KIRJALLINEN KYSYMYS E-0979/00

esittäjä(t): Niels Busk (ELDR) komissiolle

(31. maaliskuuta 2000)

Aihe: Tukikelpoisten tuotteiden uudelleen tuonti

Eurooppalaiset viejät joutuvat käytännössä vastaamaan tukikelpoisten tuotteiden laittomasta uudelleen tuonnista yhteisöön monien herkkien tuotteiden osalta, jolloin he joutuvat vastuuseen asiasta, jota he eivät itse voi valvoa.

Aikooko komissio ryhtyä toimiin, jotta oikeudellinen ja taloudellinen vastuu tukikelpoisten tuotteiden laittomasta uudelleen tuonnista yhteisöön siirretään kolmansien maiden viejille ja/tai viranomaisille esimerkiksi vaatimalla aitoustodistuksia?

Aikooko komissio ottaa käyttöön menettelyn, jossa vastuu siirtyy tuojalle, kun vietävän tuotteen tullimuodollisuudet kolmannessa maassa on saatu päätökseen?

Onko komissio samaa mieltä siitä, että mahdollinen takaisinmaksuvaatimus voi tulla kyseeseen vain jos viranomaiset pystyvät osoittamaan viejän osallisuuden tai jos uudelleen tuonti on tapahtunut oloissa, joita tuoja on voinut valvoa?

Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus

(25. toukokuuta 2000)

Vientitukea saavien tuotteiden uudelleen tuonnista yhteisöön on keskusteltu useasti komissiossa ja jäsenvaltioissa sen määrittelemiseksi millä menetelmällä voitaisiin estää, että yhteisön varoja myönnetään taloudellisille toimille, jotka eivät vastaa vientitukijärjestelmän tavoitteita.

Tuen takaisin periminen kolmansien maiden tuojilta ei näytä mahdolliselta. Aitoustodistukset eivät auttaisi ratkaisemaan ongelmaa, sillä uudelleen tuotuihin tuotteisiin voidaan täysin laillisesti soveltaa alennettuja tuontitulleja tai ne voidaan vapauttaa tuontitulleista kokonaan.

GATT-sopimuksen voimaantulosta alkaen (tullitariffeja ja kauppaa koskeva yleissopimus) ei ole enää mahdollista säätää asetuksessa, että tuoja on yhteisöön uudelleen tuonnin yhteydessä vastuussa korvata vientituet. Se olisi vastoin yhteisön kansainvälisiä sitoumuksia.

Arvoisan parlamentin jäsenen ehdottamaa lähestymistapaa, jossa takaisinmaksuvaatimus voi tulla kyseeseen vain, jos voidaan osoittaa yhteisön viejän osallisuus, ei ole voitu myöskään käyttää uudelleen viennin yhteydessä etuuskohtelujärjestelmän osalta. Uudelleen tuonti voitaisiin järjestää siten, että joku yhteisön ulkopuolella antaisi ohjeet yritykselle A, jotta tämä veisi tukea saavia tuotteita yritykselle B, joka jalostaisi niitä hieman kolmannessa maassa ja yritys C toisi nämä tuotteet yhteisöön ja voisi tuoda ne täysin laillisesti alennetuin tuontimaksuin tai maksutta. Näissä olosuhteissa olisi mahdotonta osoittaa yhteisön viejän osallisuus ja kuitenkin vastassa olisi toimenpide, joka on laadittu varta vasten yhteisön varojen takaisin saamiseksi ja jonka estämiseksi ei voitaisi tehdä mitään.

Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15 päivänä huhtikuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/1999(1) 20 artiklan 4 kohdan d alakohdassa säädetään, että tuki on maksettava takaisin, jos tuodut tuotteet tuodaan takaisin yhteisöön ilman, että niille on tehty merkittävää jalostusta ja jos niihin sovelletaan etuuskohteluun oikeuttamatonta tullia alempaa tuontitullia tai tullittomuutta. Tämä säännös on luonteeltaan erittäin varoittava ja sen välttämiseksi, että tämä toimenpide aiheuttaisi viejille liian suuria velvoitteita, sen soveltaminen on rajoitettu koskemaan ainoastaan tiettyjä kaupan vääristymille erittäin herkkiä tuotteita. Lisäksi toimenpidettä ei sovelleta, jos tuotteet on tuotu uudelleen niin sanotun palautustavarat järjestelmän mukaisesti, josta on säädetty yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2913/92(2), tai jos nämä tuotteet on tuotu takaisin yhteisöön vähintään kaksi vuotta vientipäivän jälkeen.

(1) EYVL L 102, 17.4.1999.

(2) EYVL L 302, 19.10.1992.