JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PHILIPPE LÉGER

6 päivänä huhtikuuta 2006 1( )

Asia C‑351/04

Ikea Wholesale Ltd

vastaan

Commissioners of Customs & Excise

(High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Polkumyynti – Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonti – Vuoden 1994 GATT-sopimus – Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelimen suositukset ja päätökset – Oikeusvaikutukset – Normaaliarvo – Myynti‑, hallinto‑ ja muiden kustannusten sekä voiton määrät – Polkumyyntimarginaali – Nollaamiskäytäntö – Vahinko – Asian kannalta merkitykselliset taloudelliset tekijät ja osoittimet – Maksettujen tullien palauttaminen

1. Tämän ennakkoratkaisumenettelyn taustalla on riita‑asia, joka koskee Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnista yhteisön alueelle perittyjen polkumyyntitullien palauttamista. Kyseisten tullien käyttöönottaminen johti riitojenratkaisumenettelyn vireille panoon Maailman kauppajärjestössä (jäljempänä WTO), joka totesi niiden olevan ristiriidassa tullitariffeja ja kauppaa koskevan vuoden 1994 yleissopimuksen VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen kanssa (jäljempänä polkumyyntisopimus).( )

2. Käsiteltävänä olevassa asiassa High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Yhdistynyt kuningaskunta) pyytää yhteisöjen tuomioistuinta arvioimaan kyseessä olevien polkumyyntitullien käyttöönottamisesta annettujen asetusten pätevyyttä yhteisön oikeuteen nähden, kun otetaan huomioon WTO:n riitojenratkaisuelimen (jäljempänä DSB) suositukset ja ratkaisut. Mikäli jokin näistä asetuksista on pätemätön, kyseinen kansallinen tuomioistuin tiedustelee myös kyseisten tullien mahdolliseen palauttamiseen sovellettavia yksityiskohtaisia sääntöjä.

3. Tätä ennakkoratkaisupyyntöä tutkittaessa on tarkasteltava erityisesti sitä, onko DBS:n suositukset ja päätökset syytä ottaa huomioon tämän pätevyyden arvioinnissa. Sen yhteydessä on tutkittava myös niiden oikeussääntöjen pätevyyttä, joilla säädetään yhteisön viranomaisten kyseisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden vahvistamista varten käyttämä taloudellisen tutkimuksen menetelmä.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Uruguayn kierroksen monenväliset kansainväliset sopimukset

4. Euroopan yhteisö allekirjoitti 15.4.1994 Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen päättämistä koskevan päätösasiakirjan, WTO:n perustamissopimuksen sekä kaikki liitteisiin 1–4 sisältyvät sopimukset ja pöytäkirjat (jäljempänä WTO‑sopimukset).

5. Kyseisten liitteiden joukossa on erityisesti vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskeva yleissopimus (jäljempänä vuoden 1994 GATT-sopimus) sekä riitojen ratkaisusta annettuja sääntöjä ja menettelyjä koskeva sopimus (jäljempänä riitojen ratkaisusta tehty sopimus).( )

6. Kyseisten sopimusten allekirjoittamisen jälkeen neuvosto teki 22.12.1994 päätöksen N:o 94/800/EY Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa.( )

1. WTO:n perustamissopimus

7. Kuten WTO:n perustamissopimuksen johdanto-osasta käy ilmi, sopimuspuolet ovat solmineet ”keskinäisen ja kaikille osapuolille edullisen sopimuksen, jonka päämääränä on huomattavasti alentaa tullitariffeja ja vähentää muita kaupan esteitä sekä poistaa syrjivä menettely kansainvälisissä kauppasuhteissa”.

8. Mainitun sopimuksen III artiklan 2 kohdan mukaan WTO tarjoaa ”neuvottelupaikan jäsenilleen monenkeskisten kauppasuhteiden osalta – –”.

9. Kyseisen sopimuksen II artiklan 2 kohdassa tarkennetaan, että ”liitteisiin 1, 2 ja 3 sisältyvät sopimukset ja niihin liittyvät oikeudelliset asiakirjat – – sitovat kaikkia jäseniä”.( )

2. Vuoden 1994 GATT-sopimus

10. Kyseinen sopimus on WTO:n perustamissopimuksen liitteessä 1 A ja muodostaa monenkeskisen tavaroiden kauppaa koskevan sopimuksen.

11. Vuoden 1994 GATT‑sopimuksen VI artiklan 1 kohdan mukaan polkumyynti, ”jonka avulla jonkin maan tuotteita tuodaan kaupaksi johonkin toiseen maahan alle tuotteiden normaaliarvon, on tuomittavaa, jos se tuottaa tai uhkaa tuottaa oleellista vahinkoa sopimuspuolen alueella jo olemassa olevalle tuotantoalalle tai oleellisesti hidastaa jonkin kotimaisen tuotantoalan perustamista”.

12. Tämä määräys on täytäntöönpantu polkumyyntisopimuksella, jossa määritellään olosuhteet, joissa polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä voidaan ottaa käyttöön.

13. Kyseisen sopimuksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Polkumyynnin määrittely”, 1 kohdassa määrätään, että ”tuotetta on katsottava myytävän polkumyynnillä, toisin sanoen saatettavan kaupaksi toiseen maahan normaaliarvoansa alempaan hintaan, jos maasta toiseen viedyn tuotteen vientihinta on alempi kuin tavanomaisessa kaupankäynnissä sovellettu vastaavan tuotteen vertailukelpoinen hinta silloin, kun tuote on tarkoitettu viejämaan kulutukseen”.

14. Polkumyynnin määrittely edellyttää siis vastaavan tuotteen normaaliarvon määrittämistä alkuperämaan kotimarkkinoilla (2.2 artikla) sekä kyseisen tuotteen vientihinnan määrittämistä (2.3 artikla) polkumyyntimarginaalin toteamista varten (2.4 artikla).( )

15. Polkumyynnin olemassaolon määrittelyn lisäksi on tarpeen määrittää, onko kyseisellä käytännöllä merkittäviä haittavaikutuksia kotimaan tuotannonalalle tuontimaassa. Polkumyyntisopimuksen 3 artiklan 4 kohdassa luetellaan tässä tarkoituksessa tekijät, jotka on otettava huomioon tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin haittavaikutuksia asianomaiseen kotimaan tuotannonalaan.

16. Lopuksi kyseisen sopimuksen 18 artiklan 4 kohdan mukaan kukin sopimuspuoli velvoitetaan ryhtymään ”välttämättömiin yleisiin ja erityisiin toimenpiteisiin varmistaakseen, että sen lait, asetukset ja hallinnolliset menettelyt ovat tämän sopimuksen määräysten mukaisia – –”.

3. Riitojen ratkaisusta tehty sopimus

17. Sopimus on WTO:n perustamissopimuksen liitteessä 2. Sen perusteella annettujen suositusten ja ratkaisujen täytäntöönpano kuuluu DSB:n toimivaltaan.( )

18. Tämän sopimuksen kohteena on sen 3 artiklan 2 kohdan nojalla suojata ”jäsenten liitesopimusten mukaisia oikeuksia ja velvoitteita sekä selventää noiden sopimusten olemassa olevia määräyksiä kansainvälisen oikeuden tavanomaisten tulkintasääntöjen mukaisesti”.

19. Osapuolten keskinäisesti hyväksymän ratkaisun puuttuessa tällä sopimuksella perustetun riitojenratkaisujärjestelmän tavoitteena on mainitun sopimuksen 3 artiklan 7 kohdan mukaan ”varmistaa niiden kyseisten toimenpiteiden poistaminen, joiden katsotaan olevan ristiriidassa minkä tahansa liitesopimuksen määräysten kanssa”.

20. Jos ristiriitaiseksi todettua toimenpidettä ei voida poistaa välittömästi, sopimuksen 21 artiklan 3 kohdan mukaan asianomaiselle jäsenelle annetaan kohtuullinen määräaika sen tekemiseen.

21. Kun tämä määräaika on päättynyt eikä toimenpidettä ole saatettu määräysten mukaiseksi, 22 artiklan 2 kohdan mukaan asianomainen jäsen voi ryhtyä neuvotteluihin jokaisen riitojenratkaisumenettelyn osapuolen kanssa väliaikaisena pyrkimyksenään löytää keskinäisesti tyydyttävä hyvitys. Muussa tapauksessa jokainen osapuoli voi pyytää DSB:ltä oikeutusta myönnytyksen tai muun velvoitteen peruuttamiseen väliaikaisesti kyseiseltä jäseneltä.

B Yhteisön lainsäädäntö

1. Järjestelmä, joka koskee polkumyynnillä kolmansista maisista tapahtuvalta tuonnilta puolustautumista

22. Tämä järjestelmä oli määritelty pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana neuvoston asetuksessa (EY) N:o 384/96.( )

23. Yhteisö on antanut kyseisen asetuksen polkumyyntisopimuksen 18 artiklan 4 kohdasta johtuvien velvoitteidensa nojalla, ja asetuksen tavoitteena on saattaa yhteisön lainsäädäntö kyseisen sopimuksen mukaiseksi, niin pitkälti kuin mahdollista, sen sääntöjen asianmukaisen ja avoimen soveltamisen varmistamiseksi.( )

24. Mainitun asetuksen nojalla tutkimus ja väliaikaisen polkumyyntitullin määrääminen kuuluvat komission toimivaltaan. Lopullisen tullin käyttöön ottaminen sitä vastoin kuuluu neuvoston toimivaltaan.( ) Nämä tullit otetaan käyttöön asetuksella, ja jäsenvaltiot kantavat ne muodon ja määrän perusteella, jotka vahvistetaan asetuksessa, jolla ne otetaan käyttöön.( )

25. Polkumyyntitullin käyttöön ottamiseksi yhteisön viranomaisten on todettava polkumyynnin olemassaolo sekä siitä yhteisön tuotannonalalle aiheutuva merkittävä vahinko.( ) Niiden on myös arvioitava, onko polkumyyntitullin käyttöön ottaminen yhteisön edun mukaista.

26. Perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaan ”polkumyyntitullia voidaan soveltaa polkumyynnillä tuotuun tuotteeseen, jos tuotteen luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen yhteisössä aiheuttaa vahinkoa”.

27. Mainitun artiklan 2 kohdan mukaan tuotetta pidetään polkumyynnillä tuotuna, ”jos sen vientihinta yhteisöön on alempi kuin tavanomaisessa kaupankäynnissä käytettävä samankaltaisen tuotteen[( )] vertailukelpoinen hinta viejämaassa”.( )

28. Samankaltaisen tuotteen normaaliarvo määritetään mainitun asetuksen 2 artiklassa säädetyin edellytyksin. Se määritetään lähtökohtaisesti alkuperämaassa käytettyjen todellisten hintojen perusteella. Kuitenkin mikäli samankaltaista tuotetta ei myydä tavanomaisessa kaupankäynnissä, perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaan voidaan käyttää tuotteen laskennallista normaaliarvoa, joka määritetään erityisesti alkuperämaan tuotantokustannusten perusteella lisättynä kohtuullisella määrällä myynti‑, hallinto‑ ja muita kustannuksia ( jäljempänä MHM‑kustannukset) sekä voittoa.

29. Kyseisen asetuksen 2 artiklan 10 kohdassa vahvistetaan kriteerit, joiden perusteella toimielimet tekevät tasapuolisen vertailun asianomaisen tuotteen vientihinnan ja samankaltaisen tuotteen normaaliarvon välillä. Polkumyyntimarginaali määritetään tämän vertailun perusteella, joka voidaan tehdä mainitun asetuksen 2 artiklan 11 kohdassa esitettyjen kolmen menetelmän mukaisesti. Tämä marginaali on ”määrä, jolla normaaliarvo ylittää vientihinnan”.( )

30. Perusasetuksen 3 artiklassa puolestaan tarkennetaan edellytykset, joiden mukaisesti yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko on määritettävä.

31. Kun on todettu, että yhteisöön tapahtuvaan tuontiin liittyy polkumyynti, josta aiheutuu merkittävää vahinkoa, yhteisön viranomaisten on määritettävä kyseisen asetuksen 21 artiklan mukaisesti, onko polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden toteuttaminen yhteisön edun mukaista.( )

32. Mainitun asetuksen 9 artiklan 4 kohdassa tarkennetaan joka tapauksessa, että lopullisen polkumyyntitullin määrä ”ei saa ylittää vahvistettua polkumyyntimarginaalia, ja määrän on oltava kyseistä marginaalia alhaisempi, jos tämä alhaisempi määrä on riittävä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi”.( )

33. Muussa tapauksessa perusasetuksen 11 artiklan 8 kohdassa säädetään, että ”tuoja voi pyytää kannettujen tullien palautusta, jos osoitetaan, että polkumyyntimarginaali, jonka perusteella tullit maksettiin, on poistettu tai alennettu voimassa olevaan tulliin nähden”.

2. Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuontia koskevat riidanalaiset polkumyyntitullit

a) Riidanalaisten polkumyyntitullien käyttöön ottaminen

34. Sen jälkeen kun komissio oli ottanut käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa,( ) neuvosto antoi perusasetuksen nojalla asetuksen (EY) N:o 2398/97.( )

35. Riidanalaisessa asetuksessa vahvistetaan komission päätelmät, joiden mukaan tämä polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheutti merkittävää vahinkoa yhteisön tuotannonalalle, ja otettiin käyttöön yhteisön edun mukainen lopullinen polkumyyntitulli.

b) Riidanalaisten polkumyyntitullien kyseenalaistaminen DSB:n toimesta

36. Sen jälkeen kun riidanalaisella asetuksella otettiin käyttöön lopullinen polkumyyntitulli Intian tasavallan vuodeliinavaatteiden viennille, Intia siirsi 3.8.1998 asian DSB:n käsiteltäväksi ja pyysi neuvottelujen aloittamista Euroopan yhteisön kanssa.( ) Koska nämä neuvottelut eivät johtaneet molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun, Intian tasavalta pyysi sopimuksen 4 artiklan 7 kohdan nojalla DSB:tä asettamaan paneelin tutkimaan mainitun asetuksen yhteensopivuutta WTO:n asian kannalta merkityksellisten määräyksien kanssa.

37. DSB:n paneeli katsoi 30.10.2000 julkaistussa raportissa,( ) että yhteisö rikkoi polkumyyntisopimuksen 2.4.2 artiklaa soveltaessaan negatiivisten polkumyyntimarginaalien nollaamismenetelmää keskimääräisen painotetun polkumyyntimarginaalin määrittämisessä. Paneeli totesi toisaalta, että yhteisö on toiminut kyseisen sopimuksen 3.4 artiklan vastaisesti määrittäessään yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa, kun se on ottanut huomioon tietoja, jotka koskevat tuottajia, jotka eivät kuulu kotimaan teollisuuteen, sellaisena kuin tutkimusta tehneet viranomaiset ovat sen määritelleet, ja kun se ei ole arvioinut kaikkia tekijöitä, jotka vaikuttavat tämän alan tilanteeseen.

38. Euroopan yhteisö valitti päätöksestä DSB:n pysyvään valituselimeen, joka vahvisti 1.3.2001 annetussa raportissaan( ) paneelin toteamuksen, jonka mukaan Euroopan yhteisön kyseessä olevan polkumyyntitutkimuksen yhteydessä käyttämä nollaamismenetelmä oli ristiriidassa polkumyyntisopimuksen 2.4.2 artiklan kanssa. Lisäksi valituselin totesi, että Euroopan yhteisö oli toiminut myös kyseisen sopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohdan vastaisesti laskiessaan tuotteen laskennallista normaaliarvoa ja erityisesti voittoon liittyviä määriä.

39. DSB hyväksyi paneelin ja valituselimen raportit 12.3.2001 ja pyysi sopimuksen 19 artiklan 1 kohdan nojalla Euroopan yhteisöä saattamaan toimenpiteensä yhdenmukaiseksi polkumyyntisopimuksen kanssa.

40. Riitojen ratkaisusta tehdyn sopimuksen 21 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti Intian tasavalta ja Euroopan yhteisö sopivat kohtuullisesta määräajasta, joka päättyi 14.8.2001, DSB:n suositusten ja päätösten täytäntöönpanemiseksi.

c) Euroopan yhteisön määräämien riidanalaisten polkumyyntitullien uudelleentarkastelu DSB:n suositusten ja päätösten perusteella

41. Neuvosto antoi 23.7.2001 asetuksen (EY) N:o 1515/2001 toimenpiteistä, joita yhteisö voi toteuttaa polkumyyntitoimenpiteitä ja tukien vastaisia toimenpiteitä koskevan WTO:n riitojenratkaisuelimen hyväksymän raportin johdosta.( )

42. Tämän asetuksen tarkoituksena on sen neljännen perustelukappaleen mukaan, että yhteisö voi tarpeen mukaan saattaa erityisesti perusasetuksen nojalla toteutetun toimenpiteen yhdenmukaiseksi DSB:n hyväksymään raporttiin sisältyvien suositusten ja päätösten kanssa.

43. Asetuksen N:o 1515/2001 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään tässä tarkoituksessa, että neuvosto voi kumota tai muuttaa kiistanalaisen toimenpiteen.

44. Lisäksi saman asetuksen 2 artiklan 1 kohdan nojalla ”neuvosto voi myös, jos se pitää sitä aiheellisena, toteuttaa minkä tahansa 1 artiklan 1 kohdassa mainitun toimenpiteen DSB:n hyväksymään raporttiin sisältyvien muuta kuin kiistanalaista toimenpidettä koskevien oikeudellisten tulkintojen huomioon ottamiseksi”.

45. Mainitun asetuksen 3 artiklassa tarkennetaan vielä, että jollei toisin säädetä, näitä toimenpiteitä ”noudatetaan niiden voimaantulosta alkaen, eikä niiden perusteella palauteta ennen kyseistä ajankohtaa kannettuja tulleja”.

46. Neuvosto antoi 7.8.2001 tämän asetuksen N:o 1515/2001 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan perusteella asetuksen (EY) N:o 1644/2001,( ) jolla muutetaan DSB:n suositusten mukaisesti riidanalaisessa asetuksessa tehtyjä, Intiasta peräisin olevaan tuontiin liittyviä päätelmiä.

47. Tämä tarkistus koskee samankaltaisen tuotteen laskennallisen normaaliarvon määrittämistä, polkumyynnin keskimääräisen painotetun polkumyyntimarginaalin laskemista (yhtään nollausta ei ole sovellettu) ja lopuksi vahingon olemassaolon määrittämistä.

48. Tämän uudelleentarkastelun valossa neuvosto vahvisti, että Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista Euroopan yhteisöön tapahtuva tuonti oli yhteisön tuotannonalalle vahingollista polkumyyntiä. Neuvosto totesi kuitenkin polkumyynnin olevan vähäisempää ja alensi riidanalaisella asetuksella käyttöön otettua polkumyyntitullia Intian viennin osalta.( ) Neuvosto päätti lisäksi keskeyttää polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden soveltamisen.( )

49. Asetuksen N:o 1515/2001 2 artiklan perusteella neuvosto katsoi aiheelliseksi tarkastella uudelleen Egyptistä ja Pakistanista (jotka eivät olleet DSB:n riitauttamismenettelyn kohteena) olevaan tuontiin liittyviä toimenpiteitä ja antoi asetuksen (EY) N:o 160/2002.( )

50. Tämän asetuksen 1 artiklan mukaan riidanalaisessa asetuksessa käyttöön otettujen polkumyyntitullien soveltaminen keskeytetään Egyptistä peräisin olevan tuonnin osalta ja säädetään näiden tullien voimassaolon päättymisestä 28.2.2002.( )

51. Mainitun asetuksen 2 artiklassa sen sijaan päätetään Pakistanista peräisin olevaa tuontia koskeva menettely, koska uudesta laskennasta oli käynyt ilmi, ettei polkumyyntiä tapahtunut yhdenkään pakistanilaisen yhtiön kyseistä tuotetta koskevassa viennissä.

52. Ottaen huomioon Pakistanista peräisin olevaan tuontiin liittyvien toimenpiteiden poistaminen ja Egyptistä peräisin olevaan tuontiin liittyvien toimenpiteiden voimassaolon päättymisen neuvosto tarkasteli uudelleen Intiasta peräisin olevaan tuontiin liittyviä päätelmiä. Tämän perusasetuksen 11 artiklan 3 kohtaan( ) perustuvan tarkastelun johdosta neuvosto antoi asetuksen (EY) N:o 696/2002( ) Intiasta peräisin olevassa tuonnissa käyttöön otetun, asetuksella N:o 1644/2001 muutetun lopullisen polkumyyntitullin vahvistamisesta.

II Riita-asia ja asian käsittelyn vaiheet

53. Ikea Wholesale Ltd (jäljempänä Ikea tai kantaja) vaati 10.6.2002 päivätyllä kirjeellä Commissioners of Customs and Exciseltä (jäljempänä Commissioners) Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnista perittyjen polkumyyntitullien palauttamista. Ikea vaati palautettavaksi 230 301,74 Englannin puntaa (GBP), joka vastaa tulleja, jotka kannettiin sen Pakistanista peräisin olevasta tuonnista maaliskuun 2000 ja tammikuun 2002 välisenä aikana, ja 69 902,29 GBP, joka vastaa osaa tulleista, jotka kannettiin sen Intiasta peräisin olevasta tuonnista maaliskuun 2000 ja elokuun 2001 välisenä aikana.

54. Tämä palautusvaatimus on jätetty yhteisön tullikoodeksin 236 ja 239 artiklan perusteella.( ) Ikea esitti vaatimuksensa sillä perusteella, että riidanalainen asetus ja erityisesti yhteisön viranomaisten näiden tullien laskemista varten tekemät tutkimukset olivat lainvastaisia. Kantaja vetosi erityisesti DSB:n raporttien päätelmiin.

55. Commissioners hylkäsi tämän vaatimuksen ja vahvisti tämän päätöksen muodollisessa hallinnollisessa tutkimusmenettelyssä ja katsoi yhtäältä, että riidanalaisella asetuksella määrättiin lopullinen polkumyyntitulli tälle tuonnille kyseiseltä ajanjaksolta, ja toisaalta, että asetuksissa N:o 1644/2001 ja N:o 160/2002 ei säädetty jo kannettujen tullien taannehtivasta palauttamisesta.

56. Ikea nosti tästä päätöksestä kanteen VAT and Duties Tribunalissa (Lontoo). Tämä hylkäsi kanteen 8.9.2003 antamallaan tuomiolla erityisesti sillä perusteella, että koska asiassa ei ollut nostettu kumoamiskannetta EY 230 artiklan nojalla, kyseiset asetukset olivat lopullisia hakijaan nähden.

57. Ikea valitti tuomiosta 31.10.2003 High Court of Justicen (England & Wales) Chancery Divisioniin. Se väitti yhtäältä, että kyseiset asetukset eivät koskeneet sitä suoraan ja erikseen EY 230 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Toisaalta hakija katsoi, että nämä asetukset olivat lainvastaisia.

58. Kyseinen tuomioistuin kumosi VAT and Duties Tribunalin tuomion ja totesi, ettei Ikealla ollut asiavaltuutta nostaa suoraan kumoamiskanne yhteisöjen tuomioistuimessa EY 230 artiklan nojalla, koska riidanalainen asetus sen paremmin kuin asetus N:o 1644/2001 ja asetus N:o 160/2002 eivät koskeneet sitä suoraan ja erikseen. Näin ollen se katsoi, että hakija voi riitauttaa nämä asetukset High Court of Justicessa vireille pannun tullien palautuksen hylkäämistä koskevan valituksen yhteydessä ja että High Court of Justicen tehtävä oli saattaa kyseisten asetusten pätevyyden arviointia koskeva ennakkoratkaisukysymys yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

III Ennakkoratkaisukysymys

59. Koska High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division oli epävarma riidanalaisen asetuksen sekä asetusten N:o 1644/2001, N:o 160/2002 ja N:o 696/2002 (jäljempänä sitä seuraavat asetukset) pätevyydestä, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Kun otetaan huomioon Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelimen (DSB) paneelin 30.10.2000 päivätyn raporttinsa WT/DS1412/R 7.2 kohdan g ja h alakohdassa ja WTO:n DSB:n valituselimen 1.3.2002 tekemänsä päätöksen WT/DS1141/AB/R 86 ja 87 kohdassa esittämät toteamukset, onko lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa 28.11.1997 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2398/97 − − kokonaan tai osittain ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa siltä osin kuin siinä

a) on sovellettu polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan, sellaisena kuin se on muutettuna, ja polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii alakohdan vastaisesti väärää menetelmää laskettaessa myynti‑, hallinto‑ ja muiden kustannusten sekä voiton määrää

b) on sovellettu asetuksen N:o 384/96 2 artiklan 11 kohdan ja polkumyyntisopimuksen 2.4.2 artiklan vastaisesti väärää menetelmää ottamalla ’nollaamiskäytäntö’ mukaan polkumyyntimarginaalin olemassaoloa määritettäessä, kun normaaliarvoa on verrattu vientihintaan, ja/tai

c) ei ole arvioitu kaikkia asiaankuuluvia vahinkoon liittyviä tekijöitä, jotka vaikuttavat yhteisön tuotannonalan tilanteeseen, ja on tehty virhe yksilöitäessä yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa, kun on asetuksen N:o 384/96 3 artiklan 5 kohdan ja polkumyyntisopimuksen 3.4 artiklan vastaisesti nojauduttu todisteisiin, jotka on saatu yhteisön tuotannonalaan kuulumattomilta yrityksiltä?

2) Onko jokin seuraavista tai ovatko kaikki niistä,

a) lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 2398/97 muuttamisesta ja sen Intiasta peräisin olevaan tuontiin soveltamisen keskeyttämisestä annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1644/2001

b) lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2398/97 muuttamisesta ja menettelyn päättämisestä Pakistanista peräisin olevan tuonnin osalta annettu neuvoston asetus (EY) N:o 160/2002

c) asetuksella (EY) N:o 2398/97, sellaisena kuin se on muutettuna ja sen soveltaminen keskeytettynä asetuksella (EY) N:o 1644/2001, käyttöön otetun lopullisen polkumyyntitullin vahvistamisesta Intiasta peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa annettu neuvoston asetus (EY) N:o 696/2002,

ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa (mukaan lukien asetuksen N:o 384/96 1 artikla, 7 artiklan 1 kohta ja 9 artiklan 4 kohta luettuna yhdessä polkumyyntisopimuksen 1 artiklan, 7.1 artiklan ja 9 artiklan kanssa) siltä osin kuin i) ne annettiin sellaisten tietojen uudelleenarvioinnin perusteella, jotka kerättiin alkuperäisen tutkimusjakson aikana, ja tämä uudelleenarviointi osoitti, että alkuperäisen tutkimusjakson aikana ei ollut tapahtunut polkumyyntiä tai se oli ollut vähäisempää, mutta ii) edellä mainituissa asetuksissa ei säädetä asetuksen N:o 2398/97 nojalla jo maksettujen summien palauttamisesta?

3) Ovatko asetukset N:o 1644/2001, N:o 160/2002 ja N:o 696/2002 lisäksi ristiriidassa asetuksen N:o 384/96 7 artiklan 2 kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan sekä suhteellisuusperiaatteen kanssa, kun niissä sallitaan niiden voimaantuloa edeltävän ajanjakson osalta sellainen polkumyyntitullin taso, joka ei ole täysin oikeassa suhteessa polkumyynnin määrään tai vahinkoon, joka tullilla on tarkoitus korjata?

4) Ovatko edellä esitettyihin kysymyksiin annettavat vastaukset erilaisia sen mukaan, onko kyseessä vienti Intiasta tai Pakistanista, kun otetaan huomioon

a) WTO:n riitojenratkaisuelimessä käydyt menettelyt ja/tai

b) komission toteamukset, jotka on kirjattu asetuksiin N:o 1644/2001, N:o 160/2002 ja N:o 696/2002?

5) Kun otetaan huomioon edellä esitettyihin kysymyksiin annettavat vastaukset,

a) onko kansallisten tulliviranomaisten palautettava kaikki polkumyyntitullit, joita ne ovat kantaneet asetuksen N:o 2398/97 nojalla, tai osa niistä, ja

b) mikäli näin on, kenelle ja millä edellytyksillä ne pitäisi palauttaa?”

IV Ennakkoratkaisukysymysten kohde

60. Ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta arvioimaan riidanalaisen asetuksen pätevyyttä. Kysymys on yhtäältä siitä, ovatko DSB:n vuodeliinavaatteiden tuontia koskevissa raporteissa antamat suositukset ja päätökset omiaan sitomaan yhteisöjen tuomioistuinta sen arvioidessa mainitun asetuksen pätevyyttä yhteisön oikeuteen nähden, ja toisaalta yhteisön viranomaisten kyseisten lopullisten polkumyyntitullien käyttöönoton yhteydessä tekemän analyysin pätevyyden arvioimisesta.

61. Toisessa ja kolmannessa kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta kyseistä asetusta seuraavien asetusten pätevyyttä. Ongelma koskee sitä, ovatko nämä asetukset perusasetuksen (luettuna yhdessä polkumyyntisopimuksen kanssa) ja erityisesti suhteellisuusperiaatteen vastaisia, kun niissä ei ole säädetty perusasetuksen nojalla kannettujen polkumyyntitullien palauttamisesta.

62. Tässä tilanteessa ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee neljännessä kysymyksessään, ovatko edellä esitettyihin kysymyksiin annettavat vastaukset erilaisia sen mukaan, onko kyseessä tuonti Intiasta tai Pakistanista.

63. Lopuksi se tiedustelee viidennessä kysymyksessään tarvittaessa tarkennusta siihen, mitä yksityiskohtaisia sääntöjä riidanalaisen asetuksen nojalla perittyjen tullien mahdolliseen palauttamiseen on sovellettava.

64. Tarkastelen esitettyjä kysymyksiä edellä mainitussa järjestyksessä.

V Riidanalaisen asetuksen pätevyys

65. Ensimmäisessä kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta sitä, onko riidanalaisen asetuksen katsottava olevan ristiriidassa perusasetuksen kanssa, kun DSB on todennut tämän ensimmäisen asetuksen olevan polkumyyntisopimuksen vastainen.

66. Tämä kysymys tulee nimittäin esille, kun muistetaan, että perusasetuksen tavoitteena on sen viidennen perustelukappaleen mukaan polkumyyntisopimuksen sääntöjen saattaminen osaksi yhteisön lainsäädäntöä niiden asianmukaisen ja avoimen soveltamisen varmistamiseksi.

67. Näiden sääntöjen joukossa ovat erityisesti polkumyynnin ja vahingon olemassaolon määrittämiseen liittyvät säännöt. Polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohdassa ja 2.4.2 artiklassa mainitut laskentamenetelmät sekä sen 3.4 artiklassa mainitut seikat, joiden avulla määritetään vahingon olemassaolo, on siirretty melkein sellaisenaan perusasetukseen.

68. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut 9.1.2003 asiassa C‑76/00 P, Petrotub ja Republica vastaan neuvosto, antamassaan tuomiossa,( ) että yhteisö on antanut perusasetuksen täyttääkseen polkumyyntisopimukseen perustuvat kansainväliset velvoitteensa. Tältä osin se on todennut, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 11 kohdalla yhteisöllä on ollut tarkoitus panna täytäntöön mainitun sopimuksen 2.4.2 artiklassa määrätyt erityiset velvoitteet.( )

69. Yhteisöjen tuomioistuin totesi näin ollen asiassa C‑69/89, Nakajima vastaan neuvosto, 7.5.1991 antamaansa tuomioon( ) perustuvan oikeuskäytännön mukaisesti, että sen tehtävänä on valvoa sellaisen neuvoston antaman asetuksen, kuten nyt riidanalaisen asetuksen, lainmukaisuutta, jolla otettiin käyttöön lopulliset polkumyyntitullit perusasetuksen nojalla, yhteisön oikeuteen sekä myös polkumyyntisopimukseen nähden.

70. Mielestäni tätä päätelmää on sovellettava samalla tavalla nyt käsiteltävänä olevaan asiaan. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdalla ja 3 artiklan 5 kohdalla yhteisö on tosiasiassa halunnut panna täytäntöön polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohtaan ja 3.4 artiklaan sisältyvät erityiset velvoitteet.

71. Näin ollen ja edellä mainitun oikeuskäytännön nojalla katson, että riidanalaisen asetuksen pätevyyttä on arvioitava sovellettaviin perusasetuksen säännöksiin sekä myös polkumyyntisopimuksen vastaaviin sääntöihin nähden.

72. Lisäksi on huomattava, että perusasetuksen asian kannalta merkityksellisten säännösten ja polkumyyntisopimuksen vastaavien sääntöjen sanamuodot eivät merkittävästi eroa toisistaan.

73. Tämä asia perustuu tosiasiassa siihen seikkaan, että DSB on tulkinnut polkumyyntisopimuksen asian kannalta merkityksellisiä sääntöjä eri tavalla kuin yhteisön toimielimet perusasetuksen vastaavia säännöksiä riidanalaista asetusta antaessaan.

74. Näin ollen kysymys on siitä, onko DSB:n tulkinta polkumyyntisopimuksen asian kannalta merkityksellistä säännöistä omiaan sitomaan yhteisöjen tuomioistuinta sen tulkitessa perusasetuksen vastaavia säännöksiä ja valvoessa siis riidanalaisen asetuksen lainmukaisuutta kyseiseen sopimukseen nähden.

75. Toisin sanoen sitovatko DSB:n tulkinnat yhteisöä sen siirtäessä polkumyyntisopimuksen määräykset osaksi yhteisön oikeutta?

76. Ennen riidanalaisen asetuksen pätevyyden tarkastelua on siis syytä ratkaista kysymys siitä, ovatko DSB:n suosituksiin ja päätöksiin sisältyvät polkumyyntisopimuksen määräysten tulkinnat omiaan sitomaan yhteisöjen tuomioistuinta käsiteltävänä olevassa asiassa.

A DSB:n suositusten ja päätösten vaikutus riidanalaisen asetuksen pätevyyden arvioinnissa

77. Neuvoston ja komission tavoin katson, että DSB:n vuodeliinavaatteiden tuontia koskeviin kertomuksiin sisältyvät tulkinnat polkumyyntisopimuksesta eivät ole omiaan sitomaan yhteisöjen tuomioistuinta sen arvioidessa riidanalaisen asetuksen pätevyyttä.

78. Jos nimittäin olisi näin, nämä tulkinnat ohjaisivat väistämättä yhteisöjen tuomioistuimen tulkintaa yhteisön oikeuden vastaavista säännöistä.

79. Tällainen ratkaisu saattaisi kyseenalaiseksi yhteisön oikeusjärjestyksen itsenäisyyden sen pyrkiessä saavuttamaan omia tavoitteitaan.

80. Kansainvälistä sopimusta ei nimittäin ole tulkittava ainoastaan sopimuksen sanamuodon perusteella vaan ottaen huomioon myös sen tavoitteet. Valtiosopimusoikeutta koskevan 23.5.1969 tehdyn Wienin yleissopimuksen( ) 31 artiklan 1 kohdassa täsmennetään tältä osin, että ”valtiosopimusta on tulkittava vilpittömässä mielessä ja antamalla [siinä] käytetyille sanonnoille niille kuuluvassa yhteydessä niiden tavallinen merkitys – – valtiosopimuksen tarkoituksen ja päämäärän valossa”.( )

81. Polkumyyntisopimuksen ja vastaavien yhteisön säännösten sanamuotojen yhtäläisyys ei tarkoita mielestäni sitä, että niitä on välttämättä tulkittava samalla tavalla.

82. DSB:n tulkinnat ovat nimittäin WTO:n oman luonteen ja omien tavoitteiden mukaisia. WTO:n tavoitteet eroavat merkittävästi yhteisön oikeuden tavoitteista.

83. Vaikka WTO:n perustamissopimuksessa on joukko sopimuspuolia velvoittavia sääntöjä,( ) se tarjoaa jäsenilleen ennen kaikkea neuvottelupaikan niiden monenkeskisissä kauppasuhteissa.

84. Kansainvälisen kauppajärjestelmän tavoitteena ei ole luoda oikeusyhteisöä eikä Euroopan yhteisössä kehitetyn kaltaisia yhtenäismarkkinoita.( ) Sen tavoitteena on vaatimattomammin muodostaa yhteinen järjestöllinen rakenne, jonka puitteissa sopimuspuolet neuvottelevat tulleista ja velvoitteista ”keskinäisen ja kaikille osapuolille edullisen sopimuksen”,( ) jonka päämääränä on erityisesti vähentää kaupan esteitä sekä poistaa syrjivä menettely kansainvälisissä kauppasuhteissa.( )

85. Kyseisten tavoitteiden saavuttamisessa WTO-sopimusten määräyksiä tulkitaan erilaisen lähestymistavan ja menetelmien mukaan kuin mitä yhteisöjen tuomioistuimet voivat pitää tulkinnassaan ensisijaisina.

86. Riitojen ratkaisusta tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaan näitä määräyksiä on selvennettävä ”kansainvälisen julkisoikeuden tavanmukaisten tulkintasääntöjen mukaisesti”.( ) Näiden sopimusten viralliset tulkinnat kuuluvat lisäksi WTO:n poliittisten elinten eli ministerikokouksen( ) ja yleisneuvoston( ) toimivaltaan.

87. Näin ollen kun otetaan huomioon WTO:n ja yhteisön luonne ja kummankin omat tavoitteet, katson, että jos hyväksytään DSB:n tulkintojen voivan sitoa yhteisöjen tuomioistuinta, se vaarantaa yhteisön oikeusjärjestyksen itsenäisyyden.

88. Päinvastainen kanta johtaisi myös yhteisöjen tuomioistuimille EY 220 artiklassa annetun yhteisön oikeussääntöjen tulkintaa koskevan yksinomaisen toimivallan kyseenalaistamiseen.

89. On totta, että yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi lausunnossaan 1/91,( ) että ”jos kansainvälisessä sopimuksessa määrätään erityisestä lainkäyttöjärjestelmästä, johon kuuluu tuomioistuin, jolla on toimivalta ratkaista kyseisen sopimuksen sopimuspuolten väliset riidat ja siten myös tulkita sopimuksen määräyksiä, kyseisen tuomioistuimen päätökset ovat yhteisön toimielimiä ja näin ollen myös yhteisöjen tuomioistuinta sitovia”.( ) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi myös, että ”kansainvälinen sopimus, jossa määrätään tällaisesta tuomioistuinjärjestelmästä, on periaatteessa yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa, [ja että] toimivaltaan, joka yhteisöllä on kansainvälisissä suhteissa, ja sen kelpoisuuteen tehdä kansainvälisiä sopimuksia sisältyy pakostakin valta alistua päätöksiin, joita tällaisten sopimusten nojalla perustettu tai nimetty tuomioistuin antaa sopimusten määräysten tulkinnasta ja soveltamisesta”.( )

90. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut tässä lausunnossa, että sopimuksella lisätään yhteisön oikeusjärjestykseen laaja oikeussääntöjen kokonaisuus, joka on rinnakkainen sanamuodoltaan samanlaisten yhteisön oikeussääntöjen muodostaman ryhmän kanssa.( ) Näin ollen se on todennut, että kyseisen sopimuksen tavoite ”[ohjasi] sekä kyseisen sopimuksen sääntöjen että vastaavien yhteisön oikeuden sääntöjen tulkintaa”.( )

91. Yhteisöjen tuomioistuin on siis todennut, että ”koska sopimuksessa määrätyllä tuomioistuinjärjestelmällä vaikutetaan ratkaisevasti vapaata liikkuvuutta ja kilpailua koskevien yhteisön sääntöjen myöhempään tulkintaan, sillä rikotaan ETY:n perustamissopimuksen 164 artiklaa [josta on tullut EY 220 artikla] ja yleisemmin ottaen vahingoitetaan itse yhteisön perustaa”.( )

92. Tässä tilanteessa ja vaikkei polkumyyntisopimuksen ja yhteisön oikeuden sääntöjen rinnakkaisuus olekaan niin laaja kuin mitä yhteisöjen tuomioistuin on tässä lausunnossa korostanut, katson, että yhteisöjen tuomioistuimen toteamukset pätevät varsinkin WTO‑sopimuksissa perustetun riitojenratkaisujärjestelmän osalta.

93. Niistä GATT‑sopimuksista WTO‑sopimuksiin( ) siirryttäessä tapahtuneista merkittävistä parannuksista – erityisesti riitojenratkaisujärjestelmän vahvistamiseen liittyvistä parannuksista – huolimatta siinä ei nimittäin mielestäni ole luotu tuomioistuinluonteista elintä.

94. Näin ollen riitojen ratkaisemisesta tehdyn sopimuksen 19 artiklan perusteella paneelien ja valituselinten laatimat raportit ovat vain suosituksia.( ) Päätökset eivät mielestäni ole sitovia lainkäyttötoimia muodollisesti eivätkä asiallisesti. Kyseiset päätökset on nimittäin tehnyt WTO:n yleisneuvosto, joka on poliittinen elin, vaikka se tekeekin ratkaisuja riitojenratkaisuelimenä.

95. Lisäksi DSB:n päätöksen olemassaolosta huolimatta sopimuksessa annetaan riidan osapuolten välisille neuvotteluille merkittävä asema.

96. Kuten edellä olen todennut, riitojen ratkaisusta tehdyllä sopimuksella pyritään ennen kaikkea saamaan ”myönteinen ratkaisu asiaan”.( ) Näin ollen vaikka sopimuspuolten velvollisuus onkin DSB:n päätösten ja suositusten( ) ”nopea” täyttäminen, nämä voivat kuitenkin sopia kohtuullisesta määräajasta riidanalaisen toimen peruuttamiseksi. Muussa tapauksessa kyseiset osapuolet voivat neuvotella sellaisia ”väliaikaisia toimia”( ) kuin ”keskinäisesti hyväksytty” hyvitys tai vahingonkorvaus tai myönnytysten tai muiden velvoitteiden peruuttaminen.( ) Vaikka DSB valvookin hyväksyttyjen suositusten ja päätösten täytäntöönpanoa,( ) mikään sopimuksen tekstissä ei sulje pois sitä, että nämä periaatteessa väliaikaisiksi neuvotellut toimenpiteet voivat jäädä voimaan.

97. Sopimuksessa neuvotteluille annetun merkittävän aseman vuoksi yhteisöjen tuomioistuin katsoo vakiintuneessa oikeuskäytännössään, että jos ”tuomioistuimille asetettaisiin velvollisuus olla soveltamatta WTO‑sopimusten kanssa ristiriidassa olevia kansallisen oikeusjärjestyksen sääntöjä”, ”se voisi johtaa lainsäädäntö‑ tai täytäntöönpanoelinten aseman horjumiseen etsittäessä keskinäisesti tyydyttävää ratkaisua erimielisyyden ratkaisemiseksi kyseisten sääntöjen mukaisesti”.( )

98. Kaiken edellä esitetyn perusteella katson siis, että kun yhteisöjen tuomioistuin arvioi riidanalaisen asetuksen pätevyyttä, DSB:n vuodeliinavaatteiden tuontia koskevissa raporteissa esittämät tulkinnat eivät voi sitoa sitä.

B Riidanalaisen asetuksen pätevyys perusasetukseen ja polkumyyntisopimukseen nähden

99. Näillä ennakkoratkaisukysymyksillä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, ovatko yhteisön viranomaiset toimineet sellaisella tavalla, joka on ristiriidassa perusasetuksen säännösten ja polkumyyntisopimuksen määräysten kanssa, ensiksi määrittäessään tuotteen laskennallista normaaliarvoa ja toiseksi soveltaessaan nollaamismenetelmää yleisen polkumyyntimarginaalin määrittämisessä sekä kolmanneksi arvioidessaan yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa ja sen merkittävyyttä.

100. Mielestäni aluksi on syytä huomioida kaksi asiaa.

101. Ensimmäinen huomautus liittyy yhteisöjen tuomioistuinten valvonnan laajuuteen neuvoston käyttöön ottamien polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden yhteydessä.

102. On muistettava, että kauppapoliittisella ja aivan erityisesti suojatoimenpiteiden alalla yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia.( )

103. Tämä harkintavalta koskee sekä perusasetuksen antamista – polkumyyntisopimuksen asettamissa rajoissa – että ryhtymistä perusasetuksen nojalla polkumyynnin vastaisiin konkreettisiin toimenpiteisiin.( )

104. Yhteisöjen tuomioistuin on näin toistuvasti todennut, että valinta perusasetuksessa esitettyjen polkumyyntimarginaalin eri laskentamenetelmien sekä tuotteen normaaliarvon arvioimisen( ) tai vielä vahingon olemassaolon määrittämisen( ) välillä edellyttää monimutkaisten taloudellisten tilanteiden arviointia.

105. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällaista arviointia koskevassa tuomioistuinvalvonnassa on rajoituttava tarkistamaan, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riitautetun valinnan perustaksi hyväksytyt tosiseikat ovat aineellisesti paikkansapitäviä, että näitä tosiseikkoja arvioitaessa ei ole tehty ilmeistä virhettä ja että harkintavaltaa ei ole käytetty väärin.( ) Sen sijaan yhteisöjen tuomioistuinten asiana ei ole korvata omalla arvioinnillaan tämän valinnan tekemisessä toimivaltaisten toimielinten arviointia.

106. Lisäksi kyseisessä valvonnassa huomioon on otettava ainoastaan ne tiedot, jotka olivat yhteisön toimielinten käytettävissä riidanalaista asetusta annettaessa.( )

107. Toinen huomautus liittyy yhteisön toimielimille EY 253 artiklan nojalla kuuluvan perusteluvelvollisuuden laajuuteen näiden toteuttaessa polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä.

108. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että EY 253 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että yhteisöjen tuomioistuimet voivat tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluissa ei kuitenkaan tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia. Perusteluvelvollisuuden laajuutta arvioitaessa on otettava huomioon asiayhteys ja menettely, jossa kanteen kohteena oleva asetus on annettu, samoin kuin kaikki kyseistä asiaa koskevat oikeussäännöt.( )

109. Kun kyse on asetuksesta, jolla otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli, yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että yhteisön viranomaisten ei tarvitse eritellä kaikkia päättelyn yksityiskohtia, jos hallinnollisen menettelyn kuluessa asianomaiset yritykset eivät ole esittäneet minkäänlaista vastalausetta asiasta.( )

110. Nämä tiedot huomioon ottaen on tarkistettava, ovatko nämä yhteisön viranomaiset tehneet ilmeisen arviointivirheen kyseisten polkumyyntitullien käyttöönoton yhteydessä ensiksi määrittäessään tuotteen laskennallista normaaliarvoa, toiseksi soveltaessaan nollaamismenetelmää yleisen polkumyyntimarginaalin määrittämisessä ja kolmanneksi arvioidessaan, onko yhteisön teollisuudelle aiheutunut vahinkoa ja miten merkittävää vahinko on.

1. Tuotteen laskennallisen normaaliarvon laskeminen

111. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta ensiksi, onko yhteisöjen toimielinten intialaisten ja pakistanilaisten yhtiöiden vientituotteiden normaaliarvon laskennassa käyttämä menetelmä yhteensopiva perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan ja polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohdan kanssa.

112. Muistutan, että perusasetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan ”tuotetta pidetään polkumyynnillä tuotuna, jos sen vientihinta yhteisöön on alempi kuin tavanomaisessa kaupankäynnissä käytettävä samankaltaisen tuotteen vertailukelpoinen hinta viejämaassa”.( ) Polkumyynnin olemassaolon määrittäminen edellyttää siis vertailua yhtäältä tutkimuksen kohteena olevan tuotteen vientihinnan ja toisaalta vastaavan tuotteen normaaliarvon välillä sellaisena kuin se olisi, jos se myytäisiin alkuperämaan kotimarkkinoilla.( )

113. Vastaavan tuotteen normaalihinnan määrittäminen on siis olennainen vaihe, jonka avulla tutkimusta tekevät viranomaiset voivat määrittää mahdollisen polkumyynnin olemassaolon.

114. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan vastaavan tuotteen normaaliarvo ”perustuu tavallisesti viejämaan riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamiin tai maksettaviksi tuleviin hintoihin”.( )

115. Jos samankaltaista tuotetta ei myydä tavanomaisessa kaupankäynnissä tai jos myynti on riittämätöntä,( ) tuotteen normaalihinta muodostetaan laskennallisesti kyseisen asetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaan alkuperämaan tuotantokustannusten perusteella lisättynä kohtuullisella määrällä MHM‑kustannuksia sekä voittoa. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällä menetelmällä pyritään määrittämään tuotteen myyntihinta sellaisena kuin se olisi, jos tuotetta myytäisiin alkuperämaassa tai vientimaassa.( )

116. MHM‑kustannuksia ja voittoa vastaavat määrät voidaan määrittää mainitun asetuksen 2 artiklan 6 kohdassa esitetyn neljän laskentamenetelmän mukaisesti.

117. Näiden määrien on lähtökohtaisesti perustuttava tosiasialliseen tietoon, joka pohjautuu tutkittavana olevan valmistajan tai viejän samankaltaisen tuotteen valmistamiseen ja myyntiin tavanomaisessa kaupankäynnissä.

118. Jos kyseisiä määriä ei voida näin määrittää, ne voidaan laskea ottaen perusteeksi ”muiden tutkimuksen kohteena olevien viejien ja tuottajien osalta vahvistettujen tosiasiallisten määrien painotettu keskiarvo samankaltaisen tuotteen tuotannossa ja myynnissä alkuperämaan kotimarkkinoilla” (a alakohta).

119. Ne voidaan määrittää ottaen perusteeksi ”kyseisen viejän tai tuottajan maksamat tai saamat tosiasialliset määrät saman yleisen luokan tuotteiden tuotannossa ja myynnissä tavanomaisessa kaupankäynnissä alkuperämaan kotimarkkinoilla” (b alakohta) tai mikä tahansa ”hyväksyttävä menetelmä” (c alakohta).

120. Yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että näitä menetelmiä on käytettävä niiden esitysjärjestyksessä ja sovellettava siten, että laskenta pysyy kohtuullisena.( )

121. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdassa toistetaan melkein samassa sanamuodossa polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohdassa esitelty laskentamenetelmä.( )

122. Huomautuksissaan kantaja katsoo, että yhteisön viranomaiset eivät voineet perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan eivätkä polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohdan perusteella käyttää MHM‑kustannusten ja voittoja vastaavien määrien laskemisessa tietoja, jotka liittyvät yhteen ainoaan viejään tai tuottajaan, ja sulkea pois muiden viejien tai tuottajien myyntiä, joka ei ollut tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä.( )

123. Ensiksi on tarkastettava edellä mainittujen säännösten valossa, ovatko yhteisön toimielimet voineet käyttää perustellusti MHM‑kustannusten ja voittojen määrien laskennassa vain yhteen ainoaan viejään liittyviä tietoja.

124. Ensiksi on korostettava, että ottaen huomioon asianomaisten maiden tuottajien ja viejien suuri lukumäärä komissio päätti soveltaa otantamenetelmää perusasetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti.( ) Komissio laati näin jokaisesta vientimaasta otoksen yhtiöistä.( )

125. Todettuaan, että kotimaan markkinoilla sovelletut hinnat eivät olleet asianmukainen perusta normaaliarvon määrittämistä varten, yhteisön viranomaiset päättivät määrittää laskennallisen normaaliarvon perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti kaikkien intialaisten, pakistanilaisten ja egyptiläisten yhtiöiden yhteisöön vietäväksi myymiä vuodeliinavaatteita varten.

126. Tämä normaaliarvo on siis määritetty lisäämällä kunkin yhtiön viemien tuotteiden tuotantokustannuksiin kohtuullinen määrä MHM‑kustannuksia sekä kohtuullinen määrä voittoa.

127. Intiasta peräisin olevan tuonnin osalta yhteisön viranomaisten selvityksistä paljastui, että vain yhden otokseen kuuluneen yhtiön samankaltaisen tuotteen myyntiä kotimarkkinoiden kulutukseen pidettiin edustavana tutkimusajanjakson aikana.( ) On myös todettu, että tämän myynnin voidaan katsoa tapahtuneen tavanomaisessa kaupankäynnissä, koska se oli ollut kannattavaa.

128. Sama toteamus pätee Pakistanista peräisin olevaan tuontiin.( )

129. Näin ollen vastaavan tuotteen laskennallisen Intiaa ja Pakistania koskevan normaaliarvon määrittämisessä käytetty MHM‑kustannusten määrä sekä voiton määrä vastaa yhden intialaisen ja yhden pakistanilaisen yhtiön maksamia MHM‑kustannuksia ja saamaa voittoa.

130. Huomautuksissaan Ikea väittää, että perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan ja polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohdan puhtaasti sanamuotoon perustuvasta tulkinnasta käy ilmi, että niissä kielletään selvästi käyttämästä vain yhtä viejää koskevia tietoja.( )

131. Toisin kuin kantaja väittää, en katso tällaisen analyysin perustuvan ilmeiseen arviointivirheeseen nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.

132. Katson nimittäin, että monikon käyttö perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdassa ilmaisussa ”muut viejät tai tuottajat” ei sulje pois yhden ainoan yrityksen tietojen huomioon ottamista. Tämä johtopäätös pätee etenkin siinä tapauksessa, että kyseinen yritys on muiden tutkimuksen kohteena olevien yritysten joukosta ainoa, jonka samankaltaisen tuotteen myynti alkuperämaan kotimarkkinoilla oli edustava tutkimusajanjakson aikana.

133. Kyseisessä säännöksessä käytetyn ”painotettu keskiarvo” ‑käsitteen osalta katson neuvoston tavoin, että sitä voidaan soveltaa myös yhden ainoan tuottajan tai viejän liiketoimintaan.( ) Käsiteltävänä olevassa asiassa on kysymys tällaisesta tapauksesta.( )

134. Näin ollen katson, että jos nyt käsiteltävänä olevan tapauksen tavoin vain yhden yhtiön samankaltaisen tuotteen myynti asianomaisessa alkuperämaassa on ollut edustavaa, viranomaiset voivat vapaasti ottaa huomioon, harkintavaltansa puitteissa, ainoastaan kyseiseen yhtiöön liittyvät tiedot.

135. Toiseksi on tarkastettava, onko menetelmä, jonka mukaan voittomarginaalin määrittämisessä jätetään ottamatta huomioon muiden viejien tai tuottajien sellainen myynti, joka ei ole tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä, sopiva normaaliarvon laskentamenetelmä.

136. Käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisön viranomaiset ovat todenneet, että koska samankaltaisen tuotteen myynti kotimaan markkinoilla oli tapahtunut hinnoilla, jotka olivat alhaisempia kuin tuotantokustannukset, tuotetta ei ollut myyty tavanomaisessa kaupankäynnissä eivätkä nämä hinnat siten olleet asianmukainen perusta normaaliarvon määrittämistä varten.

137. Toisin kuin kantaja huomautuksissaan( ) väittää, katson, että yhteisön viranomaisten kyseisessä tutkimuksessa käyttämä laskentamenetelmä ei ole perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan eikä polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan sanamuodon ja tarkoituksen vastainen.

138. Tällainen menetelmä noudattaa yhtäältä sitä perusasetuksessa ja polkumyyntisopimuksessa vahvistettua periaatetta, jonka mukaan normaaliarvon on lähtökohtaisesti perustuttava normaalissa kaupankäynnissä tapahtuneen myynnin tietoihin. Tämä periaate käy mielestäni selvästi ilmi perusasetuksen 1 artiklan 2 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan( ) sekä polkumyyntisopimuksen 2.1 artiklan sanamuodosta.

139. Siinäkin tapauksessa, että normaaliarvo on laskennallinen, mainitun asetuksen 2 artiklan 6 kohdassa ja polkumyynnin vastaisen sopimuksen 2.2.2 artiklassa säädetään nimenomaisesti, että MHM‑kustannuksia ja voittoa vastaavien määrien on perustuttava tosiasialliseen tietoon, joka pohjautuu samankaltaisen tuotteen valmistamiseen ja myyntiin tavanomaisessa kaupankäynnissä.

140. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi hyväksynyt tämän periaatteen asiassa C‑105/90, Goldstar vastaan neuvosto, 13.2.1992 annetussa tuomiossa.( ) Kyseisessä asiassa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että tavanomaisen liiketoiminnan käsitteen ”tarkoitus on, että normaaliarvoa määritettäessä ulkopuolelle jätettäisiin sellaiset tilanteet, joissa myynti kotimaan markkinoille ei tapahdu tavanomaisin liiketaloudellisin ehdoin, erityisesti tilanteet, joissa tuotteen myyntihinta alittaa tuotantokustannukset – –”.( )

141. Toisaalta perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan ja polkumyyntisopimuksen 2.2.2 artiklan ii kohdan mukaan sellaisen myynnin, joka ei ole tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä, poissulkeminen ei ole nimenomaisesti kielletty. Näissä säännöksissä ja määräyksissä tarkennetaan vain, että huomioon on otettava vastaavan tuotteen myynti alkuperämaan kotimarkkinoilla.

142. Näin ollen mielestäni yhteisön viranomaiset eivät ole toimineet väärin päättäessään jättää ottamatta huomioon tuotteen laskennallisen normaaliarvon laskennassa viejien ja tuottajien myynnin, joka ei ole tapahtunut tavanomaisin liiketaloudellisin ehdoin.( )

143. Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että Intiasta ja Pakistanista peräisin olevan tuonnin osalta samankaltaisen tuotteen laskennallinen normaaliarvo on määritetty oikein.

2. Polkumyyntimarginaalin määrittäminen

144. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee seuraavaksi, onko yleisen polkumyyntimarginaalin vahvistamisessa käytetty nollaamismenetelmä, sellaisena kuin sitä on sovellettu käsittelyn kohteena olevassa polkumyyntitutkimuksessa, perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan ja polkumyyntisopimuksen 2.4.2 artiklan mukainen.

145. Muistutan, että perusasetuksen 2 artiklan 12 kohdan mukaan polkumyyntimarginaali on ”määrä, jolla normaaliarvo ylittää vientihinnan”. Tämän marginaalin siis tutkimusta tekevät viranomaiset määrittelevät samankaltaisen tuotteen normaaliarvon ja yhteisöön suuntautuvan viennin vientihinnan välisen ”tasapuolisen”( ) vertailun avulla.

146. Perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan mukaan on olemassa kolme vertailumenetelmää. Kahta ensimmäistä kutsutaan symmetrisiksi menetelmiksi, ja niiden avulla on mahdollista verrata normaaliarvon painotettua keskiarvoa kaiken yhteisöön suuntautuvan viennin hintojen painotettuun keskiarvoon tai yksittäisiä normaaliarvoja yhteisöön suuntautuvan viennin yksittäisiin hintoihin kunkin liiketapahtuman osalta.

147. Voidaan kuitenkin käyttää myös kolmatta, epäsymmetriseksi menetelmäksi kutsuttua laskentatapaa, jos vientihintojen rakenteessa on eri ostajien, alueiden tai ajanjaksojen välillä huomattavia eroja (tällöin puhutaan kohdennetusta polkumyynnistä) ja jos harjoitetun polkumyynnin tosiasiallinen laajuus ei käy ilmi symmetristen menetelmien avulla.( ) Näissä olosuhteissa polkumyyntimarginaali voidaan määrittää vertaamalla painotettuun keskiarvoon perustuvaa normaaliarvoa kaikkien yhteisöön suuntautuvien yksittäisten vientitapahtumien hintoihin.

148. Myös polkumyyntisopimuksen 2.4 artiklassa säädetään, että normaaliarvon ja vientihintojen välillä tehtävän vertailun on oltava ”oikeudenmukaista”. Lisäksi polkumyyntisopimuksen 2.4.2 artiklassa täsmennetään ensiksi mainitusta symmetrisestä menetelmästä, että siinä on tehtävä vertailu normaaliarvon painotetun keskiarvon ja kaikkien vertailukelpoisten vientitapahtumien hintojen painotetun keskiarvon välillä.( )

149. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa väliaikaista tullia koskevan asetuksen 46 perustelukappaleen mukaan polkumyyntimarginaali on yleensä laskettu vertaamalla laskennallisesti muodostettujen normaaliarvojen tyyppikohtaista painotettua keskiarvoa vientihintojen tyyppikohtaiseen painotettuun keskiarvoon. Tämä laskentatapa on vahvistettu riidanalaisen asetuksen 29 perustelukappaleessa.

150. Asiakirja-aineiston mukaan yhteisön viranomaiset ovat kuitenkin käyttäneet yleisen polkumyyntimarginaalin laskemisessa negatiivisten polkumyyntimarginaalien nollaamismenetelmää.( )

151. Vaikka väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa ja riidanalaisessa asetuksessa ei ikävä kyllä ole lainkaan selvityksiä tästä menetelmästä,( ) se oli ilmeisesti tuohon aikaan vakiintunut käytäntö. Kukaan osapuolista ei lisäksi ole esittänyt hallinnollisessa menettelyssä erityistä väitettä, jonka johdosta olisi mahdollisesti ollut tarpeen esittää yksityiskohtaisemmat perustelut yleisen polkumyyntimarginaalin laskemisesta.( )

152. Neuvoston ja komission esittämä näyttö tästä menetelmästä, sellaisena kuin sitä on sovellettu esillä olevassa asiassa, kuvataan lyhyesti seuraavassa. Yhteisön viranomaiset ovat ensimmäiseksi määrittäneet, että tutkittavana oleva tuote, puuvillan tyyppiset vuodeliinavaatteet, sisältää tietyn määrän eri malleja tai tyyppejä. Ne ovat laskeneet jokaiselle näistä malleista normaaliarvon painotetun keskiarvon ja vientihinnan painotetun keskiarvon, ja tämän jälkeen ne ovat verranneet niitä kunkin mallin osalta. Joidenkin mallien osalta, joiden normaaliarvo oli vientihintaa suurempi, vahvistettiin polkumyynti todetuksi (positiivinen polkumyyntimarginaali). Muiden mallien osalta niiden, joiden normaaliarvo oli vientihintaa pienempi, polkumyyntiä ei todettu, ja toimielimet vahvistivat negatiivisen polkumyyntimarginaalin.( ) Yhteisön viranomaiset ovat tämän jälkeen lisänneet polkumyynnin määrän kaikkiin malleihin, joiden osalta polkumyynti oli vahvistettu, tutkittavana olevan tuotteen polkumyynnin kokonaismäärän laskemiseksi. Niiden mallien osalta, joiden suhteen polkumyyntiä ei ollut vahvistettu, toimielimet olivat palauttaneet kaikki negatiiviset polkumyyntimarginaalit nollaan. Polkumyynnin kokonaismäärä oli tämän jälkeen ilmaistu prosentteina kaikkien mallien kaikkien vientitapahtumien yhteisarvosta riippumatta siitä, oliko mallit tuotu polkumyynnillä.

153. Kantaja väittää, että tällainen menetelmä johtaa negatiivisten polkumyyntimarginaalien vääristymiseen.( ) Se huomauttaa myös, että yhteisön viranomaiset pitävät tätä käytäntöä nykyään lainvastaisena, ja vetoaa WTO:ssa yhteisön toimesta Amerikan yhdysvaltoja vastaan nyt vireillä olevaan asiaan.( )

154. Negatiivisten polkumyyntimarginaalien nollaamismenetelmä, sellaisena kuin sitä on sovellettu tässä asiassa, vaikuttaa minusta kyseenalaiselta. Vaikka tutkintaviranomaiset nimittäin voivat vapaasti valita parhaiten sopivat laskentatavat, näillä menetelmillä on kuitenkin kuvattava harjoitetun polkumyynnin todellista laajuutta.( )

155. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin onkin hyväksynyt tämän menetelmän käytön edellä mainitussa asiassa Toyo vastaan neuvosto, kyseessä oli toisenlainen tilanne kuin pääasiassa.

156. Tässä asiassa polkumyyntimarginaali oli vahvistettu normaaliarvon painotetun keskiarvon ja liiketoimi liiketoimelta ‑menetelmän mukaan laskettujen vientihintojen vertailun perusteella. Tässä laskennassa normaaliarvoa korkeammat vientihinnat oli laskettu keinotekoisesti normaaliarvon tasolle. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tämä liiketoimi liiketoimelta ‑menetelmä, sellaisena kun yhteisön viranomaiset olivat sitä soveltaneet, oli ainoa, jolla voitiin ”estää tiettyjä toimenpiteitä, joilla pyritään peittelemään polkumyyntiä vaihtelevilla hinnoilla, jotka toisinaan alittavat ja toisinaan ylittävät normaaliarvon”.( )

157. Tätä analyysiä ei mielestäni kuitenkaan voida soveltaa tässä tilanteessa.

158. Yhtäältä kyseessä ei ole liiketoimikohtainen vertailu vaan paremminkin painotettujen keskiarvojen keskinäinen vertailu.

159. Toisaalta tätä menetelmää on sovellettu sellaisiin vuodeliinavaatemalleihin, joiden osalta oli todettu negatiivinen polkumyyntimarginaali, vaikka yhteisön viranomaiset laskivat polkumyyntimarginaalin koko tuotteelle.( )

160. Mielestäni tämä yleisen polkumyyntimarginaalin laskentatapa ei sovellu nyt käsiteltävänä olevaan asiaan.

161. Mielestäni nimittäin silloin, kun polkumyyntimarginaali on laskettu useista mallikohtaisista keskiarvoista, tutkittavana olevan tuotteen polkumyyntimarginaalin pitää kuvata kaikkien vertailujen tuloksia, mukaan lukien ne vertailut, joissa vientihintojen painotetut keskiarvot ovat korkeampia kuin joidenkin mallien normaaliarvon painotettu keskiarvo.

162. Toisin sanoen nollaamismenetelmällä, sellaisena kuin sitä on sovellettu tässä asiassa, ei pystytä huomioimaan täysin ja asianmukaisesti joidenkin mallien tutkimusjakson aikaisten vientitapahtumien tosiasiallisia hintoja. Kuten olen osoittanut, kun viranomaiset ovat palauttaneet tietyt marginaalit nollaan, ne ovat varanneet nolla-arvon sellaisille polkumyyntimarginaaleille, jotka koskivat malleja, joiden polkumyyntimarginaali oli negatiivinen. Ne siis pitivät painotettua keskimääräistä vientihintaa samana painotetun keskimääräisen normaaliarvon kanssa, vaikka se tosiasiassa oli korkeampi.

163. Tämän menetelmän käyttö siis muutti keinotekoisesti vertailun tuloksia ja kasvatti koko tuotteen polkumyyntimarginaalia.

164. Nollaamismenetelmää voidaan kuvata yksinkertaisella konkreettisella esimerkkilaskelmalla (luvut ovat täysin kuvitteellisia). Tässä esimerkissä voisi olla kyse kolmannen maan tuottajasta, joka vie yhteisöön kahta eri vuodeliinavaatemallia A ja B.

Kummankin mallin normaaliarvon painotettu keskiarvo on laskettu määrätystä määrästä kansallisia liiketapahtumia ja vientihinnan painotettu keskiarvo on laskettu määrätystä määrästä vientitapahtumia.

Normaaliarvon painotettu keskiarvo Vientihinnan painotettu keskiarvo Polkumyyntimarginaali Polkumyyntimarginaali (nollaamismenetelmää sovellettaessa) Malli A 100 75 + 25 + 25 Malli B 125 150 - 25 0 Tuote (malli A + malli B) 0 + 25





Mallin A osalta normaaliarvon painotetun keskiarvon ja vientihinnan painotetun keskiarvon välinen vertailu osoittaa, että positiivinen polkumyyntimarginaali on 25.( )

Mallin B osalta sama vertailu osoittaa, että negatiivinen polkumyyntimarginaali on 25.

Jos koko tuotteelle lasketaan yleinen polkumyyntimarginaali näille kahdelle mallille vahvistettujen marginaalien perusteella, mallin A osalta todettu positiivinen polkumyyntimarginaali (+ 25) kompensoi mallin B (- 25) osalta todetun negatiivisen polkumyyntimarginaalin, eikä polkumyyntimarginaalia todeta lainkaan.

Jos mallin B osalta todettu negatiivinen polkumyyntimarginaali nollataan, koko tuotteelle vahvistettu kokonaispolkumyyntimarginaali on suurempi (+ 25).

Prosentteina ilmaistu marginaali tuotteen kaikkien mallien kaikkien vientitapahtumien yhteisarvosta on

25 / 225 x 100 = 11,1 prosenttia.

Täten malli B, jonka osalta polkumyyntiä ei ollut todettu, on, samoin kuin malli A, polkumyyntitullin kohteena.

165. Nollaamismenetelmän käyttö ei siis ainoastaan vääristä polkumyyntimarginaalin suuruutta vaan myös aiheuttaa sen, että polkumyyntiä todetaan harjoitetun tietyn mallin osalta, vaikka näin ei ole tapahtunut.

166. Huomautan lisäksi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 ja 11 kohdan sekä polkumyyntisopimuksen 2.4 artiklan mukaan vertailun on oltava tasapuolista. Tämän sopimuksen 2.4.2 artiklassa täsmennetään myös, että vertailu suoritetaan normaaliarvon painotetun keskiarvon ja ”kaikkienvertailukelpoisten vientitapahtumien hintojen painotetun keskiarvon” välillä.( )

167. Jos tiettyjen mallien osalla todetut negatiiviset polkumyyntimarginaalit nollataan, tutkimusta tekevät viranomaiset eivät vahvista polkumyyntimarginaalia koko tuotteelle normaaliarvon painotetun keskiarvon ja kaikkien vertailukelpoisten vientitapahtumien, toisin sanoen tutkittavana olevan tuotteen kaikkien mallien liiketapahtumien, hintojen painotetun keskiarvon välisellä vertailulla. Lisäksi tämä vertailu ei mielestäni ole tasapuolinen edellä mainittujen säännösten tarkoittamassa merkityksessä.

168. Neuvoston huomautuksissa( ) vedotaan siihen, että mallikohtainen nollaaminen antoi yhteisön viranomaisille mahdollisuuden käsitellä oikein sellaisia tapauksia, joissa viejät kohdensivat polkumyyntiä joihinkin tutkittavana olevan tuotteen tyyppeihin tai malleihin. Katson, että mikäli tilanne oli tämä, yhteisön toimielinten olisi pitänyt määritellä tällainen tuote suppeammin.

169. Lisäksi pelkästään se, että lopputuloksena on negatiivinen marginaali, ei välttämättä merkitse sitä, että niihin liittyy kohdennettu polkumyynti.

170. Näin ollen minusta vaikuttaa siltä, että nollatessaan joidenkin vuodeliinavaatemallien negatiiviset polkumyyntimarginaalit yhteisön toimielimet eivät ole vahvistaneet oikein polkumyyntimarginaalia Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin oleville puuvillan tyyppisille vuodeliinavaatteille.

3. Vahingon määritys

171. Lopuksi ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta arvioimaan riidanalaisen asetuksen pätevyyttä perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan ja polkumyyntisopimuksen 3.4 artiklan valossa, siltä osin kuin siinä on vahingon määrittämiseksi otettu huomioon sellaisia tuottajia koskevia tietoja, jotka eivät sisälly yhteisön tuotannonalan määritelmään. Se on myös moittinut yhteisöjen viranomaisia siitä, että ne eivät ole arvioineet kaikkia tämän tuotannonalan tilanteeseen olennaisesti vaikuttavia tekijöitä.

172. Perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaan pelkkä polkumyynti ei riitä polkumyynnin vastaisen toimenpiteen käyttöön ottamiseen. Lisäksi edellytetään, että polkumyynnillä yhteisöön tuotu tuote aiheuttaa vahinkoa tai kohdistaa merkittävän vahingon uhan yhteisön tuotannonalaan( ) tai viivästyttää merkittävästi yhteisön tuotannonalan perustamista.( )

173. Tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaan vahingon toteamisen on perustuttava selkeään näyttöön, ja siihen on sisällyttävä puolueeton tarkastelu etenkin polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutuksista yhteisön tuotannonalaan.

174. Tämä tarkastelu tarkoittaa mainitun asetuksen 3 artikla 5 kohdan mukaan kaikkien sellaisten olennaisten taloudellisten tekijöiden ja seikkojen tutkimista, jotka vaikuttavat kyseisen yhteisön tuotannonalan tilanteeseen( ) ja hintoihin yhteisössä.( )

175. Muistutan, että viimeksi mainittu säännös vastaa polkumyyntisopimuksen 3.4 artiklasta johtuvia velvoitteita.( )

176. On syytä tarkastella ensiksi sitä, ovatko yhteisön viranomaiset tehneet ilmeisen arviointivirheen, joka on johtanut virheelliseen arvioon vahingon olemassaolosta, kun ne ovat ottaneet huomioon sellaisia yhtiöitä koskevia tietoja, jotka eivät sisälly yhteisön tuotannonalan määritelmään.

177. Tässä asiassa yhteisön tuotannonala on määritelty perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti niin, että sillä tarkoitetaan 35:tä yhtiötä, jotka toimivat tutkimuksen yhteydessä yhteistyössä ja edustivat pääosaa yhteisön puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden koko tuotannosta tutkimusajanjakson aikana.( )

178. Tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaan( ) yhteisön viranomaiset päättivät koota otoksen, johon kuului 17 yhteisön tuotannonalaa edustavaa tuottajaa.( )

179. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen 62 perustelukappaleen mukaan yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa koskevaa tutkimusta varten tarvittavat tiedot arvioitiin sekä koko yhteisön tuotannonalan että erityisesti otokseen valittujen yhteisön tuottajien tasolla. Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin myös koko yhteisöä koskevia tietoja. Nämä tiedot olivat peräisin tunnustetuista teollisuuslähteistä (etenkin Eurocotonilta) ja ne koskivat tuotannon, kulutuksen, tuonnin, viennin ja markkinaosuuden kehitystä yhteisössä.

180. Kaikista näistä tiedoista tehdyn tutkimuksen perusteella komissio totesi väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönoton yhteydessä, että koko yhteisössä todettu kehitys ei toistunut samanlaisena yhteisön tuotannonalan muodostavan 35 yrityksen osalta. Tästä se päätteli, että yhteisön tuotannonala oli muodostunut vain sellaisista yhtiöistä, jotka olivat olemassa valituksen jättöpäivänä, eikä siinä otettu huomioon niiden yritysten tilannetta, jotka olivat lopettaneet tuotantonsa tutkimusjakson aikana (eli ajankohtana, jolloin valitus oli jätetty).( )

181. Hallinnollisessa menettelyssä viejät esittivät, että vahingon toteamisessa ei voida käyttää sellaisia yhtiöitä koskevia tietoja, jotka eivät sisälly yhteisön tuotannonalan määritelmään.

182. Tämän väitteen seurauksena neuvosto antoi yksityiskohtaisen selvityksen komission tekemästä arvioinnista. Vaikka neuvosto myöntää, että kantelun perustana olevan tuotannonalan taloudellisen tilanteen arvioiminen perustuu yleensä yhteisön tuotannonalan tutkimukseen, se katsoo, että arvioinnissa on otettava huomioon tarkasteltavana olevan tuotannonalan rakenne ja luonne.( )

183. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa on yhteisöä koskevien tietojen perusteella voitu todeta tuotannonalalle olevan ominaista, että siihen kuuluu suuri määrä toimijoita, joiden välillä vallitsee voimakas kilpailu. Näin ollen neuvosto katsoi, että kyseisten tuontien vaikutus ilmenee todennäköisesti siten, että taloudellisia toimijoita poistuu markkinoilta arviointiajanjakson aikana. Se ei siis halunnut rajoittaa vahingon arviointia ainoastaan yhtiöihin, jotka ovat toiminnassa vielä arviointiajanjakson päättymisajankohtana ja jotka muodostavat yhteisön tuotannonalan.

184. Mielestäni tällainen tutkimus ei käsiteltävänä olevassa asiassa perustu ilmeiseen arviointivirheeseen.

185. On totta, että perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan mukaan polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutus yhteisön tuotannonalaan on tutkittava. Tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdasta kuitenkin seuraa, että vahingon määrittämiseen sisältyy puolueeton tarkastelu.

186. Mutta tässä asiassa yhteisön tuotannonala, sellaisena kuin se oli määritelty, ei ilmeisesti heijastanut markkinoiden tosiasiallisia olosuhteita yhteisössä. Kerättyjen tietojen tarkastelussa nimittäin ilmeni, että yhteisön tasolla havaittu kehitys oli joissakin tapauksissa hyvin erilainen kuin yhteisön tuotannonalalla.( )

187. Tässä tilanteessa ja kyseisten tuontien vaikutuksen mahdollisimman objektiivisen tarkastelun mahdollistamiseksi yhteisön viranomaiset olivat mielestäni oikeutettuja suorittamaan kokonaisvaltaisen arvioinnin kyseisten markkinoiden tilanteesta. Tietojen täydellinen tutkiminen, koko yhteisöön liittyvät tiedot mukaan lukien, voi vain parantaa tämän arvioinnin pätevyyttä, jonka viranomaiset ovat perusasetuksen 3 artiklan nojalla velvollisia tekemään.

188. Asiakirja-aineistosta ilmenee lisäksi, että yhteisöön liittyvät tiedot on otettu huomioon vain tietyssä määrin.( ) On nimittäin ilmeistä, että merkittävän vahingon toteaminen perustui pääasiassa otokseen kuuluvissa yhtiöissä havaittuun yhteisön tuotannonalan hintojen rakenteeseen. Tältä osin on huomattava, että riidanalaisten tietojen poisjättämisellä asetuksen N:o 1644/2001 puitteissa ei ole ollut vaikutusta merkittävän vahingon määrittelyssä.( )

189. Tässä tilanteessa ei voida pitää ilmeisen virheellisenä sitä, että yhteisön viranomaiset ovat katsoneet, että yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa koskevaa tutkimusta varten on aiheellista ottaa huomioon koko yhteisön tuotantoa koskevia tietoja.

190. Toiseksi on kysyttävä, tekivätkö yhteisön viranomaiset ilmeisen arviointivirheen, kun ne eivät arvioineet kaikkia perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa ja polkumyyntisopimuksen 3.4 artiklassa esitettyjä olennaisia yhteisön tuotannonalan tilanteeseen vaikuttavia tekijöitä.

191. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa sen määrittämiseksi, onko yhteisön tuotannonala kärsinyt merkittävää vahinkoa, yhteisön viranomaiset ovat ottaneen huomioon tiettyjä perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa ja polkumyyntisopimuksen 3.4 kohdassa lueteltuja tekijöitä. Ne ovat ottaneet huomioon erityisesti sellaiset yritysten tuottavuuteen liittyvät seikat kuten kannattavuus ja työllisyys, ja ne ovat huomioineet hintojen, myyntien ja markkinaosuuksien tason (määrällisesti ja arvolla mitattuna).( )

192. Toisin kuin kantaja huomautuksissaan väittää,( ) mielestäni edellä mainituissa säännöksissä ei säädetä kaikkien lueteltujen tekijöiden tutkimisesta. Käytetty sanavalinta nimittäin mielestäni antaa selvästi yhteisön viranomaisille harkintavaltaa näiden seikkojen tutkimisessa ja arvioinnissa.

193. Yhtäältä näissä säännöksissä asetetaan ainoastaan vaatimus tutkia olennaiset ”taloudelliset tekijät ja seikat, jotka vaikuttavat [yhteisön tuotannonalaan]”.( )

194. Toisaalta perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan viimeisestä virkkeestä ja polkumyyntisopimuksen 3.4 artiklasta käy ilmi, että luettelo esitetyistä taloudellisista tekijöistä ja seikoista ”ei ole tyhjentävä”. Näiden säännösten mukaan yksi tai useampi näistä tekijöistä ei välttämättä ole ratkaiseva.

195. Tämä lista siis on ilmeisesti puhtaasti ohjeellinen.

196. Mielestäni yhteisön viranomaiset eivät näiden säännösten nojalla ole velvollisia tutkimaan kuin niitä tekijöitä, joita voidaan pitää merkityksellisinä kärsityn vahingon arvioimiseksi. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa komissio on esittänyt yksityiskohtaisesti todetut vahingon osatekijät,( ) eikä kukaan asianosaisista ole ilmeisesti riitauttanut tätä arviointia.

197. Näiden tekijöiden merkityksellisyyttä koskevassa tarkastelussa on mielestäni kyse monitahoisesta taloudellisesta arvioinnista, ja muistutan, että yhteisöjen toimielimillä on siinä laaja harkintavalta. Tutkimusta tekevät viranomaiset voivat näin ollen vapaasti katsoa, että todetut seikat olivat jo ratkaiseva ja riittävä peruste.

198. On siis syytä todeta, että kun nämä toimielimet ovat polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusten tutkimiseksi arvioineet vain yhteisön tuotannonalan tilanteeseen vaikuttavat olennaiset seikat, ne eivät ole ylittäneet monimutkaisten taloudellisten tilanteiden arvioimisessa niille myönnettyä harkintavaltaa.

199. Tässä tilanteessa ja kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että yhteisön toimielimet eivät ole tehneet ilmeistä arviointivirhettä ensimmäiseksi tuotteen laskennallisen normaaliarvon määrittämisessä eivätkä toiseksi yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon olemassaolon ja suuruuden arvioinnissa.

200. Tämä päätelmä koskee Intiasta peräisin olevan tuonnin lisäksi Pakistanista peräisin olevaa tuontia.

201. Samankaltaisen tuotteen laskennallisen normaaliarvon laskemisesta olen nimitäin todennut, että yhteisön viranomaiset ovat käyttäneet samaa menetelmää Intian ja Pakistanin osalta.( )

202. Vahingon määrittämisen osalta yhteisön toimielimet ovat tutkineet kumulatiivisesti Intiasta, Egyptistä ja Pakistanista tapahtuvan tuonnin vaikutusta yhteisön tuotannonalaan.( ) Tässä tilanteessa yhteisön viranomaisten tekemät päätelmät pitävät mielestäni paikkansa Intiasta tapahtuvan tuonnin lisäksi myös Pakistanista peräisin oleviin tuotteisiin.

203. Sitä vastoin katson, että nämä viranomaiset ovat toimineet vastoin perusasetuksen 2 artiklan 11 kohtaa ja polkumyyntisopimuksen 2.4.2 artiklaa soveltaessaan tutkittavana olevan tuotteen polkumyyntimarginaalin laskemisessa negatiivisten polkumyyntimarginaalien nollaamismenetelmää mallikohtaisesti. Tämän laskentatavan lainvastaisuus vaikuttaa riidanalaisen asetuksen pätevyyteen 1 artiklan osalta, jossa määrätään lopullinen polkumyyntitulli Intiasta, Pakistanista ja Egyptistä peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnille yhteisöön.

204. Näillä perusteilla riidanalaisen asetuksen 1 artikla on todettava pätemättömäksi siltä osin kuin neuvosto on soveltanut negatiivisten polkumyyntimarginaalien nollaamismenetelmää malleittain nyt käsiteltävänä olevan oikeudenkäyntiasian kohteena olevien tuontien polkumyyntimarginaalien määrittämiseksi.

VI Seuraavien asetusten pätevyys

205. Toisessa ja kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessä, joita on syytä tarkastella yhdessä, kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta pääasiallisesti arvioimaan seuraavien asetusten pätevyyttä yhteisön oikeuteen nähden. Näissä kysymyksissä keskeistä on selvittää se, ovatko nämä seuraavat asetukset, koska niissä ei säädetä riidanalaisen asetuksen nojalla perittyjen polkumyyntitullien palauttamisesta, yhtäältä vastoin perusasetuksen 1 artiklaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 9 artiklan 4 kohtaa (tulkittuna yhdessä polkumyyntiasetuksen 1 artiklan, 7.1 artiklan ja 9 artiklan kanssa) ja toisaalta vastoin suhteellisuusperiaatetta sellaisena kuin se on ilmaistu saman asetuksen 7 artiklan 2 kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan tekstissä.

206. Muistutan, että perusasetuksen 7 artiklassa säädetään, missä olosuhteissa komissio voi ottaa käyttöön polkumyyntitullin, ja sen 9 artiklassa täsmennetään lopullisen tullin yksityiskohtaiset säännöt.

207. Mainitun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan mukaan nämä tullit voidaan ottaa käyttöön ainoastaan siinä tapauksessa, että polkumyynti ja yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko on väliaikaisesti vahvistettu (väliaikainen tulli) tai se todetaan lopullisesti (lopullinen tulli) ja yhteisön etu vaatii toimia tällaisen vahingon estämiseksi.

208. Perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan ja 9 artiklan 4 kohdan viimeisen virkkeen mukaan näiden tullien määrä ei saa ylittää vahvistettua polkumyyntimarginaalia, ja sen on oltava kyseistä marginaalia alhaisempi, jos tämä alhaisempi määrä on riittävä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi.

209. Polkumyyntisopimuksen 7.1, 7.2 ja 9.1 artikla on pantu täytäntöön pääasiallisesti näillä säännöksillä.

210. Kantaja väittää huomautuksissaan,( ) että asetuksessa N:o 1644/2001 neuvosto on todennut Intiasta peräisin olevan tuonnin osalta alhaisemman tason polkumyynnin. Se väittää myös, että asetuksessa N:o 160/2002 neuvosto on vahvistanut, että Pakistanista tuotavien tuotteiden osalta polkumyyntiä ei esiinny. Kantaja katsoo, että perusasetuksessa asetetut edellytykset eivät täyttyneet silloin, kun lopulliset polkumyyntitullit otettiin käyttöön riidanalaisella asetuksella. Näin ollen Ikea katsoo, että yhteisön viranomaisten olisi pitänyt antaa näille asetuksille taannehtivat oikeusvaikutukset ja säätää riidanalaisen asetuksen nojalla maksettujen polkumyyntitullien palauttamisesta. Se katsoo, että koska palauttamisesta ei säädetty, seuraavat asetukset ovat suhteellisuusperiaatteen vastaisia siltä osin kuin yhteisön tuotannonala on hyötynyt paljon suuremmasta suojasta kuin on ollut tarpeellista.

211. Näin ollen on syytä tarkistaa, ovatko yhteisön viranomaiset, kun ne eivät ole säätäneet riidanalaisen asetuksen nojalla maksettujen summien palauttamisesta, toimineet perusasetuksen ja polkumyyntisopimuksen sovellettavien säännösten vastaisesti. Tätä tarkoitusta varten erottelen yhtäältä asetukset N:o 1644/2001 ja N:o 160/2002 ja toisaalta asetuksen N:o 696/2002, koska ne on annettu erilaisilla oikeudellisilla perusteilla.

A Asetusten N:o 1644/2001 ja N:o 160/2002 pätevyys

212. Asetukset N:o 1644/2001 ja N:o 160/2002 on annettu asetuksen N:o 1515/2001 nojalla. Muistutan, että tällä jälkimmäisellä on annettu yhteisölle mahdollisuus saattaa perusasetuksen nojalla toteutettu polkumyyntiä koskeva toimenpide yhdenmukaiseksi DSB:n suositusten ja päätösten kanssa.

213. Muistutan, että asetuksella N:o 1644/2001 muutetaan DSB:n suositusten perusteella riidanalaisen asetuksen puitteissa tehdyt Intiasta peräisin olevaa tuontia koskevat päätelmät. Neuvosto totesi tämän uudelleentarkastelun perusteella, että polkumyynti oli näiden tuontien osalta vähäisempää, ja tämän seurauksena se muutti riidanalaisella asetuksella käyttöön otetun polkumyyntitullin määrää.

214. Asetuksessa N:o 160/2002 on päätetty menettelystä Pakistanista peräisin olevan tuonnin osalta silloin, koska uudessa laskennassa on ilmennyt, ettei minkään pakistanilaisen yrityksen tarkasteltavana olevan tuotteen viennissä esiinny polkumyyntiä.

215. Kummassakaan näistä asetuksista ei säädetä riidanalaisen asetuksen nojalla maksettujen polkumyyntitullien palauttamisesta. En kuitenkaan katso, toisin kuin kantaja, että yhteisöjen toimielimet olisivat velvollisia esillä olevan asian kaltaisessa tapauksessa säätämään tällaisesta palauttamisesta.

216. Asetuksen N:o 1515/2001 3 artiklassa säädetään selvästi, että ”jollei toisin säädetä, tämän asetuksen nojalla toteutettavia toimenpiteitä noudatetaan niiden voimaantulosta alkaen, eikä niiden perusteella palauteta ennen kyseistä ajankohtaa kannettuja tulleja.”( ) Kuten tämän asetuksen kuudennessa perustelukappaleessa selvitetään, tämä perustuu siihen, että DSB:n esittämillä suosituksilla ja päätöksillä on vaikutuksia ainoastaan tuleviin toimiin. Riitojen ratkaisusta annettuja sääntöjä ja menettelyjä koskevassa sopimuksessa edellytetään ainoastaan, että kyseinen jäsen ryhtyy noudattamaan suosituksia ja ratkaisuja joko välittömästi tai kohtuullisen ajan kuluessa.( )

217. Neuvosto siis oli WTO:n perustamisesta tehdyn sopimuksen nojalla velvollinen ainoastaan saattamaan riidanalaisen asetuksen DSB:n päätelmien mukaiseksi. Näin ollen se ei ollut mitenkään velvollinen myöntämään taannehtivia vaikutuksia Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien tuontien polkumyyntitullien uusille laskelmille.

B Asetuksen N:o 696/2002 pätevyys

218. Toisin kuin asetuksia N:o 1644/2001 ja N:o 160/2002, asetusta N:o 696/2002 ei ole annettu riidanalaisen asetuksen muuttamiseksi DSB:n suositusten ja päätösten mukaiseksi. Tässä asetuksessa ainoastaan vahvistetaan Intiasta peräisin olevaa tuontia koskeva lopullinen polkumyyntitulli sellaisena kuin se on asetuksella N:o 1644/2001 muutettuna. Tämän uudelleentarkastelun, joka perustuu perusasetuksen 11 artiklan 3 kohtaan, ainoana tarkoituksena on mukauttaa vuodeliinavaatteiden tuonnille tulevaisuutta varten asetettavat polkumyyntitullit Pakistanista peräisin olevaan tuontiin liittyvien toimenpiteiden poistamisen ja Egyptistä peräisin olevaan tuontiin liittyvien toimenpiteiden voimassaolon päättymisen jälkeen.( ) Tämän seurauksena katson, että neuvosto ei ollut millään tavoin velvollinen säätämään tämän uudelleenarvioinnin yhteydessä riidanalaisen asetuksen nojalla maksettujen tullien palauttamisesta.

219. Edellä esitetyn perusteella katson siis, että yhteisön viranomaiset eivät ole toimineet perusasetuksen ja polkumyyntisopimuksen sovellettavien säännösten vastaisesti, kun ne eivät ole seuraavien asetusten yhteydessä säätäneet riidanalaisen asetuksen nojalla maksettujen polkumyyntitullien palauttamisesta.

VII Riidanalaisen asetuksen pätemättömyydestä johtuvat seuraukset

220. Viidennessä ennakkoratkaisukysymyksessä kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta pääasiallisesti täsmentämään riidanalaisen asetuksen nojalla maksettujen polkumyyntitullien palauttamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.

221. Palautettavan polkumyyntitullin määrittämisen osalta katson, että kyseessä on EY 233 mukainen yhteisön toimielimille kuuluva tehtävä. Nämä viimeksi mainitut nimittäin ovat vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan velvollisia ryhtymään kaikkiin ennakkoratkaisuasiassa annetun tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittaviin toimenpiteisiin.( )

222. Mitä tulee toteamukseeni siitä, että riidanalaisen asetuksen 1 artikla on pätemätön polkumyyntimarginaaliin sovelletun väärän laskentaperusteen osalta, katson, että yhteisön toimivaltaisten viranomaisten on aiheellista tarkastella riidanalaista asetusta uudelleen ja laskea uudestaan Intiasta, Egyptistä ja Pakistanista peräisin olevien tuontien polkumyyntimarginaali alkuperäisen tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen perusteella.

223. Jos todetaan, että tosiasiallinen polkumyyntimarginaali, jonka perusteella lopulliset tullit on maksettu, on poistettu tai sitä on alennettu maksettujen polkumyyntitullien tasoa pienemmäksi, toimivaltaisten viranomaisten on sen seurauksena muutettava riidanalaisella asetuksella käyttöön otettuja polkumyyntitulleja ja ilmoitettava palautettavan polkumyyntitullin määrä toimivaltaiselle kansalliselle viranomaiselle.

224. Palautuksen vastaanottamaan oikeutettujen henkilöiden osalta katson, että kaikkien niiden tuojien, jotka ovat maksaneet tulleja näiden asetusten perusteella, on voitava tehdä palautusvaatimus perusasetuksen 11 artiklan 8 kohdan perusteella, jos vahvistetaan, että polkumyyntitullit eivät olleet niiden maksamisajankohtana lain edellyttämiä.

225. Tämän asetuksen 11 artiklan, jonka otsikko on ”Voimassaoloaika, uudelleentarkastelu ja palautukset”, 8 kohdassa säädetään seuraavaa: ”tuoja voi pyytää kannettujen tullien palautusta, jos osoitetaan, että polkumyyntimarginaali, jonka perusteella tullit maksettiin, on poistettu tai alennettu voimassa olevaan tulliin nähden.”

226. Mielestäni tämän säännöksen soveltamisala ei ole rajoitettu ainoastaan niihin mahdollisiin uudelleentarkastelumenettelyihin, joihin komissio ryhtyy asetuksen 11 artiklan 2–7 kohdan perusteella. Näin olen katson, että tällaisen säännöksen on voitava kattaa myös sellaiset tapaukset, joissa polkumyyntimarginaalin laskemiseen käytetyn menetelmän pätemättömäksi todenneen yhteisöjen tuomioistuimen tuomion johdosta vahvistetaan, että polkumyyntimarginaali on poistettu tai laskettu alemmalle tasolle.

VIII Ratkaisuehdotus

227. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:

1) Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa 28.11.1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2398/97 1 artikla on pätemätön siltä osin kuin neuvosto on soveltanut negatiivisten polkumyyntimarginaalien nollaamismenetelmää malleittain tutkittavana olleen tuotteen polkumyyntimarginaalien määrittämiseksi.

2) Toimivaltaiset Euroopan yhteisön toimielimet ovat velvollisia ryhtymään tässä ennakkoratkaisuasiassa annetun tuomion täytäntöön panemisen edellyttämiin toimenpiteisiin.

3) Niiden tuojien, jotka ovat maksaneet tulleja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2398/97 perusteella, on voitava tehdä palautusvaatimus polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 11 artiklan 8 kohdan perusteella.