KIRJALLINEN KYSYMYS E-1992/99

esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle

(9. marraskuuta 1999)

Aihe: Käytöstä poistettuja sähkölaitteita koskeva direktiiviehdotus

- Koska sähkölaitteiden käyttöikä on huomattavan pitkä (520 vuotta), laitteiden myyjän on lähes mahdotonta arvioida jätehuoltokustannuksia ja sen vuoksi vaikea laskea niitä.

- Kuluttajia houkutellaan yhä enemmän hankkimaan sähkölaitteita jostakin kolmannesta maasta, jolloin kaupassa voidaan kiertää kierrätysmaksun periminen. Näitä laitteita ei takaisinottohetkellä pysty erottamaan muista laitteista, ja siksi ne on otettava vastaan ilman kustannuskorvausta.

- Jätehuoltoa tai uudelleenkäyttöä koskeva selontekovelvollisuus aiheuttaa hallinnollisia kustannuksia, joita ei korvata mitenkään.

- Aiheuttaako velvollisuus luoda jätehuoltojärjestelmä sen, että viralliset maahantuojat ovat huonommassa asemassa kuin rinnakkaistuojat?

Katsooko komissio, että Euroopan tukkukauppa-alan epäilykset ovat oikeutettuja? Millaista apua ala voi odottaa komissiolta?

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(21. joulukuuta 1999)

Komissio valmistelee parhaillaan sähkö- ja elektroniikkalaitteiden jätteiden käsittelyä koskevaa lainsäädäntöä. Tässä vaiheessa se käsittelee kyseisen lainsäädäntöluonnoksen pääkohtia, kuten valmistajien, maahantuojien ja muiden jakelijoiden velvollisuuksia. Yleisenä seikkana mainittakoon, että jakelijoiden katsotaan olevan ehdotusluonnoksessa tarkoitettuja tuottajia vain, jos ne harjoittavat ammattimaista sähkö- ja elektroniikkalaitteiden tuontia johonkin jäsenvaltioon.

Komissio haluaa esittää joitakin huomautuksia parlamentin jäsenen esille ottamista kysymyksistä. On totta, että sähkö- ja elektroniikkalaitteiden kierrätyksen ja käsittelyn tulevista hinnoista ei ole vielä täyttä selvyyttä. Kierrätyksen ja käsittelyn mahdollisesta hintakehityksestä on kuitenkin tehty tutkimuksia, jotka viittaavat siihen, että tuottajat voivat suureksi osaksi perustaa laskelmansa nykyisin hintoihin kerätessään reservejä sähkö- ja elektroniikkalaitteiden jätteiden tulevaa käsittelyä varten.

Tutkimusten perusteella näyttää myös siltä, ettei tuotteiden hintoihin lisättävä jätteenkäsittelymaksu ole niin suuri, että se muuttaisi merkittävästi kuluttajien ostotottumuksia. Tässä oletuksessa on otettu huomioon kuluttajien mahdollisesti saamat edut heidän ostaessaan tuotteita lähiseudulta. Jätteenkäsittelymaksuilla ei siis olisi juuri lainkaan sellaista vaikutusta, että kuluttajat alkaisivat ostaa tuotteita muista jäsenvaltioista. Tässä yhteydessä on mainittava, että vastaavanlaisia epäilyjä on esitetty vaihtoehtoisesta rahoitusjärjestelmästä, jolla rahoitettaisiin sähkö- ja elektroniikkatuotteiden jätteiden käsittelyä ja jossa kuluttajilta perittäisiin maksu heidän käytöstä poistamiensa laitteiden käsittelystä. Myös tällaisissa tapauksissa kuluttajat voisivat pyrkiä välttämään käsittelymaksua kuljettamalla tällaiset laitteet kolmansiin maihin käsiteltäviksi tai jopa huolehtimaan niistä itse ympäristön kannalta epäedullisella tavalla.

Mahdolliset edut, joita laitteiden rinnakkaistuojat saavat rekisteröityihin maahantuojiin ja tuottajiin nähden tuodessaan laitteita yhteisön ulkopuolisista maista yhteisöön, aiheuttavat ongelmia tuottajan vastuun periaatteen ja muun tuotelainsäädännön soveltamisessa. Tämä on yksi niistä kysymyksistä, joita komissio käsittelee parhaillaan sähkö- ja elektroniikkalaitteiden jätteitä koskevan aloitteen yhteydessä.

Yksi yhteisön jätehuoltopolitiikan ongelmista on se, että syntyneen, hyödynnetyn ja hävitetyn jätteen määristä ei ole tarkkoja tietoja. Tällaiset luvut vaikuttavat ratkaisevasti paitsi lainsäädännön suunnitteluun myös sen täytäntöönpanon. On selvää, että näiden tietojen toimittaminen kuuluu kyseisestä toiminnasta vastaavalle taholle. Vielä on kuitenkin keskusteltava siitä, missä määrin tuottajien on osallistuttava näihin tehtäviin.