KIRJALLINEN KYSYMYS P-2285/99 esittäjä(t): Mikko Pesälä (ELDR) neuvostolle. Jätteeksi luokitellun materiaalin hyväksikäyttö Suomessa.



Virallinen lehti nro 219 E , 01/08/2000 s. 0139 - 0140



KIRJALLINEN KYSYMYS P-2285/99 esittäjä(t): Mikko Pesälä (ELDR) neuvostolle (29. marraskuuta 1999) Aihe: Jätteeksi luokitellun materiaalin hyväksikäyttö Suomessa Komission esittämään jätteiden polttamista koskevaan direktiiviin liittyy Suomessa vakavia ongelmia. Direktiiviehdotus on tehty maille, jossa jätehuolto perustuu massapolttolaitoksiin. Suomi ajautuisi direktiiviä noudattaessaan ympäristönsuojelun tehokkuuden ja ekotehokkuuden kannalta päinvastaiseen tilanteeseen. Maassamme on teollisuuden arvioiden mukaan ainakin noin 200 lämmön- ja voimantuotantolaitosta sekä teollisuuden uunia, joissa voidaan turvallisesti rinnakkaispoltaa jäätteiksi luiokiteltuja haitattomia materiaaleja. Näitä ovat puun lisäksi myös esimerkiksi materiaalikierrätykseen syystä tai toisesta soveltumattomat paperit, pahvit ja tekstiilit sekä vaarattomat teollisuuden prosessilietteet. Teollisuudessamme syntypaikkalajitellaan polttoon soveltuvat jätteeksi luokitellut materiaalit aivan vastaavanlaisesti kuin kotitalouksissa ja kaupan piirissä. Näin varmistetaan, ettei poltossa synny tavallisiin polttoaineisiin verrattuna haitallisempia päästöjä. Polttolaitosten toimintaa myös valvotaan tehokkaasti. Tällaisten laitosten raja-arvojen soveltaminen haitattomia, jätteiksi luokiteltuja matriaaleja sivupolttoaineena käyttäviin laitoksiin on hyvin ongelmallista jo siitä syystä, että päästöjen jatkuva mittaaminen on kallista ja edellyttää suuria investointeja mittalaitteisiin. Suomessa pitkät kuljetusmatkat puoltavat pienten laitosten käyttöä. Kustannukset voivat nousta niin, että jätteiden käyttö sivupolttoaineena käy kannattamattomaksi. Rinnakkaispoltolla voidaan vähentää kaatopaikoille kuljetettavan jätteen määrää. Jätteiksi luokiteltujen, mutta haitattomia savukaasupäästöjä poltossa synnyttävien, syntypaikkalajiteltujen materiaalien energiasisällön hyödyntäminen tukee mitä suurimassa määrin kestävää kehitystä. Pyydän saada tietää: 1. Mitä neuvosto tekee, jotta direktiiviä laadittaessa otettaisiin huomioon Suomen tehokas jätteiden syntypaikkalajittelu ja sen mahdollistama energiakäyttö? 2. Onko mahdollista, että polttoa valvoville viranomaisille tulisi laajemmat valtuudet tapauskohtaiseen joustoon, jos se on kyseessä olevan jätteen ja laitoksen teknisen tason kannalta perusteltua? Vastaus (31. tammikuuta 2000) Kuten arvoisa parlamentin jäsen tietänee, neuvosto tutki tarkkaan jätteenpolttoa koskevaa komission ehdotusta ja otti huomion jäsenvaltioiden erilaiset tilanteet. Neuvosto pääsi asiasta poliittiseen yhteisymmärrykseen kesäkuussa 1999. Neuvosto vahvisti virallisesti yhteisen kantansa 25. marraskuuta 1999 ja kyseinen yhteinen kanta toimitettiin Euroopan parlamentille sen täysistuntoon 1. ja 2. joulukuuta 1999. Kuten yhteisestä kannasta käy ilmi, neuvosto on ottanut asianmukaisesti huomioon huolenaiheenne jättämällä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle vaarattomien materiaalien, kuten maa- ja metsätalouden kasviperäisen jätteen ja puujätteen, polton ja rinnakkaispolton. Lisäksi säädetään, että jätteenpoltossa tai rinnakkaispoltossa syntyvä lämpö on mahdollisuuksien mukaan otettava talteen. Mittausten osalta valvova viranomainen voi sallia jatkuvien mittausten asemesta määräaikaismittaukset, edellyttäen että kloorivedyn (HCl), fluorivedyn (FH) ja rikkidioksidin (SO2) osalta noudatetaan tiettyjä erityisehtoja; myös raskasmetallien, dioksiinien ja furaanien mittausvälejä voidaan pidentää, jos eräät erittäin tiukat ehdot täyttyvät.