ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3911/98

esittäjä(t): Jean-Claude Pasty (UPE) komissiolle

(4. tammikuuta 1999)

Aihe: Multasieniä (tryffeleitä) koskeva tariffi- ja tilastonimikkeistö ja yhteinen tullitariffi

Komission 26 päivänä lokakuuta 1998 antamassa asetuksessa (EY) 2261/98(1) muutetaan tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annettua neuvoston asetuksen (ETY) 2658/87(2) liitettä I. Multasienet mainitaan siinä useassa kohdassa: tullitietojen yhteydessä koodeksin CN 0709 52 00 "multasienet" alla sekä sienet ja multasienet kattavan koodeksin CN 0712 30 00 alla.

Huomattavasta merkityksestään huolimatta nimikkeistö ei ole multasienien kohdalla riittävän tarkka. Samalla sanalla voidaan tarkoittaa itse asiassa kymmenkuntaa hyvin erilaatuista (ja hintaista) lajiketta, joista mainittakoon kaikkein myydyimmät lajikkeet kuten Tuber melanosporum, Tuber magnatum, Tuber aestivum ja Tuber uncinatum.

Jotta voitaisiin saada luotettavaa tilastotietoa markkinoilla liikkuvista määristä, asettaa sopivat tariffit ja erityisesti varmistaa kuluttajien turvallisuus, eikö komissio pidä välttämättömänä, että multasienien nimekettä laajennetaan, koska se on jo olemassa ja ennen kaikkea siksi, ettei sienille ja multasienille tule esimerkiksi yhteisiä kiintiöitä?

Toisaalta eikö ranskalainen "tuoreiden multasienien" normi, joka annettiin kaksi vuotta sitten ja johon sisältyy tarkka luettelo myytävistä eri lajikkeista, voisi toimia asiassa työskentelypohjana?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(11. helmikuuta 1999)

Tariffi- ja tilastonimikkeistössä on nykyisin kolme tariffinimikettä, joissa mainitaan multasienet. Tariffi-nimikkeessä 07 09 52 on kyse "tuoreista" multasienistä, tariffinimikkeessä 07 12 30 sienistä ja multasienistä (väliaikaisesti säilöttyinä mutta siinä tilassa välittömään kulutukseen soveltumattomina) ja tariffinimikkeessä 20 03 20 multasienistä (muulla tavalla kuin etikan tai etikkahapon avulla valmistetuista tai säilötyistä).

CN-koodeihin 07 09 52 ja 20 03 20 kuuluvien multasienien myyntimäärät ja -arvot ovat suhteellisen vähäisiä (270 000 euroa ja 140 000 euroa vuonna 1997). Ainoastaan CN-koodiin 07 12 30 kuuluvien sienien ja multasienien tuonnin arvo on 66 miljoonaa euroa. Vaikka sieniä ja multasieniä ei ole mahdollista erotella tilastollisesti, voidaan kuitenkin olettaa, että multasienien osuus on pienempi, koska multasienten kaltaisten "arvokkaiden" tuotteiden tuotanto ei voi olla erityisen suuri.

Koska komissio on parhaillaan yksinkertaistamassa ja nykyaikaistamassa tariffi- ja tilastonimikkeistöä ja tilastonimikkeiden lisääminen lisäisi entisestään yritysten ja varsinkin pienten ja keskisuurten yritysten hallinnollista taakkaa, nimikkeen jakaminen alanimikkeisiin multasienten ja sienten erottelemiseksi ei vaikuta asianmukaiselta ratkaisulta.

(1) EYVL L 292, 30.10.1998, s. 1.

(2) EYVL L 256, 7.9.1987, s. 1.
Virallinen lehti nro C 207 , 21/07/1999 s. 0063



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3401/98 esittäjä(t): Carmen Fraga Estévez (PPE) komissiolle (9. marraskuuta 1998) Aihe: Välimeren miekkakalan alamitta Neuvoston asetuksessa nro 1626/94(1) Välimeren miekkakalan (Xiphias gladius) alamitaksi määrätään 120 cm Atlantin miekkakalaa koskevaa ICCAT:n (Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio) suositusta mukaillen. ICCAT ei ole kuitenkaan missään vaiheessa antanut minkäänlaista suositusta Välimeren miekkakalan alamitaksi, ja kalastussektorin tukemat tiedepiirit ovatkin erittäin yksimielisiä siitä, että Välimeren miekkakalalle sama alamitta on liian suuri. On nimittäin osoitettu, että Välimeren miekkakalakanta on tyystin eri kuin Atlantin miekkakalakanta - ero näkyy mm. siinä, että Välimeren miekkakalat ovat kooltaan pienempiä ja sukukypsiä huomattavasti aikaisemmin kuin Atlantin miekkakalat. Välimereen liittyvien toimien johdonmukaisuuden vuoksi ja toisaalta kalastussektorin tarpeettoman vaarantamisen ehkäisemiseksi pyydän komissiota selittämään, minkä syiden ja biologisten tekijöiden perusteella Välimeren miekkakalan alamitaksi on määritetty 120 cm? Komission jäsenen Emma Boninonkomission puolesta antama vastaus (2. joulukuuta 1998) Tietyistä Välimeren kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä 27. kesäkuuta 1994 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) 1626/94 vahvistettu Välimeren miekkakalaa aluksesta purettaessa koskeva vähimmäiskoko otettiin käyttöön, jotta saataisiin pysäytettyä Välimerellä pyydettyjen miekkakalojen keskikoon jatkuva pienentyminen. Edellä mainitun asetuksen hyväksymisen aikaan oli jo ilmeistä, että Välimerellä pyydettiin jatkuvasti liikaa miekkakalan poikasia ja että aluksesta purettujen yksilöiden keskikoko pieneni merkittävästi. Vaikka kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio (ICCAT) ei ole antanut mitään erityistä miekkakaloja koskevaa suositusta, komissio oli sitä mieltä, että näissä olosuhteissa Atlantilla jo käytössä olevan vähimmäiskoon soveltaminen kaloja aluksesta purettaessa vaikuttaisi merkittävästi edellä mainitun suuntauksen pysäyttämiseen. ICCAT:in ja Välimeren yleisen kalastusneuvoston (GFCM) yhteisessä tieteellisessä kokouksessa Välimeren suurista pelagisista lajeista (Genova, 7.-12. syyskuuta 1998) tarkasteltiin Välimeren miekkakalan poikasten pyytämiseen liittyvää ongelmaa. Kokouksessa oltiin yleisesti yhtä mieltä siitä, että miekkakalan poikasia pyydettiin liikaa ja että tämä suuntaus olisi saatava kääntymään laskuun. Kokouksessa arvioitiin myös, että 120 senttimetrin vähimmäiskoko ei välttämättä ole paras mahdollinen raja-arvo Välimeren miekkakalakannan biologisten ominaisuuksien eikä itse raja-arvon sovellettavuuden perusteella. Tästä syystä ICCAT:in ja GFCM:n yhteinen työryhmä ehdotti vaihtoehtoisten raja-arvojen tarkastelemista Välimeren miekkakalojen poikasten suojelemiseksi. Komissio tekee päätöksen mahdollisista soveltuvista aloitteista ICCAT:in ja GFCM:n tieteellisten asiantuntijoiden seuraavissa kokouksissa esittämien mahdollisten vaihtoehtoisten raja-arvojen perusteella. (1) EYVL L 171, 6.7.1994, s. 1.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3877/98

esittäjä(t): Riccardo Garosci (PPE) komissiolle

(4. tammikuuta 1999)

Aihe: EU:n asiantuntijoiden Euroopan parlamentin ja komission konferenssissa antama elintarvikkeiden turvallisuutta ja BSE-kriisiä koskevat selvitykset

Euroopan parlamentin ja komission yhteisessä 30. marraskuuta 1997 Brysselissä pidetyssä kokouksessa, joka koski elintarvikkeiden turvallisuutta BSE-kriisin jälkeen, useat puhujat ja heidän joukossaan tieteellisen ohjauskomitean ja eläintenravitsemusta käsittelevän tiedekomitean jäseniä, toivat puheenvuorossaan esille skeptisyytensä niitä kolmansia maita kohtaan, joissa ei ole esiintynyt BSE-tapauksia. On todettu, että sairaus ei pysähdy maiden rajoille ja että näissä maissa ei ole paljonkaan valvontaa, mistä syystä tapaukset ovat vähäisiä. Nämä ovat erittäin vakavia toteamuksia, kun otetaan huomioon, että koko konferenssissa keskusteltiin avoimuudesta ja tiedottamisesta.

Komission neljä kertaa vuodessa antaman BSE-kriisiä koskevan II kertomuksen 6 liitteessä todetaan sivulla 64, että ainoastaan kolmessa maassa on erittäin vähän BSE-tapauksia, nimittäin Tanskassa (1 tapaus), Luxemburgissa (1 tapaus) ja Italiassa (2 tapausta). Katsooko komissio näiden tietojen perusteella, että asiantuntijoiden olisi annettava yksityiskohtaisempia tietoja esitetyistä epäillyistä? Kun on kyse tällaisista näkökohdista ei näin epämääräistä ja syyttävää sanamuotoa voi todellakaan hyväksyä.

Komission jäsenen Franz Fischlerinkomission puolesta antama vastaus

(28. tammikuuta 1999)

Euroopan parlamentin ja komission yhteisessä 30. marraskuuta ja 1. joulukuuta 1998 pidetyssä kokouksessa, jonka pöytäkirjat ovat saatavilla komission Internet-sivuilla, tieteen alan asiantuntijat esittivät analyysinsä tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden tilanteesta yhteisössä sekä tilanteen kehittymisestä. He toimivat itsenäisesti ja avoimesti. Komissio ei näin ollen voi vastata heidän puolestaan arvoisan parlamentin jäsenen esittämään kysymykseen.

Tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden epidemiologisesta valvonnasta ja päätöksen 94/474/EY(1) muuttamisesta 23 päivänä huhtikuuta 1998 tehdyn komission päätöksen mukaisesti keväällä 1999 laaditaan ensimmäinen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden valvontaa koskeva katsaus. Komissio aikoo samassa yhteydessä erityisesti tarkastella jäsenvaltioiden käyttöön ottamia ohjelmia varmistuaakseen siitä, että mainitussa päätöksessä asetetut tavoitteet on saavutettu.

(1) EYVL L 122, 24.4.1998.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0113



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3634/98 esittäjä(t): Peter Truscott (PSE) neuvostolle (4. joulukuuta 1998) Aihe: Kampaajien rekisteröinti ja toimilupien myöntäminen Harkitseeko neuvosto ammattikampaamoita ja -kampaajia koskevan pakollisen rekisteröinti- ja toimilupajärjestelmän käyttöönottoa Euroopan unionissa? Tällä hetkellä ainoastaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Kreikassa ja Irlannin tasavallassa ei ole toimilupajärjestelmää kampaajille, jotka näissä maissa saattavat olla kouluttamattomia, epäpäteviä eikä heillä ole vakuutusta. Tällä asialla on huomattavia terveys- ja turvallisuusvaikutuksia kyseisten maiden kansalaisille. Vastaus (22.-23. helmikuuta 1999) Neuvosto haluaa korostaa sitä, että jäsenvaltioilla on toimivalta ammatteihin liittyvän organisoinnin, suunnittelun ja sääntelyn aloilla. Tämän mukaisesti kampaaja-ammatin osalta kullakin jäsenvaltiolla on oikeus määritellä ammatin harjoittamiseen vaadittavan pätevyyden taso ja vahvistaa rekisteröintiä ja toimilupien myöntämistä koskevat erityisvaatimukset.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0117



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3670/98 esittäjä(t): Gerhard Hager (NI) neuvostolle (4. joulukuuta 1998) Aihe: EU:n virkamiesten matkakorvaukset Lehdistöltä saatujen tietojen mukaan EU:n virkamiehille maksettavia matkakorvauksia aiotaan korottaa jopa 30 %:lla. 1. Onko tällaista tosiaan suunniteltu? 2. Mihin tämä korotus perustuu? 3. Miten suuri korotus on todella kyseessä? 4. Millaista lisäkuormitusta tämä merkitsee EU:n talousarviossa? Vastaus (22.-23. helmikuuta 1999) 1. Neuvosto voi vahvistaa, että neuvoston ehdotus asetukseksi(1) (EY, EHTY, Euratom) "Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 13 artiklassa tarkoitettujen määrien mukauttamisesta Euroopan unionin jäsenvaltioiden Euroopan-puoleiselle alueelle tehtävien virkamatkojen päivärahojen osalta" on parhaillaan neuvoston toimivaltaisten yksiköitten tarkasteltavana. Kuten perusteluista ilmenee, tämä ehdotus on jatkotoimi asetusehdotukselle "Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 13 artiklassa määrättyjen Euroopan unionin jäsenvaltioiden Euroopan-puoleisella alueella virkamatkalla olevien virkamiesten päivärahojen määrien mukauttamisesta ja vuosittaisen mukautusmenettelyn vahvistamisesta", jonka komissio esitti 23. syyskuuta 1996(2) ja josta Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 12. maaliskuuta 1997(3). 2. Komission ehdotuksen perusteluista ilmenevät niin ikään mukautuksen syyt, kun nimenomaisesti todetaan, että "neuvosto päätti nykyisistä korvauksista 22 päivänä heinäkuuta 1991 (asetus (ETY) 2232/91, 22.7.1991) hotelli- ja ravintolahintoja koskevan tutkimuksen perusteella. Voimassa oleva taulukko ei kuitenkaan enää vastaa tarkoitustaan ja vallitsevaa taloudellista tilannetta. Tästä syystä virkamatkapäivärahojen ja hotellikuluista maksettavien korvausten määrää on pikaisesti mukautettava jäsenvaltioihin tehtävien virkamatkojen osalta [...]". 3. Ehdotuksen ensimmäisessä artiklassa esitetään yksityiskohtaisesti ehdotetut virkamatkapäivärahojen määrät. 4. Arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksen kohdassa 4. mainittu budjettivaikutus arvioidaan ehdotuksen liitteenä olevassa rahoitusselvityksessä 9,8 miljoonaksi ecuksi. (1) Komissio toimittanut 17. heinäkuuta 1998 (KOM(98) 455 lopullinen, ei ilmestynyt Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä). (2) KOM(96) 451 lopullinen, EYVL C 349, 20.11. 1996, s. 8, 31. heinäkuuta 1997 muutettu ehdotus (KOM(97) 429 lopullinen, EYVL C 277, 12. 9. 1997, s. 4). (3) EYVL C 115, 14.4.1997, s. 77.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0008



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2449/98 esittäjä(t): Angela Sierra González (GUE/NGL) komissiolle (30. heinäkuuta 1998) Aihe: Asuinkeskusten ja karjatilojen välinen etäisyys Nykyinen tehokarjankasvatus, johon pyritään huomattavien uudenaikaistamisponnistuksien ja yhteisön lainsäädäntöön sopeutumisen kautta, on aiheuttanut EU-maissa sen, että maanviljelys- ja karjanhoitotilat sijaitsevat erittäin lähellä asuinkeskuksia. Tämän vuoksi tilojen ja asuinkeskusten välistä kanssakäymistä varten on asetettu säännökset. Katsooko komissio, että karjatiloja koskevat tämänhetkiset säännökset ovat riittäviä takaamaan niiden kehittymisen samanaikaisesti asuinkeskuksissa käytössä olevien tottumusten kanssa? Miten Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa säännellään tällaisten lähellä asuintarkoituksiin kaavoitettua aluetta sijaitsevien tilojen ylläpitoa? Onko komissio harkinnut mahdollisuutta säännellä karjatilojen ja asuinkeskusten keskinäistä yhteiseloa koko Euroopan unionin alueella? Komission jäsenen Franz Fischlerinkomission puolesta antama vastaus (15. lokakuuta 1998) Päätöksenteko siitä, miten lähellä asutuskeskuksia tehokarjankasvatustilat saavat sijaita, kuuluu jäsenvaltioille ja paikallisille viranomaisille. Komissiolla ei ole tietoja jäsenvaltioiden tätä asiaa koskevasta sääntelystä. Yhteisön tasolla on kuitenkin olemassa tiettyjä tehokasvatuksen harjoittajia koskevia sääntöjä: - vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta 12 päivänä joulukuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/676/ETY(1), jossa asetetaan rajoituksia karjan tehokasvatukselle siinä tapauksessa, että se aiheuttaa uhkaa pintavesien ja juomaveden laadulle, - tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annettu neuvoston direktiivi 85/337/ETY (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY(2)), jossa edellytetään ympäristövaikutusten arviointia ennen tiettyjen sikojen tai siipikarjan tehokasvatukseen tarkoitettujen laitosten perustamista, - ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/61/EY(3), jossa pyritään varmistamaan tietyn suuruisten teollisuuslaitosten, mukaan lukien siipikarjan ja sikojen tehokasvatuslaitokset, aiheuttaman saastumisen valvonta. Komission mielestä ei ole aiheellista ehdottaa kaavoituslupia koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamista, koska se katsoo toissijaisuusperiaatteen edellyttävän tässä asiassa erittäin paikallista lähestymistapaa. (1) EYVL L 375, 31.12.1991. (2) EYVL L 73, 14.3.1997. (3) EYVL L 257, 10.10.1996.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0050



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3184/98 esittäjä(t): Jan Lagendijk (V) komissiolle (27. lokakuuta 1998) Aihe: Ems-joen padon rakentamisesta johtuva luontotyyppidirektiivin määräysten rikkominen Onko komissio tietoinen, että työt padon rakentamiseksi Ems-jokeen Gandersumin läheisyyteen aloitettiin 17. syyskuuta 1998? Mitä mieltä komissio on rakennustöiden aloittamisesta, vaikka komissio on kehottanut Saksan viranomaisia toimittamaan tietoja siitä, onko rakentamisen mahdollisesti ristiriidassa luontotyyppi- ja lintudirektiivien kanssa(1)? Onko komissio jo saanut kyseiset tiedot Saksan viranomaisilta? Jos tietoja ei vielä ole saatu, aikooko komissio jäädä odottamaan niitä, vaikka padon rakentaminen etenee? Mikä on komission mukaan kohtuullinen aika, jossa tiedot tulisi kyseisessä tapauksessa toimittaa? Onko komissio valmis aloittamaan viipymättä rikkomusmenettelyn sen hallussa jo olevien tietojen perusteella estääkseen sen, että pato valmistuu ennen kuin komissio mahdollisesti saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi? Komission jäsenen Ritt Bjerregaardinkomission puolesta antama vastaus (13. marraskuuta 1998) Kuten Maartje van Puttenin tekemään kirjalliseen kysymykseen E-2382/98 annetussa vastauksessa(2) todetaan, padon rakentamisesta Saksan ja Alankomaiden väliseen rajajokeen Emsiin on tehty useita valituksia. Komissiolle ilmoitettiin äskettäin, että työt alkoivat 17. syyskuuta 1998. Kuten parlamentin jäsen toteaa, komissio on pyytänyt Saksan viranomaisia ottamaan kantaa tähän asiaan. Valitusten tekijöiltä saamiensa yksityiskohtaisten lisätietojen perusteella komissio lähetti hiljattain Saksan viranomaisille uuden kirjeen, jossa se pyysi niitä esittämään huomautuksensa myös näistä lisätiedoista. Komissio odottaa niiden vastausta, jotta sen olisi sen perusteella helpompi päättää, onko syytä aloittaa EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen rikkomisesta johtuva menettely. Koska komissio odottaa yhä vastausta, se ei ole vielä tehnyt päätöstään. Kun komissio katsoo, että asiassa, josta on tehty valitus, voi olla kysymys rikkomisesta, se pyytää kansallisia viranomaisia esittämään kantansa. Tällaisissa tapauksissa komissio antaa yleensä kaksi kuukautta vastausaikaa. Sama määräaika on annettu myös tässä tapauksessa. Jos jäsenvaltio ei noudata määräaikaa, komissio ryhtyy tarpeellisiin toimenpiteisiin varmistaakseen tapauksen asianmukaisen käsittelyn. Jos jäsenvaltio kieltäytyy järjestelmällisesti antamasta tietoja, on mahdollista aloittaa rikkomisesta johtuva menettely EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan perusteella. Kyseisessä artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan kaikki tarpeelliset toimenpiteet sellaisten velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi, jotka johtuvat toimenpiteistä, jotka komissio on toteuttanut EY:n perustamissopimuksen noudattamisen valvojana. (1) Vastaus kysymykseen E-2382/98 - Katso sivu 6. (2) Katso sivu 6.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0023



KIRJALLINEN KYSYMYS E-2791/98 esittäjä(t): Claude Desama (PSE) komissiolle (17. syyskuuta 1998) Aihe: Ystävyyskunnat 1998 Useat belgialaiset kunnat ovat vastaanottaneet hiljattain tiedotusaineistoa, joka koskee ystävyyskunnat 1998 -ohjelmaa. Valitettavasti aineistosta käy selvästi ilmi, että lukuunottamatta kulttuuriin, urheiluun, matkailuun tai kansanperinteeseen liittyviä toimintoja, näiden kuntien on melkein mahdotonta täyttää valintakriteereitä ohjelmaan osallistumiseksi. Kaikki nämä kunnat valittavat, että ohjelman ensisijaisia tavoitteita määriteltäessä kansalaisten toivomukset on jätetty huomiotta. Onko ohjelman tarkoitus todella lähentää yhteisön kansalaisia toisiinsa, vai onko se tarkoitettu ainoastaan osalle heistä, koska ohjelmaan on sisällytetty vain tietyt aihealueet? Komission jäsenen Marcelino Orejankomission puolesta antama vastaus (16. marraskuuta 1998) Tiedote, jossa esitetään tuen myöntämisperusteet vuonna 1998 toteutettavia ystävyyskaupunkitoimintaan liittyviä hankkeita varten, on laadittu yhteistyössä Euroopan kuntien ja alueiden neuvoston (CEMR) sekä yhdistyneiden kaupunkien järjestön (United Towns Organization, UTO) kansallisista hankkeista vastaavien henkilöiden kanssa heidän kokoontuessaan Brysselissä 21. tammikuuta 1998. Sen jälkeen kun ystävyyskaupunkitoimintaa koskeva ohjelma hyväksyttiin vuonna 1989, sen perusteella on myönnetty tukea kaikkiaan 24 800 hankkeelle. CEMR:n Belgian osaston edustajat voivat esittää ehdotuksensa seuraavassa kokouksessa, jossa käsitellään vuoden 1999 tuen myöntämisperusteita. Kokous on tarkoitus järjestää joulukuussa 1998. Komissio tutkii kaikki ehdotetut hankkeet perusteellisesti ennen kuin päättää niiden hyväksymisestä tai hylkäämisestä. Se katsoo, että ystävyyskaupunkitoiminnan tulee liittyä erilaisiin eurooppalaisiin aiheisiin.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0068



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3343/98 esittäjä(t): Graham Mather (PPE) komissiolle (16. marraskuuta 1998) Aihe: "Sota vadelmajäätelöstä" -sarjakuva Britannian lehdissä on kerrottu, että 75 000 kappaletta komission tuottamaa ja lapsille tarkoitettua "Sota vadelmajäätelöstä" - sarjakuvaa on vedetty markkinoilta Britanniassa. Voiko komissio vahvistaa tiedon todenperäisyyden, kertoa asiasta tarkemmin ja arvioida tämän sarjakuvan tuottamisen ja hävittämisen kustannukset? Komission jäsenen Marcelino Orejankomission puolesta antama vastaus (5. helmikuuta 1999) On totta, että komissio on päättänyt olla levittämättä arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemaa sarjakuvaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kyse on yhteensä 65 000 kappaleesta, yhden kappaleen tuotantokustannusten ollessa 0,30 ecua. Englanninkielisen version kysyntä on kuitenkin ollut niin suuri Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolella, että kyseistä sarjakuvaerää ei ole tarvinnut hävittää.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0127



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3802/98 esittäjä(t): Sérgio Ribeiro (GUE/NGL) komissiolle (22. joulukuuta 1998) Aihe: Nestlen Matosinhosissa (Portugali) sijaitsevan tehtaan sulkeminen Nestlen PR-johtajan mukaan yhtiön Matosinhosissa (Portugali) sijaitseva Longa Vida -tehdas suljetaan ja tuotanto siirretään Espanjaan tai Ranskaan. Tämän päätöksen johdosta yli sata työntekijää jää työttömäksi. Tämän lisäksi Nestle on jo sulkenut Rajá ja Findus -tehtaansa ja sanonut irti noin 70 työntekijää Longa Vida -tehtaallaan. Tämä päätös on erittäin merkittävä ottaen huomioon, että Longa Vida on uudenaikainen teollisuuslaitos, joka on saanut Portugalin valtion ja Euroopan unionin rahoitustukea investointejaan varten; tuen määrä on ollut viimeisen viiden vuoden aikana yhteensä yli kolme miljardia escudoa. Koska kyse on jälleen kerran siirtymisestä - tässä tapauksessa yhteisön alueen sisällä - ja koska kyseessä on ilmeisesti huomattava määrä yhteisön tukea, voiko komissio sanoa, tunteeko se tilanteen ja onko olemassa joitakin sopimuksia, joissa se olisi osallinen tai joista se tietää, ja saako Nestle tämän siirtymisen yhteydessä mahdollisesti vielä jotakin lisätukea? Komission jäsenen Wulf-Mathiesinkomission puolesta antama vastaus (22. tammikuuta 1999) Komissio kerää parhaillaan tietoja, joita se tarvitsee vastatakseen kysymykseen. Se ilmoittaa tuloksistaan mahdollisimman pian.
Virallinen lehti nro C 182 , 28/06/1999 s. 0139



KIRJALLINEN KYSYMYS E-4093/98 esittäjä(t): Ole Krarup (I-EDN) komissiolle (14. tammikuuta 1999) Aihe: Tanskan varhaiseläkejärjestelmä ja asuinpaikkavaatimus Katsooko komissio, että Tanskan uudistettu varhaiseläkejärjestelmä on EU:n lainsäädännön, erityisesti EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan, asetuksen 1612/68(1) 7 artiklan 2 kohdan ja oikeuksien säilyttämistä jäsenvaltiosta toiseen muutettaessa koskevan asetuksen 1408/71(2) periaatteiden mukainen? Uusien - kuten voimassa olevienkin - varhennettua vanhuuseläkettä koskevien sääntöjen mukaan henkilön on asuttava Tanskassa voidakseen saada varhennettua vanhuuseläkettä. Varhennettua eläkettä ei voi siirtää mukanaan toiseen jäsenvaltioon. Varhennetun vanhuuseläkkeen ansaitsemisoikeutta koskevien uusien ja nykyisten sääntöjen mukaan toisen maan kansalainen ei voi siirtää aikaisempia virkavuosiaan Tanskan eläkejärjestelmään. Muiden jäsenvaltioiden kansalaisten, jotka muuttavat Tanskaan täytettyään 35 vuotta, on näiden sääntöjen mukaan mahdotonta ansaita oikeutta tanskalaiseen varhennettuun vanhuuseläkkeeseen. Tanskalaisten, jotka ovat asuneet jossakin toisessa jäsenvaltiossa ja palaavat Tanskaan täytettyään 35 vuotta, on sitä vastoin mahdollista hankkia oikeus eläkkeeseen, edellyttäen että he ovat työskennelleet Tanskassa vähintään vuoden. Oikeus varhennettuun vanhuuseläkkeeseen ansaitaan uusien sääntöjen mukaan maksamalla tanskalaiseen työttömyyskassaan jäsenmaksua 35. ikävuodesta 60. ikävuoteen asti. Vanhojen sääntöjen mukaan henkilön piti pääsääntöisesti olla tanskalaisen työttömyyskassan jäsen 20 vuoden ajan ennen 60. ikävuoden täyttämistä. Komission jäsenen Padraig Flynninkomission puolesta antama vastaus (2. maaliskuuta 1999) Komissio pyytää kunnianarvoisaa jäsentä tutustumaan vastaukseen, jonka komissio antoi herra Bonde esittämään suulliseen kysymykseen H-1235/98 kyselytunnilla parlamentin istuntojaksolla tammikuuta I 1999(3). (1) EYVL L 257, 19.10.1968, s. 2. (2) EYVL L 149, 5.7.1971, s. 2. (3) Parlamentin keskustelut (tammikuuta I 1999).