ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 15, 16, 43 ja 44 kohta)
2.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa unionia (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 20 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 13.7.2022 – Unimax Stationery vastaan EUIPO – Mitsubishi Pencil (uni)

(asia T-369/21) ( 1 )

(EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki uni – Ehdottomat hylkäysperusteet – Erottamiskyky – Asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta) – Tavanomaisiksi tulleet merkit tai merkinnät – Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan d alakohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan d alakohta)

1. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Kuviomerkki UNI (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 36–38, 45, 49, 51 ja 52 kohta)

2. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Hakemuksen tutkiminen – Rekisteröityä tavaramerkkiä koskeva pätevyysolettama (neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artikla ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 41 kohta)

3. EU-tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Viraston mitättömyysosaston päätöksestä tehty valitus – Valituslautakunnan suorittama tutkinta – Ulottuvuus (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 95 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artikla ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 42 ja 58 kohta)

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Unimax Stationery velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) EUVL C 338, 23.8.2021.
5.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkki SK SKINTEGRA THE RARE MOLECULE ja sanamerkki SKINTEGRITY (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36, 56, 83, 87, 94 ja 98–100 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 22.6.2022 – Puma vastaan EUIPO – V. Fraas (FRAAS)

(asia T-329/21) ( 1 )

(EU-tavaramerkki – Menettämismenettely – EU-sanamerkki FRAAS – Tavaramerkin tosiasiallinen käyttö – Käyttäminen niitä tavaroita varten, joita varten tavaramerkki on rekisteröity – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 58 artiklan 1 kohdan a alakohta) – Todisteet tosiasiallisesta käytöstä)

1. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Menettämisperusteet – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Käyttönäyttö – Tosiasiallinen käyttö – Käsite – Arviointiperusteet – Konkreettisen ja objektiivisen näytön vaatimus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta; komission asetuksen N:o 2868/95 1 artiklan 22 säännön 3 kohta) (ks. 23–26, 28, 90, 120 ja 127 kohta)

2. EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Näytön todistusvoima – Juhlalliset vakuutukset (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 97 artiklan 1 kohdan f alakohta) (ks. 39–41 ja 47 kohta)

3. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Menettämisperusteet – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Sanamerkki FRAAS (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 66,77, 84, 101, 116 ja 128 kohta)

4. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Menettämisperusteet – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Käyttönäyttö – Tosiasiallinen käyttö – Käsite – Arviointiperusteet – Toiminimi, kauppanimi tai liiketunnus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 74 ja 76 kohta)

5. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Menettämisperusteet – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Tavaramerkin käyttö muodossa, jossa on poikkeavia osatekijöitä, jotka eivät vaikuta tavaramerkin erottamiskykyyn – Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan kohde ja soveltamisala (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 83 kohta)

6. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Menettämisperusteet – Tavaramerkkiä ei ole käytetty tosiasiallisesti – Käyttönäyttö – Osittainen käyttö – Vaikutus – Käsite ”joitakin tavaroita tai palveluita”, joita rekisteröinti koskee (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 51 artiklan 2 kohta) (ks. 115 kohta)

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Puma SE vastaa omista kuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) ja V. Fraas GmbH:lle tästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) EUVL C 297, 26.7.2021.
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 18, 19, 91 ja 97 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 37–39 ja 100 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 9.3.2022 – Lea Nature Services vastaan EUIPO – Debonair Trading Internacional (SO...?)

(asia T-197/21) ( 1 )

(EU-tavaramerkki – Mitättömyysmenettely – EU-sanamerkki SO...? – Ehdottomat hylkäysperusteet – Erottamiskyky – Asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan b alakohta – Kuvailevuuden puuttuminen – Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta (josta on tullut asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)

1. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Käsite – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 22–24 kohta)

2. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Mainoslauseista muodostuvat tavaramerkit – Mainoslause, joka välittää objektiivisen sanoman (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 25 ja 26 kohta)

3. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Sanamerkki SO...? (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 33, 39, 45, 48, 52, 55 ja 56 kohta)

4. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky – Useista osatekijöistä muodostuva tavaramerkki – Toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuus tarkastella kutakin tavaramerkin muodostavaa osatekijää – Tarve ottaa huomioon kohdeyleisön yhdistelmästä saama yleisvaikutelma (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 42 kohta)

5. EU-tavaramerkki – Viraston päätökset – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Hyvän hallinnon periaate – Viraston aikaisempi päätöskäytäntö – Laillisuusperiaate – Tiukan ja kattavan tutkinnan välttämättömyys jokaisessa konkreettisessa tapauksessa (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus 2017/1001) (ks. 53 ja 54 kohta)

6. EU-tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Ehdottomat mitättömyysperusteet – Tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaran tai palvelun ominaisuuksia – Käsite (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 51 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 62 kohta)

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Lea Nature Services velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

( 1 ) EUVL C 217, 7.6.2021.
61

Komissio toteaa siten, että biodieselmarkkinat ovat hyvin monimutkaiset. Se ei yhdy kantajien arvioon, jonka mukaan CFPP-arvo vaikuttaa kaikissa tapauksissa hintoihin. CFPP-arvo nimittäin vaikuttaa hintoihin silloin, kun eri CFPP-arvot voivat vuodenajasta ja maantieteellisestä asemasta riippuen kilpailla näillä markkinoilla. Esimerkiksi biodiesel, jonka CFPP on 13 °C, kilpailee biodieselin kanssa, jonka CFPP on 10 °C koko vuoden useilla Etelä-Euroopan alueilla. Tällainen kilpailu ei kuitenkaan automaattisesti ilmene hintaerona. Komissio korostaakin, että PME:n, jonka CFPP on 10 °C, myyntiä unionissa on voitu verrata indonesialaisen PME:n, jonka CFPP on 13 °C, tuontiin, ilman että CFPP-arvoa koskevien mahdollisten erojen huomioon ottamiseksi olisi edellytetty oikaisua. Sen sijaan joissakin ilmasto-olosuhteissa, esimerkiksi talvella Pohjois-Euroopassa, biodiesel, jonka CFPP on 13 °C, ei kilpaile biodieselin kanssa, jonka CFPP on –10 °C, hintaerosta riippumatta, sillä biodieseliä, jonka CFPP on 13 °C, ei voitaisi käyttää näissä talviolosuhteissa. Komissio päättelee tästä, että vaikka hinnan oikaisu todetun markkina-arvon perusteella on katsottu tarpeelliseksi FAME 0:lle, joka on unionin tuottajien eniten myymä tuote, sama ei päde muihin biodieseltyyppeihin, joiden CFPP-arvo on alhainen ja jotka eivät välttämättä kilpaile suoraan hintojen osalta sellaisen biodieselin kanssa, jonka CFPP-arvo on korkeampi.
40

Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että unionin tuomioistuinten on pidättäydyttävä valvomasta sitä, miten komissio on tulkinnut taloudellisluonteisia seikkoja. Unionin tuomioistuinten on nimittäin paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistettava, muodostavatko nämä todisteet merkityksellisten seikkojen kokonaisuuden, joka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea päätelmiä, jotka niistä on tehty (tuomio 22.11.2007, Espanja v. Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 56 ja 57 kohta; tuomio 2.9.2010, komissio v. Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, 64 ja 65 kohta ja tuomio 10.12.2020, Comune di Milano v. komissio, C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 115 kohta). Lisäksi on todettava, että kun unionin toimielimellä on laaja harkintavalta, tiettyjen menettelyllisten takeiden noudattamisen valvonta on erityisen tärkeää. Näihin takeisiin kuuluvat toimivaltaisen toimielimen velvoite tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat sekä perustella päätöksensä riittävällä tavalla (tuomio 22.11.2007, Espanja v. Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 58 kohta).
18

Käsiteltävässä asiassa asiakirja-aineistosta ja erityisesti riidanalaisen päätöksen 14 kohdasta ilmenee, että väliintulija esitti ensimmäisen kerran valituslautakunnassa liitteet 32–34 osoittaakseen aikaisemman mallin julkiseksi tulemisen. Erityisesti on todettava, että liitteeseen 32 sisältyy A:n, joka on etikettien painamisen alalla toimivan yhtiön johtaja, 18.2.2019 antama valaehtoinen vakuutus, jossa todetaan, että kyseinen yhtiö on tuottanut väliintulijalle etikettirullia R5015 vuodesta 2003 lähtien, ja johon on liitetty laskuja ja mainittujen rullien kuvia. Liitteet 33 ja 34 sisältävät kaksi valaehtoista vakuutusta, joista ensimmäinen on päivätty 11.2.2019 ja peräisin B:ltä, joka on sellaisen yhtiön johtokunnan jäsen, joka tuotti väliintulijalle joustavia matriiseja (flexible dies) vuosina 1999–2003, ja joista toinen on päivätty 19.2.2019 ja peräisin väliintulijan koneinsinööri C:ltä ja joka sisältää muun muassa väliintulijan käyttämien etikettirullien 8853 kuvia ja jossa vahvistetaan A:n lausumat.
78

Edellä 24 kohdassa todetun perusteella, eli kun otetaan huomioon sääntö, jonka mukaan kyseisten tavaramerkkien kattamien tavaroiden tai palvelujen samuuden tai samankaltaisuuden osoittaminen on ehdoton edellytys sille, että on olemassa asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu sekaannusvaara, riidanalaista päätöstä rasittavasta arviointivirheestä seuraa, että kantajan kanneperuste on hyväksyttävä.
63

Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian ja kantaja on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, komissio on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.
32

Tämä asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan d alakohdan tulkinta on ainoa tulkinta, jolla voidaan varmistaa, että mallin, joka on tässä säännöksessä kuvatun kaltainen aikaisempi malli, haltijan oikeuksia suojataan kaikilta kyseiseen malliin kohdistuvilta loukkauksilta, jotka johtuvat siitä, että samanaikaisesti on olemassa myöhempiä yhteisömalleja, joista asiantunteva käyttäjä saa saman yleisvaikutelman. Jos asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ei tulkittaisi näin, aikaisemman oikeuden haltijalla ei olisi mahdollisuutta vaatia tällaisen myöhemmän yhteisömallin mitättömäksi julistamista eikä hän myöskään saisi mallilleen asetuksen N:o 6/2002 10 artiklan mukaista tosiasiallista suojaa (tuomio 18.3.2010, Pyöreä mainostarvike, T-9/07, EU:T:2010:96, 53 kohta).
10.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Kongon demokraattista tasavaltaa koskevat rajoittavat toimenpiteet – Oikeusvaltiota loukkaavien tai vakavina ihmisoikeusloukkauksina pidettäviin tekoihin osallistuvien henkilöiden maahantulon ja kauttakulun kieltäminen ja varojen jäädyttäminen – Yksityis- ja perhe-elämän suojaa koskevan oikeuden rajoittaminen – Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen – Ei ole (SEU 21 artiklan 2 kohdan b ja c alakohta ja SEU 29 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artikla ja 52 artiklan 1 kohta; neuvoston päätöksen 2010/788/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä (YUTP) 2019/2109, 4 artiklan 1, 2 ja 7 kohta ja liite II; neuvoston asetusten N:o 1183/2005 ja N:o 2019/2101 liite) (ks. 178–184 kohta)
4.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 45, 46 ja 104 kohta)
3.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aiemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 40, 41 ja 85 kohta)
1.

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24–26 kohta)
54

Koska asetus N:o 2454/93 on kumottu, kyseisissä säännöksissä on katsottava viitattavan nykyisin asetuksen N:o 952/2013 täydentämisestä tiettyjä unionin tullikoodeksin säännöksiä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 952/2013 (EUVL 2013, L 269, s. 1), jota on luettuna yhdessä asetuksen N:o 952/2013 täydentämisestä tiettyjä unionin tullikoodeksin säännöksiä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta 28.7.2015 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/2446 (EUVL 2015, L 343, s. 1) ja asetuksen N:o 952/2013 tiettyjen säännösten täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 24.11.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/2447 (EUVL 2015, L 343, s. 558) kanssa. Viimeksi mainituissa asetuksissa määritellään muun muassa, mitä tarkoitetaan jonkin maan ”alkuperätuotteella” tai jostakin maasta ”peräisin olevalla” tuotteella.
85

Näin ollen komissio on rikkonut asetuksen N:o 1303/2013 69 artiklan 3 kohdan c alakohtaa, kun se on tukeutunut riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappaleessa olevaan perusteeseen, jonka mukaan sitä, että talouskehitysministeriö on maksanut arvonlisäveroa talous- ja valtiovarainministeriölle, ei ole pidettävä Italian valtion keskushallinnolle aiheutuneena kustannuksena.
130

Tätä päätelmää tukee asetuksen N:o 715/2009 valmisteluvaiheen asiakirjojen huomioon ottaminen. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) antamiseksi maakaasunsiirtoverkkoihin pääsyä koskevista edellytyksistä ja asetuksen (EY) N:o 1775/2005 kumoamisesta 9.1.2009 vahvistetusta neuvoston yhteisestä kannasta (EY) N:o 12/2009 (EUVL 2009, C 75 E, s. 38) ilmenee nimittäin, että neuvosto on asettanut etusijalle asetuksen N:o 715/2009 8 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja 16 artiklan sanamuodon, jotka on mainittu edellä 112 ja 118 kohdassa, komission ja Euroopan parlamentin esittämään sanamuotoon nähden ja näin ollen poistanut suunnitellut viittaukset, jotka koskivat investointeja verkkoon ja kapasiteetin laajennusten luomista.
116

On nimittäin todettava, että menettely, jossa komissio rekisteröi ehdotetun riidanalaisen kansalaisaloitteen ”sillä perusteella, että sen tarkoituksena on, että komissio antaa ehdotuksia säädöksiksi, joissa vahvistetaan rakennerahastojen tehtävät, ensisijaiset tavoitteet ja rakenteet, ja edellyttäen, että rahoitettavat toimet johtavat unionin taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden vahvistumiseen”, on asetuksen N:o 211/2011 mukainen, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on kyseistä menettelyä tulkinnut erityisesti 7.3.2019 annetussa tuomiossa Izsák ja Dabis v. komissio (C-420/16 P, EU:C:2019:177), koska – kuten edellä on jo huomautettu – komission on tulkittava ja sovellettava edellä mainitun asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyä rekisteröintiedellytystä siten, että kansalaisaloite on helppo tehdä. Komissio voi näin ollen tarvittaessa tehdä ehdotettuun kansalaisaloitteeseen ”rajauksen”, asettaa sille ”ehtoja” tai jopa rekisteröidä sen vain osittain, jotta kansalaisaloite olisi helppo tehdä, edellyttäen, että komissio noudattaa sille kuuluvaa perusteluvelvollisuutta eikä kyseisen ehdotuksen sisältö vääristy. Tällainen menettelytapa antaa näet komissiolle mahdollisuuden rekisteröidä ehdotetun kansalaisaloitteen tietyin ehdoin rekisteröinnin epäämisen sijaan, jotta asetuksella N:o 211/2011 tavoitellun päämäärän tehokas vaikutus säilyisi. Tähän päätelmään on päädyttävä sitäkin suuremmalla syyllä, kun otetaan huomioon, että ehdotetun kansalaisaloitteen järjestäjät eivät ole välttämättä juristeja, joiden kirjallinen ilmaisu olisi täsmällistä ja jotka tuntisivat unionin toimivallan ja komission toimivallan. Lisäksi on huomattava, ettei Romanian väitettä, jonka mukaan varauksen tekeminen komission arvioinnissa viittaa siihen, että komissiolla on epäilyksiä ja avoimia kysymyksiä (ks. edellä tämän tuomion 95 kohta), ole näytetty toteen, ja lisäksi se on tehoton, sillä kuten edellä on jo huomautettu, tällaisten epäilyksien ja avointen kysymysten ei pitäisi estää komissiota rekisteröimästä ehdotettua riidanalaista kansalaisaloitetta.
116

Toiseksi on tärkeää korostaa, että direktiivin 2006/42 11 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla yhdenmukaistettujen standardien virheellinen soveltaminen on yksi koneen vaatimustenvastaisuuden syistä, joka jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille sen suojatoimenpiteen nojalla, jonka jäsenvaltio on päättänyt toteuttaa. Toisin sanoen on niin, että vaikka yhdenmukaistetut standardit eivät ole pakottavia, niiden soveltaminen ja vetoaminen niihin EY-vaatimustenmukaisuusvakuutuksessa edellyttää niiden asianmukaista soveltamista. Mikäli tällaisia standardeja sovelletaan virheellisesti, kansallinen toimivaltainen viranomainen voi todeta tuotteiden vaatimustenvastaisuuden direktiivin 2006/42 11 artiklassa tarkoitetussa suojalausekemenettelyssä toteutetuilla toimenpiteillä. Näin ollen komissio on perustellusti katsonut riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 10 perustelukappaleessa työympäristöviraston suojatoimenpiteestä, että riidanalaiset koneet eivät täyttäneet direktiivin 2006/42/EY liitteessä I olevien 1.1.6, 1.6.1 ja 1.6.2 kohdan olennaisia terveys- ja turvallisuusvaatimuksia yhdenmukaistetun standardin virheellisen soveltamisen vuoksi.
2)

Health Information Management (HIM):n sopimusrikkomuksia, jotka koskevat hankkeen ”ElDeRly-friEndly Alarm handling and MonitorING (Dreaming)” toteuttamista koskevaa avustussopimusta numero 225023 ja hankkeen ”Health monitoring and sOcial integration environMEnt for Supporting WidE ExTension of independent life at HOME (HOME SWEET HOME)” toteuttamista koskevaa avustussopimusta numero 250449, on pidettävä kyseisten sopimusten yleisten ehtojen II.1 kohdassa tarkoitettuina sääntöjenvastaisuuksina.