ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Muutoksenhakukomitean täyden valvontavallan vahvistaa se, että sille on nimenomaisesti tunnustettu toimivalta muuttaa sisäisen valituksen tehneen henkilön suorituksen kokonaisarviointiin perustuvaa ansioiden loppuarviointia. Asianomaisen henkilön ansioiden loppuarvioinnin muuttaminen nimittäin merkitsee, että muutoksenhakukomitea valvoo yksityiskohtaisesti kaikkia arviointeja, joita henkilön ansioista esitetään kertomuksessa, joka on riitautettu tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevien mahdollisten arviointivirheiden osalta, ja että komitea voi tarvittaessa asettua arvioijan sijaan arvioidakseen nämä ansiot uudelleen.

Euroopan investointipankin perustamalla henkilöstön arviointia koskevia asioita käsittelevällä muutoksenhakukomitealla oleva mahdollisuus kumota mikä tahansa pankin toimihenkilöä koskevaan arviointikertomukseen sisältyvä toteamus merkitsee, että kyseisellä komitealla on toimivalta arvioida uudelleen kunkin toteamuksen oikeellisuutta, ennen kuin se toteaa sen virheelliseksi. Tämä toimivalta on siten selvästi laajempi kuin pelkkää laillisuusvalvontaa ja toimen päätösosan kumoamista koskeva toimivalta, koska se käsittää mahdollisuuden kumota myös toimen päätösosan oikeuttavat perustelut riippumatta näiden merkityksestä kyseisen toimen perustelujen systematiikassa.

Euroopan investointipankin perustamalla henkilöstön arviointia koskevia asioita käsittelevällä muutoksenhakukomitealla on täysi valvontavalta, jonka nojalla se voi korvata pankin toimihenkilön riitauttamassa arviointikertomuksessa esitetyt arvioinnit omilla arvioinneillaan, kun taas virkamiestuomioistuimella ei tällaista valtaa ole. Se, että muutoksenhakukomitea virheellisesti luopuu harjoittamasta täyttä valvontaa, nimittäin merkitsee, että asianomaiselta henkilöltä evätään yksi pankin sisäisessä säännöstössä tarkoitettu muutoksenhakuaste, ja se on siten hänelle vastainen toimi, joten valvontavallan käytöstä luopuminen on voitava saattaa asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsittelevän tuomioistuimen tutkittavaksi.

(ks. 41 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 27.4.2012, De Nicola v. EIP (T‑37/10 P, EU:T:2012:205, 49 kohta)
Tätä varten on riittävää, että toimielimensä suojelua henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla vaativa virkamies tai toimihenkilö esittää siitä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen hakemuksen, ja esittää edes vähäistä näyttöä niiden hyökkäysten olemassaolosta, joiden kohteena hän väittää olevansa. Kyseessä olevan toimielimen tehtävänä on toteuttaa tällaisten seikkojen perusteella asianmukaiset toimenpiteet, ja aloittaa muun muassa tutkimus yhteistyössä kantelun tekijän kanssa kantelun taustalla olevien tosiseikkojen toteennäyttämiseksi. Avustamisvelvollisuus merkitsee muun muassa hallinnon velvollisuutta tarkastella työpaikkakiusaamista koskevat kantelut huolellisesti, nopeasti ja luottamuksellisesti ja ilmoittaa kantelun tekijälle sen jatkokäsittelystä.

Avustamispyynnöksi on luokiteltava paitsi sellaisen virkamiehen esittämä pyyntö, joka väittää joutuneensa häneen tai hänen tavaroihinsa tai perheenjäseniinsä kohdistuvien uhkausten, herjausten, loukkausten, solvausten tai hyökkäysten uhriksi, myös kaikki sellaisten virkamiesten esittämät pyynnöt, joissa nimittävää viranomaista vaaditaan tekemään päätös tai myöntämään virkamiehelle korvausta henkilöstösääntöjen 24 artiklaan liittyvästä syystä, myös silloin kun toiminta on lakannut.

Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja asianomaiselle vastaisia toimia ja toimenpiteitä ovat ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa virkamiehen tai toimihenkilön etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Tällaisten toimien on oltava peräisin, kun on kyse toimihenkilöstä, johon sovelletaan Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavia palvelussuhteen ehtoja, työsopimusten tekemiseen toimivaltaiselta viranomaiselta ja niiden on oltava luonteeltaan päätöksiä. Lisäksi toimessa, johon ei sisälly mitään aikaisempaan toimeen nähden uutta seikkaa, on kyse ainoastaan aikaisemman toimen vahvistamisesta, eikä sen vaikutuksena voi tämän vuoksi olla kanteen nostamisen määräajan alkaminen uudelleen.

Tältä osin kirje, jossa vain muistutetaan toimihenkilöä hänen työsopimuksensa määräyksistä, jotka koskevat sopimuksen päättymispäivää, ja joihin ei näin ollen sisälly mitään näihin määräyksiin nähden uutta seikkaa, ei ole hänelle vastainen toimi. Sitä vastoin silloin kun sopimus on mahdollista uusia, hallinnon päätös jättää se uusimatta on asianomaiselle vastainen, kyseessä olevasta sopimuksesta erillinen toimi, josta voidaan henkilöstösääntöjen mukaisten määräaikojen puitteissa tehdä valitus ja nostaa kanne. Tällaiseen päätökseen, joka tehdään yksikön edun ja asianomaisen tilanteen uudelleentarkastelun jälkeen, sisältyy alkuperäiseen sopimukseen nähden uusi seikka eikä sitä voida pitää alkuperäisen sopimuksen puhtaasti vahvistavana päätöksenä.

(ks. 44 ja 46 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Bennett ym. v. SMHV (F‑102/09, EU:F:2011:138, 57–59 kohta) ja Solberg v. EMCDDA (F‑124/12, EU:F:2013:157, 16–18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
28

Ensimmäisessä kanneperusteessaan, sellaisena kuin kantaja on täsmentänyt sitä väliintulokirjelmistä esittämissään huomautuksissa ja istunnossa, kantaja väittää ensisijaisesti, että riidanalainen päätös perustuu henkilöstösääntöjen 45 artiklan virheelliseen tulkintaan. Kantajan mukaan neuvosto on nimittäin tulkinnut tätä säännöstä niin, että laskettaessa palkkaluokassa saavutettua kahden vuoden palvelusaikaa, joka virkamiehillä on oltava, jotta he olisivat ylennyskelpoisia, huomioon ei pitänyt ottaa palvelusaikaa, jonka olivat mahdollisesti saavuttaneet kantajan kaltaiset virkamiehet, jotka toimivat ennen vakinaistamistaan väliaikaisina toimihenkilöinä. Kantaja katsoo, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan sanamuoto mahdollistaa tämän ajan huomioon ottamisen ja että tämä on ainoa direktiivin 1999/70 kanssa yhteensopiva tulkinta.
41

On kuitenkin huomattava, että riidanalainen päätös on kumottava, koska työsopimuksista vastaava viranomainen kieltäytyi ottamasta kantajaa palvelukseen tehtäväryhmän III varainhoitoavustajaksi palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 2 kohdan b alakohdan, vuoden 2011 täytäntöönpanosäännösten liitteessä I olevan 1 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja kiinnostuksenilmaisupyynnön virheellisen tulkinnan perusteella. Lisäksi SEUT 266 artiklan mukaisesti toimielimen, jonka toimi on kumottu, on toteutettava sille annetun ”tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet”. Työsopimuksista vastaavalla viranomaisella on laaja harkintavalta, kun sen on tutkittava, voidaanko tehtäväryhmän III toimeen sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi palkattavan hakijan todellisuudessa hoitamia tehtäviä pitää vähintään kolmen vuoden pituisena soveltuvana työkokemuksena.
Yhdenvertaisen kohtelun yleinen periaate on unionin oikeuden perusperiaate, ja se edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella. Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, kun kahta henkilöiden luokkaa, joiden tosiseikkoja koskevissa ja oikeudellisissa tilanteissa ei ole keskeistä eroa, kohdellaan eri tavoin tai kun erilaisia tilanteita kohdellaan samalla tavoin.

Sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevissa asioissa unionin voidaan katsoa olevan vastuussa vahingosta ainoastaan, jos se on riittävän suoraa seurausta jonkin unionin toimielimen lainvastaisesta toiminnasta, mikä edellyttää, että toimielimen, jonka syyksi tämä toiminta voidaan katsoa, lainvastaisuus on ollut mahdollisuuden menettämisen ratkaiseva syy.

Kun väitetty vahinko on aiheutunut menetetystä mahdollisuudesta, on tähän vahinkoon vetoavan asianosaisen tehtävänä osoittaa, että kyseessä oli todellinen mahdollisuus ja että tämä mahdollisuus on menetetty lopullisesti.

(ks. 122 ja 123 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 5.10.2004, Sanders ym. v. komissio (T-45/01, EU:T:2004:289, 150 kohta); tuomio Eagle ym. v. komissio (T-144/02, EU:T:2004:290, 165 kohta) ja tuomio 6.6.2006, Girardot v. komissio (T-10/02, EU:T:2006:148, 96 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 12.5.2011, Missir Mamachi di Lusignano v. komissio (F-50/09, EU:F:2011:55, 179 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Palvelukseen ottaminen – Kilpailu – Avoimessa kilpailussa menestyneen hakijan ja kilpailun järjestäneen toimielimen välisen suhteen oikeudellinen luonne – Kansallisen lainsäädännön sovellettavuus – Kansallista lainsäädäntöä ei voida soveltaa

(Henkilöstösääntöjen 27 artikla)

2. Virkamiehet – Yhdenvertainen kohtelu – Pyyntö varallaololuettelon voimassaoloajan jatkamisesta kilpailussa menestyneen hakijan äitiysloman ja vanhempainloman vuoksi – Hylkääminen – Sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei ole

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/54; neuvoston direktiivit 92/85 ja 96/34)

1. Toimielinten suhteita henkilöstösääntöjen 27 artiklan nojalla järjestetyissä kilpailuissa menestyneisiin hakijoihin ei voida säännellä kansallisen oikeuden säännöksillä.

(ks. 45 kohta)

2. Äitiyslomaa ja vanhempainlomaa koskevista unionin oikeuden säännöksistä ei ilmene, että oikeuttaan jompaankumpaan näistä lomista käyttänyt henkilö voisi vaatia mahdollista työnantajaa lykkäämään hänen osaltaan menettelyjä, joissa hänet otetaan palvelukseen. Kilpailussa menestynyt hakija ei voi väittää, että kyseisten oikeuksien käyttäminen olisi objektiivisesti estänyt häntä toteuttamasta toimenpiteitä, jotta hänet otettaisiin unionin toimielimen palvelukseen.

Raskauteen tai synnytykseen liittyviä erityisiä lääketieteellisiä olosuhteita lukuun ottamatta se, että nainen on äitiyslomalla, ei estä häntä osallistumasta palvelukseeenottomenettelyyn. Rajoittaessaan synnytystä ympäröiviin kahteen viikkoon ajanjakson, jolloin nainen on velvollinen olemaan työskentelemättä, unionin lainsäätäjä ei ole tarkoittanut, että kyseisen henkilön olisi mahdotonta ryhtyä minkäänlaisiin ammatillisia toimenpiteisiin äitiysloman muiden viikkojen aikana. Vaikka naisella on oikeus päättää omistautua yksinomaan lapselleen äitiyslomansa aikana, hän ei voi kuitenkaan vedota henkilökohtaiseen valintaansa väittääkseen, että hän on joutunut sukupuoleen perustuvan syrjinnän kohteeksi.

Myöskään se, että henkilö käyttää oikeuttaan vanhempainlomaan, ei estä häntä osallistumasta unionin palvelukseenottomenettelyyn. Kun otetaan erityisesti huomioon, että mahdollisuus pitää vanhempainlomaa on avoin sekä naisille että miehille, se, että henkilö käyttää oikeuttaan vanhempainlomaan, ei voi johtaa sukupuoleen perustuvaan välittömään syrjintään.

(ks. 46, 49–53 ja 55 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑394/96, Brown, 30.6.1998, 22 kohta; asia C‑411/96, Boyle ym., 27.10.1998, 58 kohta; asia C‑66/96, Høj Pedersen ym., 19.11.1998, 33 kohta; asia C‑342/01, Merino Gómez, 18.3.2004, 32 kohta ja asia C‑284/02, Sass, 18.11.2004, 32 kohta
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

24 päivänä maaliskuuta 2011

Asia F-104/09

Diego Canga Fano

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

Henkilöstö – Virkamiehet – Ylennys – Vuoden 2009 ylennyskierros – Päätös ylentämättä jättämisestä – Ansioiden vertailu – Ilmeinen arviointivirhe – Kumoamiskanne – Vahingonkorvauskanne

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Diego Canga Fano vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan päätöksen, jolla hänet jätettiin ylentämättä palkkaluokkaan AD 13 vuoden 2009 ylennyskierroksella, ja määräämään neuvoston maksamaan hänelle 200 000 euroa korvausta henkisestä kärsimyksestä ja ammatillisesta vahingosta, joita hän väittää itselleen aiheutuneen.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja vastaa kaikista oikeudenkäyntikuluista.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu – Hallinnon harkintavalta

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

2. Virkamiehet – Ylennys – Menettely

1. Ylennettäväksi ehdolla olevien virkamiesten ansioiden vertailua varten hallintoviranomaiselle henkilöstösääntöjen 45 artiklan perusteella myönnettyä harkintavaltaa rajoittaa se, että hakemuksia on verrattava huolellisesti ja puolueettomasti yksikön edun ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti. Käytännössä vertailu on tehtävä yhdenvertaisten arviointiperusteiden ja vertailukelpoisten tietolähteiden ja tietojen pohjalta.

Tässä suhteessa ja samalla kun säilytetään tehokas vaikutus, joka on tunnustettava nimittävän viranomaisen harkintavallalle, ylentämättä jätetyn virkamiehen ansioiden arvioinnissa tapahtunut virhe on ilmeinen, kun se on helposti havaittavissa ja voidaan todeta selvästi niiden arviointiperusteiden valossa, joita lainsäätäjä on tarkoittanut käytettäväksi ylennyspäätöksiä tehtäessä.

(ks. 34 ja 35 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-132/03, Casini v. komissio, 15.9.2005, 53 kohta

2. Virkamiesten arviointimenettelyyn sovellettavissa säännöissä ei määrätä, että arvioijien olisi lausuttava siitä, ansaitseeko arvioitu virkamies ylennyksen. Kun arvioijat omasta aloitteestaan suosittelevat jonkun ryhmänsä jäsenen ylentämistä, he esittävät mielipiteen, joka ei voi millään tavalla sitoa nimittävää viranomaista, koska ylentäminen voi tapahtua vasta sen jälkeen, kun toimielimen kaikkien virkamiesten, jotka voidaan ylentää samaan palkkaluokkaan, ansioita on vertailtu. Tämän vuoksi on todettava yhtäältä, ettei tällaisilla arvioinneilla voi olla samaa painoarvoa kuin arvioinneilla, jotka ilmenevät seikoista, jotka arvioija on velvollinen arvioimaan. Nimittävällä viranomaisella on toisaalta oikeus ylentää virkamies pitäessään sitä perusteltuna, vaikka tätä koskevassa arviointikertomuksessa ei ole ylennystä puoltavia toteamuksia.

(ks. 60 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

24 päivänä syyskuuta 2009

Asia F-36/08

Arno Schell

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Ylennys – Pääjohtajien myöntämät etusijapisteet – Vuoden 2007 ylennyskierros

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Arno Schell vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan hänen urakehitystään ajalla 1.1.–31.12.2006 koskevan kertomuksen sekä pääjohtajan myöntämiä etusijapisteitä koskevan virallisen ehdotuksen vuoden 2007 ylennyskierroksella.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantajat velvoitetaan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva kertomus

(Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artikla)

Henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten, jotka komissio on antanut, 8 artiklan 7 kohdasta ei voida johtaa hallinnolla olevaa velvollisuutta toteuttaa arvioitujen virkamiesten vertailua heidän urakehitystään koskevan kertomuksen laatimiseksi. Kyseinen säännös on luettava oikeassa asiayhteydessä. Vaikka henkilöstösääntöjen 43 artiklassa velvoitetaan arvioimaan kunkin virkamiehen pätevyyttä, tehokkuutta ja käytöstä viranhoidossa vähintään kahden vuoden välein laadittavassa urakehitystä koskevassa kertomuksessa, kyseisissä henkilöstösäännöissä ei säädetä, että tämän arvioinnin olisi perustuttava vertailuun, kuten henkilöstösääntöjen 45 artiklan tapauksessa. Päinvastoin on niin, että kyseisten yleisten täytäntöönpanosäännösten 8 artiklan 5 kohdan mukaan arviointi toteutetaan otsikon ”Tehokkuus” osalta kunkin virkamiehen omiin tulostavoitteisiin nähden. Lisäksi yleisten täytäntöönpanosäännösten 8 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittu tarkistus on edellytyksenä kyseisen artiklan toisessa alakohdassa säädetylle yhteistoiminnalle, jonka tarkoituksena on huolehtia kussakin pääosastossa siitä, että arvioinnin yhteydessä toteutettu ansioiden arviointi on yhdenmukaista. Kaiken edellä esitetyn perusteella kyseisten täytäntöönpanosäännösten 8 artiklan 7 kohdan ensimmäiseen alakohtaan sisältyvä viittaus ansioiden vertailuun on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan yhtä niistä tekijöistä, joiden avulla arviointien yhdenmukaisuutta voidaan valvoa, eikä se tarkoita sitä, että urakehitystä koskevat kertomukset voitaisiin laatia vasta kaikkien virkamiesten ansioiden vertailun jälkeen.

(ks. 37–39 ja 41 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑42/06, Sundholm v. komissio, 13.12.2007 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 31 kohta)
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(toinen jaosto)

13 päivänä joulukuuta 2007

Asia F-27/07

Asa Sundholm

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva arviointikertomus – Vuoden 2001/2002 arviointikierros – Terveydelliseen syyhyn perustuva poissaolo – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpano – EY 233 artikla

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Asa Sundholm vaatii kumoamaan komission 2.6.2006 tekemän päätöksen, jolla vahvistettiin hänen urakehitystään ajalla 1.7.2001–31.12.2002 koskeva kertomus ja pantiin täytäntöön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-86/04, Sundholm vastaan komissio, 20.4.2005 antama tuomio (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

Ratkaisu: Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

1. Henkilöstö – Arviointi – Urakehitystä koskeva arviointikertomus – Tuomioistuinvalvonta – Rajat

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

2. Henkilöstö – Arviointi – Urakehitystä koskeva arviointikertomus – Perusteluvelvollisuus – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)

1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei omalla arvioinnillaan ole korvata sellaisten henkilöiden arviointia, joiden tehtävänä on kantajan työn arvioiminen. Yhteisön toimielimillä on nimittäin laaja harkintavalta arvioidessaan virkamiestensä työtä. Urakehitystä koskevaan kertomukseen sisältyvät virkamiehiä koskevat arvoarvostelmat on suljettu yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan ulkopuolelle. Tämä koskee ainoastaan mahdollisia muotovirheitä, näihin arviointeihin sisältyviä tosiseikkoja koskevia ilmeisiä virheitä sekä mahdollista harkintavallan väärinkäyttöä.

(ks. 39 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑285/04, Andrieu v. komissio, 13.7.2006 (Kok. H. 2006, I-A-2-161 ja II‑A‑2‑775, 99 kohta) ja asia T‑249/04, Combescot v. komissio, 12.9.2007 (Kok. H. 2007, s I-A-2-0000 ja II-A-2-0000, 78 kohta).

2. Urakehitystä koskeva kertomus on perusteltava erityisen huolellisesti tietyissä tapauksissa ja erityisesti silloin, kun arvioija aikoo olla noudattamatta arviointia käsittelevän pariteettikomitean suosituksia, silloin, kun urakehitystä koskevan arviointikertomuksen sisältämät arviot eivät ole yhtä hyviä kuin edellisessä arviointikertomuksessa ja silloin, kun arviointikertomuksen laatiminen on viivästynyt eikä arvioijana ole enää arvioitavalla kaudella esimiehenä toiminut.

(ks. 47 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑16/03, Ferrer de Moncada v. komissio, 30.9.2004 (Kok. H. 2004, s. I‑A‑261 ja II‑1163, 49, 50, 53 ja 54 kohta) ja em. asia Combescot v. komissio, 84 kohta.
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(kolmas jaosto)

10 päivänä lokakuuta 2007

Asia F-107/06

Michael Berrisford

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Henkilöstö – Virkamiehet – Ylennys – Vuoden 2005 ylennyskierros – Etusijapisteiden antaminen – Henkilöstösääntöjen 45 artiklan soveltamista koskevat määräykset

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Michael Berrisford vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan päätöksen olla kirjaamatta hänen nimeään hallinnollisissa tiedotteissa nro 85/2005 23.11.2005 julkaistuun palkkaluokasta A*12 palkkaluokkaan A*13 ylennettyjen virkamiesten luetteloon vuoden 2005 ylennyskierroksella ja velvoittamaan komission suorittamaan hänelle 25 000 euron suuruisen vahingonkorvauksen.

Ratkaisu: Päätös olla kirjaamatta kantajan nimeä hallinnollisissa tiedotteissa palkkaluokkaan A*13 ylennettyjen virkamiesten luetteloon vuoden 2005 ylennyskierroksella kumotaan. Vaatimukset hylätään muilta osin. Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Ylennys – Ansioiden vertailu





Kun nimittävä viranomainen vertailee ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisesti, sen on tutkittava huolellisesti ja puolueettomasti jokaiseen ehdokkaaseen liittyvät olennaiset seikat.

Se, että virkamiestä on aikaisemmilla ylennyskierroksilla ehdotettu ylennettäväksi mutta tällä ei ole ollut vaikutusta, on yksi huomioon otettava seikka. Tämä seikka on näet merkityksellinen ylennystekijä, elleivät asianomaisen ansiot ole sen jälkeen vähentyneet.

Sen, että tämän seikan huomioon ottaminen on välttämätöntä, vahvistavat komission hyväksymien henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännökset, joiden mukaan ylennys on myönnettävä pitkältä aikaväliltä arvioitujen henkilökohtaisten ansioiden vertailun jälkeen.

Se, että näitä aikaisempia ehdotuksia ei otettaisi huomioon, saattaisi johtaa myös siihen, että erilaisia tilanteita kohdellaan samalla tavoin.

Mikäli ilmenisi, että ylennyskomitean huomioon ottamat etusijapisteiden myöntämisperusteet estävät tämän ansioihin liittyvän erityisen seikan huomioon ottamisen, nimittävän viranomaisen pitäisi hylätä tällaisten perusteiden soveltaminen, koska sen on noudatettava ylemmäntasoisia oikeussääntöjä.

(ks. 67, 68, 71–76 ja 103 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑269/90, Technische Universität München, 21.11.1991 (Kok. 1991, s. I‑5469, 14 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑169/89, Frederiksen v. parlamentti, 11.12.1991 (Kok. 1991, s. II‑1403, 69 kohta); asia T‑30/04, Sena v. AESA, 4.5.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑113 ja II‑519, 80 kohta); asia T‑132/03, Casini v. komissio, 15.9.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑253 ja II‑1169, 69 kohta) ja asia T‑432/04, Parlante v. komissio, 6.6.2007 (Kok. H. 2007, s. I-A-2-0000 ja II-A-2-0000, 97 kohta).
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Tarpeettomasti tai haitantekona aiheutetut kulut

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan 2 alakohta)

Asiassa on sovellettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan 2 alakohtaa ja velvoitettava virkamies, joka on esittänyt lukuisten olettamusten ja vihjailujen perusteella erityisen kohtuuttomia perusteita, joilla ei ole merkitystä kanteen kohteen kannalta saati muuta oikeudellista todistusarvoa, ja jonka kirjelmistä on täytynyt poistaa tiettyjä osia niiden loukkaavuuden vuoksi, korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

(ks. 81 ja 82 kohta)