KIRJALLINEN KYSYMYS P-1799/02 esittäjä(t): Wolfgang Ilgenfritz (NI) komissiolle. Entisestä Jugoslaviasta tuotavan sokerin suojatulli.



Virallinen lehti nro 092 E , 17/04/2003 s. 0094 - 0095



KIRJALLINEN KYSYMYS P-1799/02 esittäjä(t): Wolfgang Ilgenfritz (NI) komissiolle (19. kesäkuuta 2002) Aihe: Entisestä Jugoslaviasta tuotavan sokerin suojatulli Itävallassa on tämän vuoden toukokuun puolivälistä lähtien peritty suojatullia entisestä Jugoslaviasta (Serbiasta ja Kroatiasta) tuotavalta sokerilta. Tullimaksun periminen vaarantaa pk-yritysten olemassaolon, koska ensinnäkin Italia ei selvästikään peri tällaisia tulleja, mikä saattaa itävaltalaiset yritykset kilpailullisesti huonompaan asemaan. Lisäksi petostentorjuntaviraston suorittamien tutkimusten sanotaan kestävän liian kauan. Tämä edellyttää pk-yrityksiltä miljoonien eurojen tullimaksujen maksamista, mitä ne eivät pysty rahoittamaan. Kysyn seuraavaa: - Loukkaako tämä komission mielestä voimassa olevia kilpailumääräyksiä? - Mitä komissio aikoo tehdä, jotta tällaiset toimet eivät raunioittaisi pk-yritysten taloutta? - Onko komissio saanut tietoja myös siitä, että tarvittavat petostentorjuntaviraston tarkastukset kestävät liian kauan? - Jos on, mihin toimiin komission ryhtyy, jotta tarvittavat tarkastukset voitaisiin tehdä mahdollisimman nopeasti ja jotta näin voitaisiin estää yritysten konkurssit? Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (18. heinäkuuta 2002) Tullia koskevien yhteisön sääntöjen (yhteisön tullikoodeksin ja sen soveltamissäännösten) mukaisesti tulliviranomaiset voivat vaatia vakuuden antamista tullivelan maksamisen varmistamiseksi. Komissio on äskettäin havainnut, että Länsi-Balkanin maista tuotavan sokerin määrä on kasvanut merkittävästi samanaikaisesti, kun yhteisön vienti asianomaisiin maihin on kasvanut. Näiden kahdensuuntaisten kauppavirtojen luonnetta on aiheellista epäillä. On myös olemassa viitteitä siitä, että alkuperä olisi ilmoitettu väärin. Tässä tilanteessa komissio on päättänyt julkaista tuojille suunnatun ilmoituksen, jossa niitä kehotetaan ryhtymään varmuustoimenpiteisiin, koska on olemassa perusteltu syy epäillä sitä, soveltavatko Länsi-Balkanin maat sokerin etuuskohtelujärjestelyjä asianmukaisesti. Ilmoituksessa yhteisön toimijoille annetaan tiedoksi, että kyseisten tuotteiden luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen voi synnyttää tullivelan ja johtaa yhteisön taloudellisiin etuihin kohdistuvaan petokseen. Tällä välin tuojajäsenvaltiot ovat lähettäneet Länsi-Balkanin maille pyyntöjä niistä tuodun sokerin alkuperäselvitysten tarkistamiseksi. Itävallan tullitoimipaikkojen vaatimus, jonka mukaan toimijoiden on annettava vakuus tällaisen tarkistuksen alaista sokeria tuotaessa, olisi nähtävä tätä taustaa vasten, ja se on näin ollen asiassa sovellettavien sääntöjen mukainen. Aika, joka kuluu siihen että vakuus vapautetaan, riippuu tarvittavien tarkastusten loppuun saattamisesta; tarkistusten tarkoituksena on osoittaa, että pyydettyjen tariffietuuksien myöntämiselle on lailliset perusteet. Asiassa sovellettavien sääntöjen mukaan viejämaan on vastattava kymmenen kuukauden kuluessa. Jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää vakuuden vaatimisesta, mutta niiden kaikkien vastuulla on suojella yhteisön taloudellisia etuja, ja jos tullivelka syntyy, niiden on varmistettava sen maksaminen. Vakuuden voi antaa joko käteistalletuksena tai nimeämällä takaajan. Se, missä muodossa vakuus on annettava, voidaan taloudellisten vaikeuksien välttämiseksi sopia kunkin toimijan kanssa, mutta on tulliviranomaisten vastuulla päättää, minkämuotoinen vakuus voidaan hyväksyä, jotta taloudelliset edut tulevat asianmukaisesti suojelluiksi. Yhteisön kilpailusääntöjen perusteella kysymyksessä kuvattu tilanne ei näyttäisi antavan aihetta huoleen. Siinä ei näyttäisi olevan kyse yritysten välisestä rajoittavasta sopimuksesta (EY:n perustamissopimuksen 81 artikla), määräävän aseman väärinkäytöstä (EY:n perustamissopimuksen 82 artikla) eikä valtiontuesta (EY:n perustamissopimuksen 87 artikla).