KIRJALLINEN KYSYMYS E-1245/03 esittäjä(t): Antonio Di Pietro (ELDR) komissiolle. Bauksiitin rikastamisessa syntyvän punasakan kaatopaikka Sardinian Portoscusossa (Cagliari).



Virallinen lehti nro 051 E , 26/02/2004 s. 0067 - 0069



KIRJALLINEN KYSYMYS E-1245/03 esittäjä(t): Antonio Di Pietro (ELDR) komissiolle (2. huhtikuuta 2003) Aihe: Bauksiitin rikastamisessa syntyvän punasakan kaatopaikka Sardinian Portoscusossa (Cagliari) Eurallumina SpA on yritys, joka tuottaa yli miljoona tonnia alumiinioksidia vuodessa. Sen laitoksissa käsitellään vuosittain noin kaksi miljoonaa tonnia bauksiittia ns. Bayer-menetelmällä, jonka sivutuotteena syntyy vuodessa noin miljoona tonnia jätettä, jota kutsutaan punasakaksi. Punasakka on jätettä, jonka korkea emäksisyys johtuu natriumkarbonaatista, jonka pH on yli 13, mutta sitä voi alentaa 10,5:een käyttämällä rikkihappoa ja merivettä. Eurallumina esitti 28. toukokuuta 2002 Sardinian aluehallinnolle ja Portoscuson kunnalle suunnitelman uuden kaatopaikan perustamiseksi (noin 80 hehtaaria, 18 metriä korkea, kaikkiaan noin 13 miljoonaa kuutiometriä). Se sijaitsisi meressä vastapäätä nykyistä punasakan kaatopaikkaa (120 hehtaaria), joka on täyttymässä. Hankkeen toteutuminen lisäisi entisestään tämän alueen ympäristön pilaantumista. Se julistettiin vuonna 1990 lain 349/86 7 pykälän nojalla alueeksi, jonka ympäristökriisin riski on korkea, Se olisi haitallista myös turismin kehitykselle tällä lahdella, jonka lähellä ovat S. Pietron ja Sant'Antiocon saaret, sekä läheiselle Boi Cerbus -laguunille, joka on yhteisön tärkeänä pitämiin alueisiin kuuluva kosteikko. Portoscuson kunta on jo ilmoittanut tukevansa tätä hanketta, ennen kuin on edes tehty ympäristövaikutusten arviointia, joka on edellytyksenä luvan myöntämiselle. Eikö komissio katso, että tämä hanke voi olla vesiensuojeludirektiivin vastainen erityisesti tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta aluevesien pilaantumisesta annetun direktiivin vastainen? Bauksiitin käsittely työllistää alueella noin 500 ihmistä. Voisiko komissio kertoa, olisiko mahdollista myötävaikuttaa sellaisten vaihtoehtoisten hankkeiden rahoitukseen, joiden ympäristövaikutukset ovat vähäisempiä ja joiden avulla taattaisiin Eurallumina SpA:n tuotannon jatkuminen, jos se ei itse kykene selviytymään aiheutuvista kustannuksista? Margot Wallströmin komission puolesta antama vastaus (2. kesäkuuta 2003) Jäsenvaltioiden velvollisuutena on taata, että ennen kuin mahdollisesti ympäristöön merkittävästi vaikuttavalle hankkeelle myönnetään lupa, arvioidaan mm. hankkeen luonteesta, koosta tai sijainnista johtuvat vaikutukset. Tästä säädetään tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/337/ETY(1), sellaisena kuin se on muutettuna 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetulla direktiivillä 97/11/EY(2). Parlamentin jäsenen mainitsema hanke saattaa kuulua direktiivin liitteen II kohdan 11 b jätteidenkäsittelylaitokset soveltamisalaan. Jäsenvaltioiden tulee arvioida liitteessä II luetellut hankkeet tapauskohtaisesti tai asettamalla niille kriteerit tai tietyt rajat, jotta voidaan todeta, onko hankkeen yhteydessä tehtävä ympäristövaikutusten arviointimenettely. Kuten parlamentin jäsen mainitsee, Boi Cerbuksen laguuni kuuluu yhteisön tärkeänä pitämiin alueisiin, jota Italia on ehdottanut osaksi Natura 2000 -ohjelmaa nimellä Punta S'Aliga luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY(3) mukaisesti. Samaisen direktiivin 6 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltioita estämään niiden luontotyyppien heikentymistä ja niiden lajien häirintää, joiden suojeluun alueet on tarkoitettu. Erityisesti 6 artiklan 3 kohdassa edellytetään sellaisten hankkeiden asianmukaista arviointia, jotka saattavat vaikuttaa merkittävästi alueeseen, ja 6 artiklan 4 kohdassa määritellään ehdot, jotka suunnitelman tai hankkeen tulee täyttää. Yhteisön jätelainsäädännössä alumiinioksidin tuotannosta syntyvän punasakan hautaaminen mereen on jätehuollon puitedirektiivin mukaan jätteen käsittelyä (jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annettu neuvoston direktiivi 75/442/ETY(4), siten kuin se on muutettuna 18 päivänä maaliskuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY(5)). Näin ollen kyseisen jätteen käsittelyn pitää olla direktiivin säännösten, erityisesti 4 artiklan, mukaista. 4 artiklassa jossa säädetään, että jätteet käsitellään siten, ettei vesiä, ilmaa, maaperää, kasveja tai eläimiä vaaranneta ja ettei käsittely vaikuta haitallisesti erityisen tärkeinä pidettyihin alueisiin. Jos tällaista jätettä sijoitetaan maahan tai maan päälle, tulee noudattaa eritoten niitä toiminta- ja teknisiä vaatimuksia, joista säädetään kaatopaikoista 26 päivänä huhtikuuta 1999 annetussa neuvoston direktiivissä 1999/31/EY(6). Lisäksi käsillä olevan hankkeen luvan tulisi olla seuraavien direktiivien mukaisia: titaanidioksiditeollisuuden jätteistä 20 päivänä helmikuuta 1978 annettu neuvoston direktiivi 78/176/ETY(7), sellaisena kuin se on muutettuna menettelytavoista titaanidioksiditeollisuuden jätteiden vaikutuksen alaisena olevien ympäristöjen valvomiseksi ja tarkkailemiseksi 3 päivänä joulukuuta 1982 annetulla neuvoston direktiivillä 82/883/ETY(8), 24 päivänä tammikuuta annettu neuvoston direktiivi 83/29/ETY(9) ja eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä 23 päivänä joulukuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/692/ETY(10). Yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 päivänä lokakuuta 2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/60/EY(11) suojellaan kaikkia vesiä, myös rannikkovesiä, ja asetetaan tavoitteeksi hyvän laadun saavuttaminen tai ylläpitäminen (hyvä tila) vuoteen 2015 mennessä. Direktiivi kattaa kaikki vaikutuslähteet, myös jätteet, ja sitä täydentää heikentämättömyyslauseke, millä tarkoitetaan, ettei veden laadun heikentäminen nykyisestä ole yleensä sallittua. Parlamentin jäsen ei ole osoittanut erityistä valitusperustetta edellä mainittujen direktiivien soveltamisesta käsillä olevassa tapauksessa. Sen tähden edellä mainittujen direktiivien rikkomista ei voida tällä hetkellä todeta. Jos parlamentin jäsen toimittaa komissiolle yksityiskohtaisempaa tietoa, jotta komissio voi arvioida edellä mainittuihin direktiiveihin liittyviä kysymyksiä, niin komissio voi tutkia asiaa. Mahdollista rakennerahaston käyttämistä varten tarvitaan tarkempia tietoja vaihtoehtoisista ratkaisuista, jotta niiden kelpoisuus osaksi alueen toimintaohjelmaa voidaan arvioida. On vielä syytä muistuttaa, että jäsenvaltio sitoutuu vastaamaan rakennerahaston käytön tuloksista ja tehokkuudesta. (1) EYVL L 175, 5.7.1985. (2) EYVL L 73, 14.3.1997. (3) EYVL L 206, 22.7.1992. (4) EYVL L 194, 25.7.1975. (5) EYVL L 78, 26.3.1991. (6) EYVL L 182, 16.7.1999. (7) EYVL L 54, 25.2.1978. (8) EYVL L 378, 31.12.1982. (9) EYVL L 32, 3.2.1983. (10) EYVL L 377, 31.12.1991. (11) EYVL L 327, 22.12.2000.