ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3772/00

esittäjä(t): Patricia McKenna (Verts/ALE) komissiolle

(4. joulukuuta 2000)

Aihe: Venäjän oikeusjärjestelmän uudistaminen

Tuoreet selvitykset osoittavat, että 99,6 % Venäjällä oikeuden eteen tuoduista ihmisistä todetaan syyllisiksi ja että syyttömiksi havaittujen (0,4 %) kohdalla puolet tuomioista muutetaan syyllisiksi vetoomustuomioistuimessa.

Kun otetaan huomioon nämä tilastotiedot ja Venäjän vankilajärjestelmää uhkaava kriisi, mitä komissio aikoo tehdä edistääkseen Venäjän oikeusjärjestelmän uudistamista?

Christopher Pattenin komission puolesta antama vastaus

(9. tammikuuta 2001)

Oikeusvaltion perustaminen on ensisijainen asia komission ja Venäjän federaation välisessä vuoropuhelussa. Demokratian vahvistaminen ja oikeusvaltio ovat sekä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen että EU:n yhteisen Venäjää koskevan strategian keskeisiä kysymyksiä. Komissio tukee venäläisten tuomareiden koulutusta ihmisoikeuksien ja demokratian eurooppalaisen aloitteen mukaisesti ja erityisesti Euroopan neuvoston kanssa yhteisten ohjelmien puitteissa.

Oikeusjärjestelmän uudistuksen osalta Venäjän viranomaisten kanssa käydään neuvotteluja teknisen avustusohjelma Tacisin mukaisen laajan hankkeen kehittämisestä ensi vuonna. Ennen sitä kesäkuussa 2000 hyväksytyllä tärkeimpiä aloja koskevalla Tacisin toimintaohjelmalla (Core Action Programme 2000) edistetään valtiosta riippumattomien järjestöjen roolia ja niiden toimia tuomioistuimissa esimerkiksi yksilöiden ja vähemmistöjen oikeuksien suojelua ja tiedotusvälineiden vapautta koskevien kysymysten osalta. Politiikkoja koskevaa neuvontaa antavan Tacis-ohjelman mukaisesti ihmisoikeusasiamiehen toimistoa on tuettava, kuten myös muiden rangaistusten kuin vapauden menettämisen kehittämistä.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3936/00 esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle. CE-merkintöjä koskevien markkinoiden valvonta.



Virallinen lehti nro 174 E , 19/06/2001 s. 0194 - 0195



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3936/00 esittäjä(t): Paul Rübig (PPE-DE) komissiolle (13. joulukuuta 2000) Aihe: CE-merkintöjä koskevien markkinoiden valvonta Voiko komissio vastata seuraaviin CE-merkintöjä ja markkinoiden valvontaa koskeviin kysymyksiin: 1. Tyytyykö komissio markkinoiden valvonnan yhteydessä esittämään jäsenvaltioille asiaa koskevia kirjallisia kysymyksiä vai tekeekö se itse pistokokeita eri yrityksissä? Jos tekee, kuinka usein? 2. Jos komissio esittää kirjallisia kysymyksiä, pyydetäänkö niissä jäsenvaltioita osoittamaan yksityiskohtaisesti, että ne ovat poistaneet mahdolliset epäkohdat? Toimittavatko jäsenvaltiot tosiasiassa nämä tiedot komissiolle? 3. Markkinoiden perusteellista valvontaa ei vielä nykyään voida taata yhteisössä. Minkä määräajan kuluessa markkinoiden perusteellisen valvonnan on tarkoitus toteutua? Onko tämä tavoite meneillään olevan hallinnon järkeistämisen takia sittenkin saavuttamattomissa lähitulevaisuudessa? 4. Voitaisiinko markkinoiden valvontaa tehostaa yksityisen sektorin kolmansien osapuolten tekemien tarkastusten avulla? Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (28. helmikuuta 2001) Markkinoiden valvonta kuuluu jäsenvaltioiden vastuualueeseen. Jäsenvaltioiden on nimettävä toimivaltaiset viranomaisensa ja komission tehtävänä on tarkastaa, että jäsenvaltiot täyttävät velvollisuutensa. Komissiolla ei ole valtuuksia suorittaa omia pistokokeita yksittäisten yritysten tiloissa. Puutteellisuuksista tulee ilmoittaa komissiolle suojalausekemenettelyn mukaisesti. Jäsenvaltioiden on pidettävä komissio ajantasalla suojalausekkeen mukaisesti käyttöönotetuista menettelyistä, tarvittavat tekniset perusteet mukaanluettuina. Kukin jäsenvaltio päättää omasta markkinoiden valvontajärjestelmästään. Oikeudelliset ja hallinnolliset järjestelyt voivat siten vaihdella jäsenvaltioiden välillä. Kansallisten viranomaisten välinen yhteistyö on kuitenkin erittäin toivottavaa yhtenäisen ja korkean turvatason saavuttamiseksi koko yhteisön alueella, ja komissio tukee näitä yhteistyömuotoja monin tavoin (hallinnollinen yhteistyö, vastavuoroiset yhteiset tarkastuskäynnit, rajat- ylittävät hankkeet jne.). Lisäksi komissio on parhaillaan selvittämässä uuden lähestymistavan mukaisten direktiivien eräiden osa-alueiden soveltamista tarkoituksenaan julkaista asiaa koskeva komission tiedonanto vuoden 2001 aikana. Markkinoiden valvonnolla tulee olemaan tärkeä osa asiaan kuuluvissa pohdinnoissa. Vaikkakin kolmannen osapuolen suorittama sertifiointi on usein hyödyllinen toimenpide ennen kuin tavarat saatetaan markkinoille, on välttämätöntä, että markkinoiden valvonta toteutetaan riippumattomalla tavalla ja että siitä näin ollen ovat vastuussa kansalliset viranomaiset.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3880/00 esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) ja Theresa Villiers (PPE-DE) neuvostolle. Hiilidioksidi.



Virallinen lehti nro 235 E , 21/08/2001 s. 0033 - 0033



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3880/00 esittäjä(t): Charles Tannock (PPE-DE) ja Theresa Villiers (PPE-DE) neuvostolle (20. joulukuuta 2000) Aihe: Hiilidioksidi Mikä on yhtäältä lentomatkailusta ja toisaalta autoilusta koituvien hiilidioksidipäästöjen suhteellinen osuus maapallon lämpenemisestä? Katsooko neuvosto, että lentokoneiden polttoaineen hintojen suurempi jousto bensiiniin nähden merkitsee sitä, että lentokoneiden polttoaineen verotusta koskevien vuoden 1944 Chicagon yleissopimuksen määräysten muuttaminen antaisi mahdollisuuden noudattaa johdonmukaisempaa ja tasapuolisempaa ympäristöpolitiikkaa kuin nykyinen politiikka, jonka periaatteena on vain korottaa bensiinin verotusta? Vastaus (14. toukokuuta 2001) Tarkasteltaessa lentoliikenteen ja vastaavasti tieliikenteen osuutta maapallon lämpenemiseen neuvosto haluaa kiinnittää arvoisien parlamentin jäsenten huomion komission eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman puitteissa laatimaan selvitykseen. Siinä esitettyjen tutkimustulosten mukaan liikenteeseen liittyvien hiilidioksidipäästöjen määrä vuonna 1990 oli 739 miljoonaa tonnia, ja niiden osuus kaikista energiantuotantoon liittyvistä hiilidioksidipäästöistä oli 24 %. Jos suuntaus pysyy samana, liikenteeseen liittyvien hiilidioksidipäästöjen ennakoidaan nousevan miljardiin tonniin vuoteen 2010 mennessä (jolloin niiden osuus kaikista arvioiduista energiantuotantoon liittyvistä hiilidioksidipäästöistä olisi 30 %). Vuonna 1995 lentoliikenteen ja tieliikenteen hiilidioksidipäästöjen (CO2) osuudet olivat jotakuinkin seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> Ennuste vuodelle 2010 on seuraava: >TAULUKON PAIKKA> Neuvosto istunnossaan 29. kesäkuuta 2000 hyväksyi pääpiirteissään komission tiedonannossaan esittämät päätelmät todeten seuraavaa: - Suurin osa valtuuskunnista katsoi, että periaatteessa ja verotusjärjestelmän johdonmukaisuuden vuoksi kaupallisessa lentoliikenteessä käytettäviä polttoaineita olisi verotettava samalla tavalla kuin muitakin polttoaineita. - On kuitenkin syytä ottaa huomioon kilpailu kolmansien maiden kanssa ja välttää sellaista kilpailun vääristymistä, jolla olisi sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia; ei ole toivottavaa, että Euroopan yhteisö toteuttaisi verotukseen kohdistuvan yksipuolisen toimenpiteen. - Näin ollen katsottiin, että olisi noudatettava strategiaa, jonka mukaan tämän asian käsittelyä ICAO:ssa lykätään; lisäksi neuvosto katsoi, että voitaisiin harkita myös muita verotustoimenpiteitä tai muita teknologisia ratkaisuja CO2-päästöjen vähentämiseksi.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3403/00 esittäjä(t): Monica Frassoni (Verts/ALE) komissiolle. Komennukselle lähetettyjä kansallisia asiantuntijoita koskevan järjestelmän toiminta ja nykytila.



Virallinen lehti nro 163 E , 06/06/2001 s. 0107 - 0108



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3403/00 esittäjä(t): Monica Frassoni (Verts/ALE) komissiolle (7. marraskuuta 2000) Aihe: Komennukselle lähetettyjä kansallisia asiantuntijoita koskevan järjestelmän toiminta ja nykytila Euroopan komissio perusti 7.1.1998 tekemällään päätöksellä (muutettu 3.2.1999 tehdyllä päätöksellä) komennukselle lähetettyjen kansallisten asiantuntijoiden järjestelmän mahdollistaakseen varsinkin teknisten alojen erityisasiantuntijoiden palkkaamisen tietyksi ajaksi ja suodakseen jäsenvaltioiden virkamiehille mahdollisuuden hankkia kokemusta Euroopan komissiossa työskentelemisestä. Tietääkö komissio sen sisällä nykyisin työskentelevien kansallisten asiantuntijoiden lukumäärän? Mitä teknisiä aloja kansalliset asiantuntijat edustavat? Tietääkö komissio, mitä ura-alueita kansalliset asiantuntijat edustavat? Kuinka suuri osa kansallisista asiantuntijoista tulee jäsenvaltioiden julkishallinnon piiristä? Kuinka suuri osa heistä tulee yksityisistä yrityksistä? Miten kansallisten asiantuntijoiden työtehtävät jakautuvat suhteessa kansallisuuteen? Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus (15. joulukuuta 2000) Komissiossa työskentelee tätä nykyä 687 kansallista asiantuntijaa ja heidän työtään rahoitetaan komission budjetin toiminta- ja tutkimusmäärärahoista. Heidät on osoitettu tehtäviinsä eri tarpeiden mukaan ja he työskentelevät kaikissa komission yksiköissä paitsi yhteisessä tulkkaus- ja konferenssipalvelussa sekä käännöspalvelussa. Kansallisia asiantuntijoita jaotella eri palkkaluokkiin. Heidät rinnastetaan tavallisesti A-ura-alueen virkamiehiin ilman palkkaluokkiin tehtäviä erotteluja. Kansallisista asiantuntijoista 655 on lähtöisin julkiselta sektorilta ja 32 yksityiseltä sektorilta. Asiantuntijoiden tehtävät eivät määräydy heidän kansallisuutensa mukaan. Komennukselle lähetettyjen kansallisten asiantuntijoiden kansallisuudet olivat 13. marraskuuta 2000 seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> Taulukko, josta käy ilmi näiden asiantuntijoiden jakautuminen eri pääosastoihin, lähetetään suoraan kysymyksen esittäneelle parlamentin jäsenelle sekä parlamentin sihteeristöön.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3829/00 esittäjä(t): Astrid Thors (ELDR) komissiolle. Ehdokasvaltioiden kielivähemmistöt.



Virallinen lehti nro 187 E , 03/07/2001 s. 0058 - 0058



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3829/00 esittäjä(t): Astrid Thors (ELDR) komissiolle (7. joulukuuta 2000) Aihe: Ehdokasvaltioiden kielivähemmistöt EU:n tekemät selvitykset ehdokasvaltioista osoittavat selvästi, että näiden maiden kielivähemmistöistä tarvitaan lisää yksityiskohtaisempia tietoja. Miten komissio on ajatellut ottaa huomioon tämän näkökohdan niin, että ehdokasvaltiot kiinnittäisivät tarkempaa huomiota vähemmistökansallisuuksien lisäksi myös kielivähemmistöihin? Günter Verheugenin komission puolesta antama vastaus (14. helmikuuta 2001) Komissio on arvioinut säännöllisesti vuodesta 1997 ehdokasmaiden edistymistä Kööpenhaminassa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa vahvistettujen jäsenyyden arviointiperusteiden täyttämisessä, mihin sisältyy myös poliittinen arviointiperuste, jonka mukaan jäsenyys edellyttää, että ehdokasmaassa on vakaat instituutiot, jotka takaavat demokratian, oikeusvaltion, ihmisoikeudet sekä vähemmistöjen kunnioittamisen ja suojelun. Komissio esitti tällaisen arvion ensimmäistä kertaa vuonna 1997 antamissaan lausunnoissa ja myöhemmin antamissaan määräaikaiskertomuksissa syksyllä 1998, 1999 ja 2000. Kööpenhaminassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston vahvistamissa poliittisissa arviointiperusteissa ei eroteta niitä eri tekijöitä, jotka vaikuttavat vähemmistöön kuuluvien henkilöiden identiteetin muodostumiseen. Näitä voivat olla etninen, kielellinen, uskonnollinen tai kulttuuriperintö. Arvioidessaan ehdokasmaiden edistymistä vähemmistöjen kunnioittamisen ja suojelun varmistamisessa komissio kiinnittää erityistä huomiota kansallisten vähemmistön suojelua koskevassa Euroopan neuvoston puiteyleissopimuksessa vahvistettujen periaatteiden noudattamiseen ja täytäntöönpanoon, vähemmistökielien käyttöä koskevat periaatteet mukaan luettuina. Jotta autettaisiin ehdokasmaita korjaamaan määräaikaiskertomuksissa yksilöidyt heikkoudet ja puutteet, Euroopan yhteisö on luonut liittymiskumppanuuden kullekin ehdokasmaalle(1). Näissä liittymiskumppanuuksissa esitetään lyhyen ja keskipitkän aikavälin ensisijaiset tavoitteet kullekin ehdokasmaalle jäsenyyden arviointiperusteiden täyttämiseksi. Samoin niissä mainitaan rahoitustuki, jota Euroopan yhteisöltä on saatavissa ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja tuen myöntämisen ehdot. Säännöllinen arviointi ehdokasmaiden edistymisestä Kööpenhaminassa vahvistettujen jäsenyyden arviointiperusteiden täyttämisessä ja sitä tukevat liittymiskumppanuudet ovat johtaneet myönteiseen kehitykseen kaikissa ehdokasmaissa myös vähemmistöjen oikeuksien kunnioittamisen ja vähemmistöjen suojelun osalta, vähemmistökielien käyttö mukaan luettuna. Komissio jatkaa työskentelyään tämän asian hyväksi. (1) KOM(1999) 521 lopullinen 532 lopullinen.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3735/00 esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle. Vuosituhannen vaihtumisen aiheuttamat tietokoneongelmat.



Virallinen lehti nro 163 E , 06/06/2001 s. 0203 - 0204



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3735/00 esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle (30. marraskuuta 2000) Aihe: Vuosituhannen vaihtumisen aiheuttamat tietokoneongelmat Voiko komissio arvioida, paljonko jäsenvaltioissa käytettiin rahaa varauduttaessa Y2K-ongelmaan eli tietokoneongelmiin vuoteen 2000 siirryttäessä? Voiko se lisäksi arvioida, missä määrin Y2K-ongelma todella aiheutti häiriöitä taloudelliseen toimintaan vuoden 2000 alussa? Erkki Liikasen komission puolesta antama vastaus (26. tammikuuta 2001) Komissiolla ei tällä hetkellä ole käytettävissään resursseja, joita tarvittaisiin laajan tutkimuksen tekemiseen, jotta arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen olisi mahdollista vastata yksityiskohtaisesti. Vuoden 2000 tammikuussa jäsenvaltiot kuitenkin tekivät hyvin summittaisia arvioita Y2K-ongelman aiheuttamista kustannuksista. Yleisesti voidaan sanoa, että valtioiden toteuttamat tiedotuskampanjat maksoivat 0,516 miljoonaa euroa, suurimman osan maksaessa 13 miljoonaa euroa. Julkisen sektorin tekemien muutostöiden arvon on arvioitu olevan 20 miljoonan ja yhden miljardin euron välillä. Jäsenvaltioiden kokonaismenot, yksityinen sektori mukaan lukien, on arvioitu 120 miljardiksi euroksi. Tarkkojen arvioiden tekeminen on mahdotonta, koska se edellyttäisi normaalien tietotekniikkamenojen, jotka olisi joka tapauksessa käytetty, erottamista Y2K-ongelman aiheuttamista erityiskustannuksista. Joissakin tapauksissa julkinen sektori pystyi suorittamaan kaikki vuosituhannen vaihteen aiheuttamat muutostyöt voimassa olleiden tietotekniikkabudjettien mukaisesti, joissakin tapauksissa jopa puolet rahoitettiin lisärahoituksella. Monissa tapauksissa organisaatiot yksinkertaisesti aikaistivat jo suunniteltuja tietotekniikkainvestointeja. Yksityisen sektorin todellisia kustannuksia on vielä vaikeampi arvioida, koska monet yritykset eivät ole halunneet julkistaa tietoja. Taloudellisen toiminnan häiriintymisen aiheuttamat kustannukset ovat myös tietoa, jota yritykset ja valtiot pitävät erittäin arkaluontoisena, eivätkä ne siten ole olleet halukkaita ilmoittamaan niiden määrää. Sikäli kuin komissio tietää, yksikään jäsenvaltio ei ole ilmoittanut arviota kyseisistä kustannuksista.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-3942/00 esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle. Yhteisen kalastuspolitiikan soveltaminen.



Virallinen lehti nro 174 E , 19/06/2001 s. 0196 - 0197



KIRJALLINEN KYSYMYS E-3942/00 esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle (13. joulukuuta 2000) Aihe: Yhteisen kalastuspolitiikan soveltaminen Voiko komissio ilmoittaa, koskeeko yhteinen kalastuspolitiikka kaikkien jäsenvaltioiden rannikkovesiä, ja jos ei koske, minkä vuoksi? Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (22. tammikuuta 2001) Yhteisen kalastuspolitiikan maantieteellinen ulottuvuus on sama kuin EY:n perustamissopimuksen. Näin ollen se koskee jäsenvaltioiden alueita (paitsi Grönlannin ja Färsaarten tapauksessa) sekä tiettyjä jäsenvaltioiden merentakaisia alueita (ks. EY:n perustamissopimuksen 299 artikla (entinen 227 artikla)). Näihin alueisiin luonnollisesti kuuluvat jäsenvaltioiden aluevedet, joiden voidaan vaatia ulottuvan 12 mailin etäisyydelle niiden perusviivoista. Yhteisöjen tuomioistuimen johdonmukaisen oikeuskäytännön perusteella on selvää, että yhteinen kalastuspolitiikka ei koske pelkästään aluevesiä vaan myös kaikkia alueita, missä jäsenvaltiot voivat käyttää kalastusasioissa lainkäyttövaltaa kansainvälisen oikeuden nojalla (esim. myös niiden erityistalous- tai erityiskalastusalueilla). Yhteinen kalastuspolitiikka siis koskee kaikkia rannikkovaltioiden vesiä. Tämä on vahvistettu yhteisön kalastusta koskevan perusasetuksen (kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta 20 päivänä joulukuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3760/92(1)) 1 artiklassa, jonka mukaan yhteiseen kalastuspolitiikkaan kuuluu elollisten vesiluonnonvarojen ja vesiviljelyn kalataloudelliseen hyväksikäyttöön liittyvä toiminta sekä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostus ja pitäminen kaupan, jos kyseistä toimintaa harjoitetaan jäsenvaltioiden alueella, yhteisön kalastusvyöhykkeillä tai yhteisön kalastusaluksilla. Samassa asetuksessa yhteisön kalastusvyöhykkeeksi määritellään jäsenvaltioiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvat vedet (3 artiklan a kohta). (1) EYVL L 389, 31.12.1992.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-3784/00 esittäjä(t): Heidi Hautala (Verts/ALE) neuvostolle. Saint-Malon julistuksen salainen pöytäkirja.



Virallinen lehti nro 174 E , 19/06/2001 s. 0140 - 0140



KIRJALLINEN KYSYMYS P-3784/00 esittäjä(t): Heidi Hautala (Verts/ALE) neuvostolle (29. marraskuuta 2000) Aihe: Saint-Malon julistuksen salainen pöytäkirja Ranskan ja Britannian hallitukset antoivat 3. ja 4. joulukuuta 1998 pidetyssä Saint-Malon huippukokouksessa Euroopan puolustusta koskevan yhteisen julkilausuman, jonka mukaan EU:lla tulee olla itsenäinen sotilaallinen toimintakyky, joka perustuu uskottavaan määrään sotilaallista voimaa, riittäviin yhteisiin varoihin ja valmiuteen vastata kansainvälisten kriisien haasteisiin. Julkilausumassa todettiin myös, että yhteisestä turvallisuudesta huolehtiminen kuului NATOlle ja että Euroopan alueen puolustamisessa NATOn merkitys on ratkaiseva. Alankomaalaisessa NRC Handelsblad -sanomalehdessä 8. maaliskuuta 2000 ilmestyneen artikkelin mukaan julistukseen liitettiin salainen pöytäkirja, jossa todettiin, että Euroopan parlamentin ei koskaan tule osallistua Euroopan turvallisuutta ja puolustusta koskevan politiikan määrittelemiseen. 1. Onko neuvosto ja sen pääsihteeri tietoinen kyseisen Saint-Malon julistuksen pöytäkirjan olemassaolosta? 2. Kerrotaanko jäsenvaltioille, Euroopan komissiolle ja Euroopan parlamentille, mitä pöytäkirjaan sisältyy? Vastaus (12. maaliskuuta 2001) 1. Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan valtion- ja hallitusten päämiehet kokoontuivat Saint-Maloon 3. ja 4.12.1998 kahdenväliseen Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan huippukokoukseen, jossa annettiin se Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan julkilausuma Euroopan puolustuksesta, johon arvoisa parlamentin jäsen viittaa. 2. Eurooppa-neuvosto kokoontui 11. ja 12. joulukuuta 1998 Wienissä. Eurooppa-neuvosto suhtautui siinä yhteydessä myönteisesti Saint-Malossa annettuun Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan julkilausumaan. 3. Neuvostolla ei ole tietoa salaisesta pöytäkirjasta, joka olisi liitetty Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan julkilausumaan Euroopan puolustuksesta ja jossa todettaisiin, että Euroopan parlamentin ei koskaan tulisi osallistua Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan määrittelemiseen. 4. Eurooppa-neuvosto on palauttanut mieliin useita kertoja, että Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittäminen on erottamaton osa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan vahvistamista; tämän politiikan kehityksestä parlamentille annetaan säännöllisesti tietoja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti.
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4099/00 esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) neuvostolle. Kieleen perustuva syrjintä Euroopan unionissa.



Virallinen lehti nro 235 E , 21/08/2001 s. 0068 - 0069



KIRJALLINEN KYSYMYS E-4099/00 esittäjä(t): Bart Staes (Verts/ALE) neuvostolle (10. tammikuuta 2001) Aihe: Kieleen perustuva syrjintä Euroopan unionissa Eurooppalaisen kielten vuoden kynnyksellä eurooppalaiset organisaatiot vaativat yhä suorasanaisemmin työnhakijoiltaan englantia äidinkielenä. Näin ne syrjivät avoimesti muunkielisiä työnhakijoita. Englanti saa epäoikeudenmukaisesti hallitsevan (kulttuuri)kielen aseman. Räikeä esimerkki muiden kuin englanninkielisten syrjinnästä on avoin työpaikka Euroopan kuntien ja alueiden neuvostossa. Tämä kattojärjestö etsii Brysselin toimistoonsa englantia äidinkielenään puhuvaa henkilöä tiedotusvastaavaksi. Muista työpaikkailmoituksista ilmenee, että kyseessä ei ole ainoa tapaus. European Voice ja The Bulletin -lehdissä julkaistaan säännöllisesti kansalaisjärjestöjen ja yritysten työpaikkailmoituksia, joissa on ehtona englanti äidinkielenä. Tämä nk. äidinkielikriteeri on vastoin syrjimättömyyden periaatetta henkilöstön rekrytoinnissa Euroopan unionin maissa. Muut kuin englanninkieliset jätetään huomiotta valintamenettelyissä, vaikka heidän englannin kielen taitonsa olisi hyvin vahva. Muunkielisiä ei enää oteta huomioon tietyissä tehtävissä ja tämä kaikki tapahtuu Euroopan kielten vuoden kynnyksellä. Onko neuvoston mielestä syrjimättömyyden periaatteen vastaista asettaa henkilöstön valinnassa kriteeriksi englanti äidinkielenä? Jos neuvosto on tätä mieltä, mihin toimiin se aikoo ryhtyä lopettaakseen tämän (kieleen perustuvan) syrjinnän? Jos neuvosto ei ole tätä mieltä, miten se perustelee tämän ehdon yhteensopivuuden syrjimättömyyden periaatteen kanssa? Vastaus (14. toukokuuta 2001) Neuvosto noudattaa EU:n virallisten kielten tasa-arvoisuuden periaatetta neuvoston asetuksen N:o 1(1) mukaisesti (jota on viimeksi muutettu Itävallan, Ruotsin ja Suomen liittyessä unioniin) ja soveltaa sitä unionin muiden toimielinten tavoin omassa työhönottopolitiikassaan. Neuvosto ei ole toimivaltainen antamaan lausuntoja järjestöjen ja elinten työhönottopolitiikoista. (1) EYVL 17, 6.10.1958, s. 401.