KIRJALLINEN KYSYMYS E-1780/02 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle. Yhtenäinen ilmatila — Italia.



Virallinen lehti nro 301 E , 05/12/2002 s. 0227 - 0228



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1780/02 esittäjä(t): Luciano Caveri (ELDR) komissiolle (24. kesäkuuta 2002) Aihe: Yhtenäinen ilmatila Italia Yhtenäiseen ilmatilaan liittyvät monet ja monimutkaiset ongelmat herättävät kysymyksen lentoliikennettä koskevien jäsenvaltioiden säännösten yhdenmukaistamisesta. Italia on mielenkiintoinen tapaus monesta syystä: sen lentoliikennelaki on peräisin vuodelta 1942, ja vieläkään 60 vuotta myöhemmin sitä koskevaa täytäntöönpanoasetusta ei ole annettu. Vuosikymmeniä on saatu odottaa kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön (ICAO) liitteiden (yhteensä 18) ja niihin liitettyjen teknisten ohjeiden saattamista osaksi Italian lainsäädäntöä. Lentoasemapalveluita koskevia säännöksiä (ICAOn liite 14 ja vuonna 1963 annettu Italian laki N:o 58) ei noudateta Italiassa, minkä vuoksi sen tärkeimmät lentokentät ovat täynnä kaikenmuotoisia ja -kokoisia rakennelmia. Onko komissiolla tätä asiaa koskevia tietoja ja mitä yhdenmukaistamistoimia katsotaan tarpeellisiksi toteuttaa jäsenvaltioissa, mukaan lukien Italiassa? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (23. heinäkuuta 2002) Italian ilmailualan lainsäädäntöä on tarkasteltava kansainvälisten yleissopimusten seurauksena annettujen säädösten ja sittemmin yhteisön lainsäädännön perusteella. Vuonna 1925 annettu Italian lennonvarmistuslain täytäntöönpanosäädös on edelleen voimassa. Lisäksi on annettu useita säädöksiä, joilla saatetaan vuonna 1944 tehty Chicagon yleissopimuksen liitteiden määräykset osaksi Italian kansallista lainsäädäntöä. Siviili-ilmailun kansallinen virasto valtuutettiin vuonna 1997 laatimaan ja antamaan erityissääntöjä. Lisäksi virasto valmistelee kaikki hallinnolliset asiakirjat, jotka ovat tarpeen annetun sääntelyn täydentämiseksi. Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestö (ICAO) teki vastikään tutkimuksen siitä, missä määrin sen ICAO-yleissopimuksen sopimuspuolet ovat saattaneet yleissopimuksen liitteet osaksi kansallista lainsäädäntöään. Italian lainsäädännön todettiin olevan yhdenmukainen yleissopimuksen liitteiden 1, 6, 8 ja 18 mutta ei liitteen 14 (lentoasemat) osalta. Lentoasemapalveluiden osalta 4. helmikuuta 1963 annetussa laissa nro 58 säädetään tiukemmista vaatimuksista kuin liitteessä 14. Paikallishallinnot eivät kuitenkaan aina noudata vaatimuksia, joiden soveltamista ei valvota riittävän tehokkaasti. Juuri tästä on kysymys parlamentin jäsenen kuvaamassa tilanteessa. Mainitut vaatimukset eivät kuitenkaan sisälly yhteisön lainsäädäntöön, joten niiden noudattamista ei voida tutkia yhteisön tuomioistuimessa. Voidakseen korjata siviili-ilmailun alalla vallitsevat yhdenmukaisuuden puutteet ja vastatakseen entistä paremmin sisämarkkinoiden tarpeisiin komissio on 1990-luvulla aloittanut työn lukuisten ilmailualan kansainvälisten säännösten ja määräysten sisällyttämiseksi yhteisön lainsäädäntöön. Tällöin säännöt ovat juridisesti sitovampia ja niiden asianmukaista noudattamista voidaan valvoa yhteisön mekanismeja käyttäen. Eurooppalaista yhteistä ilmatilaa koskevat ICAO-yleissopimuksen liitteet 2, 3, 10, 11 ja 15.