Virallinen lehti nro C 142 , 21/05/1999 s. 0091



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3139/98 esittäjä(t): Ana Miranda de Lage (PSE) komissiolle (16. lokakuuta 1998) Aihe: Jalometalleja koskevan lainsäädännön yhdenmukaistaminen Jalometalliesineiden valmistamista ja markkinointia koskevan yhteisön direktiivin puute hankaloittaa käytännössä alan tavaroiden vapaata liikkumista. Miten komissio aikoo yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden alaa koskevan lainsäädännön ja siten välttää edellä mainitut haittavaikutukset? Suunnitteleeko komissio alaa koskevia lakialoitteita? Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus (15. tammikuuta 1999) Haluan ensinnäkin huomauttaa, että komissiossa on jo laadittu ehdotus neuvoston ja parlamentin direktiiviksi(1), jonka tarkoituksena on jalometalleja koskevien kansallisten lainsäädäntöjen yhdenmukaistaminen jalometallisesineiden vapaan liikkuvuuden varmistamiseksi. Ehdotuksen tavoitteena on yhdenmukaistaa pitoisuudet, pitoisuusleimat ja vastuuleimat sekä sertifikaatiojärjestelmät (suunnitteilla on ollut kolme vaihtoehtoista järjestelmää: laadunvarmistus, EY-vakuutus vaatimustenmukaisuudesta ja ulkopuolisen laitoksen suorittama tarkastus). Ehdotusta ei ole kuitenkaan saatu vielä hyväksyttyä, koska jäsenvaltioiden mielipiteet sertifikaatiomenettelyistä eroavat toisistaan. Neuvostossa tällä hetkellä käsiteltävänä olevassa versiossa ehdotetaan kompromissiratkaisua. Sen mukaan ainoastaan kaksi kolmesta sertifikaatiojärjestelmästä vastaisi toisiaan. Nämä kaksi järjestelmää ovat ulkopuolisen laitoksen suorittama tarkastus ja laadunvarmistus. Kolmatta järjestelmää, jossa annetaan EY-vakuutus vaatimustenmukaisuudesta, pidetään valinnaisena. Komissio on aloittanut rikkomisesta johtuvia menettelyjä lähes kaikkia jäsenvaltioita vastaan. Toiminnan käynnistämiseen on vaikuttanut vuonna 1992 tehty laaja-alainen tutkimus jäsenvaltioiden lainsäädännöstä ja sen tulokset sekä se, että asiaa koskevan lainsäädännön yhdenmukaistaminen yhteisössä on antanut odottaa itseään. Menettelyn tarkoituksena on vaatia jäsenvaltioilta seuraavia asioita: toisessa jäsenvaltiossa lyödyn leiman tai vähintään direktiiviehdotuksessa mainittujen leimojen tunnustaminen (tämänhetkisessä Italian puheenjohtajakaudella vuoden 1996 huhtikuussa tehdyssä ehdotuksessa leimavalikoima on Kansainvälisen standardointijärjestön (ISO) standardien mukainen ja sitä on täydennetty leimalla 999), toisessa jäsenvaltiossa laillisesti lyödyn pitoisuusleiman tunnustamista koskevan lausekkeen sisällyttäminen, silloin kun leima antaa kansallisessa lainsäädännössä vaadittuja tietoja vastaavat tiedot, toisessa jäsenvaltiossa rekisteröityjä vastuuleimoja koskevan lausekkeen sisällyttäminen, sekä kotimaisten ja maahantuotujen tuotteiden toisistaan eroavan merkintäkäytännön poistaminen siinä tapauksessa, että maahantuodut tuotteet ehdotetaan merkittäväksi tuontimaassa. Rikkomisesta johtuvat menettelyt ovat johtaneet siihen, että suurin osa jäsenvaltioista on jo muuttanut lainsäädäntöään. Muutamissa jäsenvaltioissa prosessi on vielä kesken tai ratkaisuun ollaan pääsemässä. Voidaan todeta, että komission toiminnan tuloksena jäsenvaltioiden viranomaiset hyväksyvät vastedes vastavuoroista tunnustamista koskevan periaatteen jalometalliesineiden kaupassa. On kuitenkin käynyt ilmi, että ongelmia on edelleen. Tosiasiallinen tunnustaminen törmääkin usein käytännössä siihen, että jäsenvaltiot, joissa on ulkopuolisen laitoksen suorittamaan tarkastukseen perustuva järjestelmä, kieltäytyvät tunnustamasta valmistajan vastuunalaisuudessa lyötyjä leimoja samanarvoisiksi, vaikka ne kuuluvat laadunvarmistusjärjestelmään. Komissio on viime aikoina kirjannut useita valituksia ja viran puolesta paljastettuja tapauksia, ja se on aloittanut uudelleen keskustelun kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa ongelman ratkaisemiseksi. Jäsenvaltioiden viranomaisilta on nimenomaan kysytty, ovatko nämä valmiita tunnustamaan, että laadunvarmistusjärjestelmän osana lyödyt leimat vastaavat ulkopuolisen laitoksen lyömiä leimoja silloin kun laadunvarmistus tarjoaa asianmukaiset ja riittävät takuut ammattitaidosta ja riippumattomuudesta. (1) EYVL C 209, 29.7.1994.