KIRJALLINEN KYSYMYS E-0068/99

esittäjä(t): Esko Seppänen (GUE/NGL) komissiolle

(27. tammikuuta 1999)

Aihe: Ruotsista Suomeen maksettujen eläkkeiden kaksoisverotus

Olemme yhdessä suomalaisen kansanedustajan Esko-Juhani Tennilän kanssa kirjoittaneet komissiolle ja pyytäneet sitä selvittämään, loukkaako Suomen viranomaisten verotuskäytäntö, jonka mukaan Ruotsista maksettavia eläkkeitä verotetaan, kansalaisten vapaata liikkuvuutta EU-alueella. Sen lisäksi olen tehnyt asiasta kaksi kirjallista kysymystä, joihin antamissaan vastauksissa komissio on ilmoittanut tutkivansa asiaa ja ilmoittavansa kantansa syksyllä 1998. Mitään vastausta ei ole vielä annettu. Mikä on komission kanta asiaan?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(6. huhtikuuta 1999)

Komissio ei ole havainnut mitään ristiriitaa yhteisön lainsäädännön ja sen tavan välillä, jolla Ruotsista maksettavia eläkkeitä on Suomessa aikaisemmin verotettu ja edelleen verotetaan. Verotuksen erilaisuus jäsenvaltioissa johtuu yleensä siitä, että yhteisön tuloverotus ei ole yhdenmukainen. Komission mielestä nämä erot eivät ole ristiriidassa henkilöiden vapaan liikkuvuuden kanssa, vaikkakin verorasitukset voivat mahdollisesti vaikuttaa kansalaisten päätökseen siitä, missä jäsenvaltiossa hän asuu.

Ruotsista eläkettä saavien Suomen kansalaisten osalta tilanne on käytännössä se, että näistä eläkkeistä vähennetään 25 prosentin lähdevero, jos eläke on suurempi kuin 40 000 Ruotsin kruunua (± 4.500 [fmxeuro]). Pohjoismaiden sopimuksen tulo- ja varallisuusverosta 18 artiklan 1 kohdan (yhdenmukaiset vuosien 1989 ja 1996 versioissa) mukaan näitä eläkkeitä verotetaan ainoastaan Ruotsissa ja ne on näin ollen vapautettu verotuksesta Suomessa. Kuitenkin kyseisen yleissopimuksen 25 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaan Suomi voi sisällyttää tämän eläkkeen Suomessa verotettavaan tuloon, mutta sen on hyväksyttävä kyseisestä eläkkeestä aiheutuva tuloveron osa vähennykseksi Suomen tuloverotuksessa. Tosiasiassa Suomen säännöistä aiheutuu niin sanottu "progressiivinen verovapaus". Tämä vastaa kansainvälisen verolainsäädännön ja erityisesti taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) tuloa ja varallisuutta koskevan malliverosopimuksen yleisesti hyväksyttyjä periaatteita.

Vuoteen 1997 voimassa olleen aikaisemman lainsäädännön mukaisesti Suomi sovelsi täsmällisesti verotusta koskevaa yleissopimusta. Tämä johti kyseisten eläkeläisten epätyydyttävänä pitämään tulokseen, koska Ruotsiin maksettu vero jäi eläkeläisen maksettavaksi, jos Ruotsin eläkkeestä kantama vero oli korkeampi kuin Suomen kantama vero siitä tulon osasta. Tilanteen korjaamiseksi muutettiin Suomen tuloverolain 136 pykälän 3 momenttia veronmaksajan eduksi vuonna 1997. Nyt Ruotsiin maksetun veron katsotaan sisältyvän kokonaisverovelvollisuuteen Suomessa niissä tapauksissa, joissa tähän asti maksettiin veroa Ruotsiin. Näin ollen yhdistetty Ruotsin ja Suomen verotaakka ei enää voi olla korkeampi kuin jos kaikki tulo olisi verotettavaa ainoastaan Suomessa.

Näissä olosuhteissa komissio ei katso aiheelliseksi puuttua Suomen viranomaisten toimintaan niiden harjoittaman käytännön tai sen perustana olevien periaatteiden kyseenalaistamiseksi oikeudellisin tai poliittisin perustein.

Suomi ei kuitenkaan hyvitä Ruotsin veroja niiden eläkeläisten osalta, joiden veronmaksuvelvollisuus on Suomessa alhaisempi kuin Ruotsin vero. Näissä tapauksissa Ruotsissa olevien suomalaisten eläkeläisten olisi ehkä vedottava yhteisöjen tuomioistuimen EY:n perustamissopimuksen tulkintaan sen 18. helmikuuta 1995 antamassa tuomiossa (asia C-279/93 - Schumacker) ja heitä olisi ehkä kohdeltava verotuksen osalta kuin he olisivat Ruotsin kansalaisia. Tässä suhteessa komissio on kirjoittanut Ruotsin viranomaisille pyytäen selvitystä siitä, millä tavalla Schumacker-tuomiossa määrättyjä periaatteita noudatetaan Ruotsin verolainsäädännössä.

Yhteisön lainsäädäntö kattaa tilanteet, joissa esiintyy ristiriitoja siitä, minkä jäsenvaltion toimivaltaan sosiaaliturvamaksujen periminen kuuluu. Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) 1408/71 sekä asetuksen (ETY) 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun neuvoston asetuksen (ETY) 574/72 muuttamisesta ja saattamisesta ajan tasalle 2 päivänä joulukuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) 118/97(1) mukaisesti työkyvyttömyys- tai vanhuuseläkettä saavilta eläkeläisiltä perittävien terveydenhuoltomaksujen osalta komissio on sitä mieltä, että tämä periminen olisi yhteisön lainsäädännön vastaista, jos sitä peritään Suomessa asuvalta eläkeläiseltä, joka ei saa Suomen lainsäädännön mukaista työkyvyttömyys- tai vanhuuseläkettä mutta saa muun jäsenvaltion lainsäädännön mukaista työkyvyttömyys- tai vanhuuseläkettä. Asetuksen säännösten mukaan suomalaisen laitoksen olisi sellaisessa tapauksessa pakko huolehtia eläkeläisen terveydenhuollosta ainoastaan toisen jäsenvaltion vastaavan laitoksen puolesta. Asetuksen säännökset eivät kuitenkaan estä Suomea perimästä sosiaaliturvamaksuja eläkeläisiltä, jotka saavat myös työkyvyttömyys- tai vanhuuseläkettä Suomen lainsäädännön mukaisesti, koska siinä tapauksessa Suomen laitos huolehtii etuuksista omalla kustannuksellaan.

(1) EYVL L 28, 30.1.1997.