KIRJALLINEN KYSYMYS E-3348/02

esittäjä(t): José Ribeiro e Castro (UEN) neuvostolle

(26. marraskuuta 2002)

Aihe: Etelä-Afrikan rikollisuus ja uusi portugalilaisen murha

Esitin 1. kesäkuuta 2001 samasta asiasta kysymyksen P-1662/01(1). Neuvosto vastasi 21. marraskuuta 2001 ilmoittaen, että väkivaltarikosten lisääntyminen Etelä-Afrikassa on yleinen ongelma, joka vaikuttaa kaikkiin maassa oleviin rotuihin, kansallisuuksiin ja yhteiskunnan kerrostumiin, ei ainoastaan portugalilaisen yhteisön jäseniin. Neuvosto lisäsi, että Etelä-Afrikka on kuitenkin itsenäinen valtio, jossa on demokraattisesti valittu hallitus tätähän ei missään vaiheessa ole asetettu kyseenalaiseksi ja että neuvosto on vakuuttunut siitä, että Etelä-Afrikan viranomaiset tekevät parhaansa pitääkseen tämän maassa vallitsevan valitettavan tilanteen hallinnassa ja kunnioittaakseen ihmisoikeuksia. Neuvoston vastauksessa viitattiin myös jälleenrakentamisen ja kehittämisen Eurooppa-ohjelmaan (EPRD) ja sanottiin, että se on yksi laajimpia yksittäiselle maalle tarkoitettuja EU:n kehitysohjelmia ja katsottiin, että näiden myönteisten toimien avulla EU pyrkii parantamaan elämän laatua Etelä-Afrikassa ja samalla myös vähentämään väkivaltaa. Neuvosto kuitenkin ilmoitti, että ainoastaan yksi ohjelmista on tarkoitettu Etelä-Afrikan poliisilaitoksen yksiköiden valmiuksien ja institutionaalisen kehityksen tehostamiseen.

Parlamentti hyväksyi samoihin aikoihin 5. heinäkuuta 2001 päätöslauselman Etelä-Afrikan tilanteesta(2), joka oli paljon vähemmän optimistinen ongelman ja sen kehityksen suhteen. Sen mukaan Etelä-Afrikalla olisi huomattavia vaikeuksia ratkaista nämä ongelmat ilman kansainvälisen yhteisön tukea ja solidaarisuutta ja että Euroopan unionin rooli tässä yhteisössä on keskeinen, sillä 70 prosenttia Etelä-Afrikan saamasta kansainvälisestä avusta tulee unionista ja sen jäsenvaltioista.

Väkivaltarikollisuus Etelä-Afrikassa ei valitettavasti näytä laantumisen merkkejä ja murhattujen Euroopan unionin kansalaisten ja etenkin portugalilaisten määrä on edelleen suuri. Vain muutama päivä sitten tietoon tuli vuoden 2002 kahdeskymmenesviides portugalilaisen murha.

Tällaista ei tietenkään voida hyväksyä ja tilanne vaatii tarmokkaampia toimia Etelä-Afrikan viranomaisilta sekä tiiviimpää kansainvälistä seurantaa.

Onko neuvosto yhtä luottavainen ja uskoo yhä hyväntahtoisesti siihen, että Etelä-Afrikassa asuviin Euroopan kansalaisiin kohdistuva väkivaltarikollisuus voidaan ratkaista parantamalla elämän laatua, joka tietenkin on toivottavaa Etelä-Afrikalle kuten muillekin maille? Vai aikooko se sisällyttää rikosten ennaltaehkäisyn, eritoten väkivaltarikollisuuden ja murhien estämisen keskeiseksi teemaksi kaikkeen EU:n ja Etelä-Afrikan kehitysyhteistyöpolitiikkaan? Entä mitä indikaattoreita ja johtopäätöksiä on saatu EPRD:n alaisesta Etelä-Afrikan poliisilaitoksen yksiköiden valmiuksien ja institutionaalisen kehityksen tehostamisohjelmasta?

(1) EYVL C 81 E, 4.4.2002, s. 48.

(2) EYVL C 65 E, 14.3.2002, s. 371.

Vastaus

(3. maaliskuuta 2003)

Neuvosto on edelleen sitä mieltä, että Etelä-Afrikan väkivaltarikollisuuden muodostamaa ongelmaa voidaan vähentää parantamalla elämänlaatua maassa. Neuvosto on lisäksi sitä mieltä, että väkivaltarikollisuutta olisi käsiteltävä yleisesti, ei ainoastaan suhteessa eurooppalaisiin. Näin etenkin, koska Etelä-Afrikan kansalaiset, erityisesti köyhät, kärsivät todennäköisesti itse eniten tästä rikollisuudesta. Rikollisuuden ehkäisyn sisällyttäminen EU:n ja Etelä-Afrikan väliseen kehitysyhteistyöpolitiikkaan ei ole uusi ajatus, kuten kysyjä itsekin kysymyksessään toteaa. Rikollisuuden ehkäisyn nostaminen tämän yhteistyön keskeiseksi aihealueeksi merkitsisi kuitenkin EU:n kehitysyhteistyön yleisen painopisteen siirtämistä kokonaan pois AKTEY-kumppanuussopimuksen yhteisessä ja kattavassa strategiassa mainitusta köyhyyden lieventämisestä.

Näin ollen neuvosto katsoo, että kysymystä rikollisuuden ehkäisystä käsitellään kattavasti jälleenrakentamisen ja kehittämisen Eurooppa-ohjelman yhteydessä.

Kyseisen ohjelman osalta neuvosto muistuttaa, että ohjelman hallinnoinnista vastaa toimivaltaisena toimielimenä komissio, jonka puoleen kysyjän olisi syytä kääntyä.