Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Fennelly 26 päivänä lokakuuta 1995. - Rikosoikeudenkäynti vastaan Didier Vergy. - Ennakkoratkaisupyyntö: Tribunal de grande instance de Caen - Ranska. - Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annettu neuvoston direktiivi 79/409/ETY - Myyntikielto - Vankeudessa syntynyt ja kasvatettu yksilö. - Asia C-149/94.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-00299



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I - Johdanto

1 Tälle ranskalaisen tuomioistuimen esittämälle ennakkoratkaisukysymykselle antaa yhteisöjen tuomioistuimen kannalta tavallisuudesta poikkeavan taustan se, että suojeluun Euroopan luonnonvaraisista linnuista annetun direktiivin(1) perusteella vedotaan sellaisen lintuyksilön osalta, joka kuuluu Englantiin alunperin koristelinnuksi tuodun kanadanhanhen kääpiökasvuiseen alalajiin, jota ei esiinny luonnonvaraisena Euroopassa. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään ensimmäisen kerran ottamaan kantaa siihen, sovelletaanko direktiiviä vankeudessa kasvatettuihin lintuihin, sekä myös arvioimaan jäsenvaltion toimivallan laajuutta määrätä direktiivissä edellytettyä tasoa tiukemmista suojelutoimenpiteistä.

II - Pääasian tosiseikat ja oikeudenkäynti

2 Pääasian vastaaja Didier Vergy on asianajajansa suullisessa käsittelyssä antamien tietojen mukaan maataloustuottaja, joka on erikoistunut kasvattamaan riistalintuja ja koristelintuja julkisiin ja yksityisiin puistoihin toimitettaviksi, erityisesti Pariisin kaupungin tarpeisiin; kaikki kyseiset linnut ovat syntyneet ja kasvaneet hänen tilallaan. Kansallinen tuomioistuin voi tietysti tarkistaa näiden ja muiden olennaisten seikkojen paikkansapitävyyden. Vergyä syytetään siitä, että hän on tarjonnut myyntiä varten ja myynyt Landes-sur-Ajoncissa 17.3.1992 sellaiseen lintulajiin kuuluvan elävän yksilön, joka on suojeltu Ranskan code ruralin (maaseutulaki) ja 17.4.1981 tehdyn arrêté ministérielin (ministeriön päätös) perusteella. Ennakkoratkaisukysymyksen esittämisestä tehdyn päätöksen mukaan kyseinen lintu oli musta kanadanhanhi (bernache noir du Canada), joskin kansallisen tuomioistuimen tekemä lajin määrittäminen on herättänyt epäilyä; joka tapauksessa on selvää se, että kyseinen kanadanhanhiyksilö on syntynyt ja kasvanut vankeudessa.

3 Kanadanhanhi (branta canadensis) on anatidae-heimoon kuuluva laji, joka tavallisesti tunnetaan riistalintuna. Kanadanhanhen lisäksi Euroopassa elää luonnonvaraisena kolme muuta branta-lajia eli valkoposkihanhi (branta leucopsis), sepelhanhi (branta bernicla) ja punakaulahanhi (branta ruficollis)(2). Eräässä alan tärkeimpiin kuuluvassa lintukirjassa kuvataan kanadanhanhelle tyypilliset piirteet seuraavasti: "[erittäin] sopeutuva ihmisen vaikutukseen. Oppii nopeasti turvalliset alueet ja asettuu niille. Kesy tai luonnosta pyydystetty kanta on siten helposti sijoitettavissa sellaistenkin suurkaupunkien kuten Lontoon keskusta-alueelle taikka vesirakennelmien ääreen maaseudun puistoihin."(3) Kanadanhanhi on isoin Euroopassa tavattavista hanhilajeista, ja sillä on hyvin helposti erottuva väritys; sitä tavataan useista jäsenvaltioista, myös Ranskasta.(4)

4 On selvää, että asiassa on kyse kesystä lintuyksilöstä; lajin määrittämisen sen sijaan voitaisiin sanoa osoittautuneen osapuolille varsin toivottomaksi metsästysyritykseksi. Ennakkoratkaisukysymyksen esittämisestä tehdyssä päätöksessä annettu määritelmä bernache noir [sic] du Canada ei vastaa yhtäkään lintuluokituksen alalajia; ehdottaen erilaisia kyseeseen tulevia lajivaihtoehtoja Ranskan hallitus ja komissio huomauttavat kuitenkin, että kyseisen yksilön alalajin määrittäminen ei tässä asiassa ole välttämätöntä direktiivin tulkinnalle. Suullisessa käsittelyssä Vergyn asianajaja esitti painokkaasti sen näkemyksen, että myyty yksilö oli kääpiökasvuinen kanadanhanhi eli branta canadensis minima, joka on kanadanhanhen alalaji, jota ei esiinny luonnonvaraisena millään jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella. Hän esitti, mielestäni vakuuttavasti, että sanan noir (joka oletettavasi olisi ainakin pitänyt olla noire) käyttö ennakkoratkaisupyynnössä on ollut kirjoitusvirhe oikean ilmaisun ollessa naine.

5 Lajin määritys tällaisessa oikeudenkäynnissä on tietysti tosiasioita koskeva kysymys, jonka selvittäminen kuuluu kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan; yhteisöjen tuomioistuimen velvollisuus on määrittää ne velvollisuudet, jotka jäsenvaltioille kuuluvat tämän direktiivin mukaisesti.Ymmärrän asian niin, että kanadanhanhi (branta canadensis) on polytyyppinen laji eli laji, jolla on siinä määrin alueellisia muunnelmia, että siitä on määritelty ainakin kaksi alalajia.(5) Kanadanhanhi on lähtökohtaisesti suojeltu direktiivin perusteella, koska se kuuluu "luonnonvaraisina eläviin lintulajeihin - - jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella".(6)

6 Pääasian vastaaja katsoi, että kyseiset kansalliset säännökset ovat ristiriidassa direktiivin, EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan, 3 päivänä maaliskuuta 1973 tehdyn villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (jäljempänä Washingtonin yleissopimus)(7) sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen soveltamisesta yhteisössä 3 päivänä joulukuuta 1982 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3626/82 (jäljempänä asetus 3626/82)(8) kanssa.

7 Tribunal de grande instance de Caen on 22.3.1994 tekemällään päätöksellä pyytänyt yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisua seuraavista kysymyksistä:

"1) Onko 2.4.1979 annettua neuvoston direktiiviä 79/409/ETY ja erityisesti sen 1, 2, 5 ja 6 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltioiden sallitaan antavan säännöksiä, joilla rajoitetaan sellaisiinkin lajeihin kuuluvien yksilöiden myyntiä, joita ei ole esitetty tämän direktiivin liitteissä, tai joilla kielletään tällaisten yksilöiden myynti?

2) Onko vastaus edelliseen kysymykseen erilainen, jos kyseiset linnut ovat syntyneet ja kasvaneet vankeudessa ja jos kyseisellä lajilla ei ole luontaista elinympäristöä tässä jäsenvaltiossa?"

III - Kansalliset säännökset

8 Maaseutulain L. 211-1 pykälässä kielletään muun muassa sellaisten muiden kuin kotieläinlajien kuljetus, kaupittelu, käyttö, myytäväksi tarjoaminen, myynti ja hankinta, joilla on erityisistä tieteellisistä merkitystä tai joiden suojelu on perusteltua kansallisen luonnonperinnön vaalimiseksi. Maaseutulain R. 211-1 pykälän mukaan luonnonsuojelusta vastaava ministeri ja maatalousministeri laativat yhdessä luettelon suojelluista eläinlajeista. Kyseinen luettelo annettiin 17.4.1981 tehdyllä ministeriön päätöksellä(9), jossa kielletään muun muassa bernachen (branta sp.) vangitseminen, pyydystäminen, myytäväksi tarjoaminen, myynti ja hankinta. Ranskan hallitus on ilmoittanut yhteisöjen tuomioistuimelle, että ilmaisun branta sp. on tarkoitettu sisältävän kaikki branta-lajit.

IV - Neuvoston direktiivi 79/409/ETY

9 Direktiivin lähtökohta on johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan se, että "monien sellaisten luonnonvaraisten lintulajien kannat, joiden luontaisena elinympäristönä on jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluva alue"(10), ovat pienenemässä; tämä pieneneminen "uhkaa vakavasti luonnollisen ympäristön säilymistä, erityisesti siksi, että se uhkaa biologista tasapainoa". Lintujen tehokkaasta suojelusta katsotaan, että se "on tyypillinen maiden rajat ylittävä ympäristöongelma, johon liittyy yhteisiä velvollisuuksia" erityisesti muuttavien lajien osalta, jotka ovat "yhteistä perintöä" (johdanto-osan kolmas perustelukappale). Tällaisen suojelun tarkoituksena on "luonnonvarojen suojelu ja hoitaminen pitkällä aikavälillä osana Euroopan kansojen perintöä - - lajienvälisen luonnollisen tasapainon säilyttämiseksi ja mukauttamiseksi niin pitkälle kuin se kohtuudella on mahdollista" (johdanto-osan kahdeksas perustelukappale).

10 Direktiivin soveltamisala määritellään 1 artiklan 1 kohdassa seuraavasti:

"Tämä direktiivi koskee kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelua jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, jossa perustamissopimusta sovelletaan. Sen tavoitteena on näiden lajien suojelu, hoitaminen ja sääntely ja se antaa säännökset niiden hyödyntämisestä."

11 Direktiivissä ei luetella niitä luonnonvaraisia lintulajeja, joihin direktiiviä sovelletaan, sillä se on eräin poikkeuksin (ks. 6 artiklan 2-4 kohta sekä 7 ja 9 artikla) ulotettu koskemaan "kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelua" Euroopassa. Näin suojeltuja lintuja kutsun jatkossa "suojelluiksi lajeiksi"(11).

12 Direktiivissä asetetaan useita yleisiä velvollisuuksia suojeltujen lajien kantojen ylläpitämiseksi ja niiden elinympäristöjen säilyttämiseksi, ylläpitämiseksi tai palauttamiseksi ennalleen (2 ja 3 artikla). Näitä artikloja seuraavissa säännöksissä on yksityiskohtaisempia velvollisuuksia, jotka koskevat uhanalaisten ja muuttavien lajien suojelua (4 artikla) sekä luonnonvaraisten lintujen ja niiden munien suojelua yleensä, mukaan luettuna kielto myydä luonnonvaraisia lintuja ja rajoitukset suojeltuihin lajeihin kuuluvien lintujen metsästyksessä (5-8 artikla).

13 Erityisesti 5 artiklan mukaan jäsenvaltioiden "on toteutettava kaikkien 1 artiklassa tarkoitettujen lintulajien yleisen suojelujärjestelmän luomiseksi tarvittavat toimenpiteet, joissa kielletään erityisesti - - sellaisten lintulajien hallussapitäminen, joiden metsästäminen ja pyydystäminen ei ole sallittua" (5 artiklan e kohta). Direktiivin 6 artiklassa kielletään eräin poikkeuksin myynti, kuljetus ja hallussapitäminen myyntiä varten sekä elävien ja kuolleiden lintujen sekä kaikkien niiden helposti tunnistettavien osien myytäväksi tarjoaminen. "Jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole", jäsenvaltiot voivat poiketa 5 ja 6 artiklan kielloista 9 artiklassa vahvistetuista erityisistä syistä siinä asetetuin edellytyksin; yksi erityinen syy on luonnonvaraisten lintujen "kasvattaminen tutkimus- ja opetustarkoituksessa [sekä] kannan lisäämis- ja uudelleenistutustarkoituksessa" (9 artiklan 1 kohdan b alakohta).

14 Direktiivissä on viisi liitettä, joista kolme on edelleen jaettu osiin, liitteet II ja IV kahteen osaan ja liite III kolmeen osaan; ainoastaan liitteet II ja III ovat nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksellisiä. Liitteessä II määritellään ne lajit, joita kansallisen lainsäädännön mukaisesti saa metsästää, joko koko sillä maantieteellisellä alueella (liitteessä II oleva 1 osa), johon direktiiviä sovelletaan, tai tietyissä jäsenvaltioissa (liitteessä II oleva 2 osa). Niihin lintulajeihin kuuluvien yksilöiden kauppa, joka olisi muuten kielletty 6 artiklan 1 kohdan perusteella, on sallittu liitteessä III olevassa 1 osassa esitettyjen lajien osalta, "jos linnut on tapettu tai pyydystetty laillisesti tai muuten laillisesti hankittu" (6 artiklan 2 kohta). Jäsenvaltiot voivat antaa luvan tällaiseen kauppaan rajoitetuimmin edellytyksin niiden lajien osalta, jotka on esitetty liitteessä III olevan 2 osan luettelossa (6 artiklan 3 kohta). Komission on suoritettava tutkimuksia liitteessä III olevaan 3 osaan merkittyjen lajien biologisesta tilasta, jotta voidaan arvioida niiden mahdollista sisällyttämistä liitteessä III olevaan 2 osaan; niin kauan kuin tätä koskeva päätös on vireillä direktiivin mukauttamista tekniikan ja tieteen kehitykseen käsittelevässä komiteassa, jäsenvaltiot voivat soveltaa kyseisiin lajeihin voimassa olevia kansallisia säännöksiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan 3 kohdan soveltamista.

15 Direktiivin 14 artiklassa on yksittäinen säännös, jonka mukaan "jäsenvaltiot voivat toteuttaa tiukempia suojelutoimenpiteitä kuin tässä direktiivissä säädetyt". Yhdessäkään direktiivin johdanto-osan perustelukappaleista ei selvitetä tarkemmin tämän artiklan tarkoitusta tai soveltamisalaa.

V - Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen kysymysten tarkastelu

16 Ranskan hallitus ja komissio esittivät sekä kirjalliset että suulliset huomautuksensa, kun taas pääasian vastaaja esitti huomautuksensa suullisessa käsittelyssä.

1) Ensimmäinen kysymys - direktiivin soveltamisala

17 Kansallisen tuomioistuimen esittämä ensimmäinen kysymys koskee direktiivin suojelusäännösten soveltamista muihin kuin liitteissä mainittuihin lintulajeihin. Tämän kysymyksen tarkoitus ei käy heti selville, koska kaikki ne artiklat, joihin on viitattu, asettavat ensisijaisesti velvoitteita. Ainoastaan 6 artiklassa on johonkin salliva säännös. Nämä kiellot eivät myöskään ole yhteydessä yhteenkään liitteiden luetteloista; myöskään 14 artiklaan ei ole vedottu. Yhteisöjen tuomioistuimen velvollisuus on kuitenkin tulkita sille toimitettuja kysymyksiä siten, että voidaan antaa vastaus, joka on hyödyksi kansalliselle tuomioistuimelle sen ratkaistessa käsittelemäänsä asiaa.

18 Ranskan hallitus huomauttaa aluksi, että toisin kuin minkä käsityksen ennakkoratkaisukysymyksen esittämisestä tehdystä päätöksestä saa, kanadanhanhi on esitetty direktiivin liitteissä, nimittäin liitteessä II olevassa 1 osassa, minkä vuoksi kysymys olisi muotoiltava uudelleen siten, että vastausta pyydetään siihen, sallitaanko direktiivin 1, 2, 5 ja 6 artiklassa se, että jäsenvaltio rajoittaa kanadanhanhiyksilöiden kauppaa tai estää sen. Direktiivin 1 artiklassa ulotetaan direktiivin suoja kaikkiin Euroopassa luonnonvaraisina eläviin lintulajeihin, joihin kanadanhanhi kiistatta kuuluu. Koska ei ole sellaista nimenomaista säännöstä, jossa todettaisiin liitteiden koskevan ainoastaan tiettyä alalajia, rotua tai kantaa, hallitus katsoo liitteiden koskevan lajia kokonaisuutena kaikki alalajit, rodut tai kannat mukaan luettuina. Koska määritelmä musta kanadanhanhi ei vastaa yhtäkään lintukirjallisuudessa esitettyä alalajia, kansallinen tuomioistuin on kenties tarkoittanut branta canadensis fulvaa. Tämä ei kuitenkaan millään tavalla vaikuta kysymyksen sisältöön, koska direktiivillä suojellaan kaikkia luonnonvaraisina tai vankeudessa eläviä kanadanhanhia.

19 Ranskan hallitus toteaa myös, että kanadanhanhi ei esiinny yhdessäkään direktiiviin liitteessä III olevista luetteloista, joten siihen sovelletaan 6 artiklan 1 kohdassa asetettua luonnonvaraisten lintujen myyntikieltoa. Tämän lajin esittäminen liitteessä II olevassa 1 osassa, samalla kun se puuttuu liitteestä III, osoittaa direktiivillä selvästi tarkoitetun kieltää tämän lajin yksilöiden kauppa. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja erityisesti asiassa komissio vastaan Italia annetusta tuomiosta(12) ilmenee selvästi, että direktiivin 2 artiklassa tarkoitetut taloudelliset ja virkistykseen liittyvät vaatimukset on otettu huomioon toisaalla direktiivissä itsessään, joten niillä ei voida perustella poikkeuksia 6 artiklassa asetetuista erityisvelvoitteista. Kaikkia näitä Ranskan hallituksen perusteluita on tietenkin arvioitava suhteutettuna siihen, että sen mukaan vastaus toiseen kysymykseen on se, että direktiiviä ei sovelleta vankeudessa syntyneisiin ja kasvatettuihin lintuihin.

20 Komissio esittää, että direktiivin soveltamisala ei rajoitu liitteissä lueteltuihin lajeihin, vaan että soveltamisala on määritelty 1 artiklassa, jossa viitataan kaikkiin luonnonvaraisina eläviin lajeihin, joihin sisältyvät direktiivissä tarkoitettujen lajien alalajit. Koska ei ole sellaista alalajia kuin "musta kanadanhanhi", komissio otaksuu kansallisen tuomioistuimen tarkoittaneen joko branta bernicla nigricansia tai branta canadensis occidentalisia; kummassakin tapauksessa yksilö kuuluu lajiin, jota jäsenvaltioiden on direktiivin perusteella suojeltava.

Ratkaisuehdotus ensimmäiseen kysymykseen

21 Kysymys siitä, suojataanko direktiivillä kaikkia tietyn suojellun lajin alalajeja siitä riippumatta, elääkö alalaji luonnonvaraisena Euroopassa, on keskeisenä kysymyksenä yhteisöjen tuomioistuimen käsittelemässä asiassa C-202/94, Van der Feesten; tässä asiassa tänään annettavassa ratkaisuehdotuksessani ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että se ratkaisisi asian siten, että direktiivin soveltamisala ulottuu ainoastaan niihin suojeltujen lajien alalajeihin, joiden alalaji elää luonnonvaraisena jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella.(13) Jos Tribunal de grande instance katsoisi, että yksilö, jonka myynnistä tämä asia sai alkunsa, kuuluisi sellaiseen alalajiin, joka ei elä luonnonvaraisena Euroopassa, ja jos yhteisöjen tuomioistuin noudattaa ratkaisuehdotustani asiassa Van der Feesten, niin direktiiviä ei sovelleta pääasian tilanteessa. Tässä tapauksessa Ranskan säännöksiä olisi arvioitava perustamissopimuksen 30 artiklan perusteella.(14) Tästä kansallinen tuomioistuin ei kuitenkaan ole esittänyt kysymystä nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.

22 Olettaen että direktiivi on merkityksellinen pääasiassa annettavalle ratkaisulle, kansallisen tuomioistuimen ensimmäiseen, yleisesti muotoilemaan kysymykseen, jota ei ole rajoitettu koskemaan vain kanadanhanhea, voidaan vastata lyhyesti. Niiden lajien määritelmä, jotka on suojeltu 1 artiklassa, on löydettävissä ilmaisusta "kaikki luonnonvaraisina elävät lintulajit" eikä direktiivin liitteistä. Siten velvollisuus kieltää myynti koskee kaikkia yksilöitä, jotka kuuluvat tällaisiin lintulajeihin. Tämä johtuu direktiivin sanamuodosta ja rakenteesta; toisin kuin esimerkiksi eräissä kansainvälisissä luonnonsuojelua koskevissa yleissopimuksissa(15), direktiivissä ei luetella suojeltuja lajeja, vaan pyritään suojelemaan kaikkia Euroopan luonnonvaraisia lintuja. Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa myös määritellään soveltamisala niille suojeluvelvoitteille, jotka asetetaan direktiivin 2, 3 ja 5 artiklassa sekä 6 artiklan 1 kohdassa ja 10 artiklassa. Sitä vastoin 6 ja 7 artiklassa sallitut poikkeukset ja poikkeamiset on rajoitettu niihin lajeihin ja alalajeihin, jotka on lueteltu kyseisissä liitteissä, kun taas 9 artiklan mukaisten mahdollisten kansallisten poikkeusten osalta on nimenomaisesti ilmoitettava muun muassa ne lajit, joita poikkeukset koskevat (9 artiklan 2 kohdan ensimmäinen luetelmakohta).

23 Lajina kanadanhanhi on sisällytetty direktiivin liitteessä II olevaan 1 osaan; sitä voidaan siten metsästää kaikilla niillä jäsenvaltioiden alueilla, joihin direktiiviä sovelletaan, jos tämä on sallittu kansallisessa lainsäädännössä (7 artiklan 1 ja 2 kohta).

24 Kanadanhanhea voidaan metsästää, mutta koska sitä ei ole otettu direktiivin liitteessä III oleviin luetteloihin, sitä ei saa myydä.(16) Tämä tulkinta direktiivin soveltamisalasta ilmenee yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä. Asiassa komissio vastaan Belgia yhteisöjen tuomioistuin katsoi jäsenvaltioiden voivan eräin edellytyksin "antaa luvan direktiivin liitteessä III esitetyn lajin myyntiin ja liitteessä II esitetyn lajin metsästämiseen - - [mistä] seuraa, että niiden lintulajien osalta, joita ei ole esitetty näissä liitteissä, tai jos [6 artiklan 2-4 kohdan] edellytyksiä ja rajoituksia ei ole noudatettu, sovelletaan yleistä kieltoa".(17) Tässä asiassa vastaajana olleen jäsenvaltion katsottiin jättäneen täyttämättä direktiivin 6 artiklaan perustuvat velvoitteensa muun muassa sen vuoksi, että se oli sallinut useiden sellaisten luonnonvaraisten lintujen myynnin, joita ei ollut esitetty direktiivin liitteessä III.

25 Tämä lopputulos ei ole poikkeuksellinen tai epälooginen; kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa komissio vastaan Italia "direktiivin mukaisella suojelulla - - on haluttu välttää se, että kaikkia lajeja, joita saa metsästää, saisi myös myydä, koska myynnistä saattaa kohdistua paineita metsästykselle ja sitä kautta kyseisen lajin kannan vähenemistä".(18)

26 Vastaus ensimmäisen kysymykseen on sen vuoksi mielestäni se, että direktiiviä on tulkittava siten, että siinä jäsenvaltiot velvoitetaan kieltämään kaikkien Euroopassa luonnonvaraisina eläviin lintulajeihin kuuluvien yksilöiden kauppa siihen katsomatta, onko laji esitetty direktiivin liitteissä, ja jollei 6 artiklassa sallituista poikkeuksista tai 9 artiklassa asetetuin edellytyksin sallitusta mahdollisesta erityispoikkeuksesta muuta johdu.

2) Toisen kysymyksen ensimmäinen osa - vankeudessa syntyneet ja kasvatetut yksilöt

27 Toisen kysymyksen ensimmäisellä osalla halutaan ennen kaikkea selvittää, koskevatko direktiivin suojelusäännökset yksilöitä, jotka ovat syntyneet ja kasvaneet vankeudessa, ja onko jäsenvaltioilla sen vuoksi oikeus antaa säännöksiä, joilla rajoitetaan tällaisten yksilöiden myyntiä tai kielletään se. Yhteisöjen tuomioistuin ei ole antanut tästä kysymyksestä vielä nimenomaista ratkaisua, vaikka asiassa komissio vastaan Belgia julkisasiamies Da Cruz Vilaça ilmoitti selvästi kantansa olevan se, että direktiivi ei koske vankeudessa eläviä yksilöitä.(19) Huomautuksensa esittäneet osapuolet ovat tästä kaikki samaa mieltä.

28 Vaikka hyväksytäänkin se, että direktiivissä ei nimenomaisesti tehdä eroa vankeudessa kasvatettujen ja muiden yksilöiden välillä, Ranskan hallitus katsoo kuitenkin, että direktiivin yleisenä tarkoituksena on suojella yksilöitä, jotka elävät luonnonvaraisina tai jotka on pyydystetty sellaisina; sen sijaan direktiivi ei sen mukaan koske vankeudessa syntyneitä ja kasvaneita yksilöitä. Direktiivin johdanto-osan kymmenes perustelukappale osoittaa, että direktiivillä pyritään välttämään kaikkea luonnonvaraisten yksilöiden liiallista hyödyntämistä kieltämällä niiden kauppa; tämän vuoksi 6 artiklan 1 kohtaa ei sovellettaisi vankeudessa kasvatettuihin yksilöihin. Hallitus tekee rinnastuksen 21.5.1992 annetun elinympäristödirektiivin(20) 13 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, jossa kielletään muun muassa luonnosta otettujen yksilöiden kauppa: nimenomaisesti kielto ei kuitenkaan koske niitä yksilöitä, jotka ovat syntyneet vankeudessa. Ranskan hallituksen mukaan neuvosto ei olisi hyväksynyt täysin luonnonvaraisista linnuista poikkeavaa ratkaisua muiden eläinmaailman ryhmien osalta. Se katsoo, että direktiivissä ei edellytetä sellaisten suojeltuihin lajeihin kuuluvien yksilöiden suojelua, jotka ovat syntyneet vankeudessa.

29 Komissio huomauttaa, että direktiivillä pyritään huolehtimaan lintukantojen ylläpidosta luonnonmukaisessa ympäristössä ja että suojelujärjestelmän ulottaminen luonnonvaraisten lajien vankeudessa eläviin yksilöihin ei vastaa tätä luonnonsuojelutavoitetta. Kysymyksen tähän osaan olisi komission mukaan siten vastattava kieltävästi.

30 Myös pääasian vastaajan mukaan direktiivin tarkoituksena on ainoastaan luonnonvaraisen eläimistön suojelu, eikä direktiiviä hänen mukaansa pidä soveltaa vankeudessa syntyneisiin ja kasvatettuihin yksilöihin.

Ratkaisuehdotus direktiivin soveltamisesta vankeudessa eläviin lintuihin

31 Näkemykseni ei poikkea siitä, mitä tästä ongelmasta asiassa on huomautuksissa yksimielisesti esitetty. Vaikka lintulajia koskee direktiivin suojelu pelkästään sillä perusteella, että se "elää luonnonvaraisena" Euroopassa, 1 artiklaa ei kuitenkaan saa tulkita niin kirjaimellisesti tai mekaanisesti, että suojelu koskisi jokaista yksittäistä lintua siihen katsomatta, elääkö kyseinen lintu luonnonvaraisesti vai ei, jos vain samaan lajiin kuuluvia yksilöitä elää myös luonnonvaraisesti. Tällainen tulkinta tuskin vastaisi tarvetta huolehtia "luonnollisen ympäristön säilymisestä" (johdanto-osan toinen perustelukappale) tai tarvetta huolehtia "luonnonvarojen suojelusta ja hoitamisesta pitkällä aikavälillä osana Euroopan kansojen perintöä" (johdanto-osan kahdeksas perustelukappale). Olisi mieltä vailla, jos näiden toivottavien päämäärien tavoitteleminen johtaisi vakiintuneen ja hyödyllisen kesyjen tai koristelintujen kaupan estymiseen ja mahdollisesti jopa puistojemme moninaisuuden vähentymiseen.

32 Lajit, joita direktiivissä säädetty "suojelu, hoitaminen ja sääntely" 1 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaisesti koskee, ovat tässä yhteydessä ainoastaan ne lajit, jotka "elävät luonnonvaraisina". Nämä ilmaisut, jotka esiintyvät hieman toisin muotoiltuina perustelukappaleissa, johtavat välttämättä siihen päätelmään, että direktiivi ei koske yksilöitä, jotka ovat syntyneet ja kasvaneet vankeudessa.

33 Esittämääni näkemystä eivät mitenkään horjuta 2-8 artiklan aineelliset säännökset, joihin direktiivin merkitys ensisijaisesti perustuu. Pidättäydyn niiden perusteellisesta käsittelystä ja kiinnitän huomiota ainoastaan seuraavien artiklojen pääasialliseen sisältöön: 3 ja 4 artikla koskevat elinympäristöjen säilyttämistä; 5 artiklassa kielletään muun muassa vahingoittamasta munia tai pesiä tai muuten puuttumasta niihin; 7 ja 8 artiklassa säädellään metsästystä. Viittausta vankeudessa eläviin lintuihin ei ole eikä myöskään kielletä lintujen kasvattamista, mikä on mielestäni olennaista. Jo pelkästään tällä perusteella on mielestäni melko selvää, että 6 artiklan myyntiä sekä kuljetusta ja hallussapitämistä myyntiä varten koskevaa kieltoa ei sovelleta vankeudessa kasvatettuihin lintuihin.

34 Direktiivin 5 artiklan e kohta on mielestäni myös selventävä. Kun siinä kielletään "sellaisten lintulajien hallussapitäminen, joiden metsästäminen ja pyydystäminen ei ole sallittua", siihen on kuitenkin lisätty "sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 ja 9 artiklan soveltamista". Nämä osoittavat eri tavoin poikkeuksia 5 artiklan a kohdassa asetusta yleisestä tappamisen ja pyydystämisen kiellosta. Kuitenkin "hallussapidon" kielto (5 artiklan e kohta) on suppeampi kuin 1 artiklan 1 kohdan soveltamisala, mikä siten vahvistaa näkemystä, jonka mukaan direktiivissä ei ole yleistä lintuyksilöiden hallussapitokieltoa pelkästään sen vuoksi, että ne kuuluvat suojeltuun lajiin.

35 Yhteisöjen tuomioistuin on myös epäsuorasti vahvistanut sen, että direktiivissä ei kielletä suojeltujen lajien kasvattamista vankeudessa. Asiassa komissio vastaan Belgia yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että Belgian säännökset, joissa sallittiin tiettyjen suojeltujen lintujen pyydystäminen, eivät olleet perusteltuja direktiivin 9 artiklan perusteella, koska hallitus ei muun muassa ollut osoittanut sitä, että "muuta tyydyttävää ratkaisua ei ole, esimerkiksi sitä mahdollisuutta, että kyseinen lintulaji voisi lisääntyä vankeudessa".(21)

36 Sen vuoksi pidän ongelmattomana esittää ratkaisuksi, että direktiivissä ei suojella luonnonvaraisiin lajeihin kuuluvia vankeudessa syntyneitä ja kasvatettuja yksilöitä.

3) Vankeudessa elävien yksilöiden kauppaa koskevat rajoitukset: direktiivin 14 artikla sekä perustamissopimuksen 30 ja 36 artikla

37 Edellä esitetty ratkaisuehdotus ei kuitenkaan täysin anna vastausta toisen kysymyksen ensimmäiseen osaan siltä osin kuin ongelmana on jäsenvaltion oikeus rajoittaa sellaisten lintujen kauppaa, joihin direktiiviä ei sovelleta, tai kieltää tällainen kauppa. Kansallinen tuomioistuin ei tosin ole muotoillut kysymystä näillä sanoilla, mutta toinen kysymys luettuna yhdessä ensimmäisen kysymyksen kanssa nostaa esiin kysymyksen sellaisten säännösten sallittavuudesta, joilla "rajoitetaan myyntiä tai kielletään se". Koska olen sitä mieltä, että direktiivi ei koske vankeudessa kasvaneita ja kasvatettuja lintuja, ja koska Ranskan hallitus vetoaa sekä direktiivin 14 artiklaan että perustamissopimuksen 30-36 artiklaan, myös näiden määräysten merkitystä on tutkittava. Prosessitaloudellisista syistä ja yhteisöjen tuomioistuimen muutamassa äskettäisessä asiassa(22) soveltaman lähestymiskäytännön mukaisesti olisi mielestäni soveliasta, että yhteisöjen tuomioistuin käsittelisi myös tätä ongelmaa tässä asiassa annettavassa ratkaisussa.

38 Ranskan hallituksen mukaan maaseutulain L. 211-1 pykälässä asetettu myyntikielto ulottuu sekä niihin yksilöihin, jotka ovat syntyneet vankeudessa, että niihin yksilöihin, jotka on pyydystetty luonnosta; tämän perusteena ovat luonnonvaraisina elävien lintulajien säilyttämistä koskevat vaatimukset, jotka ovat yhteensopivat direktiivin tarkoituksen kanssa. Hallitus toteaa myös, että mikään asetuksen 3626/82(23) säännös ei estä kansallisia säännöksiä, joilla kielletään mustien kanadanhanhien kauppa Ranskassa; ainoastaan Aleuttien kanadanhanhi (branta canadensis leucopareia) ja havaijinhanhi (branta sandvicensis) on esitetty liitteessä I sekä punakaulahanhi (branta ruficollis) liitteessä II.(24) Mustaa kanadanhanhea eivät sen vuoksi koske asetuksen säännökset eivätkä Washingtonin yleissopimuksen määräykset; missään tapauksessa asetus ei koske sillä suojeltujen lajien osalta kauppaa, jota käydään jäsenvaltion sisäisesti. Kun asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti sallitaan jäsenvaltioiden poiketa myyntiä koskevasta kiellosta, jos "eläinlajin yksilöt on tarhattu - - [tai] kasvilajin yksilöt on lisätty keinollisesti", niin tätä mahdollisuutta - jota ei sovelleta mustaan kanadanhanheen - ei voida tulkita siten, että sen kanssa olisi ristiriidassa jäsenvaltion asettama kielto myydä sellaisen suojellun eläinlajin yksilöitä, jotka on kasvatettu vankeudessa. Joka tapauksessa asetuksen 15 artiklassa sallitaan jäsenvaltioiden toteuttaa tiukempia toimenpiteitä, erityisesti "kotimaisten lajien suojelun" osalta, mihin saattaa sisältyä vankeudessa syntyneiden ja kasvatettujen muiden kuin kotieläinten myyntiä koskeva kielto.

39 Hallitus on huomautuksissaan esittänyt myös, että kansallisten säännösten oikeutus perustuu direktiivin 14 artiklaan, perustamissopimuksen 36 artiklaan sekä yhteisöjen tuomioistuimen 30 artiklan tulkintaa koskevan oikeuskäytäntöön, erityisesti tuomioon asiassa "Vallonian jätteet"(25).

40 Ranska perustelee kansallisia säännöksiä seuraavilla tosiasioita koskevilla pohdinnoilla:

- kasvatettujen yksilöiden myynnillä voitaisiin peitellä kyseenalaisin keinoin luonnosta otettujen yksilöiden myyntiä;

- tällainen myynti välttämättä edellyttää kantayksilöiden ottamista luonnosta; ja

- kasvatettujen yksilöiden vapaaksi päästämisellä niiden kaupan seurannaisilmiönä voi olla vastavaikutuksia näiden lajien säilyttämiselle käyttäytymistä ja genetiikkaa koskevista syistä (lajien geneettisen monimuotoisuuden menettäminen paikallisten alalajien tai genotyyppien sekoittuessa).

41 Komissio ei kirjallisissa huomautuksissaan ottanut kantaa perustamissopimuksen 30 artiklan mahdolliseen soveltamiseen direktiivillä suojeltuja luonnonvaraisia lintuja koskevaan Ranskan myyntikieltoon. Suullisessa käsittelyssä komission asiamies esitti sen näkemyksen, ettei tämä kysymys ollut olennainen käsiteltävän asian ollessa Ranskan sisäinen.

42 Koska Ranskan säännöksissä ei eroteta vankeudessa syntyneitä ja kasvatettuja lintuja vapaudessa syntyneistä ja kasvaneista linnuista, Vergyn asianajaja ehdotti suullisessa käsittelyssä, että kansallinen tuomioistuin voisi tulkita näitä säännöksiä direktiivin mukaisesti ja päätyä siten siihen, että myyntikielto koskisi ainoastaan luonnonvaraisesti eläviä yksilöitä. Muussa tapauksessa maaseutulaissa ja 17.4.1981 tehdyssä ministeriön päätöksessä asetetun kiellon soveltaminen johtaisi hänen mukaansa vapaan liikkuvuuden rajoittamiseen niiden vankeudessa syntyneiden ja kasvatettujen lintuyksilöiden osalta, joita myydään vapaasti Belgiassa ja Alankomaissa; tällainen sääntö olisi ristiriidassa perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa. Tämän näkemyksen tueksi Vergy vetosi perusteluihin, jotka liittyvät komission ehdotukseen neuvoston asetukseksi luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston yksilöiden hallussapitoa ja kauppaa koskeviksi säännöksiksi; siinä komissio toteaa, että "jäsenvaltiot ovat säilyttäneet ja toteuttaneet kasvavan määrän tiukempia toimenpiteitä erittäin monien - [asetuksessa 3626/82] suojeltujen ja suojelemattomien - lajien kaupan osalta, ja siten luoneet välilleen sellaisia kaupan esteitä, jotka ovat ristiriidassa sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kanssa ja joihin on sen vuoksi puututtava".(26)

43 Pääasian vastaaja totesi myös, että tällainen myyntikielto yhdessä jäsenvaltiossa johtaisi lopputulokseen, joka on selvästi ristiriidassa niiden tavoitteiden kanssa, jotka direktiivillä pyritään saavuttamaan. Jos koristelintuja ei ole mahdollista myydä laillisesti, johtaisi tämä siihen, että puistojen omistajat hankkisivat muualla kuin vankeudessa syntyneitä ja kasvatettuja lintuja laittomasti tai siihen, että näitä yksilöitä otetaan luonnosta. Väitetty uhka siitä, että vankeudessa elävien yksilöiden kaupalla saatettaisiin peitellä suojeltujen lintujen laitonta kauppaa, ei Vergyn mukaan riitä perustelemaan myyntikieltoa, koska vankeudessa kasvatetut linnut on vuodesta 1979 alkaen rengastettu jo nuorina. Tällaisten lintujen kasvattaminen vankeudessa ei myöskään välttämättä edellytä kantayksilöiden ottamista luonnosta, koska niitä on mahdollista hankkia muista jäsenvaltioista. Perustelu kiellon hyväksyttävyydestä geneettiseen puhtauteen liittyvillä syillä kumoutuu Vergyn mukaan sillä, että yksilöiden pitäminen vankeudessa ei ole kiellettyä. Hän toteaa vielä, että Ranskan säännöksiä ei voida perustella direktiivin 14 artiklalla, koska vankeudessa syntyneet ja kasvatetut linnut eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan.

Päätelmät vankeudessa elävien yksilöiden kauppaa koskevista rajoituksista

44 Jotta direktiiviä voitaisiin soveltaa vankeudessa eläviin yksilöihin, mielestäni, ja riippumatta Ranskan hallituksen esittämistä perusteluista, direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa edellytettäisiin eikä pelkästään sallittaisi sitä, että näiden yksilöiden myynti sekä kuljetus ja hallussapito myyntiä varten kielletään. Jos muuten laillisella vankeudessa syntyneiden ja kasvatettujen yksilöiden kaupalla peiteltäisiin direktiivissä suojeltujen luonnonvaraisten lintuyksilöiden kauppa tietyssä jäsenvaltiossa, kyseinen jäsenvaltio olisi velvollinen ryhtymään toimenpiteisiin tämän estämiseksi. Vastaavalla tavalla jäsenvaltioiden velvollisuutena on ryhtyä toimenpiteisiin kanadanhanhiyksilöiden tai niiden munien luonnosta ottamisen estämiseksi. Tällainen toimenpide ei missään tapauksessa ole direktiivin 14 artiklassa tarkoitettu "tiukempi toimenpide", vaan se on pikemminkin 6 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan asianmukaista täytäntöönpanoa.

45 Jos olen oikeassa siinä, että direktiivi ei koske vankeudessa kasvatettuja lintuja, on kysyttävä, voiko jäsenvaltio tästä riippumatta vedota 14 artiklaan? Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että "direktiivillä - - on tyhjentävästi säädetty jäsenvaltioiden luonnonvaraisten lintujen suojelua koskeva toimivalta".(27) Koska direktiivillä ei mielestäni suojella vankeudessa eläviä yksilöitä, vankeudessa kasvatettuja yksilöitä koskevaa Ranskan myyntikieltoa ei mielestäni voida perustella vetoamalla 14 artiklaan. En ymmärrä, miten direktiivin säännökseen, jolla sallitaan tiukemmat toimenpiteet, voitaisiin loogisesti vedota asiassa, joka ei kuulu direktiivin soveltamisalaan.

46 Asetuksen 3626/82 15 artikla, johon Ranskan hallitus on vedonnut, ei myöskään ole tässä asiassa merkityksellinen. Asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioiden sallitaan soveltaa tietyin edellytyksin tiukempia toimenpiteitä "sellaisten lajien osalta, joihin sovelletaan tätä asetusta"; kanadanhanhi ei kuitenkaan ole sellainen uhanalainen laji, johon asetusta sovelletaan, minkä Ranskan hallituskin on myöntänyt. Tämä ei kerro meille sitä, ulottuuko tämä salliva säännös lajeihin, joita direktiivi ei koske. Vastaus tähän kysymykseen on 15 artiklan 3 kohdassa, jossa, toisin kuin direktiivin 14 artiklassa, on käytetty täsmällistä ilmaisua.

47 Asetuksen 15 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille annetaan oikeus "eläinten ja kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi toteuttaa sellaisten lajien osalta, joita tämä asetus ei koske, vastaavia toimenpiteitä kuin asetuksessa säädetyt". Asetuksen 6 artiklassa kielletään suojeltuihin lajeihin kuuluvien yksilöiden myynti; kiellon soveltaminen nyt käsiteltävänä olevan kaltaiseen myyntikieltoon on asetuksen pikaisen lukemisen perusteella yksi tulkintamahdollisuus. On kuitenkin huomattava, että asetuksen johdanto-osan mukaan "yleissopimuksen soveltamiseen liittyvät kaupankäynnissä toteutettavat toimenpiteet eivät saa vaikuttaa tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön sisällä ja niitä on sovellettava ainoastaan kolmansien maiden kanssa käytyyn kauppaan" (viides perustelukappale). Siten tämän mukaan toimenpide, joka estää vankeudessa elävien yksilöiden vapaan liikkuvuuden jäsenvaltiosta toiseen, ei ole mahdollinen. Kuten johdanto-osan yhdeksännestä perustelukappaleesta käy ilmi, tällaisia asetuksen perusteella säädettyjä "tiukempia toimenpiteitä" on joka tapauksessa arvioitava perustamissopimuksen tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten perusteella. Ranskan hallitus ei ole osoittanut, että kyseisten yksilöiden myyntikielto edistäisi millään tavalla terveyden ja elämän suojelua luonnonvaraisten kanadanhanhien osalta, saati sitten vankeudessa elävien kanadanhanhien osalta, kuten 15 artiklan 3 kohdassa edellytetään, ottaen huomioon, että sekä luonnonvaraisia lintuja koskevassa direktiivissä että elinympäristödirektiivissä sallitaan yksilöiden kasvattaminen vankeudessa,(28) mikä Ranskan lainkin mukaan on siis sallittua.

48 Tätä asiaa koskevissa huomautuksissaan Ranskan hallitus, mielestäni perustellusti, ei kiistä sitä, että maaseutulain L. 211-1 pykälän myyntikielto on kansallinen toimenpide, joka "voi rajoittaa suoraan tai välillisesti taikka tosiasiallisesti tai mahdollisesti yhteisön sisäistä kauppaa - - [mitä] on pidettävä vaikutukseltaan määrällisiä rajoituksia vastaavana toimenpiteenä",(29) tai että pääasian vastaaja voi vedota perustamissopimuksen 30 artiklaan.

49 Ei liene epäilystä siitä, että vankeudessa syntyneet ja kasvatetut lintuyksilöt(30) kuuluvat 30 artiklan soveltamisalaan "tavaroina, joita viedään rajan yli liiketoimiin liittyvistä syistä - - siihen katsomatta, mikä näiden liiketoimien sisältö on".(31) Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi tämän kannan epäsuorasti asiassa Van den Burg(32); nimenomaisesti sen ovat hyväksyneet (vaikkakaan ei tätä asiaa koskevissa huomautuksissa) komissio ehdottaessaan ja Euroopan parlamentti käsitellessään edellä mainittua asetusehdotusta luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston yksilöiden hallussapitoa ja kauppaa koskeviksi säännöksiksi.(33)

50 Yhteisöjen tuomioistuin on myös nimenomaisesti todennut, että "vaikka tuotteiden myyntiä koskeva laki ei suoraan vaikutakaan tuontiin, sillä voi kuitenkin tietyissä olosuhteissa olla vaikutusta tuotteiden tuontimahdollisuuksiin muista jäsenvaltioista ja sen vuoksi se voi kuulua perustamissopimuksen 30 artiklan kiellon soveltamisalaan".(34) Nyt käsiteltävässä asiassa myyntikieltoa, johon sisältyy myös kyseisten yksilöiden kuljetuskielto, voidaan käytännössä pitää tällaisten tuotteiden Ranskaan tuonnin täydellistä kieltoa vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä; on selvää, että se ei ole sellainen "myyntijärjestely", johon perustamissopimuksen 30 artiklaa ei sovelleta yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard(35) omaksuman kannan mukaisesti. Nyt käsiteltävänä olevia Ranskan säännöksiä on sen vuoksi arvioitava yhteisöjen tuomioistuimen "Cassis de Dijon" -tapauksessa(36) kehittämän kohtuusarvioinnin (rule of reason) ja perustamissopimuksen 36 artiklan perusteella.

51 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan "kysymyksessä olevien [tavaroiden] myyntiä koskevien yhteisten sääntöjen puuttuessa on hyväksyttävä ne vapaan liikkuvuuden esteet, jotka johtuvat kansallisten lainsäädäntöjen eroavaisuuksista, jos niitä sovelletaan yhtäläisesti kotimaisiin ja maahan tuotuihin tuotteisiin ja jos ne ovat tarpeen yhteisön oikeudessa tunnustettujen pakottavien vaatimusten täyttämiseksi - - edellyttäen että säännöt eivät ole - - suhteettomia päämääräänsä nähden"; vakiintuneesti katsotaan myös, että ympäristönsuojelu on yksi tällainen pakottava vaatimus.(37) Ei ole osoitettu, että luonnonvaraisten hanhien kasvattamista koristelinnuiksi koskisivat tietyt yhteiset myyntiä koskevat säännöt. Vastaavasti voidaan lähteä sitä, että Ranskan säännöksiä sovelletaan yhtäläisesti, koska niillä estetään luonnonvaraisten lintulajien yksilöiden myynti siihen katsomatta, ovatko yksilöt syntyneet ja kasvaneet Ranskassa vai muualla yhteisössä. Sen vuoksi on tarpeen arvioida näiden säännöksien oikeutusta ja suhteellisuutta.

52 Vaikka perustamissopimuksessa ei nimenomaisesti mainita luonnonvaraisen eläimistön säilyttämistä yhtenä yhteisön ympäristöä koskevana tavoitteena, yleisesti katsotaan kuitenkin, että sillä edistetään "ympäristön laadun säilyttämistä, suojelua ja parantamista" perustamissopimuksen 130 r artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.(38) Ranskan hallituksen perustelut, joiden tiivistelmä on edellä 40 kohdassa, jäivät lähinnä vakuutteluiden tasolle. Ei ole esimerkiksi väitetty, että (erotuksena laittomasta myynnistä) peitellysti toimivaa myyntiä tai yksilöiden lainvastaista ottamista luonnosta ilmenisi Ranskassa taikka että pääasian vastaajan toiminta tosiasiallisesti rikkoisi direktiivin säännöksiä.

53 Kyseisten kansallisten sääntöjen ensisijainen tarkoitus on Ranskassa lainmukaisesti kasvatettujen yksilöiden myynnin kieltäminen. Luonnonvaraisten lintujen suojelu vaikuttaa parhaimmillaankin melko epäsuoralta, kenties jopa hypoteettiselta; tietysti nämä säännökset voisivat pitkällä aikavälillä johtaa siihen, että tällaisten lajien kasvattamisesta luovutaan, millä saatettaisiin uhata niiden säilymistä. Jos kanadanhanhien sangen pieni kanta Ranskassa joutuisi uhanalaiseksi esimerkiksi sairauksien tai niiden elinympäristön muutosten vuoksi, olisi Ranskan säännöksiä kirjaimellisesti tulkiten ilmeisesti mahdotonta täydentää kantaa tuomalla uusia yksilöitä muista jäsenvaltioista vankeudessa kasvatettaviksi. Lisäksi on vielä todettava Vergyn huomauttamalla tavalla, että kasvatettujen lajien myyntiä koskeva mikä tahansa kielto pikemminkin rohkaisee kuin estää laitonta myyntiä.

54 Ranskan hallitus ei ole pyrkinyt säännösten tarpeellisuuden osalta osoittamaan, että muut vähemmän rajoittavat keinot eivät vastaavalla tavalla edistäisi luonnonvaraisten yksilöiden suojelua. Se ei ole osoittanut, kuinka kasvatettujen yksilöiden kauppa tosiasiassa johtaisi kantayksilöiden ottamiseen luonnosta. Itse asiassa olemassa olevasta kannasta vankeudessa kasvattamisen sallimisella saattaa olla päinvastainen vaikutus. Yhtä mahdollista on, että myyntikielto johtaa siihen, että ranskalaiset koristelintujen omistajat ottavat yksilöitä luonnosta tai ostavat niitä laittomasti. On myös huomautettu, että lintuja voi hankkia muista jäsenvaltioista.

55 Kirjallisissa huomautuksissaan Ranskan hallitus katsoi, että kasvatettujen yksilöiden päästämisellä luontoon "voi olla vahingollisia vaikutuksia näiden lajien säilyttämiselle käyttäytymistä ja erityisesti genetiikkaa koskevista syistä"; valitettavasti yksikään tämän menettelyn osapuolista ei huomautuksissaan esittänyt yksityiskohtia näiden vaikutusten todennäköisyydestä tai laajuudesta taikka lisäselvityksiä näistä käyttäytymistä ja genetiikkaa koskevista syistä. Näistä niukoista tiedoista huolimatta vaikuttaa ilmeiseltä, että siitä riippumatta, mikä vaikutus kasvatettujen yksilöiden päästämisellä luontoon on, näiden yksilöiden myynti ei sellaisenaan saa aikaan näitä vaikutuksia, vaan pikemminkin ensisijaisesti niiden kasvatus; hallituksen perustelut olisivat kenties olleet vakuuttavampia, jos kasvatus olisi kiellettyä. Joka tapauksessa yhteisön ympäristöä koskeva politiikka suosii eläinlajien kasvattamista vankeudessa silloin, kun se tukee biologisen monimuotoisuuden säilyttämistä; biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen tekemisestä 25 päivänä lokakuuta 1993 tehdyn neuvoston päätöksen 93/626/ETY(39) mukaisesti yhteisön "tulee mahdollisuuksien mukaan ja soveltuvin osin, pääasiallisesti in situ -suojelun täydentämiseksi ryhtyä toimenpiteisiin biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi ex situ - -" (yleissopimuksen 9 artiklan a kohta). On ehdotettu, että suojeltujen lajien kasvattaminen asianmukaisesti valvottuna voisi "toimia korkealaatuisena geenivarantona, jolla varmistetaan luonnonvaraisten lajien säilyminen".(40)

56 Asian Van der Feesten suullisessa käsittelyssä "geneettiseksi saastumiseksi" kutsutusta ohjelmasta - joka saattaa nousta esiin myös tässä asiassa, jos kansallinen tuomioistuin katsoo kyseisen yksilön kuuluvan alalajiin, joka ei luonnonvaraisena elä Euroopassa - Ranskan hallituksen oma asiantuntija esitti, että uuteen alalajiin kuuluvien yksilöiden vieminen luontoon voi olla hyväksyttävää, jos alalaji on täysin yksilöitävissä ja jos kansainvälinen tiedeyhteisö on yksimielinen kyseisten alalajien eroista. Ei ole väitetty, että tässä asiassa alalajien erottaminen tuottaisi vaikeuksia; Ranskan hallitus ei voi vedota uhkaan geneettisestä saastumisesta perustellakseen vankeudessa kasvatettujen kanadanhanhiyksilöiden kauppaa koskevaa kieltoa.

57 En tule myöskään vakuuttuneeksi Ranskan hallituksen väitteestä, että kielto on perusteltu "eläinten - - elämän - - suojelemiseksi" perustamissopimuksen 36 artiklan mukaisesti. Maaseutulain L. 211-1 pykälän mukaan muiden eläinlajien kuin kotieläimien suojelu edellyttää erityistä tieteellistä syytä taikka sitä, että suojelu on tarpeen kansallisen luonnonperinnön vaalimiseksi; kummassakaan tapauksessa kyseessä ei ole sellainen syy, jonka perusteella perustamissopimuksen 30 artiklasta poikkeaminen 36 artiklan mukaisesti olisi mahdollista. Asiassa komissio vastaan Yhdistynyt kuningaskunta 31.1.1984 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että 36 artiklassa ei sallita sellaisten eläinten terveyttä koskevien uhkien torjuntaa, jotka ovat niin vähämerkityksisiä tai etäisiä, ettei niitä voida pitää todellisina;(41) hallitus ei ole täsmentänyt eläinten terveyttä koskevia uhkia tai selvittänyt niiden laajuutta, eikä se ole myöskään osoittanut, miten vankeudessa syntyneiden ja kasvatettujen luonnonvaraisten lintujen myyntikiellolla voitaisiin torjua nämä uhat tai pienentää niitä.

58 Edellä esitetyn perusteella katson, että Ranskan hallitus ei ole esittänyt riittävästi todisteita tai perusteluita sen osoittamiseksi, että kysymyksessä olevien säännösten tarkoitus tai vaikutus olisi ympäristön suojelua koskeva. Vaikka säännöksillä voitaisiinkin katsoa olevan tiettyjä suojelua edistäviä vaikutuksia, niiden ei ole osoitettu olevan välttämättömiä näiden vaikutusten aikaansaamiseksi. Siten Ranskan vankeudessa syntyneiden ja kasvatettujen suojeltuihin lajeihin kuuluvien yksilöiden myyntikielto ei ole perusteltu direktiivin tai muun yhteisön oikeuden määräyksen nojalla ja sillä rajoitetaan kauppaa tavalla, joka on ristiriidassa perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa.

4) Toisen kysymyksen toinen osa - kyseisen lajin luonnonmukaisen elinympäristön sijainti

59 Toisen kysymyksen toisella osalla kysytään ennen kaikkea sitä, voiko jäsenvaltio laajentaa direktiivin sisältämän suojelun koskemaan sellaisia luonnonvaraisia lintuja, joiden luonnonmukainen elinympäristö ei ole sen alueella. Yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjen selvitysten perusteella vaikuttaa kuitenkin selvältä, että pieni määrä kanadanhanhia, ehkä joitakin tuhansia yksilöitä, elää luonnonvaraisena Ranskan Eurooppaan kuuluvalla alueella. Jos kyseinen lintu kuuluu tähän lajiin, niin kysymyksen merkitys ei ole helposti ymmärrettävissä. Jos lintu kuuluu alalajiin, jota ei luonnonvaraisena esiinny Euroopassa (ja vielä vähemmän Ranskassa), kysymys on ratkaistu, kuten olen jo todennut, asiassa Van der Feesten. Kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on kuitenkin mahdollista antaa selkeä vastaus.

60 Ranskan hallitus toteaa, että direktiivin 1 artiklassa viitataan "luonnonvaraisina eläviin lintulajeihin - - jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella" (kursivointi kirjoittajan), ja se vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio vastaan Ranska antamaan tuomioon, jonka mukaan "kansallinen lainsäädäntö, jossa määritellään luonnonvaraisten lintujen suojelu kansallisen luonnonperinnön käsitteellä [on] ristiriidassa direktiivin kanssa".(42) Hallitus tekee sen johtopäätöksen, että jäsenvaltiota ei vapauta kyseisen lintulajin suojelusta se, että lajilla ei ole luonnonmukaista elinympäristöä kyseisen jäsenvaltion alueella. Vastaavalla tavalla komissio huomauttaa, että direktiivi koskee myös lajeja, jotka eivät luontaisesti tai tavallisesti elä tietyn, vaan toisen jäsenvaltion alueella ja joita kuljetetaan, pidetään tai myydään ensin mainitussa jäsenvaltiossa. Pääasian vastaaja tukee tästä näkökantaa.

61 Olen samaa mieltä.

VI Ratkaisuehdotus

62 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Tribunal de grande instance de Caenille vastattaisiin seuraavasti:

1) Luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annettua neuvoston direktiiviä 79/409/ETY on tulkittava siten, että siinä jäsenvaltiot velvoitetaan kieltämään kaikkien luonnonvaraisina eläviin lintulajeihin kuuluvien yksilöiden kauppa siihen katsomatta, onko laji esitetty direktiivin liitteissä, jollei 6 artiklan 2-4 kohdassa sallituista poikkeuksista tai 9 artiklassa asetetuin edellytyksin sallitusta mahdollisesta erityispoikkeuksesta muuta johdu.

2) Direktiiviä ei sovelleta luonnonvaraisiin lintulajeihin kuuluviin, vankeudessa syntyneisiin ja kasvatettuihin yksilöihin. Sen vuoksi direktiivin 14 artiklaan ei voida vedota perusteluna sellaisille kansallisille säännöksille, jotka on annettu tällaisten yksilöiden suojelemiseksi.

3) Perustamissopimuksen 30 artiklaa on tulkittava siten, että siinä kielletään sellainen vankeudessa syntyneitä ja kasvatettuja luonnonvaraisiin lintulajeihin kuuluvia yksilöitä koskeva myyntikielto, josta pääasiassa on kyse.

4) Direktiivin perusteella jäsenvaltion on suojeltava kaikkia niitä lintulajeja, jotka elävät luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, jossa perustamissopimusta sovelletaan, vaikka lajin luontainen elinympäristö ei olisikaan kyseisen jäsenvaltion alueella.

(1) - Luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annettu neuvoston direktiivi 79/409/ETY (EYVL 1979 L 103, s. 1; jäljempänä direktiivi).

(2) - Cramp-Simmons (toim.): Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa - The Birds of the Western Palaearctic, Oxford University Press, Oxford 1977, osa I, s. 424-444.

(3) - Em. Cramp-Simmons, s. 425.

(4) - Komission toinen kertomus luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY soveltamisesta (KOM(93) 572 lopullinen, 24.11.1993, s. 162).

(5) - Em. Cramp-Simmons, johdanto, s. 2.

(6) - Ks. myös jäljempänä 21 kohta ja tänään antamani ratkaisuehdotus asiassa C-202/94, Van der Feesten.

(7) - EYVL 1982 L 384, s. 7.

(8) - EYVL 1982 L 384, s. 1.

(9) - Journal Officiel de la République Française N.C. 19.5.1981, s. 4758.

(10) - Täsmällisen ilmaisun "jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluva alue" sijasta käytän jäljempänä lyhyyden vuoksi järjestelmällisesti ilmaisua "Eurooppa".

(11) - Komissio on ensimmäisessä kertomuksessaan direktiivin soveltamisesta julkaissut näitä lajeja koskeva luettelon, josta yleisesti käytetään nimitystä IRSNB 1988, EUR 12835 (1990).

(12) - Asia 262/85, komissio v. Italia, tuomio 8.7.1987 (Kok. 1987, s. 3073).

(13) - Ratkaisuehdotuksessa käsitellään myös suojeltujen lajien Euroopan ulkopuolella elävien alalajien yksilöiden kauppaa koskevien rajoitusten yhteensoveltuvuutta perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa.

(14) - Ks. jäljempänä 48-58 kohta.

(15) - Esim. edellä alaviitteessä 7 mainittu Washingtonin yleissopimus.

(16) - Komission toisesta direktiivin soveltamista koskevasta kertomuksesta ilmenee, että eräät jäsenvaltiot kuitenkin sallivat kanadanhanhien kaupan, ks. edellä alaviitteessä 4 mainittu julkaisu, s. 51.

(17) - Asia 247/85, tuomio 8.7.1987 (Kok. 1987, s. 3029, 7 kohta), kursivointi kirjoittajan.

(18) - Edellä alaviitteessä 12 mainittu asia 262/85, tuomion 18 kohta.

(19) - Edellä alaviitteessä 17 mainittu asia 247/85, ratkaisuehdotuksen s. 3054.

(20) - Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (EYVL 1992 L 206, s. 7). Rinnastus on mielestäni virheellinen, koska 13 artikla koskee yksinomaan kasveja.

(21) - Edellä alaviitteessä 17 mainittu asia 247/85, tuomion 41 kohta (kursivointi kirjoittajan).

(22) - Asiassa C-451/93, Delevant, tuomio 8.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1545, 12 kohta) yhteisöjen tuomioistuin esimerkiksi antoi vastauksen kysymykseen, jonka kansallisen tuomioistuimen todella olisi pitänyt kysyä, eikä yhteisöjen tuomioistuin katsonut olevansa sidottu virheelliseen olettamukseen sovellettavista säännöksistä. Asiassa C-56/94, SCAC, tuomio 29.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1769, 26 kohta) yhteisöjen tuomioistuin vastasi kysymykseen, joka tiukasti tulkiten ei ollut tarpeen "hyödyllisen vastauksen antamiseksi" kansalliselle tuomioistuimelle.

(23) - Viitetiedot edellä alaviitteessä 8.

(24) - Itse asiassa nämä kolme lajia on pikemminkin esitetty Washingtonin yleissopimuksen liitteessä I ja II kuin asetuksen liitteissä.

(25) - Asia C-2/90, komissio v. Belgia, tuomio 9.7.1992 (Kok. 1992, s. I-4431).

(26) - KOM(91) 448 lopullinen versio, 2.5 kohta, s. 4; ks. myös EYVL 1992 C 26, s. 1. Muutettu ehdotus: EYVL 1994 C 131, s. 1.

(27) - Asia C-169/89, Van den Burg (Kok. 1990, s. I-2143, 9 kohta).

(28) - Ks. edellä 31 ja 36 kohta sekä edellä alaviitteessä 20 mainitun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 14 artiklan 2 kohta.

(29) - Asia 8/74, Dassonville, tuomio 11.7.1974 (Kok. 1974, s. 837, 5 kohta).

(30) - Kuten edellä on todettu, seuraavat huomautukset soveltuvat mutatis mutandis myös suojeltujen lajien Euroopan ulkopuolella elävien alalajien yksilöihin.

(31) - Asia C-324/93, Evans Medical Ltd ja Macfarlan Smith Ltd, tuomio 28.3.1995 (Kok. 1995, s. I-563, 20 kohta).

(32) - Edellä alaviitteessä 27 mainittu asia, tuomion 6 kohta.

(33) - Tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohta.

(34) - Asia 75/81, Blesgen, tuomio 31.3.1982 (Kok. 1982, s. 1211, 7 kohta).

(35) - Yhdistetyt asiat C-267/91 ja C-268/91, tuomio 24.11.1993 (Kok. 1993, s. I-6097, 16 ja 17 kohta).

(36) - Asia 120/78, Rewe-Zentral v. Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, tuomio 20.2.1979 (Kok. 1979, s. 649, 8 kohta).

(37) - Asia 302/86, komissio v. Tanska, tuomio 20.9.1988 (Kok. 1988, s. 4607, 6 ja 9 kohta); kysymyksessä olevien tavaroiden luonteen huomioon ottaen olen ilmaisun "tuotteet" sijasta mieluummin käyttänyt ilmaisua "tavarat".

(38) - Ks. esim. edellä alaviitteessä 20 mainitun elinympäristödirektiivin ensimmäinen perustelukappale.

(39) - EYVL 1993 L 309, s. 1.

(40) - Jean-Pierre Raffarinin tekemä kirjallinen kysymys E-259/95 Euroopan parlamentissa; vastauksessaan neuvosto luetteli useita yhteisön oikeuden säännöksiä, jotka "vastaavat parlamentin jäsenen ehdotusta" (EYVL 1995 C 213, s. 9).

(41) - Asia 40/82, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 31.1.1984 (Kok. 1984, s. 283).

(42) - Asia 252/85, komissio v. Ranska, tuomio 27.4.1988 (Kok. 1988, s. 2243, 15 kohta).