ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 6.9.2012 (Upper Tribunalin (Tax and Chancery Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs v. Philips Electronics UK Ltd

(Asia C-18/11) (1)

(Sijoittautumisvapaus - Verolainsäädäntö - Yhteisövero - Veronhuojennus - Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa asuvan yhtiön jäsenvaltiossa sijaitsevan toimipaikan siellä tekemiä tappioita ei voida siirtää samassa jäsenvaltiossa asuvalle samaan konserniin kuuluvalle yhtiölle)

(2012/C 331/06)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Vastaaja: Philips Electronics UK Ltd

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) — SEUT 49 artiklan tulkinta — Sijoittautumisvapaus — Verolainsäädäntö — Yhteisövero — Veronhuojennus — Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa asuvan yhtiön jäsenvaltiossa sijaitsevan toimipaikan siellä tekemiä tappioita ei voida siirtää samassa jäsenvaltiossa asuvalle samaan konserniin kuuluvalle yhtiölle

Tuomiolauselma

1) EY 43 artiklaa on tulkittava siten, että ulkomailla asuvan yhtiön vapautta sijoittautua toiseen jäsenvaltioon rajoitetaan sillä, että jäsenvaltion lainsäädännössä asetetaan sen edellytykseksi, että ulkomailla asuvan yhtiön kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tekemät tappiot voidaan siirtää kyseisessä jäsenvaltiossa asuvalle yhtiölle konsernin sisäisen tappiontasauksen avulla, se, ettei ulkomaisessa verotuksessa voida käyttää kyseisiä tappioita, kun kyseisessä jäsenvaltiossa asuvan yhtiön siellä tekemien tappioiden siirtämiselle ei aseteta vastaavaa edellytystä.

2) Pääasiassa kyseessä olevan kaltaista rajoitusta ulkomailla asuvan yhtiön vapauteen sijoittautua toiseen jäsenvaltioon ei voida oikeuttaa yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä eli tavoitteella estää tappioiden kaksinkertainen käyttäminen, tavoitteella säilyttää verotusvallan tasapainoinen jakautuminen jäsenvaltioiden välillä tai näillä tavoitteilla yhdessä.

3) Pääasian kaltaisessa tilanteessa kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta kaikkia sellaisia kansallisia oikeussääntöjä, jotka ovat ristiriidassa EY 43 artiklan kanssa.

(1) EUVL C 89, 19.3.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 295/15

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 19.7.2012 (Cour d'appel de Bruxellesin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Pie Optiek v. Bureau Gevers ja European Registry for Internet Domains

(Asia C-376/11) (1)

(Internet - Aluetunnus.eu - Asetus (EY) N:o 874/2004 - Verkkotunnukset - Vaiheittainen rekisteröinti - 12 artiklan 2 kohta - ”Aikaisempien oikeuksien käyttöluvan haltijoiden” käsite - Henkilö, jonka tavaramerkin haltija on valtuuttanut, omissa nimissään mutta kyseisen haltijan lukuun, rekisteröimään mainitun tavaramerkin kanssa saman tai samankaltaisen verkkotunnuksen - Lupaa ei ole annettu merkin käyttöön tavaramerkkinä muilla tavoilla)

2012/C 295/24

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour d'appel de Bruxelles

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Pie Optiek

Vastaajat: Bureau Gevers ja European Registry for Internet Domains

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Cour d'appel de Bruxelles —.eu-aluetunnuksen perustamista ja käyttöä koskevista yleisistä toimintasäännöistä ja rekisteröintiä koskevista periaatteista 28.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 874/2004 (EUVL L 162, s. 40) 12 artiklan 2 kohdan ja 21 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta — Aluetunnuksen ”.eu” perustamisesta 22.4.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 733/2002 (EYVL L 113, s. 1) 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkinta — Rekisteröinti keinottelu- ja väärinkäyttötarkoituksessa — Aiempien oikeuksien tai käyttölupien haltijoiden käsite — Henkilö, jolle tavaramerkin haltija on antanut luvan rekisteröidä omissa nimissään mutta käyttöoikeuden haltijan lukuun verkkotunnuksen, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, tilanteessa, jossa merkkiä käytetään vain tavaramerkkinä — Ilman ”oikeuksia tai oikeutettua etua” rekisteröity nimi

Tuomiolauselma

Tilanteessa, jossa kyseinen aiempi oikeus on tavaramerkkioikeus,.eu-aluetunnuksen perustamista ja käyttöä koskevista yleisistä toimintasäännöistä ja rekisteröintiä koskevista periaatteista 28.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 874/2004 12 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava niin, että termi ”aiempien oikeuksien käyttölupien haltijat” ei tarkoita henkilöä, jolle kyseisen tavaramerkin haltija on vain antanut luvan rekisteröidä omissa nimissään, mutta kyseisen tavaramerkin haltijan lukuun, verkkotunnuksen, joka on sama tai samankaltainen kuin mainittu tavaramerkki, niin, ettei kyseisellä henkilöllä kuitenkaan ole oikeutta hyödyntää mainittua tavaramerkkiä kaupallisesti sen tehtävän mukaisesti.

(1) EUVL C 298, 8.10.2011.
2)

Direktiivin 2003/124 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että käsitteellä ”olosuhte[et], joiden voidaan kohtuudella olettaa ilmenevän — – tai tapahtum[a], jonka voidaan kohtuudella olettaa toteutuvan,” tarkoitetaan tulevia olosuhteita tai tapahtumia, joiden osalta jo tiedossa olevien osatekijöiden kokonaisvaltaisen arvioinnin perusteella on ilmeistä, että on olemassa todellinen mahdollisuus siitä, että ne ilmenevät tai toteutuvat. Käsitettä ei kuitenkaan ole tulkittava siten, että kyseisten olosuhteiden tai kyseisen tapahtuman vaikutuksen laajuus asianomaisten rahoitusvälineiden hintaan on otettava huomioon.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 133/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 22.3.2012 (Administrativen sad — Varnan (Bulgaria) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Klub OOD v. Direktor na Direktsia ”Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

(Asia C-153/11) (1)

(Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 168 artikla - Vähennysoikeus - Vähennysoikeuden syntyminen - Yhtiön oikeus vähentää sellaisen investointitavaran ostoon sisältyvä arvonlisävero, jota ei ole vielä otettu käyttöön kyseisen yhtiön liiketoiminnassa)

2012/C 133/16

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Administrativen sad — Varna

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Klub OOD

Vastaaja: Direktor na Direktsia ”Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Administrativen sad — Varna — Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1) 168 artiklan a alakohdan tulkinta — Verovelvolliselle toimitetuista tavaroista verovelvollisen suorittaman arvonlisäveron vähennys siltä osin kuin tavaroita käytetään verovelvollisen verollisiin liiketoimiin — Yhtiön, jonka pääasiallisena toimintana on sille kuuluvan kiinteistön vuokraaminen, oikeus vähentää sellaisen toisen kiinteistön ostoon sisältyvä arvonlisävero, jota ei ole vielä otettu käyttöön kyseisen yhtiön liiketoiminnassa

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 168 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että verovelvollisella, joka on hankkinut tässä ominaisuudessaan investointitavaran ja lukenut sen liikeomaisuuteensa, on oikeus vähentää kyseisen tavaran hankintahintaan sisältyvä arvonlisävero sen verokauden aikana, jona verosaatava syntyy, riippumatta siitä, ettei mainittua tavaraa käytetä välittömästi liiketoimintaan. Kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, onko verovelvollinen hankkinut investointitavaran liiketoimintaansa varten, ja tarvittaessa arvioitava, onko kyseessä vilpillinen menettely.

(1) EUVL C 186, 25.6.2011.
—

ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on, ennen kuin se jättää soveltamatta julkistalouden järkeistämistoimenpiteistä 28.12.1995 annetun lain nro 549 merkityksellisiä säännöksiä, tutkittava ottamalla huomioon sekä aineellinen että menettelyllinen kansallinen oikeus kokonaisuudessaan, voiko se mitenkään päätyä kansallisen oikeuden tulkintaan, joka mahdollistaa pääasian ratkaisemisen yhdenmukaisesti kaatopaikoista 26.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.9.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003, ja kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta 29.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/35/EY sanamuodon ja päämäärän kanssa;
1)

Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 (Schengenin rajasäännöstö), sellaisena kuin se on muutettuna 14.1.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 81/2009, 13 artiklan säännöksiä, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioiden alueelle pääsyn epäämistä, on sovellettava myös kolmansien maiden sellaisiin kansalaisiin, joilla on oltava viisumi heidän halutessaan palata Schengen-alueen ulkorajojen kautta heille väliaikaisen oleskeluluvan myöntäneeseen jäsenvaltioon tulematta tätä varten toisen jäsenvaltion alueelle.
2)

Direktiivin 2001/42 2 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että Brysselin aluesuunnittelua koskevan lain (code bruxellois de l’aménagement du territoire), sellaisena kuin se on muutettuna 14.5.2009 annetulla asetuksella, 58–63 §:ssä säädetyn kaltainen menettely maankäyttösuunnitelman kumoamiseksi kokonaan tai osittain kuuluu lähtökohtaisesti kyseisen direktiivin soveltamisalaan, joten siihen on sovellettava mainitussa direktiivissä säädettyjä sääntöjä ympäristövaikutusten arvioinnista.
2)

Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että — sen vastaista ei ole, että kun kansallisessa lainsäädännössä nimetty järjestö on kuluttajien nimissä yleisen edun vuoksi nostanut kyseisen direktiivin 7 artiklassa tarkoitetun kieltokanteen, jota käsiteltäessä todetaan, että kuluttajasopimuksissa oleviin yleisiin sopimusehtoihin sisältyvä kohtuuton ehto on pätemätön, tämä toteaminen vaikuttaa kyseisen lainsäädännön mukaan kaikkiin niihin kuluttajiin, jotka ovat tehneet asianomaisen elinkeinonharjoittajan kanssa sellaisen sopimuksen, johon näitä samoja yleisiä sopimusehtoja sovelletaan, mukaan lukien myös kuluttajat, jotka eivät olleet asianosaisina kieltokanneasiassa — jos kansalliset tuomioistuimet tällaista asiaa käsitellessään toteavat kuluttajasopimusten yleisissä sopimusehdoissa olevan sopimusehdon olevan kohtuuton, niillä on velvollisuus viran puolesta — myös tulevaisuudessa — tehdä tästä kaikki kansallisessa oikeudessa säädetyt päätelmät, jotta kyseinen sopimusehto ei sitoisi kyseisen elinkeinonharjoittajan kanssa sellaisen sopimuksen tehneitä kuluttajia, johon näitä samoja yleisiä sopimusehtoja sovelletaan.
1)

Yhteisömallista 12.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 19 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että rekisteröidyn yhteisömallin tuottaman yksinoikeuden loukkaamista koskevassa riita-asiassa oikeus estää kolmansia osapuolia käyttämästä mainittua mallia ulottuu kehen tahansa kolmanteen osapuoleen, joka käyttää mallia, josta asiantunteva käyttäjä ei saa erilaista yleisvaikutelmaa, mukaan lukien sellaiseen kolmanteen osapuoleen, joka on myöhemmin rekisteröidyn yhteisömallin haltija.
2)

Asetusta N:o 1346/2000 on tulkittava siten, että jos yhtiölle, jonka sääntömääräinen kotipaikka on jäsenvaltiossa, osoitetaan vaatimus, jolla tähän yhtiöön pyritään laajentamaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta yhtiötä vastaan tässä toisessa jäsenvaltiossa aloitetun maksukyvyttömyysmenettelyn vaikutukset, pelkästään näiden yhtiöiden varojen sekoittumisen toteaminen ei riitä osoittamaan sitä, että vaatimuksen kohteena olevan yhtiön pääintressien keskus on niin ikään mainitussa toisessa jäsenvaltiossa. Sen olettaman kumoaminen, jonka mukaan tämä keskus sijaitsee sääntömääräisessä kotipaikassa, edellyttää, että merkityksellisistä seikoista tehdyn kokonaisarvioinnin perusteella voidaan todeta, että laajentamisvaatimuksen kohteena olevan yhtiön tosiasiallinen johto- ja valvontakeskus sijaitsee kolmansien osapuolten varmennettavissa olevalla tavalla jäsenvaltiossa, jossa alkuperäinen maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut sen yleisen periaatteen, jonka mukaan jäsenvaltiot ovat vastuussa siitä, että niiden ylimmän oikeusasteen tuomioistuin rikkoo unionin oikeutta, mukaisia velvoitteitaan, — koska se on sulkenut Italian valtion vastuun ulkopuolelle yksityisille sen vuoksi, että kansallinen ylimmän oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut unionin oikeutta, aiheutuneet vahingot tilanteessa, jossa tämä unionin oikeuden rikkominen perustuu kyseisen tuomioistuimen suorittamaan oikeussääntöjen tulkintaan tai tosiseikkojen ja todisteiden arviointiin, ja — koska se on rajannut tämän vastuun tapauksiin, joissa on kyse tahallisuudesta tai törkeästä tuottamuksesta, tuomiovallan käyttämisessä aiheutuneiden vahinkojen korvaamisesta ja tuomarien siviilioikeudellisesta vastuusta 13.4.1988 annetun lain nro 117 (legge n. 117 (sul) risarcimento dei danni cagionati nell’ esercizio delle funzioni giudiziarie e responsabilità civile dei magistrati] 2 §:n 1 ja 2 momentin mukaisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 362/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 20.10.2011 — Freixenet SA v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

(Yhdistetyt asiat C-344/10 P ja C-345/10 P) (1)

(Muutoksenhaku - Hakemukset hiottua mattavalkoista pulloa esittävän tavaramerkin ja hiottua mattamustaa pulloa esittävän tavaramerkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkeiksi - Rekisteröinnin esteet - Erottamiskyvyn puuttuminen)

2011/C 362/13

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Freixenet SA (edustajat: asianajajat F. de Visscher, E. Cornu ja D. Moreau)

Valittajan vastapuoli: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (asiamies: A. Folliard-Monguiral)

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-109/08, Freixenet vastaan SMHV, 27.4.2010 antamasta tuomiosta, jolla se hylkäsi valittajan kanteen SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 30.10.2007 tekemästä päätöksestä (asia R 97/2001-1), joka koski hakemusta hiottua mattavalkoista pulloa esittävän tavaramerkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) 7 artiklan (1 kohdan b alakohta), 73 artiklan ja 38 artiklan (3 kohta) (joista on tullut yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1) 7 artikla (1 kohdan b alakohta), 75 artikla ja 37 artikla (3 kohta)) rikkominen — Puolustautumisoikeuksien ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaaminen — Rekisteröinnin epääminen — Erottamiskyvyn puuttuminen

Tuomiolauselma

1) Unionin yleisen tuomioistuimen asioissa T-109/08, Freixenet vastaan SMHV (Mattavalkoinen pullo), ja T-110/08, Freixenet vastaan SMHV (Mattamusta pullo), 27.4.2010 antamat tuomiot kumotaan.

2) Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 30.10.2007 tekemä päätös (asia R 97/2001-1) ja 20.11.2007 tekemä päätös (asia R 104/2001-1) kumotaan.

3) Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) velvoitetaan korvaamaan sekä menettelyistä ensimmäisessä asteessa että valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

(1) EUVL C 274, 9.10.2010.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 370/15

Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 27.10.2011 (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpenin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Deli Ostrich NV v. Belgian valtio

(Asia C-559/10) (1)

(Yhteinen tullitariffi - Yhdistetty nimikkeistö - Tariffiluokittelu - Jäädytetty kamelinliha, joka ei ole peräisin kasvatetuista kameleista - Luokittelu alanimikkeeseen 0208 90 40 (muuta riistan lihaa) vai alanimikkeeseen 0208 90 95 (muuta))

2011/C 370/24

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Deli Ostrich NV

Vastaaja: Belgian valtio

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Yhteinen tullitariffi — Tullinimikkeet — Kamelinliha, joka ei ole peräisin kasvatetuista kameleista — Luokitellaanko se alanimikkeeseen 0208 90 40 (riista) vai alanimikkeeseen 0208 90 95 (muuta)?

Tuomiolauselma

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I, sellaisena kuin se on muutettuna 17.10.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1549/2006, muodostavaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että kamelinliha on luokiteltava alanimikkeeseen 0208 90 40”muuna riistan lihana”, jos kamelit, joista kyseinen liha on peräisin, elivät luonnonvaraisina ja jos niitä metsästettiin.

(1) EUVL C 55, 19.2.2011.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 6.10.2011 (Bundesfinanzhofin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Finanzamt Deggendorf v. Markus Stoppelkamp Harald Raabin konkurssipesän pesänhoitajana

(Asia C-421/10) (1)

(Arvonlisävero - Kuudes direktiivi - 21 artiklan 1 kohdan b alakohta - Verotuksellisen liityntäpaikan määrittäminen - Palvelun vastaanottajan kanssa samassa maassa asuvan sellaisen palvelujen suorittajan tarjoamat palvelut, joka on sijoittanut liiketoimintansa kotipaikan toiseen maahan - Ulkomaille sijoittautuneen verovelvollisen käsite)

2011/C 347/07

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Finanzamt Deggendorf

Vastaaja: Markus Stoppelkamp Harald Raabin konkurssipesän pesänhoitajana

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Bundesfinanzhof — Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1) 21 artiklan 1 kohdan b alakohdan tulkinta — Verotuspaikan määrittäminen — Palvelut suorittaja, joka asuu samassa jäsenvaltiossa kuin näiden palvelujen vastaanottaja, mutta on siirtänyt liiketoimintansa kotipaikan toiseen jäsenvaltioon — Käsite ”verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut kyseiseen maahan”.

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 17.10.2000 annetulla neuvoston direktiivillä 2000/65/EY, 21 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että jotta verovelvollisen voitaisiin katsoa olevan ”verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut maan alueelle”, riittää, että kyseinen verovelvollinen on sijoittanut liiketoimintansa kotipaikan tuon maan ulkopuolelle.

(1) EUVL C 317, 20.11.2010.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 298/9

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 28.7.2011 — Mediaset SpA v. Euroopan komissio ja Sky Italia Srl

(Asia C-403/10 P) (1)

(Muutoksenhaku - Avustukset, jotka Italian tasavalta on myöntänyt edistääkseen digisovittimien hankintaa - Sellaisten sovittimien sulkeminen avustusten ulkopuolelle, jotka mahdollistavat yksinomaan satelliittivälitteisten televisio-ohjelmien vastaanottamisen - Päätös, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi)

2011/C 298/17

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Mediaset SpA (edustajat: dikigoros K. Adamantopoulos, avvocato G. Rossi, ja dikigoros E. Petritsi)

Valittajan vastapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: B. Martenczuk ja B. Stromsky) ja Sky Italia Srl (edustajat: abogado F. González Díaz ja asianajaja F. Salerno)

Oikeudenkäynnin kohde

Valitus unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-177/07, Mediaset vastaan komissio, 15.6.2010 antamasta tuomiosta, jolla kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jolla vaadittiin kumottavaksi osittain komission 24.1.2007 tekemä päätös K(2006) 6634 lopullinen, jolla todettiin yhteismarkkinoille soveltumattomiksi avustukset, jotka Italia myönsi vuosina 2004 ja 2005, jotta kuluttajat voisivat ostaa tai vuokrata interaktiivisia digisovittimia, jotka mahdollistavat ohjelmien vastaanottamisen maanpäällistä verkkoa tai kaapeliverkkoa pitkin jaettavan digitaaliteknologian välityksellä, koska kyseisten avustusten ulkopuolelle jäävät sovittimet, jotka mahdollistavat ohjelmien vastaanottamisen satelliittitelevisiolähetysteknologian välityksellä (tuki nro C 52/2005, ex NN 88/2005, ex CP 101/2004)

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) Mediaset SpA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission ja Sky Italia Srl:n oikeudenkäyntikulut.

(1) EUVL C 301, 6.11.2010.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 269/11

Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 14.7.2011 (Højesteretin (Tanska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Viking Gas A/S v. Kosan Gas A/S, aiemmin BP Gas A/S

(Asia C-46/10) (1)

(Tavaramerkit - Direktiivi 89/104/ETY - 5 ja 7 artikla - Kaasupullot, joita suojataan kolmiulotteisena tavaramerkkinä - Yksinoikeuskäyttöluvan haltijan suorittama markkinoille saattaminen - Käyttöluvan haltijan kilpailijan liiketoiminta, joka muodostuu kyseisten pullojen täyttämisestä)

2011/C 269/17

Oikeudenkäyntikieli: tanska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Højesteret

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Viking Gas A/S

Vastaaja: Kosan Gas A/S, aiemmin BP Gas A/S

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Højesteret — Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL L 40, s. 1) 5 ja 7 artiklan tulkinta — Yksinoikeuskäyttöluvan haltija saattaa markkinoille komposiittikaasupullon, jonka muoto on rekisteröity pakkauksesta muodostuvaksi kolmiulotteiseksi kansalliseksi ja yhteisön tavaramerkiksi — Käyttöluvan haltijan kilpailijan toiminta, joka koostuu käyttöluvan haltijan komposiittikaasupullojen täyttämisestä ja kaasun myynnistä näissä pulloissa sen jälkeen, kun pulloihin on kiinnitetty tarra, josta ilmenee, että kilpailija on täyttänyt pullon, kuitenkin niin, ettei yksinoikeuskäyttöluvan haltijan kuvio- ja sanamerkkejä ole irrotettu pullosta

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 ja 7 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät mahdollista sitä, että sellaisen yksinoikeuskäyttöluvan haltija, joka koskee uudelleen käytettävien komposiittikaasupullojen, joiden muotoa suojataan kolmiulotteisena tavaramerkkinä ja joihin kyseinen haltija on merkinnyt sana- ja kuviomerkeiksi rekisteröidyt nimensä ja logonsa, käyttämistä, vastustaa sitä, että sen jälkeen, kun kuluttajat ovat ostaneet nämä pullot ja sitten käyttäneet niihin alun perin sisältyneen kaasun, kolmas vaihtaa ne maksua vastaan kaasulla, joka ei ole peräisin kyseiseltä haltijalta, täytettyihin komposiittipulloihin, jollei tämä sama haltija voi vedota direktiivin 89/104 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun perusteltuun aiheeseen.

(1) EUVL C 80, 27.3.2010.