiklan d alakohta kata ristiintoimitusten rajoittamista valikoivaan jakelujärjestelmään kuuluvien jakelijoiden välillä, ei myöskään kaupan eri portaissa toimivien jakelijoiden välillä. Tällainen järjestelmä kieltää valmistajia rajoittamasta vähittäiskauppiaiden sellaisilta riippumattomilta maahantuojilta tekemiä hankintoja, joita ei ole heille osoitettu. Näin ollen valmistajat eivät myöskään voi rajoittaa riippumattomien maahantuojien mahdollisuutta myydä mainitulle vähittäiskauppiaalle, jos he niin haluavat. Kuitenkin mainituissa luxemburgilaisissa tapauksissa näyttö, jonka perusteella voitaisiin päätellä, aloitetaanko rikkomismenettely kyseisten menettelytapojen vuoksi vai ei, on riittämätön. Erityisesti jakelutyypin suhteen on epäselvyyksiä. Jos komission tietoon saatetaan todisteita kilpailunvastaisesta toiminnasta, komissio tutkii ne, voidakseen päättää, onko rikkomismenettelyn aloittamiseen aihetta, jotta kilpailunvastainen toiminta saataisiin loppumaan. (1) EYVL L 145, 29.6.1995. (2) EYVL L 336, 29.12.1999. (3) Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista EYVL C 291, 13.10.2000.