KIRJALLINEN KYSYMYS P-0050/99

esittäjä(t): Paul Rübig (PPE) komissiolle

(15. tammikuuta 1999)

Aihe: Ulkomailla tehdyistä luottokorttiostoksista perittävät ylimääräiset maksut

Valuutanvaihtokustannukset kuuluvat euroalueella menneisyyteen euroseteleiden ja -kolikoiden ilmestyessä markkinoille vuoden 2002 alussa. Luottokorttiyritykset aikovat kuulemma ryhtyä perimään siirto- tai käsittelymaksuja nykyisten valuuttaprovisioiden asemesta. Tämä merkitsee, että toiseen EMU:n kolmanteen vaiheeseen osallistuvaan jäsenvaltioon maksettaessa laskuun lisätään jatkossakin 1 prosentti siirron arvosta. Tämä kompensoisi nykyisistä valuuttaprovisioista saatavien tulojen poisjäännin.

Mikä on komission näkemys siitä, että luottokorttiyritykset perivät tällaisia maksuja etenkin, kun otetaan huomioon sähköisten maksuvälineiden tuleva merkitys maksuliikenteessä?

Mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä estääkseen tällaisten maksujen perimisen?

Komission jäsenen Mario Montinkomission puolesta antama vastaus

(19. helmikuuta 1999)

Komissio on arvoisan parlamentin jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että euroalueen kansallisten valuuttojen keskinäisiin vaihtoihin liittyvät riskit ja niiden kattamiseksi tarkoitetut provisiot jäivät menneisyyteen 1. tammikuuta 1999.

Luottokorttien laskutusjärjestelmä on monimutkainen asia, johon liittyy lukuisia ratkaisemattomia kysymyksiä. Kysyjä lähtee oletuksesta, että valuuttakurssiriski oli ainoa syy siihen, että pankit veloittivat aiemmin ulkomaanvaluutassa suoritetuista luottokorttimaksuista osto- ja myyntikurssin eron. Tämä ei vastaa useimpien pankkien käsitystä kyseisen maksun luonteesta. Osto- ja myyntikurssin ero oli useimpien pankkien ainoa käsittelymaksu ulkomaan maksutapahtumasta. Sen tuotto korvasi (pankkien mielestä) ylimääräiset kustannukset, jotka aiheutuivat ulkomaanmaksusta kotimaan maksutapahtumaan verrattuna. Osa maksusta tilitettiin luottokorttimaksujen selvityksestä ja tilityksestä huolehtivalle kansainväliselle laitokselle.

Komissio toivoo kysyjän lailla kotimaan maksujen ja euroalueen maiden välisten maksujen kustannuserojen häviävän niin luottokorttia ja tilisiirtoa kuin muitakin maksutapoja käytettäessä. Vapailla markkinoilla tähän voidaan päästä kuitenkin vain edistämällä avoimuutta ja kilpailua, ei pakkokeinoin.

Koska talous- ja rahaliitto EMUn toteutuminen lisää avoimuutta, asiakkaat ovat tulevaisuudessa paremmin selvillä siitä, mistä he maksavat, kun maksua ei voi piilottaa kurssieron muotoon. Periaatteessa korotettujen maksujen perimiseen ei ole mitään syytä, kunhan rajatylittävistä toiminnoista pankeille aiheutuvat kustannukset eivät merkittävästi ylitä vastaavista kotimaisista toiminnoista aiheutuvia kustannuksia. Toistaiseksi kustannuksissa on kuitenkin vielä joitakin merkittäviä eroja, jotka johtuvat lähinnä teknisistä syistä. Jos nämä erot poistetaan, kustannusten pitäisi laskea.

Avoimuudesta rahoituspalvelualalla antamiensa suositusten lisäksi (suositus 98/286/EY(1)) komissio on jo usean vuoden ajan kehottanut pankkeja yhtenäistämään erilaisia rajatylittäviä maksuja koskevat standardinsa ja luomaan läheisemmät yhteydet maksujärjestelmiensä välille. Näitä asioita käsitellään parhaillaan useassa komiteassa (mm. Euroopan pankkialan standardisointikomiteassa). Komissio rohkaisee jatkossakin pankkeja tehostamaan maksujärjestelmiään.

Lisäksi komissio esittää vielä kevään 1999 aikana tiedonannon EMUn sisäisiä maksujärjestelmiä koskevasta politiikasta. Tämän tiedonannon poliittinen ajankohtaisuus kävi selvästi ilmi rahoituspalvelujen toimintaohjelman yhteydessä perustetun rahoituspalvelutyöryhmän ensimmäisessä kokouksessa 28. tammikuuta 1999. Työryhmä, jonka jäseninä ovat valtiovarainministereiden henkilökohtaiset avustajat ja puheenjohtajana komission edustaja, oli kokouksessa yhtä mieltä siitä, että euron käyttöönotto on nostanut esiin useita kysymyksiä. Yksi niistä liittyy siihen, että infrastruktuuri, jonka avulla yksityishenkilö voi suorittaa pieniä EMUn sisäisiä ulkomaanmaksuja, on jäänyt jälkeen pankkien välisten markkinoiden kehityksestä. Tulevassa komission tiedonannossa aiotaankin esittää kokonaisvaltainen strategia, jonka tavoitteena on poistaa kaikki esteet euromääräisten vähittäismaksujen suorittamiselle tehokkaasti luottokortilla, sekillä tai tilisiirrolla.

(1) EYVL L 130, 1.5.1998.