KIRJALLINEN KYSYMYS E-2279/00

esittäjä(t): Bartho Pronk (PPE-DE), Karla Peijs (PPE-DE) ja Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) komissiolle

(7. heinäkuuta 2000)

Aihe: Asiassa Zurstrassen annetun tuomion vaikutukset Alankomaiden uuteen verojärjestelmään

1. Miten asiassa Zurstrassen annettu tuomio vaikuttaa Euroopan komission mukaan jäsenvaltioiden verojärjestelmiin?

2. Merkitseekö tämä, että työskentelyvaltioperiaate tulee myös veroasioissa enemmän etusijalle?

3. Aikooko komissio ryhtyä aktiivisesti toimiin niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka kieltäytyvät mukauttamasta verojärjestelmäänsä EY:n perustamissopimuksen 39 artiklaan (entinen EY:n perustamissopimuksen 48 artikla), johon mainittu tuomio perustuu?

4. Onko Alankomaiden uudessa verojärjestelmässä mainittu verovähennys, jota ei sovelleta tiettyihin raja-alueiden työntekijäluokkiin, ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 39 artiklan (entinen EY:n perustamissopimuksen 48 artikla) kanssa?

5. Mikä on syynä, jos näin on?

6. Jos näin ei ole, mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä?

Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus

(14. syyskuuta 2000)

1. Komissio ei katso asiassa Zurstrassen annetulla tuomiolla olevan erityistä vaikutusta jäsenvaltioiden verotusjärjestelmiin. Tämä hiukan erilaisessa tilanteessa annettu tuomio vain vahvisti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan sen 14. helmikuuta 1995 antamassa Schumacker-tuomiossa (asia C-279/93). On perustamissopimuksen 39 artiklan (aiempi 48 artikla) ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisössä 15. lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68(1) 7 artiklan 2 kohdan vastaista, jollei jäsenvaltio verottaessaan naimisissa olevaa henkilöä, jonka puolisolla ei ole ansiotuloja, ota tätä seikkaa huomioon pelkästään sen vuoksi, että puoliso asuu toisessa jäsenvaltiossa. Tämän perusteella Luxemburgissa asuva belgialainen siirtotyöläinen Zurstrassen ja hänen Belgiassa ilman omia ansiotuloja asuva vaimonsa olisivat olleet oikeutettuja yhteiseen veroarviointiin Luxemburgissa.

2. ja 3. Zurstrassen-tuomio ei vaikuta palkattujen työntekijöiden verotusta koskevaan jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan. Verotusmaa on kuten aina ennenkin se jäsenvaltio, jossa työskentely tapahtuu, jollei verosopimuksessa toisin määrätä. EY:n perustamissopimus, sellaisena kuin sitä on tulkittu asiassa Schumacker ja asiassa Zurstrassen annettujen tuomioiden yhteydessä, vaikuttaa kuitenkin ansiotulojen verotuskohteluun, jos asianomainen henkilö tai hänen puolisonsa asuu toisessa jäsenvaltiossa. Henkilöiden vapaan liikkuvuuden periaate edellyttää, ettei tällainen tilanne saa vaikuttaa henkilökohtaisten verohelpotusten myöntämiseen. Komission tietojen mukaan kaikki jäsenvaltiot soveltavat tätä tulkintaa ja noudattavat näin ollen EY:n perustamissopimuksen 39 artiklaa, mutta jos komissio saa tietoonsa, että näin ei tapahdu, se turvautuu EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan (aiempi 169 artikla) mukaisiin valtuuksiinsa.

4. ja 6. Alankomaiden uudessa verojärjestelmässä, jota sovelletaan vuodesta 2001, määrätään muun muassa niin sanotusta maksun alennuksesta (heffingskorting), jolla korvataan nykyinen henkilökohtainen perusvähennys. Se muodostaa alennuksen siitä verojen ja sosiaaliturvamaksujen määrästä, jonka alankomaalainen veromaksaja joutuu maksamaan.

Schumacker-tuomion jälkeen Alankomaissa työskentelevä ja toisessa jäsenvaltiossa asuva veronmaksaja voi halutessaan tulla verotetuksi ikään kuin hän asuisi Alankomaissa. Tässä tapauksessa hän on oikeutettu maassa asuville myönnettäviin henkilökohtaisiin vähennyksiin, maksun alennus mukaan luettuna. Koska hän työskentelee Alankomaissa, hän kuuluu myös maan sosiaaliturvajärjestelmään ja on näin ollen oikeutettu saamaan sosiaaliturvaa koskevan osuuden maksun alennuksen.

Valinnan, jonka mukaan verotuskohtelu on sama kuin maassa asuviin sovellettava, on oltava molempien puolisoiden/asuinkumppaneiden yhteinen, jotta vältetään tilanne, jossa pariskunta keräisi verovähennyksiä molemmista asianomaisista jäsenvaltioista. Jos he päätyvät tähän valintaan, myös asuinkumppani, joka voi asua esimerkiksi Belgiassa tai Saksassa, saa verotusta koskevan osuuden maksun alennuksesta, mutta ei kuitenkaan sosiaaliturvaa koskevaa osuutta.

Tämä järjestelmä ei tunnu olevan ristiriidassa vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa, koska asianomaiset voivat itse valita sen ratkaisun, joka vastaa parhaiten ja syrjimättä heidän henkilökohtaista tilannettaan.

(1) EYVL L 257, 19.10.1968.