KIRJALLINEN KYSYMYS P-1522/99

esittäjä(t): Monica Frassoni (Verts/ALE) komissiolle

(1. syyskuuta 1999)

Aihe: Gardaland-huvipuiston laajennus (Italia, Castelnuovo del Garda)

Samasta aiheesta esitettyyn kysymykseen 14. heinäkuuta 1998 (E-2513/98)(1) saadun vastauksen perusteella komissio ei tunnu tietävän, millaista tyytymättömyyttä ja kritiikkiä Gardaland on aiheuttanut jo vuosien ajan sen suurilta osin kaavoitussuunnitelmaa rikkovan rakentamisen ja sosio-ekonomisten ja ympäristövaikutusten vuoksi. Puiston sijainti on ennen kaikkea ristiriidassa Gardajärven asemakaavan kanssa, joka kuuluu koko Veneton alueen aluekaavoitus- ja koordinointisuunnitelmaan(2). Tämä asemakaava edellyttää muun muassa luonnonvarojen ja maiseman suojelua ja sen vuoksi rakennustyön rajoitusta järven ja Gardesana-tien välisellä alueella, johon puiston laajennusta suunnitellaan. Kaksi vakavaa ympäristökysymystä, meluhaitat ja liikenne, on vielä selvittämättä. Alueellisen ympäristöviraston tekemien uusien tarkastusten perusteella meluhaittarajoitusten noudattaminen on puistossa hyvin epätodennäköistä(3). Leoncini-yritys, jolla on pysyvän työllistämisen kannalta tärkeämpi merkitys kuin Gardalandilla,

on uhannut oikeustoimilla, jos Gardalandin ehdottamat kunnianhimoiset suunnitelmat paikallisen tieverkoston uudelleenjärjestelystä toteutetaan. Ympäristövaikutuksien arvioinnin (YVA) suhteen 14. maaliskuuta oli viimeinen päivä soveltaa ympäristövaikutuksista annettua direktiiviä 97/0011/ETY(4), jonka 4 artiklan 2 kohdan mukaan teemapuistojen ympäristövaikutukset tulee arvioida. Laajennustoimien tulisi kuitenkin säilyä uusimmassa alueellisessa laissa säädetyn YVA:n kohteena(5). Eurooppalaisen lainan myöntämistä on myös vaikea ymmärtää, koska yrityksellä on omia huomattavia rahoituslähteitä. Yrityksen epäonnistunut hanke päästä osakemarkkinoille on tällä välin saanut joitakin tahoja (joiden joukossa on Sveitsin pankkiliitto, jolla on 25 % pääomasta) esittämään oikeustoimia sen johdossa olevien vastuullisuudesta(6).

Mitä komissio tarkoittaa todetessaan, että Gardalandin teemapuiston päätavoite on monipuolistaa luontoon liittyvää toimintaa(7), kun puisto muuttaa alueen maisemaa sinne täysin alkuperäiseen luonnonympäristöön soveltumattomalla rakentamisella? Kuinka se perustelee hanketta, joka on nykyisten kaavoitusten vastainen? Kuinka se aikoo varmistaa, että ympäristövaikutuksia arvioidaan puiston laajennussuunnitelmassa? Kuinka on mahdollista, että EIP rahoittaa projektia, joka on varakkaan yrityksen esittämä, ja siten EU:n kestävän kehityksen tavoitteen vastainen? Eikö komission mielestä yrityksen sisäisistä erimielisyyksistä voi aiheutua seuraamuksia EU:n lainoituksen avoimuudelle ja toimivuudelle?

(1) EYVL C 297, 15.10.1999, s. 18.

(2) Veneton alueneuvoston päätös nro 250/1991.

(3) Kansallinen puitelaki meluhaitoista nro 447, 26. lokakuuta 1995.

(4) EYVL L 73, 14.3.1997, s. 5.

(5) Veneton alueellinen laki nro 10, 26. maaliskuuta 1999, B2, qq.

(6) Oikeustapaukset nro RG 239298 ja 239398 Veronan tuomioistuimessa.

(7) Komission vastaus parlamentin jäsenen Gianni Taminon esittämään kirjalliseen kysymykseen E-2513/98.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(18. lokakuuta 1999)

Vaikka Gardaland-teemapuisto sijaitseekin Gardajärven alueella olevalla tasangolla, se ei ulotu järven rantaan asti. Teemapuistolla on siis varsin vähäinen vaikutus alueen topografiaan ja kasvustoon.

Mitä Gardalandin laajennussuunnitelmien ympäristövaikutusten arviointimenettelyyn tulee, komissio on aina valmis tutkimaan tarkkoja ja yksityiskohtaisia valituksia, jotka koskevat EIA:sta annettuun yhteisön lainsäädäntöön kohdistuvia rikkomisia. Jos valitus komission mielestä paljastaa, että yhteisön lainsäädäntöä on rikottu, se voi käynnistää EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan (entinen 169 artikla) mukaisen rikkomismenettelyn.

Komissio korostaa, että tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetun neuvoston direktiivin 85/0337/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/0011/EY(1), liitteessä II on lueteltu seuraavanlaiset hankkeet: huvipuistot (12 e); kaikki muutokset tai laajennukset liitteessä I tai liitteessä II mainittuihin sellaisiin hankkeisiin, joille on jo myönnetty lupa, jotka on jo toteutettu tai joita parhaillaan toteutetaan, jos muutoksesta tai laajennuksesta voi olla merkittävää haittaa ympäristölle (13). Liitteessä II olevien hankkeiden suhteen jäsenvaltioiden tulee määritellä joko tapauskohtaisesti tai jäsenmaan asettamien raja-arvojen tai valintaperusteiden avulla, pitääkö hanke arvioida 5-10 artiklan mukaisesti. Direktiivin 85/0337/EY muutoksia edeltäviä säännöksiä sovelletaan kuitenkin kehityshankkeisiin, joita koskevat lupa-anomukset on jätetty ennen 14. maaliskuuta 1999. Teemapuistoja ei ollut mainittu direktiivin 85/0337/EY liitteessä.

Euroopan investointipankki (EIP) myönsi 31 miljoonan euron (ITL 60 000 miljoonan) lainan Gardalandille maaliskuussa 1998. Syynä tähän oli lähinnä se, että haluttiin tukea paikallista talouselämää, joka on hyvin riippuvainen turismista. Vuonna 1975 perustettu Gardaland houkuttelee alueelle matkailijoita. 1990-luvun alussa kuitenkin investointien puute ja suhdanteiden heikentyminen johtivat puiston vierailijoiden määrän vähenemiseen. Ajanmukaisen laitteiston uskottiin pitävän yllä puiston kiinnostavuutta ja lisäävän pitkällä tähtäimellä työpaikkojen määrää. Euroopan investointipankki teki tämän rahoituspäätöksen myös osittain

siksi, että sen toimintaperiaatteisiin kuuluu tukea investointeja pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Hankkeella uskottiin myös olevan myönteinen kerrannaisvaikutus alueen turismille ja siitä riippuvaisille aloille. EIP:n tehdessä päätöstä Italian viranomaiset olivat jo antaneet hankkeelle kaavoitusluvan. Se ei kuulunut direktiivin 85/337 soveltamisalaan eikä myöskään direktiiviä 97/11 voinut soveltaa. Italian viranomaiset tarkastelivat kuitenkin hankkeen ympäristövaikutuksia. Ottaen huomioon hankkeen luonteen ja direktiivin 97/11 liitteessä III olleet valintaperusteet he tulivat siihen tulokseen, että hanke ei vaadi täydellistä ympäristövaikutusten arviointimenettelyä.

(1) EYVL L 73, 14.3.1997.