KIRJALLINEN KYSYMYS E-2241/02

esittäjä(t): Torben Lund (PSE) komissiolle

(23. heinäkuuta 2002)

Aihe: Vaatimus ympäristömerkkien rahoittamisesta kemikaaleista perittävillä maksuilla

Ympäristömerkkien tarkoituksena on 17. heinäkuuta 2000 annetun asetuksen (EY) N:o 1980/2000(1) mukaan ympäristömerkin myöntäminen sellaisten tuotteiden tuotannon edistämiseksi, jotka elinaikanaan kuormittavat vähemmän ympäristöä. Lisäksi tarkoituksena on antaa kuluttajille tarkkaa, asiallista ja tieteelliseen tutkimukseen perustuvaa tietoa tuotteiden ympäristövaikutuksista.

Tämä järjestelmä on monella tapaa osoittautunut onnistuneeksi, mutta siinä on kaksi suurta puutetta. Kuluttajilla ei ole tietoa ympäristömerkeistä ja yrityksille koituu suuria taloudellisia ja hallinnollisia rasituksia ympäristömerkin hankkimisesta.

Voiko komissio siksi ilmoittaa, mitä toimia se on toteuttanut ympäristömerkin edistämiseksi edellä mainitun asetuksen 10 artiklan mukaisesti ja mitä aloitteita se aikoo tehdä 10 artiklan huomioon ottamiseksi?

Voiko komissio edelleen ilmoittaa, mitä maksuja sen mielestä yrityksiltä voidaan periä ympäristömerkin käyttöluvan saamiseksi? Voiko komissio lopuksi ilmoittaa, aikooko se poistaa ympäristömerkin hankkimisesta perityn kertamaksun ja sen käytöstä perittävän maksun muuttamalla rahoitusta siten, että ympäristömerkki rahoitetaan vaarallisista aineista ja materiaaleista, kuten pvc:stä, ftalaateista ja bromatuista palonsuoja-aineista, perittävillä maksuilla? Kertamaksun ja käyttömaksun poistaminen olisi saastuttaja maksaa -periaatteen mukaista. Lisäksi se tekisi tuotannosta ympäristöystävällisempää, koska olisi kannattavaa investoida ympäristönsuojeluun ja epäedullista käyttää edelleen vaarallisia kemikaaleja tuotannossa.

(1) EYVL L 237, 21.9.2000, s. 1.

Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus

(4. syyskuuta 2002)

Parlamentin jäsen on oikeassa painottaessaan yhteisön ympäristömerkin tärkeyttä. Yhteisön ympäristömerkki on vapaaehtoinen, ja sitä on markkinoitava aktiivisesti. Asianosaiset, jäsenvaltiot, komissio, toimivaltaiset viranomaiset ja eri eturyhmät ovat viime vuosina painottaneet ympäristömerkin markkinointia ja edistämistä paljon enemmän kuin aikaisemmin, jolloin käytettiin paljon voimavaroja ympäristömerkin myöntämisperusteiden tekniseen kehittämiseen. Tämän seurauksena on onnistuttu houkuttelemaan mukaan huomattava määrä uusia yrityksiä, ja käyttöoikeuden haltijoiden määrä on kaksinkertaistunut (nyt 119) viimeisten 18 kuukauden aikana. Tällä hetkellä 54 miljoonassa yksittäisessä tuotteessa on kukkalogo.

Järjestelmän edistämiseksi on kuitenkin tehtävä vielä paljon työtä, ja vuonna 2001 markkinointiin käytettiinkin noin 1,6 miljoonaa euroa. Komission äskettäin hyväksymän yhteisön ympäristömerkinnän työsuunnitelman(1) mukaisesti yhteisön ympäristömerkintälautakunnan työssä mukana olevat ovat muodostaneet markkinoinnin johtoryhmän sovittamaan yhteen lautakunnan toimia ja varmistamaan käytettävissä olevien voimavarojen parhaan mahdollisen hyödyntämisen. Johtoryhmän työhön voi tutustua Internetissä ympäristömerkkiä käsittelevillä komission sivuilla (http://europa.eu.int/ecolabel), joilla on rekisteröity yli 75 000 käyntiä kuukaudessa.

Maksut ovat tärkeä rahoituslähde ympäristömerkintäjärjestelmän kehittämiseksi ja edistämiseksi ja täydentävät komission ja jäsenvaltioiden suoraa rahoitusta. Komissio neuvotteli perusteellisesti asianosaisten kanssa valmistellessaan äskettäistä päätöstä ympäristömerkin käyttöön liittyvistä maksuista. Marraskuussa 2000(2) hyväksytty rakenne tasapainotti asianosaisten asemaa. Osaa maksuista alennettiin, ja käyttöön otettiin myös maksujen yläraja. Hakemusmaksu on 3001 300 euroa ja vuosimaksu on 0,15 % myynnistä vapaasti tehtaalla -hintojen perusteella laskettuna. Vuosimaksun yläraja on 25 000 euroa. Pienet ja keskisuuret yritykset ja kehitysmaat voivat saada huomattavia alennuksia maksuista. Alennuksia voidaan myöntää myös EMAS-järjestelmään (yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä) kuuluville tai kansainvälisen standardointijärjestön ISO 14001 -standardin mukaisesti sertifioiduille yrityksille.

Yritysten kanssa käymiemme keskustelujen perusteella on selvää, että maksut eivät ole avainasemassa yrityksen tehdessä päätöstä ympäristömerkin hakemisesta. Asianosaiset eivät myöskään tällä hetkellä painosta komissiota muuttamaan maksujärjestelmää. Komissio ei näin ollen aio poistaa maksuja. Komissio ei ole työohjelmassaan suunnitellut ehdotuksen antamista vaarallisia aineita koskevasta verosta.

(1) EYVL L 7, 11.1.2002.

(2) EYVL L 293, 22.11.2000.