FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 84/465

(2004/C 84 E/0540)

KIRJALLINEN KYSYMYS E-0947/03

esittäjä(t): Roberta Angelilli (UEN) komissiolle

(26. maaliskuuta 2003)

Aihe: Italian hallituksen antamat säännökset sähkömagneettisista lähteistä peräisin olevasta saasteesta

Italiassa tuli viime syyskuussa voimaan asetus 198/2002, jonka tarkoituksena on vauhdittaa strategisen televiestintäinfrastruktuurin pystyttämistä maan uudenaikaistamiseksi ja kehittämiseksi. Siinä määritetään televiestintäinfrastruktuurin toteuttamisessa noudatettavat perusperiaatteet. Pyrkimyksenä on vapauttaa televiestintämarkkinat ja saada ne kilpailukykyisiksi, järkeistää lupamenettelyt vaikuttavuuden, julkisuuden, keskittymisen ja ripeyden periaatteita noudattaen sekä varmistaa ympäristö- ja terveysnäkökohtien huomioonottaminen ja laatutavoitteiden saavuttaminen.

Sähkökentille, magneettisille kentille ja sähkömagneettisille kentille altistumiselta suojelemista koskevaan puitelakiin nro 36/2001 perustuvan asetuksen tarkoituksena on säännellä paljon keskustelua herättänyttä televiestintäantennien alueellista jakautumista — ovathan ne merkittävimpiä sähkömagneettisen säteilyn lähteitä — josta Italiassa ei tähän mennessä ollut ollut yksityiskohtaista ja erityistä lainsäädäntöä. Asetuksella pyritään edistämään teknistä kehitystä yksinkertaistamalla asennusluvan saamiseksi noudatettavia hallintomenettelyjä ja samanaikaisesti suojelemaan ympäristöä, kansalaisten terveyttä ja historiallis-taiteellista perintöä myöntämällä paikallisviranomaisille veto-oikeus, jos televiestintäoperaattorit eivät noudata näiden resurssien suojelua koskevia säännöksiä. Asetuksella otetaan myös käyttöön teollisten sähkömagneettisten lähteiden kansallinen rekisteri, jonka avulla on tarkoitus valvoa asennettuja antenneja järjestelmällisesti. Lopullisena tavoitteena on vakiinnuttaa pitävät säännöt, joilla pystytään ehkäisemään mahdollisuus ”villeihin” eli operaattorien mielivaltaisesti asentamiin antenneihin.

Säännöksissä asetetaan Euroopan ja koko maailman alhaisimmat sähkömagneettisille kentille altistumisen raja-arvot (6 V/m kaikilla taajuusalueilla). On kuitenkin välttämätöntä varmistaa olosuhteet, joissa operaattoreilla on mahdollisuus tarjota vapailla markkinoilla innovatiivisia palveluja kansalaisille ja käyttäjille. Lisäksi voidaan mainita, että Italian viestintäministeriön hiljattain käynnistämästä sähkömagneettisen säteilyn seurannasta saadut ensimmäiset tulokset ovat olleet myönteisiä. Ottaen huomioon neuvoston suosituksen 1999/519/EY (1) väestön sähkömagneettisille kentille altistumisen rajoittamisesta ja komission jäsenen David Byrnen antaman vastauksen aiemmin esittämääni kysymykseen E-2648/99 (2) sähkömagneettisesta säteilystä,

voisiko komissio vastata seuraaviin kysymyksiin:

1. Mikä on komission kanta asetukseen 198/2002?

2. Ovatko kyseiset säännökset sellaisia, että niillä pystytään varmistamaan terveyden, ympäristön ja historiallis-taiteellisen perinnön suojelu vapaan markkinatalouden vaatimuksia samalla noudattaen?

David Byrnen komission puolesta antama vastaus

(2. toukokuuta 2003)

Neuvosto antoi 12. heinäkuuta 1999 suosituksen 1999/519/EY väestön ionisoitumattomalle säteilylle altistumisen rajoittamisesta. Tarkoituksena oli suojella ihmisten terveyttä taajuudella 0 hertsiä (Hz) — 300 gigahertsiä (GHz), joka on myös parlamentin jäsenen mainitsemien laitteiden taajuus. Raja-arvoilla suojellaan myös henkilöitä, joilla on lääketieteellinen implantti.

Myrkyllisyyttä, ympäristölle myrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevä tiedekomitea vahvisti 30. marraskuuta 2001, että niiden lisätietojen perusteella, joita viime vuosina on saatu radiotaajuuden ja mikroaaltojen säteilytaajuuksien muista kuin lämpövaikutuksista, muun muassa karsinogeenisista vaikutuksista, komission asettamien altistuksen raja-arvojen tarkistamiseen ei ole syytä.

Komissio noudattaa tätä lausuntoa eikä aio muuttaa kyseisiä raja-arvoja. Komissio laatii neuvoston suosituksen tarkistamisen yhteydessä vuoteen 2004 mennessä kertomuksen, jossa otetaan huomioon jäsenvaltioiden kertomukset sekä viimeisimmät tieteelliset tiedot ja lausunnot. Komissio ottaa kantaa kaikkiin tieteellisiin riskeihin, joita ei tähän mennessä ole otettu huomioon nykyisissä raja-arvoja koskevissa suosituksissa.

Suositukset eroavat direktiiveistä siinä, että ne eivät ole sitovia. Kuitenkin unionin direktiivit, joilla turvataan tuotteiden sisämarkkinat, perustuvat neuvoston suosittelemiin raja-arvoihin. Näillä direktiiveillä, erityisesti matalajannitedirektiivillä (3) ja radio- ja telepäätelaitedirektiivillä (4), komissio antoi Euroopan standardisoimisjärjestöille valtuudet laatia tuotteille turvallisuusstandardit, joihin kuuluvat myös asennusta ja paikan päällä tehtäviä mittauksia koskevat standardit. Standardien tarkoituksena on varmistaa, että yleisön altistus jää neuvoston suositusrajojen alapuolelle, jos tuote asennetaan alkuperäiseen tarkoitukseensa. Jäsenvaltioiden varmistettavaksi jää, että tarvittavista toimista terveyden suojelemiseksi huolehditaan. Tähän voi kuulua purkutoimia, jos kansalliset tai paikalliset viranomaiset katsovat tarpeelliseksi, tai kieltovyöhykkeitä sairaaloiden tai koulujen lähistöllä. Toimet eivät kuitenkaan saa olla kaupan esteenä eivätkä näin ollen olla mainittujen direktiivien vastaisia.

Komissio huomauttaa, että yleisön taholta tulleet huolenilmaisut luovat paineita purkaa tai siirtää muualle GSM-tukiasemia, vaikka siihen ei olisikaan pakottavia tieteellisiä syitä. Jäsenvaltioissa, myös Italiassa, tehdyt mittaukset ovat vahvistaneet sen, että altistustasot ovat yleiseltä suuruusluokaltaan alle suositusarvojen. Myös Italiassa altistus on alle Italian lainsäädännössä säädetyn tason, joka on suhteessa 7:10 neuvoston suositustason alapuolella, mikä käytännössä vaikuttaa siten, että tukiaseman ympärillä on hieman laajempi kieltovyöhyke. Suojavyöhykkeet ovat yleensä 5 — 10 metriä pystysuorassa tasossa antennin edessä ja metri vaakasuoraan. Koska altistus vähenee etäisyyden neliöllä, turvarajan laskeminen suurentaa aluetta suhteessa 2,5:n suhde 3,5:een.

(1) EYVL L 199, 30.7.1999, s. 59.

(2) EYVL C 280 E, 3.10.2000, s. 93.

(3) Neuvoston direktiivi 73/23/ETY, annettu 19 päivänä helmikuuta 1973, tietyllä jännitealueella toimivia sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 77, 26.3.1973).

(4) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/5/EY, annettu 9 päivänä maaliskuuta 1999, radio- ja telepäätelaitteista ja niiden vaatimustenmukaisuuden vastavuoroisesta tunnustamisesta (EYVL L 91, 7.4.1999).