Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) tuomio 10 päivänä maaliskuuta 1992. - Shell International Chemical Company Ltd vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet - Kollektiivinen vastuu. - Asia T-11/89.



Oikeustapauskokoelma 1992 sivu II-00757

Ruotsink. erityispainos sivu II-00047

Suomenk. erityispainos sivu II-00049



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan soveltumattomuus

2. Yhteisön oikeus - Periaatteet - Puolustautumisoikeudet - Niiden huomioiminen hallinnollisissa menettelyissä - Kilpailu - Ulottuvuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta, komission asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artikla)

3. Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission päätös, jolla rikkominen todetaan - Hyväksyttävä näyttö

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

4. Kilpailu - Kartellit - Yritysten väliset sopimukset - Käsite - Yhteinen tavoite markkinakäyttäytymisessä

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu - Kartellit - Yhdenmukaistettu menettelytapa - Käsite - Yhteensovittaminen ja yhteistyö, jotka eivät ole yhteensoveltuvia sen yrityksille asetetun velvoitteen kanssa, jonka mukaan niiden on määritettävä itsenäisesti markkinakäyttäytymisensä - Kilpailijoiden väliset kokoukset, joiden tavoitteena on sellaisen tiedon vaihto, jolla on vaikutusta osanottajien kaupallisen strategian kehittämisessä

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

6. Kilpailu - Kartellit - Yritys - Käsite - Taloudellinen yksikkö - Rikkomisen syyksilukeminen

(ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

7. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteet - Perusteluvelvollisuus - Ulottuvuus - Kilpailusääntöjen soveltamisesta tehty päätös

(ETY:n perustamissopimuksen 190 artikla)

8. Kilpailu - Sakot - Määrä - Määrittäminen - Edellytykset - Yrityksen aiempi toiminta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

9. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Pätevyysolettama - Kiistäminen - Edellytykset

Tiivistelmä

1. Vaikka komissio on hallinnollisissa menettelyissään velvollinen kunnioittamaan yhteisön kilpailuoikeuden mukaisia menettelyllisiä takeita, sitä ei kuitenkaan voida pitää kilpailuoikeuden määräyksiä sovellettaessa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa, jonka mukaan jokaisella on oikeus asiansa oikeudenmukaiseen käsittelyyn riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, tarkoitettuna "tuomioistuimena".

2. Asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan sekä asetuksen N:o 99/63/ETY mukaiset menettelyllisiä takeita koskevat säännökset ovat yhteisön oikeuden sellaisen perusperiaatteen mukaisia, joka edellyttää puolustautumisoikeuksien kunnioittamista kaikissa menettelyissä, mukaan lukien hallinnolliset menettelyt, mikä tarkoittaa erityisesti, että yrityksellä, jota asia koskee, on oltava mahdollisuus hallinnollisen menettelyn aikana esittää asianmukaisesti näkemyksensä komission esiin tuomien tosiseikkojen ja olosuhteiden todenperäisyydestä sekä merkityksellisyydestä sekä niistä asiakirjoista, joilla komissio tukee väitettään ETY:n perustamissopimuksen rikkomisesta.

Yhteisön oikeuden menettelylliset takeet eivät kuitenkaan velvoita komissiota järjestämään sisäistä organisaatiotaan siten, että yksi ja sama virkamies ei voisi toimia samassa asiassa sekä tutkijana että esittelijänä.

3. Yritykselle perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan nojalla osoitetussa päätöksessä voidaan näyttönä sitä vastaan käyttää ainoastaan asiakirjoja, joiden osalta ilmeni jo väitetiedoksiannon antamisen ajankohtana väitetiedoksiannossa tai sen liitteenä olevasta lausumasta, että komissio aikoi vedota niihin ja joiden osalta yritys, jota asia koskee, on näin voinut riittävän ajoissa esittää kantansa niiden näyttöarvosta.

4. Jotta kyseessä on ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, on riittävää, että kyseiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla määrätyllä tavalla. Näin on, kun usean yrityksen välillä on ollut yhteisymmärrys hintojen ja myynnin määriä koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi.

5. Yhdenmukaistetun menettely-tavan käsitteen määrittelemiseksi on viitattava yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan tuomioistuimen aiemmin asettamat yhteensovittamista ja yhteistoimintaa koskevat ja yhteistyön kriteerit on ymmärrettävä sen ETY:n perustamissopimuksen kilpailusääntöjen perusajatuksen valossa, jonka mukaan jokaisen taloudellisen toimijan on päätettävä itsenäisesti toimintaperiaatteistaan, joita se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei poistakaan taloudellisten toimijoiden oikeutta järkevästi mukautua kilpailijoiden senhetkiseen tai ennakoituun toimintaan, siinä kuitenkin kielletään ehdottomasti toimijoiden väliset suorat tai epäsuorat yhteydet, joiden tarkoituksena on joko vaikuttaa tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan käyttäytymiseen markkinoilla tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle päätetty tai suunnitteilla oleva käyttäytyminen markkinoilla tai joilla on tällainen vaikutus.

Osallistuminen kokouksiin, joiden tavoitteena on vahvistaa tavoitteet hintojen ja myynnin määrien osalta ja joiden aikana kilpailijoiden välillä vaihdetaan tietoa hinnoista, joita ne aikovat soveltaa, kannattavuusrajoista, tarpeellisiksi katsotuista myynnin mää-rien rajoituksista sekä myyntiluvuista, on yhdenmukaistettu menettelytapa, koska siihen osallistuvat yritykset eivät voi olla ottamatta huomioon näin saamaansa tietoa määrittäessään markkinakäyttäytymistään.

6. Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa esitetyllä yrityksen käsitteellä tarkoitetaan taloudellisia yksiköitä, joista kukin muodostuu yhtenäisestä henkilöstön sekä aineellisten ja aineettomien tekijöiden organisaatiosta, jolla on tietty pitkän aikavälin taloudellinen tavoite ja joka voi olla osallisena määräyksessä tarkoitetussa kilpailusääntöjen rikkomisessa.

Komissio on siis perustellusti, kun yhtiöryhmä muodostaa yhden yrityksen, katsonut yrityksen olevan vastuussa rikkomisesta ja asettanut ryhmän toiminnasta rikkomisen osalta vastaavalle yhtiölle sakon.

7. Vaikka komissio on ETY:n perustamissopimuksen 190 artiklan nojalla velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin toimenpide oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi se on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joita kukin asianosainen on tuonut esiin hallinnollisen menettelyn aikana.

8. Perustamissopimuksen kilpailu-

sääntöjen rikkomista seuraavan sakon määrittämisessä sitä, että komissio on aiemmin todennut yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä ja määrännyt sille seuraamuksia tämän vuoksi, voidaan pitää raskauttavana seikkana yritystä vastaan, mutta aiemman rikkomisen puuttuminen ei ole sellainen erityinen seikka, joka komission olisi otettava huomioon lieventävänä asianhaarana.

9. Koska toimenpiteen, joka on an-nettu tiedoksi ja julkaistu, oletetaan olevan pätevä, on sen, joka haluaa vedota siihen, että päätöstä rasittaa muodollinen pätemättömyysperuste tai että se on mitätön, esitettävä tuomioistuimelle perusteet sille, että asianmukaisesti tiedoksiannetun ja julkaistun päätöksen pätevyys otetaan uudelleen tarkasteltavaksi.

Asianosaiset

Asiassa T-11/89,

Shell International Chemical Company Ltd, englantilainen yhtiö, Lontoo, edustajinaan J. F. Lever, QC, barrister K. B. Parker ja solicitor J. W. Osborne, prosessiosoite Luxemburgissa J. Hossin toimisto, 15 côte d'Eich,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään johtava oikeudellinen neuvonantaja A. McClellan ja oikeudellisen yksikön virkamies K. Banks, prosessiosoite Luxemburgissa oikeudellisen yksikön edustajan R. Hayderin toimisto, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa pyydetään kumoamaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelystä 23 päivänä huhtikuuta 1986 tehty komission päätös (IV/31.149 - Polypropeeni, EYVL L 230, s. 1),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN

TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. L. Cruz Vilaça sekä tuomarit R. Schintgen, D. A. O. Edward, H. Kirschner ja K. Lenaerts,

julkisasiamies: B. Vesterdorf,

kirjaaja: H. Jung,

ottaen huomioon kirjallisen käsittelyn sekä 10.-15.12.1990 pidetyn suullisen käsittelyn,

kuultuaan julkisasiamiehen 10.7.1991 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Asia koskee komission päätöstä määrätä viidelletoista polypropeenin tuottajalle sakko ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Kanteen kohteena oleva päätös (jäljempänä päätös) koskee polypropeenia, joka on yksi tärkeimmistä lämpömuovautuvista raakapolymeereista. Polypropeenin tuottajat myyvät sitä jalostajille, jotka muuntavat sen valmiiksi tuotteiksi tai puolivalmisteiksi. Polypropeenin suurimpien tuottajien tarjoama valikoima käsittää yli sata erilaista laatua, jotka on tarkoitettu hyvin suureen määrään lopullisia käyttötarkoituksia. Polypropeenin keskeisimmät peruslaadut ovat raffia, homopolymeeri ruiskupuristukseen, sekapolymeeri ruiskupuristukseen, high-impact sekapolymeeri sekä filmi. Yritykset, joille päätös on osoitettu, ovat kaikki merkittäviä petrokemiallisten tuotteiden valmistajia.

2 Tuotteet Länsi-Euroopan polypropeenimarkkinoille tuotetaan lähes yksinomaan Eurooppaan sijoittautuneissa tuotantoyksiköissä. Ennen vuotta 1977 markkinoille toi tuotteita kymmenen tuottajaa, nimittäin Montedison (sittemmin Montepolimeri SpA, nykyisin Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc ja Shell-ryhmä (jäljempänä neljä suurta), joiden osuus markkinoista oli yhteensä 64 prosenttia, sekä Enichem Anic SpA Italiassa, Rhône-Poulenc SA Ranskassa, Alcudia Espanjassa, Chemische Werke Hüls ja BASF AG Saksassa sekä itävaltalainen Chemie Linz AG. Montedisonilla olleiden patenttien lakkaamisen jälkeen vuonna 1977 ilmestyi läntiseen Eurooppaan seitsemän uutta tuottajaa: Amoco ja Hercules Chemicals NV Belgiaan, ATO Chimie SA ja Solvay & Cie SA Ranskaan, SIR Italiaan, DSM NV Alankomaihin ja Taqsa Espanjaan. Norjalainen tuottaja Saga Petrokjemi AS & Cie aloitti toimintansa vuoden 1978 puolivälissä ja Petrofina SA vuonna 1980. Näiden uusien tuottajien, joiden nimellistuotanto oli noin 480 000 tonnia, ilmaantuminen lisäsi huomattavasti läntisen Euroopan tuotantokapasiteettia, jota vastaavaa kysynnän kasvua ei kuitenkaan ollut useaan vuoteen, mistä oli seurauksena tuotantokapasiteetin heikko käyttöaste, joka kuitenkin vuodesta 1977 vuoteen 1983 nousi 60 prosentista 90 prosenttiin. Päätöksen mukaan vuodesta 1982 alkaen tarjonta ja kysyntä olivat suurin piirtein tasapainossa. Enimpänä osana viiteajanjaksoa (1977-1983) polypropeenimarkkinoille oli kuitenkin ominaista heikko kannattavuus tai huomattavat tappiot, jotka johtuivat erityisesti kiinteiden kustannusten osuudesta sekä raaka-aineen, eli propeenin, hinnannoususta. Päätöksen mukaan (8 kohta) vuonna 1983 Montepolimeri SpA:lla oli 18 prosentin osuus Euroopan polypropeenimarkkinoista, Imperial Chemical Industries plc:llä, Shell-ryhmällä ja Hoechst AG:lla 11 prosenttia kullakin, Hercules Chemicals NV:llä hieman alle 6 prosenttia, ATO Chimie SA:lla, BASF AG:lla, DSM NV:llä, Chemische Werke Hülsilla, Chemie Linz AG:lla, Solvay &Cie SA:lla ja Saga Petrokjemi AS & Cie:lla 3-5 prosenttia kullakin ja Petrofina SA:lla noin 2 prosenttia. Päätöksen mukaan polypropeenikauppa jäsenvaltioiden välillä oli huomattavaa, koska kaikki silloin yhteisössä toimivat tuottajat myivät melkein kaikkiin jäsenvaltioihin.

3 Shell-ryhmä oli yksi tuottajista markkinoilla jo ennen vuotta 1977 ja kuuluu neljään suureen. Sen markkinaosuus oli 10,7 ja 11,7 prosentin välillä.

4 Komission virkamiehet, jotka toimivat 6.2.1962 annetun perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti (EYVL 1962, N:o 13, s. 204, jäljempänä asetus N:o 17), suorittivat 13. ja 14.10.1983 samanaikaisen tarkastuksen seuraavissa yrityksissä, jotka tuottivat polypropeenia yhteisön markkinoille:

- ATO Chimie SA, nykyisin Atochem (jäljempänä ATO),

- BASF AG (jäljempänä BASF),

- DSM NV (jäljempänä DSM),

- Hercules Chemicals NV (jäljempänä Hercules),

- Hoechst AG (jäljempänä Hoechst),

- Chemische Werke Hüls (jäljempänä Hüls),

- Imperial Chemical Industries plc (jäljempänä ICI),

- Montepolimeri SpA, nykyisin Montedipe (jäljempänä Monte),

- Shell International Chemical Company Ltd (jäljempänä Shell),

- Solvay & Cie SA (jäljempänä Solvay),

- BP Chimie (jäljempänä BP).

Tarkastusta ei tehty Rhône-Poulenc SA:n (jäljempänä Rhône-Poulenc) eikä Enichem Anic SpA:n tiloihin.

5 Tarkastusten seurauksena komissio esitti asetuksen N:o 17 11 artiklan mu- kaiset tietojensaantipyynnöt (jäljempänä tietojensaantipyynnöt) edellä mainittujen yritysten lisäksi myös seuraaville yrityksille:

- Amoco,

- Chemie Linz AG (jäljempänä Linz),

- Saga Petrokjemi AS & Cie, joka nykyisin on osa Statoilia (jäljempänä Statoil),

- Petrofina SA (jäljempänä Petrofina),

- Enichem Anic SpA (jäljempänä Anic).

Itävaltalainen yritys Linz kiisti komission toimivallan ja kieltäytyi vastaamasta tietojensaantipyyntöön. Edellä mainitun asetuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti komission virkamiehet suorittivat seuraavaksi tarkastukset Anicin ja Saga Petrochemicals UK Ltd:n, joka on Sagan englantilainen tytäryhtiö, tiloissa, sekä Linzin myyntipaikoissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa. Rhône-Poulencille ei esitetty tietojensaantipyyntöä.

6 Tarkastusten sekä tietojensaantipyyntöjen seurauksena saatujen tietojen perusteella komissio päätteli, että vuodesta 1977 vuoteen 1983 kyseiset tuottajat olivat ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan vastaisesti useilla hinta-aloitteilla säännöllisesti vahvistaneet tavoitehinnat ja kehittäneet myytyjen määrien vuosittaisen tarkkailujärjestelmän jakaakseen käytettävissä olevat markkinat keskenään sovittujen tonnimäärien tai prosenttiosuuksien mukaan. Tämän vuoksi komissio päätti 30.4.1984 aloittaa asetuksen N:o 17 3 artik- lan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn ja lähetti toukokuun 1984 aikana kirjalliset väitetiedoksiannot edellä mainituille yrityksille, lukuun ottamatta Anicia ja Rhône-Poulencia. Vastaanottajat vastasivat niihin kirjallisesti.

7 Komission nimittämä kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja kutsui 24.10.1984 koolle väitetiedoksiannon vastaanottajien oikeudelliset neuvonantajat, jotta sovittaisiin tietyistä hallinnolliseen menettelyyn kuuluvaa kuulemismenettelyä, jonka piti alkaa 12.11.1984, koskevista järjestelyistä. Komissio ilmoitti tässä kokouksessa yritysten väitetiedoksiantoon antamissaan vastauksissa esittämien väitteiden seurauksena, että se toimittaa yrityksille välittömästi lisää tietoa niiden tietojen lisäksi, joita yrityksillä jo oli hinta-aloitteiden täytäntöönpanosta. Komissio lähetti yritysten oikeudellisille neuvonantajille 31.10.1984 suuren määrän asiakirjoja, jotka sisälsivät jäljennöksiä tuottajien myyntitoimistoilleen antamista hintoja koskevista ohjeista, sekä yhteenvetotaulukoita asiakirjoista. Taatakseen liikesalaisuuden säilymisen komissio toimitti lähetyksen tietyillä ehdoilla; erityisesti mainittiin, ettei asiakirjoja saa saattaa yritysten kaupallisten yksiköiden tietoon. Useiden yritysten asianajajat kieltäytyivät hyväksymästä ehtoja ja palauttivat asiakirjat ennen kuulemista.

8 Väitetiedoksiantoon annetuista vastauksista saatujen tietojen perusteella komissio päätti ulottaa menettelyn koskemaan myös Anicia ja Rhône-Poulencia. Tämän vuoksi se toimitti niille 25.10.1984 samanlaisen väitetiedoksiannon kuin viidelletoista muulle yritykselle.

9 Ensimmäinen kuuleminen järjestettiin 12.-20.11.1984. Sen aikana kuultiin kaikkia muita yrityksiä paitsi Shelliä (joka kieltäytyi osallistumasta kuulemiseen), Anicia, ICI:tä sekä Rhône-Poulencia (joilla ei mielestään ollut ollut riittävää mahdollisuutta valmistautua).

10 Kuulemisen yhteydessä useat yritykset kieltäytyivät keskustelemasta seikoista, joita käsiteltiin niille 31.10.1984 lähetetyissä asiakirjoissa ja väittivät, että komissio oli kokonaan muuttanut perustelujensa suuntautumista ja että niille oli vähintään annettava mahdollisuus esittää kirjallisia huomautuksia. Toiset yritykset väittivät, että niillä ei ollut ollut tarpeeksi aikaa kyseisten asiakirjojen tutkimiseen ennen kuulemista. BASF:n, DSM:n, Herculesin, Hoechstin, ICI:n, Linzin, Monten, Petrofinan ja Solvayn asianajajat lähettivät komissiolle 28.11.1984 yhteisen kirjeen asiasta. Hüls ilmoitti 4.12.1984 lähettämällään kirjeellä jakavansa tämän näkökannan.

11 Tämän vuoksi komissio lähetti 29.3.1985 yrityksille uusia asiakirjoja, jotka koskivat yritysten myyntitoimistoilleen antamia hintoja koskevia ohjeita, niiden mukana hintoja koskevia taulukoita sekä yhteenvedon todisteista, jotka koskivat niitä hinta-aloitteita, joista asiakirjoja oli saatavilla. Komissio pyysi yrityksiä vastaamaan tähän sekä kirjallisesti että toisessa kuulemisessa ja tarkensi poistavansa alunperin asetetut rajoitukset, jotka koskivat tietojen antamista kaupallisille yksiköille.

12 Toisella samana päivänä lähettämällään kirjeellä komissio vastasi asianajajien esittämiin väitteisiin, joiden mukaan komissio ei ollut esittänyt tarkkaa oikeudellista määritelmää yritysten välisestä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta järjestelystä, ja pyysi yrityksiä esittämään kirjalliset ja suulliset huomautuksensa.

13 Toinen kuuleminen järjestettiin 8.-11.7.1985 sekä 25.7.1985. Anic, ICI ja Rhône-Poulenc esittivät sen yhteydessä huomautuksensa ja muut yritykset (Shelliä lukuun ottamatta) kommentoivat komission kahdessa 29.3.1985 päivätyssä kirjeessä käsiteltyjä seikkoja.

14 Alustava kuulemispöytäkirja sekä tarpeelliset asiakirjat toimitettiin kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle (jäljempänä neuvoa-antava komitea) 19.11.1985 ja lähetettiin yrityksille 25.11.1985. Neuvoa-antava komitea esitti kantansa 170:nnessä kokouksessaan 5. ja 6.12.1985.

15 Menettelyn lopuksi komissio teki kiistan kohteena olevan päätöksen 23.4.1986, jossa määrätään seuraavaa:

"1 artikla

Anic SpA, ATO Chemie SA (nykyisin Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Hüls (nykyisin Hüls AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nykyisin Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Co. Ltd, Solvay & Cie ja Saga Petrokjemi AS & Cie (kuuluu nykyisin Statoiliin) ovat rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan määräyksiä osallistumalla:

- Anic vuoden 1977 marraskuusta vuoden 1982 loppuun tai 1983 alkuun;

- Rhône-Poulenc vuoden 1977 marraskuusta vuoden 1980 loppuun;

- Petrofina ainakin vuodesta 1980 vuoden 1983 marraskuuhun;

- Hoechst, ICI, Montepolimeri ja Shell vuoden 1977 puolivälistä ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- Hercules, Linz, Saga ja Solvay vuoden 1977 marraskuusta ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- ATO ainakin vuodesta 1978 ainakin vuoden 1983 marraskuuhun;

- BASF, DSM ja Hüls vuoden 1977 ja vuoden 1979 väliltä ainakin marraskuuhun 1983,

vuoden 1977 puolivälissä tehtyyn sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka yhteydessä polypropeenia yhteismarkkinoiden alueelle toimittavat tuottajat:

a) ovat ottaneet yhteyttä toisiinsa ja tavanneet säännöllisesti (vuoden 1981 alusta kahdesti kuukaudessa) salaisissa kokouksissa käsitelläkseen ja määrittääkseen kaupallista politiikkaansa;

b) ovat asettaneet toistuvasti 'tavoite'-hintoja (tai vähimmäishintoja) tuotteen myynnissä kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa;

c) ovat sopineet erilaisista toimenpiteistä tavoitehintojen soveltamisen helpottamiseksi, mukaan lukien (pääasiassa) väliaikaiset tuotantorajoitukset, yksityiskohtaisten tietojen vaihto toimituksista, paikallisten kokousten järjestäminen ja vuoden 1982 lopusta alkaen 'account management' -järjestely, jonka tarkoituksena on soveltaa hinnankorotuksia yksittäisiin asiakkaisiin;

d) ovat toteuttaneet samanaikaisia hinnankorotuksia soveltamalla edellä mainittuja tavoitteita;

e) ovat jakaneet markkinat osoittamalla jokaiselle tuottajalle vuosittaisen myyntitavoitteen tai -kiintiön (1979, 1980 ja ainakin osan vuodesta 1983) tai kyseistä vuotta koskevan lopullisen sopimuksen puuttuessa velvoittaneet tuottajat rajoittamaan kuukausittaista myyntiään viittaamalla aiempaan kauteen (1981, 1982).

2 artikla

Edellä 1 artiklassa mainitut yritykset määrätään lopettamaan edellä mainittu rikkominen (mikäli ne eivät jo ole niin tehneet) ja pidättäytymään vastaisuudessa polypropeenialalla kaikista sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla voisi olla samoja tai samankaltaisia tavoitteita, mukaan lukien sellaisten tavanomaisesti liikesalaisuuksina pidettyjen tietojen vaihtaminen, joiden perusteella osanottajat saisivat suoraa tai epäsuoraa tietoa muiden yksittäisten tuottajien tuotannosta, toimituksista, varastojen tasosta, myyntihinnoista, investointikuluista tai -suunnitelmista tai jotka mahdollistaisivat niille nimenomaisten tai hiljaisten sopimusten täytäntöönpanon tai yhdenmukaistetun menettelytavan, joka koskee hintoja tai markkinoiden jakamista yhteisössä. Kaikkia yleistä tiedonvaihtoa koskevia järjestelmiä, joihin tuottajat osallistuvat (kuten Fides) on hoidettava siten, että niissä ei ole tietoja, joista voidaan yksilöidä tiettyjen tuottajien toiminta, ja yritysten on pidättäydyttävä erityisesti sellaisesta ylimääräisestä keskinäisestä tiedonvaihdosta, jolla on merkitystä kilpailun kannalta ja jota järjestelmä ei kata.

3 artikla

Yrityksille, joille tämä päätös on osoitettu, määrätään 1 artiklassa todetun rikkomisen seurauksena seuraavat sakot:

i) Anic SpA, sakkoa 750 000 ecua, joka vastaa 1 103 692 500 Italian liiraa (ITL);

ii) Atochem, sakkoa 1 750 000 ecua, joka vastaa 11 973 325 Ranskan frangia (FRF);

iii) BASF AG, sakkoa 2 500 000 ecua, joka vastaa 5 362 225 Saksan markkaa (DEM);

iv) DSM NV, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 6 657 640 Alankomaiden guldenia (NLG);

v) Hercules Chemicals NV, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 120 569 620 Belgian frangia (BEF);

vi) Hoechst AG, sakkoa 9 000 000 ecua, joka vastaa 19 304 010 DEM;

vii) Hüls AG, sakkoa 2 750 000 ecua, joka vastaa 5 898 447,5 DEM;

viii) ICI plc, sakkoa 10 000 000 ecua, joka vastaa 6 447 970 Englannin puntaa (GBP);

ix) Chemische Werke Linz, sakkoa 1 000 000 ecua, joka vastaa 1 471 590 000 ITL;

x) Montedipe, sakkoa 11 000 000 ecua, joka vastaa 16 187 490 000 ITL;

xi) Petrofina SA, sakkoa 600 000 ecua, joka vastaa 26 306 100 BEF;

xii) Rhône-Poulenc SA, sakkoa 500 000 ecua, joka vastaa 3 420 950 FRF;

xiii) Shell International Chemical Co. Ltd, sakkoa 9 000 000 ecua, joka vastaa 5 803 173 GBP;

xiv) Solvay & Cie, sakkoa 2 500 000 ecua, joka vastaa 109 608 750 BEF;

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (johon Saga Petrokjemi nykyisin kuuluu), sakkoa 1 000 000 ecua, joka vastaa 644 797 GBP.

4 ja 5 artikla

- -"

16 Lopullinen kuulemispöytäkirja, joka sisälsi yritysten pyytämät korjaukset, lisäykset ja poistot teksteihin, lähetettiin niille 8.7.1986.

Menettely

17 Tällainen oli tilanne, kun kantaja nosti tämän kanteen yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 5.8.1986 jättämällään kannekirjelmällä, jossa vaaditaan päätöksen kumoamista. Kolmetoista päätöksen neljästätoista muusta vastaanottajasta nosti myös kanteen päätöksen kumoamiseksi (asiat T-1/89-T-4/89, T-6/89-T-10/89 ja T-12/89-T-15/89).

18 Asian kirjallinen käsittely tapahtui kokonaisuudessaan yhteisöjen tuomioistuimessa.

19 Yhteisöjen tuomioistuin palautti tämän asian sekä muut kolmetoista asiaa 15.11.1989 antamallaan määräyksellä Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom (jäljempänä 24.10.1988 tehty neuvoston päätös, EYVL L 319, s. 1) 14 artiklan nojalla Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

20 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti nimesi 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti julkisasiamiehen.

21 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaaja kutsui 3.5.1990 päivätyllä kirjeellään asianosaiset epäviralliseen kokoukseen sopiakseen suullisen käsittelyn järjestelyistä. Kokous pidettiin 28.6.1990.

22 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaaja pyysi 9.7.1990 päivätyllä kirjeellään asianosaisia esittämään huomautuksensa asioiden T-1/89-T-4/89 ja T-6/89-T-15/89 mahdollisesta yhdistämisestä suullista käsittelyä varten. Yksikään asianosaisista ei vastustanut tätä.

23 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhdisti 25.9.1990 antamallaan määräyksellä edellä mainitut asiat suullista käsittelyä varten yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 43 artiklan mukaisesti, sillä perusteella, että ne liittyivät toisiinsa. Kyseistä artiklaa sovellettiin 24.10.1988 tehdyn neuvoston päätöksen 11 artiklan kolmannen kohdan mukaan soveltuvin osin myös menettelyyn yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

24 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisi 15.11.1990 antamallaan määräyksellä kantajien asioissa T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 ja T-13/89 esittämät pyynnöt luottamuksellisesta käsittelystä ja hyväksyi ne osittain.

25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 9.10.-29.11.1990 jätetyissä kirjeissään asianosaiset vastasivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan niille 19.7.1990 päivätyssä kirjeessä esittämiin kysymyksiin.

26 Kysymyksiin saatujen vastausten sekä esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella ja julkisasiamiehen kuulemisen jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti aloittaa suullisen käsittelyn ilman alustavia tutkintatoimia.

27 Asianosaisten suulliset lausumat sekä vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin kuultiin 10.-15.12.1990 pidetyssä istunnossa.

28 Julkisasiamiehen esittämä ratkaisuehdotus kuultiin 10.7.1991 pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset

29 Shell International Chemical Company Ltd -yhtiö vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

1) kumoamaan komission 23.4.1986 tekemän päätöksen (IV/31.149 - Polypropeeni) niiltä osin kuin se koskee kantajaa;

2) joko kumoamaan sakkomääräyksen tai alentamaan huomattavasti sakon määrää ja

3) määräämään kantajan oikeudenkäyntikulut komission maksettaviksi.

Komissio puolestaan vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta:

- hylkäämään kanteen ja

- määräämään oikeudenkäyntikulut kantajan maksettaviksi.

Pääasia

30 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan on tarpeen ensiksi tutkia kantajan esittämät väitteet, jotka koskevat kantajalle kuuluvan puolustautumisoikeuden rikkomista, koska kantajan mukaan 1) komissio ei ole noudattanut puolueettomuusvelvoitettaan tehdessään päätöstään, 2) se ei ole toimittanut kantajalle kaikkia asiakirjoja, joihin päätös perustuu ja 3) väitetiedoksiannossa ei ole mainittu kaikkia kilpailunrajoituksia, joihin sen on komission päätöksessä katsottu syyllistyneen; toiseksi on tutkittava väitteet, jotka koskevat tapahtuneen rikkomisen toteennäyttämistä 1) komission selvittämien tosiseikkojen osalta ja 2) sen osalta, miten ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa on sovellettu niihin. Kolmanneksi on tutkittava väitteet, jotka koskevat rikkomisen lukemista kantajan syyksi, neljänneksi perusteluja koskevat väitteet ja viidenneksi sakon määräämistä koskevat väitteet, joiden mukaan määrätty sakko 1) koskee osittain niin vanhoja tapahtumia, että sakkoa ei ajan kulumisen vuoksi olisi enää saanut määrätä ja se on lisäksi suhteeton niin 2) väitetyn rikkomisen keston kuin 3) sen vakavuuden kannalta.

Puolustautumisoikeudet

1. Puolueellisuus päätöksenteossa

31 Kantajan mukaan vuoteen 1985 saakka komission sisäinen organisaatio vähensi puolueellisuuden tai epäoikeudenmukaisuuden riskiä sen päätöksissä, koska menettelyn alustavasta valmisteluvaiheesta alkaen tutkimustoiminta oli erillään syytetoiminnasta. Tässä tapauksessa kilpailuasiain pääosaston organisaatiota muutettiin hallinnollisen menettelyn aikana siten, että saman virkamiehen vastuulla oli toimiminen sekä tutkija/tarkastajana (tutkimuksen aikana), että tutkija/esittelijänä (oikeudenkäynnin aikana). Samalla takuut puolueettomuudesta ja tasapuolisuudesta hävisivät.

32 Vastauksessaan kantaja lisää, komission väitteen vastaisesti, että uudesta järjestelmästä ei välttämättä seuraa kaikkia tarvittavia takuita, että koska se perustettiin vuonna 1985, sitä ei voitu soveltaa tässä tapauksessa, ja että joka tapauksessa se ei onnistunut korjaamaan toimien erillisyyden puuttumista alustavasta valmisteluvaiheesta alkaen. Kantaja mainitsee päätöksestä esimerkkikohtia, joista sen mukaan ilmenee, etteivät uudelleenjärjestelyn haitat ole ainoastaan oletettuja; kyseiset kohdat todistavat komission erityisesti tulkinneen tiettyjä asiakirjoja puolueellisesti. Lisäksi se toteaa, että komissio ei väitä soveltaneensa uutta järjestelmää tämän menettelyn alusta loppuun.

33 Kantaja väittää, että johtuen kilpailuasiain pääosaston uudelleenjärjestelystä se kiinnitti erityistä huomiota mahdollisuuteen saada tulla kuulluksi hallinnollisen menettelyn aikana. Kuulemismenettelyistä ja istuntojen asianmukaisesta kulusta vastaava neuvonantaja oli kuitenkin varoittanut yrityksiä, että saamiensa ohjeiden mukaan hän ei pystyisi puuttumaan tehokkaasti asiaan kuulemistilaisuuden jälkeen arvioidessaan päätösehdotuksen olevan virheellinen tai liian pitkälle viety, ja että hän voisi puuttua kuulemistilaisuuden jälkeen ainoastaan menettelyä koskeviin seikkoihin. Neuvonantaja oli pyytänyt selvitystä asemastaan, mutta ei ollut saanut sellaista; omien sanojensa mukaan hän oli "heikossa asemassa". Näistä ilmoituksista Shell oli päätellyt, että kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja ei pystyisi suojelemaan tehokkaasti puolustautumisoikeuksia eikä hoitamaan tehtäväänsä puolueettomana välittäjänä, toisin sanoen suorittamaan tehokkaasti niitä tehtäviä, jotka hänelle on osoitettu komission 13. kertomuksessa kilpailupolitiikasta. Tämän vuoksi kantajan, vaikka olikin huolehtinut kaikesta siten, että voisi osallistua kuulemistilaisuuteen, oli kieltäydyttävä osallistumasta siihen, koska se pelkäsi tulevansa väärin tulkituksi ja sitä, että viranomaiset, joiden puolueettomuudesta ei ollut takuita, voisivat käyttää sen lausuntoja sitä vastaan. Se huomauttaa lopuksi, että komissio ei ole kiistänyt sen esittämää versiota kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan lausunnosta.

34 Komissio puolestaan selittää, että vuonna 1985 toteutuneen kilpailuasiain pääosaston uudelleenjärjestelyn tarkoituksena oli yhdistää optimaalisesti tehokkuus ja puolueettomuus. Komission mukaan objektiivisuuden, puolueettomuuden ja yhtenäisyyden varmuus lisääntyi, kun perustettiin uusi osasto, jonka vastuulla oli yhteensovittaa päätöksentekoa ja valvoa, että samankaltaisista kilpailua rajoittavista toimista tehdyt päätökset olisivat eri aloillakin yhdenmukaisia. Uudelleenjärjestely kuvattiin komission 14. ja 15. kertomuksessa kilpailupolitiikasta.

35 Vastauksessaan komissio ilmoittaa, ettei ole totta, että samat virkamiehet olisivat käsitelleet asiaa hallinnollisen menettelyn alusta loppuun, sillä tutkinnassa oli mukana yli 20 henkilöä. Kantajan komission puolueellisuutta koskevien väitteiden tueksi esittämiin esimerkkeihin se vastaa puolestaan, että esimerkit liittyvät menettelyn väitetiedoksiantoa seuranneeseen vaiheeseen, ja että tämän vuoksi niitä ei voi käyttää tukemaan väitettä, jonka mukaan tutkijan ja esittelijän toimintojen erillisyyden puuttumisesta olisi seurannut haittaa. Se lisää, ettei esimerkeistä myöskään voi päätellä, että komissio olisi analysoinut tosiseikkoja tai asiakirjoja väärin eikä ainakaan että virheellinen analyysi olisi ollut seurausta komission sisäisistä työjärjestelyistä.

36 Komissio muistuttaa kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan viran perustamisen tarkoituksesta sekä esittelee yksityiskohtaisesti siihen kuuluvat tehtävät. Komissio huomauttaa, että ottaen huomioon edellä esitetyn ei kantaja ole esittänyt mitään näyttöä, joka tukisi väitettä, että menettely asiassa ei olisi ollut asianmukaista. Komission mukaan kantajan väite, jonka mukaan kaikkea tämän kuulemistilaisuudessa esittämää olisi "käytetty sitä vastaan" ja jonka mukaan tilaisuudessa mahdollisesti saatuja suullisia tietoja ei olisi tarkasteltu objektiivisesti, on aiheeton ja virheellinen olettamus. Lisäksi koska kantaja ei tahtonut käyttää hyväkseen kuulemistilaisuutta, ei sen sovi väittää, että päätöksessä on virheitä, jotka kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan puuttumisella asiaan olisi voitu välttää.

37 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa aluksi, että kannekirjelmässään kantaja väittää, että sen puolustautumisoikeuksia on rikottu komission yksiköiden sisäisen järjestelyn muutoksella sekä aiempaan järjestelyyn liittyneiden puolueettomuustakuiden hylkäämisellä. Vastauskirjelmässään kantaja väittää, että on epävarmaa, takaavatko uusi järjestely ja uusi menettely puolueettomuuden, jonka komissio väittää vastineessaan niiden takaavan, mutta se vakuuttaa kuitenkin, ettei se voinut hyödyntää uuden menettelyn tarjoamia takuita, koska sitä ei sovellettu tässä tapauksessa.

38 Kantajan väitteiden ilmeisestä ristiriidasta pääsemiseksi, kun se ensin väittää, ettei sen tapauksessa sovellettu vanhaa menettelyä ja sitten, ettei se voinut hyödyntää myöskään uutta menettelyä, on todettava, että kantaja katsoo puolustautumisoikeuksiaan rikotun, koska komission yksiköiden uudelleenjärjestely toteutettiin kesken sitä hallinnollista menettelyä, jonka seurauksena kanteen kohteena oleva päätös tehtiin, mistä seurasi, että kantajaan sovellettiin uutta ja vanhaa menettelyä, eikä se näin voinut hyödyntää kummankaan menettelyn erillisiä takeita.

39 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan se, että tietyt komission virkamiehet osallistuivat hallinnolliseen menettelyyn sekä tutkijoina että esittelijöinä, ei tee päätöksestä laitonta. Itse asiassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, että komissiota ei voida pitää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena. Komissio on kuitenkin hallinnollisissa menettelyissään velvollinen kunnioittamaan yhteisön oikeuden mukaisia menettelyllisiä takeita. Tämän vuoksi asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan komissio ennen päätösten tekemistä varaamaan niille, joita asia koskee, tilaisuus esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä. Tämän vuoksi komissio on myös neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetussa komission asetuksessa N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, N:o 127, s. 2268) perustanut luonteeltaan kontradiktorisen menettelyn, jonka mukaan komission on esitettävä väitetiedoksianto, annettava yrityksille mahdollisuus vastata siihen kirjallisesti asetetussa määräajassa ja tarpeen vaatiessa sekä erityisesti tapauksissa, joissa komissio ehdottaa sakkojen asettamista, tarjottava mahdollisuus kuulemistilaisuuteen. Mainitun komission asetuksen 4 artiklan mukaan komissio saa päätöksissään ottaa huomioon ainoastaan sellaiset yrityksiä vastaan esitetyt väitteet, joiden osalta näille on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa. Edellä mainitut säännökset ovat yhteisön oikeuden sen perusperiaatteen mukaisia, joka edellyttää puolustautumisoikeuksien kunnioittamista kaikissa menettelyissä, mukaan lukien hallinnolliset menettelyt, mikä tarkoittaa erityisesti, että yrityksellä, jota asia koskee, on oltava mahdollisuus hallinnollisen menettelyn aikana esittää asianmukaisesti näkemyksensä komission esiin tuomien tosiseikkojen ja olosuhteiden todenperäisyydestä ja merkityksellisyydestä sekä niistä asiakirjoista, joilla komissio tukee väitettään ETY:n perustamissopimuksen rikkomisesta (yhdistetyt asiat 100/80-103/80, Musique Diffusion française v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825, 7-10 kohta).

40 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa kuitenkin, etteivät yhteisön oikeuden menettelylliset takeet velvoita komissiota järjestämään sisäistä organisaatiotaan siten, että yksi ja sama virkamies ei voisi toimia samassa asiassa sekä tutkijana että esittelijänä.

41 Tästä seuraa, että vaikka komission sisäiseen organisaation perustuvaa väitettä ei voida hyväksyä sellaisenaan, tarjoaa yhteisön oikeus kaikki mahdollisuudet niiden väitteiden tutkimiseen, jotka koskevat kantajan puolustautumisoikeuksien rikkomista, sekä tarvittaessa niiden hyväksymiseen.

42 Joka tapauksessa on todettava, ettei kantaja ole pystynyt tarkentamaan, kuinka sen esittämät väitteet puolustautumisoikeuden rikkomisesta tai tehdyistä virheistä liittyvät kyseiseen kilpailuasiain pääosaston uudelleenjärjestelyyn.

43 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa ensin, että kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksia koskevat asiaan liittyvät säännökset, jotka ovat liitteenä 13. kertomuksessa kilpailupolitiikasta, ovat seuraavat:

"2 artikla

Kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan tehtävänä on varmistaa kuulemisen moitteeton kulku ja siten huolehtia sekä kuulemisen että sitä seuraavan mahdollisen päätöksen puolueettomuudesta. Hän valvoo erityisesti, että kaikki asian kannalta tarpeelliset, myös asianosaisten kannalta epäedulliset tosiseikat, otetaan asianmukaisesti huomioon laadittaessa komission päätösluonnoksia kilpailun alalla. Suorittaessaan tehtäviään kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja valvoo puolustuksen oikeuksien kunnioittamista, ottaen huomioon kilpailusääntöjen tehokkaan soveltamisen tarpeen voimassa olevien säännösten ja määräysten sekä yhteisöjen tuomioistuimen kehittämien periaatteiden mukaisesti.

- -

5 artikla

Kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja tiedottaa kilpailuasioiden pääjohtajalle kuulemistilaisuuden kulusta ja siitä tekemistään johtopäätöksistä. Kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja esittää huomautuksensa menettelyn myöhemmistä vaiheista. Nämä huomautukset voivat muun muassa koskea lisätietojen tarvetta, tiettyjen väitteiden peruuttamista ja täydentävien väitteiden tiedoksi antamista.

6 artikla

Hoitaessaan 2 artiklassa määriteltyjä tehtäviään kuulemismenettelyistä vastaava neuvonantaja voi, jos hän pitää sitä tarpeellisena, esittää huomautuksensa suoraan kilpailuasioista vastaavalle komission jäsenelle silloin kun viimeksi mainitun tehtävänä on laatia alustava päätösluonnos kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle.

7 artikla

Kilpailuasioista vastaava komission jäsen voi kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan pyynnöstä tarvittaessa tehdä päätöksen tämän laatiman loppuraportin liittämisestä komissiolle esitettyyn päätösluonnokseen, jotta komissio voi tehdä yksittäistä asiaa koskevan päätöksen tietoisena kaikista asiaan liittyvistä tosiseikoista."

44 Lausumat, joita kantaja ilmoittaa kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan antaneen, ovat viimeksimainitun osalta olettamuksia komission aikomuksista, eivätkä kuulu neuvonantajan toimivaltuuksiin. Kantaja ei voi perustella kieltäytymistään osallistumasta kuulemistilaisuuteen näillä olettamuksilla ja väittää sitten, että sen puolustautumisoikeuksia on rikottu.

45 Väite on tämän vuoksi hylättävä.

2. Asiakirjojen toimittamatta jättäminen väitetiedoksiannon yhteydessä

46 Kantaja viittaa vastauksissaan tiettyihin asiakirjoihin tai asiakirjaryhmiin, joihin komissio ei sen mukaan kiinnittänyt kantajan huomiota väitetiedoksiannossa, mutta joihin päätös perustuu. Kantajan mukaan komissio eväsi siltä tällä tavalla mahdollisuuden selittää asiakirjojen sisältöä ja rikkoi näin puolustautumisoikeutta.

47 Näistä asiakirjoista kantaja mainitsee erityisesti 6.9.1977 päivätyn asiakirjan, jonka väitetään löytyneen Solvaysta ja joka koskee Solvayn erään työntekijän ja kantajan erään työntekijän välistä tapaamista (päätöksen 16 kohdan toiseksi viimeinen alakohta), sekä joukon ATO:sta löytyneitä asiakirjoja, jotka koskevat tietojen vaihtoa ranskalaisten tuottajien toimituksista sekä kiintiöiden soveltamista Ranskan markkinoilla vuonna 1979 (päätöksen 15 kohdan h alakohta); näitä ei mainita kantajalle toimitetuissa väitetiedoksiannoissa tai sen liitteissä.

48 Kantaja väittää vielä, että kahta muuta Shellin vastauksensa liitteenä komissiolle toimittamaa asiakirjaa käytettiin sitä vastaan päätöksessä ilman, että sillä olisi ollut mahdollisuutta selittää niiden sisältöä, koska se ei tiennyt, että niitä voidaan käyttää sitä vastaan. Kyseessä on kaksi kokouspöytäkirjaa Shellin 5.7.1979 ja 12.9.1979 pidetyistä sisäisistä kokouksista (päätöksen 29 ja 31 kohta).

49 Kantajan mukaan, koska komissio ei sallinut sen esittää huomautuksiaan asiakirjojen luotettavuudesta, komissio on tehnyt päätelmänsä niistä virheellisesti, erityisesti jättämällä huomioon ottamatta kantajan puolesta puhuvat tekijät näissä asiakirjoissa. Tämän osalta kantaja huomauttaa, että ATO:sta löytyneissä asiakirjoissa ei mainita Shell Chimietä (Ranska), ja väittää tämän todistavan, että Shell-yhtiöt eivät ole osallistuneet järjestelyihin kiintiöiden osalta. Lisäksi se toteaa, että Solvaysta löytyneissä asiakirjoissa ei ole mainintaa hintasopimuksista ja että tämä todistaa, ettei sellaisia sopimuksia ole tehty vuonna 1977.

50 Lisäksi kantaja väittää, että komissio on päätöksessään käyttänyt kahta asiakirjaa tukemaan eri väitteitä kuin mitä niiden väitetiedoksiannon mukaan oli tarkoitus tukea. Ensimmäinen asiakirja on Shellin 20.10.1982 päivätty sisäinen tiedote, joka koskee Shellin 7.9.1982 pidettyä sisäistä kokousta ja jota käytettiin kantajalle osoitetun erityisen väitetiedoksiannon liitteessä 30 todisteena vuoden 1982 lopulla tehdystä hintasopimuksesta, kun taas päätöksen 68 kohdan toisessa alakohdassa sitä käytettiin todisteena siitä, että kantaja oli yksi yritysten välisten järjestelyjen "johtajista" (leaders) ja että se teki kolmen muun "johtajan" kanssa vuoden 1982 lopulla sopimuksen hinnoista ja/tai kiintiöistä. Toinen asiakirja on Shellin sisäinen asiakirja nimeltään "PP W. Europe Pricing" (Shellille osoitetun erityisen väitetiedoksiannon liite 49, jäljempänä liite), jonka komissio kantajalle osoitetussa erityisessä väitetiedoksiannossa katsoi todistavan tämän osallistumista vuoden 1983 kiintiöistä tehtyyn sopimukseen, kun taas päätöksen 49 kohdassa se käyttää asiakirjaa todisteena Shellin osallistumisesta heinäkuussa 1983 tehtyyn hintasopimukseen. Kantajan mukaan komissio ei voi päätöksessään käyttää väitetiedoksiannossa mainittuja asiakirjoja muiden kuin siinä esitettyjen väitteiden tueksi, koska yrityksen, jota komissio syyttää ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta, on mahdotonta tutkia kaikkia väitetiedoksiantoon liitettyjä asiakirjoja ja osoittaa kaikkia niitä johtopäätöksiä, joita sen mukaan ei voida tehdä asiakirjoista.

51 Komissio puolestaan vakuuttaa antaneensa kantajalle riittävän mahdollisuuden esittää kantansa kaikista sitä koskevista asiakirjoista, joita voitiin käyttää sitä vastaan. Tämän vuoksi ATO:sta löytyneet asiakirjat joko ainoastaan vahvistivat ICI:stä löytyneiden asiakirjojen sisällön ja ne liitettiin väitetiedoksiantoon, tai sitten ne eivät koskeneet Shelliä, eikä niitä sen vuoksi ollut tarpeen antaa sille tiedoksi.

52 Komissio väittää, että päätöksen 16 kohdan viidennessä alakohdassa mainittu Solvaysta löydetty asiakirja oli kantajan saatavilla oikeutta tutustua asiakirjoihin koskevassa menettelyssä ja että tämä silloin otti siitä jäljennöksen. Se lisää, että asiakirjaa käytettiin päätöksessä pääasiassa sen päivämäärän määrittämiseen, jona Solvay alkoi osallistua hintakeskusteluihin, ja että se tämän ohella vain sattumalta vahvistaa keskustelujen tästä aiheesta tapahtuneen mainittuna ajankohtana.

53 Kahden Shellin sisäisen 5.7. ja 12.9.1979 päivätyn asiakirjan osalta komissio huomauttaa, että ensimmäinen ainoastaan vahvistaa vuoden 1979 hintoja koskevien aloitteiden aikatauluun liittyvän yksityiskohdan ja että koska kantaja toimitti sen itse, on sen pitänyt käsittää asiakirjan merkitys ja tämän vuoksi omasta aloitteestaan kommentoida sitä; sama koskee myös toista asiakirjaa.

54 Lopuksi komissio toteaa, "PP W. Europe Pricing" -asiakirjan käytöstä muiden kuin väitetiedoksiannossa esitettyjen väitteiden tueksi, olevan totta, ettei asiakirjaan erityisesti viitattu kantajalle osoitetuissa väitetiedoksiannoissa muutoin kuin vuoden 1983 kiintiöiden määrittämisen yhteydessä, kun taas päätöksessä sitä käytettiin todisteena kantajan osallistumisesta heinäkuun 1983 hinta-aloitteeseen. Sen mukaan kantajan olisi kuitenkin pitänyt käsittää, että asiakirjassa olevaa mainintaa "heinäkuun tavoitteesta" voidaan käyttää sitä vastaan, koska seikat ovat läheisessä yhteydessä toisiinsa.

55 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, etteivät asiakirjat sinänsä, vaan komission niistä tekemät johtopäätökset, ole merkityksellisiä ja että jos asiakirjoja ei ole mainittu väitetiedoksiannossa, kyseessä oleva yritys on perustellusti voinut arvioida niiden olevan merkityksettömiä asian käsittelyssä. Koska komissio ei ole ilmoittanut yritykselle tiettyjen asiakirjojen käyttämisestä päätöksessä, se on estänyt tätä esittämästä oikea-aikaisesti huomautuksiaan asiakirjojen todistusarvosta. Tästä seuraa, että asiakirjoja ei voida pitää hyväksyttävinä todisteina tämän yrityksen osalta (asia 107/82, AEG-Telefunken v. komissio, tuomio 25.10.1983, Kok. 1983, s. 3151, 27 kohta ja viimeksi asia C-62/86, AKZO Chemie v. komissio, tuomio 3.7.1991, Kok. 1991, s. I-3359, 21 kohta).

56 Tässä tapauksessa ainoastaan yleisessä tai erityisessä väitetiedoksiannossa tai 29.3.1985 päivätyssä kirjeessä mainittuja asiakirjoja tai niitä liiteasiakirjoja, joita ei erityisesti mainita, voidaan pitää todisteina, joita voidaan käyttää kantajaa vastaan tässä asiassa. Niiden asiakirjojen osalta, jotka ovat väitetiedoksiantojen liitteinä, mutta joita ei erikseen niissä mainita, on todettava, että niitä ei voida käyttää kantajan vastaisessa päätöksessä, ellei tämä ole kohtuullisesti voinut päätellä väitetiedoksiannosta johtopäätökset, jotka komissio aikoi niistä tehdä.

57 Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan Solvaysta löydettyä 6.9.1977 päivättyä asiakirjaa, joka mainitaan päätöksen 16 kohdan toiseksi viimeisessä alakohdassa, ja ATO:sta löydettyjä asiakirjoja, jotka mainitaan päätöksen 15 kohdan h alakohdassa, ei voida käyttää todisteina kantajaa vastaan. Tämä ei kuitenkaan estä kantajaa käyttämästä niitä todisteina omien väitteidensä tueksi.

58 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii kysymyksen siitä, muodostavatko edellä mainitut asiakirjat komission selvittämien kantajan vastaisten tosiseikkojen olennaisen perustan, samalla kun se tutkii, ovatko mainitut toteamukset perusteltuja.

59 Shellin kahden sisäisen kokouksen pöytäkirjat, jotka se liitti vastaukseensa väitetiedoksiantoon ja jotka mainitaan päätöksen 29 ja 31 kohdassa, ovat kuitenkin todisteita, joita voidaan käyttää kantajaa vastaan tämän asian yhteydessä. Kantajan on täytynyt olla tietoinen siitä, että komissio voi käyttää sen hallinnollisessa menettelyssä esittämiä asiakirjoja todisteina sitä vastaan. Itse asiassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee (yhdistetyt asiat 209/78-215/78 ja 218/78, Van Landewyck v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, 68 kohta), että päätöksen ei välttämättä tarvitse vastata väitetiedoksiantoa. Itse asiassa komission on otettava hallinnollisesta menettelystä johtuvat seikat huomioon joko hylätäkseen huonosti perustellut väitteensä tai muuttaakseen ja täydentääkseen, sekä tosiasiallisesti että oikeudellisesti, esittämiensä väitteiden tukena olevaa argumentaatiota. Tämä jälkimmäinen mahdollisuus ei ole ristiriidassa asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artiklassa suojatun puolustautumisoikeuden periaatteen kanssa.

60 Tämän vuoksi komissiolla oli täysi oikeus käyttää kantajan tietoon saatettujen väitteiden tueksi tämän hallinnollisessa menettelyssä toimittamia asiakirjoja.

61 Kantajalle osoitetun erityisen väitetiedoksiannon liitteen 30 käyttämisen osalta päätöksessä muiden väitteiden kuin mainitussa väitetiedoksiannossa esitettyjen tukemiseksi on huomautettava, että ensimmäinen asiakirja oli yleisen väitetiedoksiannon liitteenä 100 ja että sitä käytettiin (124 kohta) tukemaan "neljän suuren" erityistä asemaa koskevia väitteitä, samaan tapaan kuin päätöksen 68 kohdan toisessa alakohdassakin.

62 Erityisen väitetiedoksiannon liitettä 49, joka mainitaan päätöksen 49 kohdassa hintasopimuksen tekoa heinäkuussa 1983 koskevan väitteen tukena, kun taas erityisessä väitetiedoksiannossa sitä käytetään todisteena Shellin osallistumisesta kiintiöitä koskevaan sopimukseen, voidaan päätöksessä käyttää kantajaa vastaan ainoastaan mikäli tämä on kohtuullisesti pystynyt päättelemään väitetiedoksiannoista sekä asiakirjojen sisällöstä ne johtopäätökset, joita komissio aikoi siitä tehdä. Tässä tapauksessa on huomattava, että kantajalle osoitettu erityinen väitetiedoksianto koskee Shellin osallistumista kesäkuussa ja heinäkuussa 1983 tehtyihin hinta-aloitteisiin (8 kohdan h alakohta) ja että tämä on mainittu myös yleisessä väitetiedoksiannossa (74 kohta). Mainitun asiakirjan kaksi ensimmäistä virkettä tarjoavat kantajalle kohtuullisen mahdollisuuden päätellä ne johtopäätökset, jotka komissio aikoi niistä tehdä tukeakseen esittämiään väitteitä. Itse asiassa asiakirjassa lukee:

"Despite 100 % loading of W. European PP effective industrial production capacity, prices have generally fallen from 1.85/1.95 DM/kg ('marker' grade - tape, raffia) in December 1982 to approx. 1.70 DM (gross) in May, June 1983.

This paper provides data on PP supply, demand and pricing to show the cost to the Group of failing to use the present opportunity for a general increase of prices."

[Huolimatta läntisen Euroopan polypropeenin teollisen tuotannon tosiasiallisen kapasiteetin sataprosenttisesta hyödyntämisestä ovat hinnat yleisesti laskeneet 1,85/1,95 DEM:sta/kg ("marker" laatu, raffia) joulukuussa 1982 noin 1,70 DEM:aan (brutto) touko-kesäkuussa 1983.

Tämä tiedote sisältää tietoa polypropeenin toimituksista, kysynnästä ja hintojen muodostumisesta sen osoittamiseksi ryhmälle, minkälaisia olisivat kustannukset, jos tähän mahdollisuuteen hintojen yleiseksi korottamiseksi ei ryhdyttäisi.]

63 Tämän vuoksi komissio saattoi käyttää asiakirjaa tukemaan heinäkuussa 1983 tehtyä hintasopimusta koskevaa väitettään.

3. Uudet väitteet

64 Kantaja väittää tosiseikkojen osoittamisen osalta, että komissio on päätöksessään esittänyt tiettyjä väitteitä, joita se ei esittänyt kantajalle osoitetuissa väitetiedoksiannoissa. Tämä koskee sen mukaan Shellin osallistumista heinäkuussa 1979 tehtyyn hinta-aloitteeseen (päätöksen 30 kohta) sekä sen osallistumista kokouksiin vuonna 1981 koskevia väitteitä, joita komissio käyttää tukeakseen väitettään, joka koskee niiden neljän suuren tuottajan asemaa, joista kantaja on yksi (päätöksen 19, 57, 67, 68, 78 ja 109 kohta).

65 Komissio puolestaan väittää, että päätöksessä olevat väitteet on kokonaisuudessaan esitetty joko yleisessä tai erityisessä väitetiedoksiannossa, jotka on osoitettu kantajalle, tai 29.3.1985 päivätyssä kirjeessä.

66 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että päätöksen 30 kohdassa esitetty väite mainitaan komission 29.3.1985 kantajalle osoittaman kirjeen liitteessä A (jäljempänä liite A, kirje 29.3.1985), joka täydensi ja tarkensi aiempia väitetiedoksiantoja.

67 Päätöksen 19, 57, 67, 68, 78 ja 109 kohdassa esitettyjen viittausten osalta, joiden mukaan Shell osallistui vuonna 1981 kokouksiin ICI:n ja Monten kanssa ja joita komissio käyttää osoittaakseen kantajan merkittävää tehtävää yritysten välisten järjestelyjen johdossa, on todettava, ettei se ole lainkaan uutta, koska asiasta selvästi mainitaan yleisen väitetiedoksiannon 118 kohdassa, joka koskee erikseen kantajaa, otsikolla "Neljän suuren erityinen rooli", sekä kantajalle osoitetun erityisen väitetiedoksiannon 2 kohdan a alakohdassa.

68 Tämän vuoksi väite on hylättävä.

Rikkomisen osoittaminen

69 Päätöksen mukaan (80 kohdan ensimmäinen alakohta) yhteisön polypropeenin tuottajat ovat osallistuneet suureen joukkoon suunnitelmia, järjestelyjä ja toimenpiteitä, joista on päätetty säännöllisissä kokouksissa ja jatkuvissa tapaamisissa. Päätöksen mukaan (80 kohdan toinen alakohta) tuottajien yhteinen suunnitelma oli myös järjestää tapaamisia sopimusten tekemiseksi erityisistä seikoista. Sen mukaan tällainen toiminta voi olla 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhdenmukaistettu menettelytapa, vaikka osapuolet eivät olisi etukäteen sopineet toimintaansa markkinoilla koskevasta yhteisestä suunnitelmasta, mutta hyväksyvät tai liittyvät salaisiin järjestelyihin, jotka helpottavat kaupallisen toiminnan yhteensovittamista. Tietyissä tapauksissa tuottajien jatkuva yhteistyö ja salaiset sopimukset yleisen sopimuksen täytäntöönpanemiseksi voivat käsittää nimenomaan yhdenmukaistetun menettelytavan piirteitä (87 kohdan kolmas alakohta).

70 Tämän vuoksi on tarpeen aluksi tutkia, onko komissio oikeudellisesti riittävällä tavalla todennut tosiseikat, jotka koskevat A) pohjahintoja koskevaa sopimusta, B) kantajan yhteyksiä "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksiin osallistuneisiin, C) hinta-aloitteita, niiden täytäntöönpanon helpottamiseksi tarkoitettuja toimenpiteitä sekä tavoitemäärien ja kiintiöiden määrittämistä C1) vuosille 1979 ja 1980, C2) vuodelle 1981, C3) vuodelle 1982 ja C4) vuodelle 1983, ottaen huomioon a) kanteen kohteena olevan päätöksen ja b) asianosaisten esittämät väitteet, ennen c) niiden arviointia; seuraavaksi on arvioitava D) ovatko kantajan tosiseikkojen toteamista koskevat yleiset argumentit hyvin perusteltuja ja lopuksi on tarkasteltava ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamista näihin seikkoihin.

1. Tosiseikkojen toteaminen

A Sopimus pohjahinnoista

a) Kanteen kohteena oleva päätös

71 Päätöksessä todetaan (16 kohdan ensimmäinen, toinen ja kolmas alakohta; katso myös 67 kohdan ensimmäinen alakohta), että vuoden 1977 aikana seitsemän uuden polypropeenin tuottajan aloitettua toimintansa läntisessä Euroopassa sinne jo sijoittautuneet tuottajat aloittivat keskustelut hintojen äkillisen laskun ja siitä seuraavien tappioiden välttämiseksi. Näissä keskusteluissa suurimmat tuottajat, Monte, Hoechst, ICI ja Shell, tekivät aloitteen "sopimukseksi pohjahinnoista", jonka piti tulla voimaan 1.8.1977. Alkuperäisessä sopimuksessa ei ollut määrällisiä rajoituksia, mutta jos se onnistuisi, suunniteltiin tiettyjä määrällisiä rajoituksia vuodelle 1978. Sopimusta piti noudattaa aluksi neljän kuukauden ajan ja sen yksityiskohdista kerrottiin muille tuottajille, myös Herculesille, jonka markkinointipäällikkö esitti tärkeimmille laaduille pohjahinnaksi jäsenvaltioittain ohjeellisen 1,25 DEM/kg hinnan (raffia-laatu).

72 Päätöksen mukaan (16 kohdan viides alakohta) ICI ja Shell myöntävät pitäneensä yhteyttä muihin tuottajiin tarkoituksena tarkistaa keinoja hintojen laskun välttämiseksi. ICI:n mukaan on mahdollista, että sellaista hintatasoa ehdotettiin, jonka alle olisi kiellettyä laskea hintoja. ICI ja Shell vahvistivat, että keskustelu ei rajoittunut "neljän suuren" välille. Solvaysta löytynyt 6.9.1977 päivätty asiakirja osoittaa, että Solvayn ja Shellin välinen kokous pidettiin 30.8.1977. Päätöksessä todetaan, että vaikka Hercules olikin täysin tietoinen hintoja koskevien keskustelujen tuloksista, ei muita keskusteluihin osallistuneita tuottajia ole voitu osoittaa. Siinä lisätään kuitenkin (78 kohdan kolmas alakohta), että Monten, Hoechstin, ICI:n ja Shellin 1.12.1977 tekemää aloitetta tuki avoimesti ainakin viisi muuta tuottajaa. Tarkkaa yksityiskohtaista tietoa pohjahintoja koskevan sopimuksen toiminnasta ei saatu. Kuitenkin marraskuussa 1977, kun raffian hinta oli laskenut noin 1,00 DEM:aan/kg, Monte ilmoitti nostavansa hinnan 1.12.1977 1,30 DEM:aan/kg, ja 25.11.1977 alan lehdistö kertoi kolmen muun suuren tuottajan tukevan tätä toimenpidettä sekä aikovan suorittaa samanlaisen hinnankorotuksen samana ajankohtana tai myöhemmin joulukuussa.

73 Päätöksen mukaan (17 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta) suunnilleen samana ajankohtana alkoivat polypropeenin tuottajien säännölliset kokoukset; ICI väittää ettei ennen joulukuuta 1977 pidetty kokouksia, mutta myöntää tuottajien olleen yhteydessä toisiinsa jo aiemmin oletettavasti puhelimitse ja tarpeen vaatiessa. Shellin mukaan sen ylemmät johtohenkilöt ovat mahdollisesti "keskustelleet hinnoista Montedisonin kanssa marraskuussa 1977 tai niihin aikoihin ja että Montepolimeri oli maininnut mahdollisen hintojen korotuksen ja kysynyt Shellin suhtautumista hinnankorotuksiin". Tästä päätöksessä pääteltiin, että Shell kuuluu niihin tuottajiin, jotka samaan aikaan pohjahintoja koskevan sopimuksen tekemisen kanssa tekivät aloitteen päivämäärästä 1.12.1977 (78 kohdan kolmas alakohta). Päätöksessä todetaan (17 kohdan kolmas alakohta), että vaikka suoria todisteita siitä, että ryhmä on kokoontunut jo ennen joulukuuta 1977 määrittääkseen hintoja, ei ole, tuottajat tiedottivat jo asiakasyhdistykselle, European Association for Textile Polyolefinsille (jäljempänä EATP), sen toukokuussa ja marraskuussa 1977 pidettyjen kokousten aikana, toteamastaan tarpeesta yhteiseen toimintaan hintatason parantamiseksi. Jo toukokuussa 1977 Hercules korosti, että aloitteen pitää tulla "perinteisiltä alan johtajilta", kun taas Hoechst antoi ymmärtää, että sen mielestä hintoja tuli nostaa 30-40 prosenttia.

74 Tässä yhteydessä päätöksessä väitetään (17 kohdan neljäs alakohta, 78 kohdan kolmas alakohta ja 104 kohdan toinen alakohta), että tietyt tuottajat, joihin kantaja ei kuulu, ilmoittivat tukevansa Monten ilmoitusta 18.11.1977 ilmestyneen alan lehden (European Chemical News, jäljempänä ECN) artikkelissa aikeestaan nostaa raffian hintaa 1,30 DEM:aan/kg 1.12.1977 alkaen. EATP:n kokouksessa 22.11.1977 pidetystä pöytäkirjasta ilmenee, että muut tuottajat olivat hyväksyneet Monten vahvistaman 1,30 DEM:n/kg hinnan koko alan "tavoitteeksi".

b) Asianosaisten väitteet

75 Kantajan mukaan komissio käyttää tukenaan ainoastaan yhtä käsin kirjoitettua Herculesin markkinointijohtajan muistiinpanoa vuoden 1977 alkupuoliskolta osoittaakseen pohjahintoja koskevan sopimuksen olemassaolon (yleinen väitetiedoksianto, liite 2). Muistiinpanoa, jota kantaja kuulemistilaisuudessa kuvasi sanoilla "scrappy handwritten note" (sekava käsinkirjoitettu lappu), ei sen mukaan voida pitää todisteena sen alkuperän, epäselvyyden ja vaikean tulkittavuuden vuoksi. Itse asiassa vastauksessaan komission kehotukseen toimittaa lisätietoja (Herculesille osoitettu erityinen väitetiedoksianto, liite 1) Hercules antoi ymmärtää, ettei muistiinpanon kirjoittaja enää muistanut olosuhteita, joissa se oli laadittu, mutta arveli kyseessä olevan muistiinpano, joka on kirjoitettu toisen tuottajan, "luultavasti ICI:n", kanssa käydyn puhelinkeskustelun aikana. Lisäksi muistiinpanon sisältämät väitteet ovat toisen käden tietoa, jonka välittäjiä ei tunneta; nämä ovat saattaneet kokonaan erehtyä tai toistaneet markkinoilla kiertävää huhua tai jopa keksineet "neljän suuren" välisen sopimuksen olemassaolon saadakseen Herculesin, markkinaosuutta havittelevan tulokkaan, suostuteltua olemaan soveltamatta markkinoilla voimassa olevia hintoja halvempia hintoja.

76 Kantaja väittää, että joka tapauksessa Shellin sisäisten kokousten pöytäkirjat osoittavat, että Shell-yhtiöt harjoittivat mainittuna aikana avainasiakasmarkkinointia, joka ei mitenkään olisi ollut yhteensopiva hintasopimusten kanssa. Lisäksi siitä, että tuottajat pyrkivät väitettyjen pohjahintojen täytäntöönpanoon, ei ole todisteita.

77 Kantaja muistuttaa, että Solvaysta löytynyttä asiakirjaa, josta ilmenee, että Solvayn ja Shell SA:n, kantajan belgialaisen tytäryhtiön, välillä järjestettiin kokous 30.8.1977 polypropeenin hinnoista keskustelemiseksi, ei voida käyttää sitä vastaan tässä menettelyssä, ja ettei se muutenkaan todista laittomien hintasopimusten olemassaoloa. Kantajan mukaan sen sisältö osoittaa pikemminkin päinvastaista, koska se ei sisällä ainoatakaan mainintaa tällaisesta sopimuksesta. Kantaja väittää lisäksi, että komissio on päätellyt Shellin vastauksesta väitetiedoksiantoon valikoitujen ja osittaisten kohtien perusteella Shellin osallistuneen väitettyyn hintasopimukseen.

78 Kantaja korostaa lisäksi, että toisin kuin väitetiedoksiannossa, päätöksessä ei enää käsitellä Shellin EATP:n kokouksessa antamia lausuntoja vaan ainoastaan hintoja koskevia keskusteluja, joiden väitetään toteutuneen Shellin ja Monten välillä sekä Shellin ECN:ssä antamaa lausuntoa (yleisen väitetiedoksiannon liite 3), jonka mukaan se ilmoitti kannattavansa hintojen korotusta, joka oli seurausta marraskuun 1977 hintojen korotusta koskevasta ilmoituksesta. Kantajan mukaan viimeksi mainitut tekijät ovat ilmeisen riittämättömiä sen toteamiseksi, että Shell-yhtiöt olisivat marraskuussa 1977 rikkoneet 85 artiklan 1 kohtaa.

79 Vastauksessaan kantaja väittää lopuksi, ettei komissio voi ensimmäisen asteen tuomioistuimessa väittää, että marraskuussa 1977 tehty sopimus oli todellisuudessa ainoastaan vuoden 1977 puolivälissä tehdyksi väitetyn pohjahintoja koskevan sopimuksen viivästynyt täytäntöönpano. Itse asiassa tällaista väitettä ei esitetty hallinnollisen menettelyn aikana eikä päätöksessä, ja se on joka tapauksessa perusteeton, koska vuoden 1977 puolivälissä tehdyksi väitetty sopimus, jossa hinnat vahvistettiin 1,25 DEM:aan/kg, koski tappioiden lopettamista ja piti panna täytäntöön 1.8. alkaen, kun taas marraskuussa tehdyssä sopimuksessa hintoja nostettiin 1,30 DEM:aan/kg 1.12. alkaen. Kantaja korostaa tämän osalta, että komissio ei ole pystynyt todistamaan yhteyttä väitettyjen kahden sopimuksen välillä.

80 Komissio puolestaan selittää, että Herculesin markkinointijohtajan valmistelema tiedote (yleinen väitetiedoksianto, liite 2) ei ole ainoa asiakirja, johon se tukeutuu osoittaessaan pohjahintoja koskevan sopimuksen olemassaolon, ja että tiedotetta on tarkasteltava yhdessä niiden Shellin ja muiden tuottajien välisten yhteyksien kanssa, jotka koskivat hintojen vahvistamista ja jotka Shell on myöntänyt vastauksessaan väitetiedoksiantoon (3.10-3.15 kohta). Tässä yhteydessä komissio pystyi pitämään tiedotetta luotettavana, asianmukaisena ja yksityiskohtaisena todisteena siitä, että pohjahinnoista oli tehty sopimus, vaikka Herculesille siitä olikin ilmoittanut muu tuottaja kuin ICI. Solvaysta löytyneen asiakirjan osalta komissio muistuttaa, että sitä on päätöksessä käytetty pääasiassa sen päivämäärän määrittämiseen, jona Solvay alkoi osallistua hintoja koskevaan keskusteluun, ja että se vahvistaa keskustelujen aiheesta todella toteutuneen, kuten kantaja on toisaalta myöntänytkin.

81 Komission mukaan asiakirjat, joilla on tarkoitus todistaa Shellin kilpailutoimintaa, eivät ole relevantteja, koska komissio katsoo olevansa oikeutettu käyttämään asiakirjoja, jotka todistavat yritysten välisestä järjestelystä, vaikka niiden yhteydessä esitettäisiin kieltämisiä ja todisteita merkittävästä kilpailusta.

82 Lisäksi komissio väittää marraskuussa 1977 tehdyn sopimuksen osalta, että sen jälkeen kun Shellin osallistuminen pohjahintoja koskevan sopimuksen tekemiseen on osoitettu, ei päätöksessä erikseen todeta erillistä hinta-aloitetta marraskuussa 1977, vaan ainoastaan se, että pohjahintoja koskeva sopimus pantiin täytäntöön useassa vaiheessa. Todistaakseen tämän se korostaa, että päätöksessä (16 ja 17 kohta) käsitellään alkuperäistä pohjahintoja koskevaa sopimusta sekä marraskuussa 1977 tehtyä hintoja koskevaa aloitetta samalla "Alkuperäinen pohjahintoja koskeva sopimus" -otsikolla eikä erikseen.

83 Lopuksi komissio selittää tavoitehintojen eroja (1,25 DEM/kg kesällä ja 1,30 DEM/kg marraskuussa) sillä, että Monte, joka oli todennut hintojen laskeneen 1,00 DEM:aan/kg, ymmärsi että tarvitaan merkittäviä ponnisteluja toivotun tason saavuttamiseksi. Tämän vuoksi se vahvisti tavoitteen hieman korkeammaksi kuin hinnat, joita se tosiasiassa uskoi saavuttavansa.

c) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

84 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että vastauksessaan väitetiedoksiantoon kantaja esitti seuraavaa:

"SICC/SCITCO has made enquiry of executives concerned with polypropylene in 1977. There is no record or recollection of such agreement (the alleged 'floor price' agreement in June 1977). On the basis of these enquiries, it appears likely that views were exchanged in 1977 with other producers, including Montepolimeri (then Montedison), Hoechst and ICI as to how the sharp fall in prices might be checked. SICC may have urged operating companies not to sell below a price level corresponding with variable cost. Shell operating companies however, were not prepared to lose market share to give effect to any such recommendation, for at that time they were following a policy of 'Key Accounts' - - SICC does not accept that any discussions between producers in mid-1977 were limited to the 'Big Four' - - [yleinen väitetiedoksianto, liite 2] itself makes clear that other companies were involved. Any such discussions were not in any way connected with subsequent multilateral meetings in the period 1978-1982, which SICC/SCITCO did not attend. With the flood of new capacity in 1977, market conditions were chaotic and producers were incurring serious financial losses. SICC does not know what level of prices may have been considered in any discussions in mid-1977, but the price of 1,25 DM/kg referred to in the Hercules note cited - - would have barely covered variable production costs. In any event, as the Commission fairly acknowledges (paragraph 34 of the Statement of Objections), any attempt by producers to implement any such 'stop-loss' floor price agreement wholly failed in the face of the continuation of unbridled price competition - - (Concerning) the alleged price initiative of November 1977, again, the same difficulties in reconstructing events many years ago arise as in the case of the alleged floor price agreement. However, SICC's researches indicate that executives from the service company may have had discussions concerning price with Montepolimeri in or about November 1977 and Montepolimeri may have suggested the possibility of increasing prices and may have sought SICC's views on its reactions to any increase. Shell companies continued to lose heavily on their polypropylene businesses; SICC's policy was to recommend the operating companies to support any moves towards increasing prices that would enable losses to be reduced but it recognised that other producers, particularly new entrants, would be likely to hold prices at uneconomic levels to win market share. In that event, Shell operating companies were obliged to meet competitors' offers to retain their market share and to ensure a minimum acceptable loading of the Shell polypropylene plants in Western Europe. For that reason and because of the Shell Group Structure SICC could not give Montepolimeri or any producer a commitment that operating companies would sell at increased prices."

[SICC/SITCO on suorittanut kyselyjä polypropeenialan vuoden 1977 johtajien parissa. Yksikään heistä ei muista kyseistä sopimusta (kesäkuussa 1977 tehdyksi väitetty sopimus "pohjahinnoista") eikä siitä ole kirjallisia merkintöjä. Tutkimuksen perusteella vaikuttaa todennäköiseltä, että mielipiteitä on vuonna 1977 vaihdettu siitä, kuinka hintojen äkillinen lasku olisi torjuttavissa, muiden tuottajien kanssa, joita olivat muiden muassa Montepolimeri (silloin Montedison), Hoechst ja ICI. On mahdollista, että SICC on kehottanut tuotantoyhtiöitä olemaan myymättä muuttuvia kustannuksia alemmalla hinnalla. Shellin tuotantoyhtiöt eivät kuitenkaan olleet valmiit menettämään markkinaosuuksiaan suostumalla tällaiseen suositukseen, koska mainittuna aikana ne harjoittivat "avainasiakas"-politiikkaa - - SICC kiistää sen, että vuoden 1977 puolivälin keskustelut olisivat rajoittuneet "neljän suuren" tuottajan välille - - (yleisen väitetiedoksiannon liitteessä 2) esitetään selkeästi, että myös muita yhtiöitä oli osallisina. Näillä keskusteluilla ei kuitenkaan ollut mitään yhteyttä ajanjaksolla 1978-1982 pidettyihin monenvälisiin kokouksiin, joihin SICC/SCITCO ei osallistunut. Uuden kapasiteetin ilmaannuttua vuonna 1977 markkinaolosuhteet olivat kaoottiset ja tuottajat kohtasivat vakavia taloudellisia tappioita. SICC ei ole tietoinen tasosta, jota hinnoille mahdollisesti suunniteltiin vuoden 1977 puolivälin keskusteluissa, mutta 1,25 DEM/kg hinta, johon edellä mainitussa Herculesin tiedotteessa viitataan - - olisi niukasti kattanut muuttuvat tuotantokustannukset. Joka tapauksessa, kuten komissio on asianmukaisesti todennut, - - kaikki tuottajien yritykset panna täytäntöön jotain tämän kaltaista sopimusta pohjahinnoista tappioiden lopettamiseksi epäonnistuivat hillittömän hintakilpailun jatkuessa - - Marraskuussa 1977 tehdyksi väitetyn hinta-aloitteen osalta kohdataan samat ongelmat yritettäessä osoittaa vuosia sitten tapahtunutta kuin väitetyn pohjahintoja koskevan sopimuksen osalta. SICC:n suorittamat tutkimukset osoittavat olevan mahdollista, että palveluyhtiöiden johtohenkilöt ovat keskustelleet hinnoista Montepolimerin kanssa marraskuussa 1977 tai niihin aikoihin, että Montepolimeri on ehdottanut hintojen korotusta ja että se on tiedustellut SICC:n kantaa hintojen korotukseen. Shell-yhtiöiden merkittävät tappiot jatkuivat polypropeenialalla ja SICC:n politiikka oli suositella tuotantoyrityksille kaikkien hinnankorotustoimien tukemista, joilla tappioita voitaisiin pienentää, mutta se totesi, että muut tuottajat ja erityisesti uudet tuottajat luultavasti säilyttäisivät kannattamattoman hintatason voittaakseen markkinaosuuksia. Näissä olosuhteissa Shellin tuotantoyritykset joutuivat noudattamaan kilpailijoiden hintatasoa säilyttääkseen markkinaosuutensa ja taatakseen hyväksyttävän vähimmäistason Shellin läntisessä Euroopassa sijaitsevien polypropeenitehtaiden tuotantokapasiteetin hyödyntämisessä. Tämän vuoksi ja ottaen huomioon Shell-ryhmän rakenteen ei SICC voinut vakuuttaa Montepolimerille tai muille tuottajille, että sen tuotantoyhtiöt myisivät korotetuilla hinnoilla.]

85 Herculesin markkinointijohtajan laatimaa muistiinpanoa (yleinen väitetiedoksianto, liite 2), josta komissio väittää löytäneensä "neljän suuren" välisen yhteisen tavoitteen, on tarkasteltava näiden tekijöiden valossa. Muistiinpanon mukaan:

"Major producers have made agreement (Mont., Hoechst, Shell, ICI) 1. No tonnage control; 2. System floor prices - DOM less for importers; 3. Floor prices from July 1. definitely Aug. 1st when present contracts expire; 4. Importers restrict to 20 % for 1 000 tonnes; 5. Floor prices for 4 month period only - alternative is for existing; 6. Com.(panies) to meet Oct. to review progress; 7. Subject (of the) scheme working - Tonnage restrictions would operate next year."

[Pääasialliset tuottajat (Mont., Hoechst, Shell, ICI) ovat sopineet seuraavasta: 1. Ei määrien valvontaa; 2. Pohjahintajärjestelmä DOM:lle (kotimaiset tuottajat) lukuun ottamatta tuojia; 3. Pohjahinnat 1. päivästä heinäkuuta tai viimeistään 1. päivästä elokuuta alkaen, jolloin sopimusten voimassaoloaika päättyy; 4. Tuojat rajoittavat 20 % 1 000 tonnin osalta; 5. Pohjahinnat ainoastaan neljän kuukauden ajanjaksolle - vaihtoehtona nykyinen; 6. Yhtiöiden välinen kokous lokakuussa toteutuneen edistymisen tarkastelemiseksi; 7. Voimassa oleva järjestelmä toimii - Määrällisiä rajoituksia sovelletaan ensi vuodesta alkaen.] (Seuraa lista polypropeenin kolmen laadun hinnoista neljässä kansallisessa valuutassa, mukaan lukien raffia 1,25 DEM/kg).

86 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantajan esittämät seikat Herculesin markkinointijohtajan muistiinpanon luotettavuuden kumoamiseksi eivät ole vastoin komission siitä esittämiä päätelmiä. Itse asiassa muistiinpanon teksti ei jää epäselväksi, ja se, että se on huonosti kirjoitettu, allekirjoittamaton ja päiväämätön on luonnollista, koska kyseessä on keskustelun, todennäköisesti puhelinkeskustelun aikana kirjoitettu muistiinpano, ja sen kilpailua rajoittava tarkoitus oli sen kirjoittajalle peruste jättää mahdollisimman vähän jälkiä. Se ettei kirjoittaja muista tarkasti olosuhteita, joissa tämän muistiinpanon kirjoitti, ei tee siitä epäluotettavaa, koska muistiinpanon sisällöstä ilmenee, että sen sisältämät tiedot on toimittanut yksi "neljästä suuresta", eikä ole tarpeen tarkentaa mikä niistä. Lisäksi sillä, että tieto on toisen käden tietoa, ei ole merkitystä, koska komissio käyttää selvästi muistiinpanoa kirjallisena todisteena, joka on kirjoitettu tapahtuma-aikaan ja joka todistaa muiden tuottajien kuin muistiinpanon kirjoittajan tehneen sopimuksen. Lisäksi muistiinpanon sisältämien tietojen tarkkuus ja yksityiskohtaisuus osoittavat, ettei voi olla kyse ainoastaan markkinoilla kiertävästä huhusta taikka vääristä tai keksityistä tiedoista.

87 Koska kantaja on lisäksi myöntänyt, että tuottajat mainittuna aikana keskustelivat hinnoista, on komissiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan ollut oikeus todeta, että useiden tuottajien välillä oli yhteinen aikomus vahvistaa pohjahintoja ja että yksi näistä tuottajista oli kantaja, eikä ole tarvetta osoittaa, oliko hinnoista päätettäessä mukana muita tuottajia kuin "neljä suurta".

88 Se että sovittuja pohjahintoja ei onnistuttu saavuttamaan, ei ole todiste siitä, että kantaja ei olisi suostunut niihin, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomio-istuin katsoo, että vaikka seikka olisi osoitettu, se ainoastaan osoittaisi, ettei pohjahintoja ole pantu täytäntöön. Päätöksessä (16 kohdan viimeinen alakohta) ei kuitenkaan suinkaan vahvisteta, että pohjahinnat olisi saavutettu, vaan siinä esitetään, että raffian hinta laski marraskuussa 1977 1,00 DEM:aan/kg.

89 Sen osalta, väitetäänkö päätöksessä, että pohjahintoja koskevan sopimuksen ja joulukuussa 1977 tehdyn hinta-aloitteen välillä on ollut yhteyttä, on huomattava, että 16 ja 17 kohtaa ja 78 kohtaa yhdessä luettaessa ilmenee, että päätöksessä pohjahintoja koskevan sopimuksen sekä vuoden 1977 lopulla tehdyn hintoja koskevan aloitteen katsotaan kuuluvan yhteen. Tämä perustuu siihen, että Shell on myöntänyt olevan mahdollista, että sen johtohenkilöt "ovat keskustelleet hinnoista Montedisonin kanssa marraskuussa 1977 tai niihin aikoihin, ja että Montepolimeri oli maininnut mahdollisesta hinnankorotuksesta ja tiedustellut Shellin kantaa tähän mahdollisuuteen", mistä voidaan päätellä (78 kohdan kolmas alakohta), että Shell kuului niihin tuottajiin, jotka tekivät hinta-aloitteen 1.12.1977 alkaen pohjahintoja koskevan sopimuksen yhteydessä.

90 Tämän osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komissio perustellusti päätteli Shellin vastauksesta väitetiedoksiantoon sekä sen osallistumisesta pohjahintoja koskevan sopimuksen tekemiseen, että Shell oli sopimuksen jatkuessa tehnyt Monten, ICI:n ja Hoechstin kanssa hinta-aloitteen. Itse asiassa Shellin vastauksesta voidaan päätellä, että pohjahintoja koskevan sopimuksen tekemisen sekä Monten ilmoituksen ECN:ssä aikomuksestaan nostaa hintoja 1. päivästä joulukuuta 1977 välisenä aikana Shellin ja Monten välillä on ollut yhteydenpitoa hintojen korotusten osalta, koska vastauksessa esitetään:

"However, SICC's researches indicate that executives from the service company may have had discussions concerning price with Montepolimeri in or about November 1977 and Montepolimeri may have suggested the possibility of increasing prices and may have sought SICC's views on its reactions to any increase."

(SICC:n suorittamista tutkimuksista kuitenkin ilmenee, että palveluyhtiön johtajat ovat saattaneet keskustella hinnoista Montepolimerin kanssa marraskuussa 1977 tai niihin aikoihin, että Montepolimeri on saattanut ehdottaa hinnankorotusmahdollisuutta ja tiedustella SICC:ltä, miten tämä suhtautuisi korotuksiin.)

91 Näiden todisteiden osalta kantaja ei ole osoittanut, että se olisi näiden keskustelujen yhteydessä ilmoittanut kilpailijoilleen kieltäytyvänsä osallistumasta tämän kaltaiseen yhdenmukaistettuun menettelyyn.

92 Edellä esitetystä seuraa, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut kantajan kuuluneen niihin tuottajiin, jotka ovat keskenään sopineet pohjahinnoista vuoden 1977 puolivälissä, ja niitä jatkettaessa 1,30 DEM:n/kg tavoitehinnan 1.12.1977 alkaen.

B Kantajan yhteydet "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokousten osanottajiin

a) Kanteen kohteena oleva päätös

93 Päätöksessä (18 kohta, 19 kohdan kolmas alakohta, 78 kohdan kolme ensimmäistä alakohtaa) myönnetään, että Shell ei osallistunut polypropeenin tuottajien yleiskokouksiin, joihin osallistuivat tiettyjen polypropeenin alan tuottajien johdosta vastaavat ("johtajat") sekä alemman tason, erityisesti markkinointiin erikoistuneet johtajat ("asiantuntijat") ja joiden tavoitteena oli erityisesti tavoitehintojen ja myynnin määrien vahvistaminen ja niiden noudattamisen valvonta. Siinä kuitenkin esitetään, että Shell on osallistunut sekä alkuperäisen pohjahintoja koskevan sopimuksen tekemiseen että siihen liittyviin keskusteluihin ja että se on osallistunut satunnaisiin kokouksiin muiden merkittävien tuottajien kanssa. Shell on itse myöntänyt, että ennen "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksia sitä pyydettiin toisinaan esittämään kantansa mahdollisesta hinnankorotuksesta ja että kokousten jälkeen Monte tai ICI ilmoitti sille ehdotetut tavoitteet, jotka se sitten välitti tuotantoyhtiöilleen. Shellin sisäiset asiakirjat vahvistavat sen olleen tietoinen hintoja koskevista aloitteista ja osallistuneen niiden tekemiseen, toisinaan jopa tunnustettuna johtajana. Lisäksi vuoden 1982 lopusta lähtien Shellin edustaja osallistui säännöllisesti neljän pääasiallisen tuottajan "valmisteleviin kokouksiin", jotka pidettiin ennen jokaista "johtajien" kokousta.

94 Päätöksen mukaan (68 kohdan toinen ja kolmas alakohta) "valmistelevat kokoukset" tarjosivat neljälle suurelle tuottajalle asianmukaiset puitteet yhteisestä kannasta sopimiselle ennen jokaista yleiskokousta hintojen vakiinnuttamiseen kannustamiseksi yhteisenä rintamana. ICI myönsi, että valmistelevissa kokouksissa keskusteltiin samoista aiheista kuin niitä seuraavissa "johtajien" kokouksissa, mutta Shell kieltää "neljän suuren" kokousten olleen millään tavoin valmistelevia kokouksia yleiskokouksille tai tarkoitettu yhteisen kannan määrittämiseksi ennen seuraavaa kokousta. Päätöksessä kuitenkin todetaan, että tiettyjen kokousten pöytäkirjat (lokakuu 1982 ja toukokuu 1983) osoittavat muuta kuin mitä Shell on väittänyt.

95 Lopuksi päätöksessä (78 kohdan toinen alakohta) esitetään, että Shell-ryhmän tuotantoyhtiöt osallistuivat paikallisiin kokouksiin, jotka koskivat yleiskokouksissa sovittujen toimenpiteiden täytäntöönpanoa kansallisella tasolla (päätöksen 20 kohta). Jo ennen kuin Shell alkoi osallistua "neljän suuren" välisiin valmisteleviin kokouksiin vuonna 1982, se oli tavannut muita merkittäviä tuottajia keskustellakseen tarkemmin "johtajien" ja "asiantuntijoiden" säännöllisissä kokouksissa käsiteltävistä seikoista (päätöksen 109 kohdan neljäs alakohta).

96 Päätöksen 16, 17, 19, 30, 31, 35, 45, 47, 48, 57, 62, 63, 67 ja 109 kohdassa viitataan vielä Shellin ja "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksiin osallistuvien tuottajien välisiin yhteyksiin.

b) Asianosaisten väitteet

97 Kantaja korostaa, että päätöksessä korostetaan leimallisesti tuottajien välisten sellaisten kokousten olemassaoloa, joissa sovittiin erilaisista salaisista toimenpiteistä. Komissio ei kuitenkaan ole kiistänyt sitä, että Shell-yhtiöt eivät ole osallistuneet yhteenkään näistä kokouksista. Tämän vuoksi yhtiöt eivät ole osallistuneet keskusteluihin, jotka johtivat tavoitehintojen tai -määrien vahvistamiseen tai täydentävien toimenpiteiden hyväksymiseen. Näin Shellin tilanne on samanlainen kuin Amocon ja BP:n, joita komissio ei ole syyttänyt ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta (päätöksen 78 kohdan viimeinen alakohta).

98 Kantajan mukaan Shell oli tosiasiassa seuraavanlaisessa tilanteessa: se tiesi, että kokouksia pidettiin; sen mielipidettä markkinoiden yleisestä tilanteesta tiedusteltiin toisinaan ennen kokouksia; sille tiedotettiin toisinaan, mutta ei järjestelmällisesti, siitä, että erityisiä tavoitteita oli ehdotettu; se toimitti nämä tiedot tuotantoyhtiöilleen antaen toisinaan suosituksia suoritettavista toimista, mutta yhtiöillä oli täysi vapaus päätöksentekoon.

99 Kantaja myöntää, että Shellin edustaja on osallistunut tiettyihin kokouksiin, joita pidettiin juuri ennen "johtajien" kokouksia ja joihin osallistui ICI:n, Monten ja Hoechstin edustajia. Kantajan mukaan näitä valmistelevia kokouksia ei kuitenkaan pidetty kuin kyseisen ajanjakson kymmenen viimeisen kuukauden aikana eikä Shell osallistunut kuin suunnilleen puoleen niistä. Tähän seikkaan ei sen mukaan siksi voida vedota sen osoittamiseksi, että Shell on osallistunut laittomiin yritysten välisiin järjestelyihin.

100 Kantaja lisää, että vuonna 1981 pidettiin ainoastaan kaksi yksittäistä kokousta, joihin osallistuivat vain ICI, Shell ja Monte, mutta ei Hoechst, joka kuitenkin on yksi "neljästä suuresta". Näissä kokouksissa ei päästy sopimukseen, yhteisymmärrykseen tai yhteiseen järjestelyyn, kuten 15.6.1981 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta ilmenee (yleisen väitetiedoksiannon liite 64b). Komissio on antanut kokousten säännöllisyydestä ja niiden luonteesta harhaanjohtavan kuvan, ja pitänyt niiden merkitystä väitettyjen laittomien järjestelyjen yhteydessä suurempana kuin mitä se on ollut. Komission viittaus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämässään vastauksessa säännöllisiin yhteyksiin, joita sen mukaan on ollut kantajan ja muiden "suurten" välillä vuodesta 1977 sekä koko ajanjakson ajan, on uusi väite, jossa kuitenkin joka tapauksessa liioitellaan erittäin satunnaisia yhteyksiä, jotka eivät muuta Shellin toissijaista asemaa suhteessa väitettyyn laittomaan järjestelyyn.

101 Osallistumisensa osalta joihinkin alustaviin kokouksiin vuoden 1982 lopulta vuoden 1983 puoliväliin kantaja huomauttaa, että kokoukset alkoivat vasta kymmenisen kuukautta ennen sen seitsemän vuoden ajanjakson päättymistä, jonka väitetyn järjestelyn esitetään kestäneen, että se osallistui noin puoleen ennen "johtajien" kokouksia järjestetyistä valmistelevista kokouksista tämän ajanjakson aikana, että mielipiteiden vaihto ei saattanut kantajaa osallistumaan laittomaan järjestelyyn ja lopuksi, että kokouksia ei oltu tarkoitettu "ohjeitten" antamiseksi myöhempiin "johtajien" kokouksiin.

102 Komissio puolestaan katsoo, ettei tule liioitella merkitystä, joka päätöksessä katsotaan "vakiintuneilla" kokouksilla olevan. Komissio ei myöskään ymmärrä, miksi kantaja ei lue "vakiintuneisiin" kokouksiin myös "neljän suuren" välisiä. Kantaja on kuitenkin itse, tai SCITCO:n kautta (Shellin osasto), osallistunut valmisteleviin kokouksiin, joiden merkitys ja aihe ilmenevät kantajan ja ICI:n välisten puhelinkeskustelujen muistiinpanoista (yleisen väitetiedoksiannon liitteet 95 ja 96) ja yhden kokouksen pöytäkirjasta (yleisen väitetiedoksiannon liite 101).

103 Komissio toteaa, että jo ennen kuin alustavia kokouksia alettiin järjestää säännöllisesti vuoden 1982 lopulla, on kantaja pitänyt säännöllisesti yhteyttä muihin "suuriin", kuten Shell on vastauksessaan väitetiedoksiantoon myöntänyt (3.19 kohta). Se lisää, että säännölliset yhteydet mainitaan sekä väitetiedoksiannossa että päätöksessä (109 kohdan neljäs alakohta). Erityisesti komissio väittää, että "neljän suuren" 15.6.1981 pidettyyn kokoukseen liittyvä muistiinpano (yleisen väitetiedoksiannon liite 64b) osoittaa selvästi, että niiden jaettu vastuu markkinoista oli yleisesti tunnustettua ja että ne katsoivat aloitteiden johtamisen kuuluvan itselleen.

104 Komissio esittää myös, että Shell on myöntänyt (yleisen väitetiedoksiannon liitteen 2 lisäys 9), että Shell-ryhmän tuotantoyhtiöt jäsenvaltioissa osallistuivat "paikallisiin" kokouksiin, jotka keskittyivät "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksissa tehtyjen sopimusten täytäntöönpanoon. Näistä syistä Shellin tilannetta ei voida verrata Amocon tai BP:n tilanteeseen.

105 Komissio väittää, että kantaja on osallistunut kaikkiin komission tiedossa oleviin valmisteleviin kokouksiin ja että "neljän suuren" hyväksymä yhteinen kanta hintojen korottamiseksi oli seurausta näistä kokouksista, joissa keskustelut olivat varsin konkreettisia. Tämän osalta asiakirjat, joihin päätös perustuu, nimittäin ICI:n asiakirja nimeltään "Polypropylene Framework" (Polypropeenisuunnitelma, yleisen väitetiedoksiannon liite 87) sekä Shellin muistiinpano 20.10.1982 (yleisen väitetiedoksiannon liite 100, erityisen väitetiedoksiannon liite 30) ovat erittäin oleellisia, kun niitä tulkitaan yhteydessä kokouksiin eikä irrallisina toisistaan. Komissio huomauttaa ohimennen, että lokakuun 1982 kokoukseen osallistuivat "neljä suurta", että se oli valmisteleva kokous ja että 20.10.1982 päivättyyn asiakirjaan (päätöksen 68 kohdassa esitetty) viitataan yleisessä väitetiedoksiannossa (124 kohta).

106 Tämän vuoksi komissio katsoo, ettei sillä, että kantaja ei ole osallistunut "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokoukseen, ole merkitystä, ja että voidaan päätellä kantajan osallistuneen hintojen vahvistamiseen, soveltaneen niitä yhdessä Shell-ryhmän yhtiöiden kanssa ja toimineen yhteistyössä myös kiintiöiden osalta.

c) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

107 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komissiolla oli oikeus päätellä päätöksessä mainittujen eri todisteiden nojalla - erityisesti ICI:n vastauksesta tietojensaantipyyntöön (yleisen väitetiedoksiannon liite 8), eri kokouspöytäkirjoista sekä taulukoista, joissa esitettiin eri tuottajien myynti ja kiintiöt - että vuoden 1977 joulukuusta alkaen kehitettiin polypropeenin tuottajien säännöllisten kokousten järjestelmää, että "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksia järjestettiin vuoden 1978 lopusta tai vuoden 1979 alusta alkaen, että kokousten, joiden puheenjohtajana toimi aluksi Monte ja sitten ICI, tavoitteena oli erityisesti vahvistaa tavoitehintoja ja myynnin määriä sekä hyväksyä erilaisia toimenpiteitä tavoitehintojen täytäntöönpanon helpottamiseksi ja että yhteisymmärrys löydettiin kokouksissa tavoitteiden ja toimenpiteiden osalta.

108 Lisäksi on huomattava, ettei päätöksessä syytetä kantajaa osallistumisesta "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksiin vaan tiiviistä yhteyksistä näihin kokouksiin osallistuneisiin, kaupalliseen politiikkaansa liittyvien tietojen toimittamisesta, kansallisten yhtiöittensä lähettämisestä paikallisiin kokouksiin, joissa käsiteltiin "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksissa sovittujen toimenpiteiden täytäntöönpanoa kansallisella tasolla, tapaamisista näihin kokouksiin osallistuneiden kanssa sekä kahdenvälisistä yhteyksistä näihin.

109 Tämän vuoksi on tutkittava, onko komissio oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut kantajan sekä "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksiin osallistuneiden välisten yhteyksien olemassaolon vuoden 1977 lopusta vuoden 1983 syyskuuhun.

110 Erityisesti vuoden 1977 lopun ja vuoden 1978 lopun välisen ajanjakson osalta kantaja on vuoden 1977 yhteisymmärryksen jatkuessa osallistunut kahteen EATP:n kokoukseen, joista ensimmäisen, 22.11.1977 pidetyn, pöytäkirjasta (yleisen väitetiedoksiannon liite 6) ilmenee, että eri tuottajat ilmaisivat tukensa Monten julkiselle ilmoitukselle hintojen korotuksesta ja kantaja ilmoitti puolestaan, että:

"any opportunity to achieve more realistic polypropylene prices will have the full support of Shell. We also noticed the moves in Italy and I feel certain that these are going to spread across Europe".

(Shell tukee täysin kaikkia yrityksiä tavoittaa realistisempia polypropeenin hintoja. Olemme huomanneet tapahtumat Italiassa, ja olen varma että ne leviävät koko Eurooppaan.)

Toisen, 26.5.1978 pidetyn, kokouksen pöytäkirjasta (yleisen väitetiedoksiannon liite 7) ilmenevät eri tuottajien arviot markkinoilla saavutetuista tuloksista 22.11.1977 pidetyn kokouksen seurauksena. Kantaja ilmoitti 26.5.1978 pidetyssä kokouksessa:

"We have heard most people, both in the informal discussions and around the table this morning plead for stability and cooperation in the economic situation of slow growth in which we find ourselves and with the situation of low demand for our products and surplus capacity - - Last November, I mentioned that the losses being incurred by the polymer producers, by the chemical producers of the world were reaching very large proportions. We have seen further company reports in the last 6 months which have confirmed this, and I put it to you that the magnitude of the sums of money being lost by the chemical industry and by the polymer producers over the coming years are going to lead to some fundamental thinking as - -"

(Olemme tänä aamuna kuulleet sekä vapaamuotoisissa keskusteluissa että tämän pöydän ympärillä ihmisten puhuvan tasapainon ja yhteistyön puolesta tässä hidastuneen kasvun tilanteessa, jossa tuotteidemme kysyntä on heikkoa ja kapasiteetti liiallista - - Viime marraskuussa huomautin, että maailman polymeerien tuottajien sekä kemiallisten tuotteiden tuottajien kokemat tappiot alkoivat olla huomattavia. Viimeisten kuuden kuukauden aikana ovat yhä uudet yritysten kertomukset vahvistaneet tiedon ja voin vakuuttaa teille, että kemian teollisuuden sekä polymeerien tuottajien menettämien summien merkitys tulevina vuosina tulee aiheuttamaan perusteellista pohdintaa - -)

111 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa lisäksi, että kantaja esitti vastauksessaan väitetiedoksiantoon, että ajanjaksolla vuodesta 1978 syyskuuhun 1983,

"SICC/SCITCO knew that multilateral meetings between producers were taking place from time to time and that the subject matter of the discussions at such meetings included 'target' prices. Prior to meetings SICC/SCITCO's views were sometimes sought on general market conditions including as to the feasibility of price increases. After multilateral meetings had taken place, the service company was sometimes informed (by ICI or Montepolimeri) that particular price 'targets' had been proposed, and passed this market information to the operating companies. SICC/SCITCO's support might be sought for the proposed move, and in response the service company would make it clear that it could not commit the Shell operating companies even to work towards the goal of attaining the 'target' prices - - SICC/SCITCO informed the operating companies of the 'target' price as part of a general market intelligence service that it provided to the operating companies. It did not ordinarily tender advice as to the appropriate action the operating companies should take. On occasions, however, it would commend to the operating companies moves towards higher prices as a means of reducing losses; but on other occasions SICC/SCITCO would agree with operating companies that they should hold current prices so as to retain volume and market share. The operating companies would make their own pricing decision on their evaluation of the local market, bearing in mind their volume objectives."

[SICC/SCITCO tiesi, että monenvälisiä tuottajakokouksia järjestettiin silloin tällöin ja että niiden aikana keskusteltiin erityisesti "tavoitehinnoista". Toisinaan SICC/SCITCO:n mielipiteitä yleisistä markkinaolosuhteista ja erityisesti mahdollisuudesta suorittaa hinnankorotuksia tiedusteltiin ennen näitä kokouksia. Monenvälisten kokousten jälkeen palveluyhtiölle ilmoitettiin (ICI tai Montepolimeri) toisinaan, että erityisiä "tavoitehintoja" oli ehdotettu ja se toimitti tämän markkinoita koskevan tiedon edelleen tuotantoyhtiöille. Toisinaan SICC/SCITCO:n suostumusta pyydettiin ehdotetulle toimelle, johon tämä vastasi, ettei se voinut sitoa Shellin tuotantoyhtiöitä, ei edes sitoutua niiden puolesta tavoitehintojen toteuttamiseksi - - SICC/SCITCO välitti tiedot "tavoitehinnoista" tuotantoyhtiöille sellaisen yleisen markkinoita koskevan tiedonvälitysjärjestelmän yhteydessä, joka on sen tuotantoyhtiöille tarjoama palvelu. Se ei tavallisesti antanut ohjeita tuotantoyhtiöiden asianmukaisesta strategiasta. Tietyissä tapauksissa se kuitenkin saattoi suositella toimia hintojen nostamiseksi jotta tappioita saataisiin pienennettyä; toisinaan SICC/SCITCO kuitenkin saattoi sopia tuotantoyhtiöiden kanssa, että ne säilyttävät voimassa olevat hinnat säilyttääkseen myynnin määrät ja markkinaosuutensa. Tuotantoyhtiöt kuitenkin tekivät itse hintoja koskevat päätöksensä paikallisten markkinoiden arvioinnin perusteella muistaen tavoitteensa myynnin määrien osalta.]

112 On huomattava, että kantaja on vahvistanut nämä tiedot ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esittämässään vastauksessa, ja ne vahvistetaan myös ICI:n vastauksessa tietojensaantipyyntöön (yleisen väitetiedoksiannon liite 8), jossa esitetään seuraavaa:

"The relationship between these producers (Alcudia, Amoco, BP, Hercules and Shell) and producers which participated was simply one whereby these producers would usually be advised of the upshot (if any) of meetings."

[Näiden tuottajien (Alcudia, Amoco, BP, Hercules ja Shell) sekä osallistuvien tuottajien välinen yhteys ei ollut muuta kuin tapa, jolla tuottajat saivat tietoa kokousten tuloksista (jos sellaisia saatiin aikaan).]

113 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että asiakirja-aineisto väitetyistä seikoista vahvistaa nämä väitteet.

114 Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kantajan sekä "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksiin osallistuneiden väliset yhteydet vahvistaa se seikka, että kantajan nimi mainitaan eri taulukoissa (yleisen väitetiedoksiannon liite 55 ja sitä seuraavat liitteet sekä liitteet 23, 25, 28 ja 32) sen myyntilukujen vieressä kuukausittain ja vuosittain. Suurin osa kantajista on vastauksissaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen myöntänyt, ettei ICI:stä, ATO:sta ja Herculesista löytyneitä taulukoita olisi voitu laatia Fides-tietojenvaihtojärjestelmän perusteella. Vastauksessaan tietojensaantipyyntöön (yleisen väitetiedoksiannon liite 8) ICI esitti yhden taulukon osalta, että "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" (lähteen, josta taulukon todelliset luvut ovat peräisin, täytyy olla itse tuottajat). Komissiolla oli siis perusteet päätellä, että taulukoissa esiintyvät Shelliä koskevat luvut olivat sen itsensä toimittamia.

115 Tämän osalta on korostettava, että päätelmän vahvistaa ICI:n vastaus tietojensaantipyyntöön, koska se ei sisällä Shellin osalta samaa varausta kuin Amocon, Herculesin ja BP:n taulukossa esitettyjen myyntilukujen alkuperän osalta, varausta jonka mukaan nämä tuottajat

"did not report as a group, they did not report individually, and they were not represented at the meetings. In passing it should be stated that even when Hercules did attend meetings they would not report their figures.

By way of explanation, Amoco/Hercules/BP are 'grouped' together in the table because, in the absence of any specific data relating to their sales volume, their sales volume was calculated by deducting from known total sales for West Europe (derived from FIDES data) the total of sales made by other producers which had declared details of theis sales volume".

[eivät toimittaneet tietoja ryhmänä tai erikseen eivätkä olleet edustettuina kokouksissa. On myös huomattava, että silloinkaan, kun Hercules osallistui kokouksiin, se ei ilmoittanut lukuja.

On selvennettävä, että Amoco/Hercules/BP "ryhmitettiin" taulukossa, koska ilman tarkkoja tietoja niiden myynnin määristä ne laskettiin vähentämällä muiden tuottajien ilmoittamat myynnin määrät koko läntisen Euroopan tunnetuista kokonaismyyntimääristä (FIDESin tietojen perusteella).]

116 Näiden seikkojen lisäksi on ensin korostettava, että kantajan vastauksesta väitetiedoksiantoon ilmenee, että Shellin tuotantoyhtiöt osallistuivat paikallisiin kokouksiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa (kuusi kertaa vuodessa), Belgiassa (neljän-kuuden viikon välein), Italiassa (säännöllisesti), Tanskassa (satunnaisesti) sekä Alankomaissa (syyskuussa 1983). Vaikka kantaja väittää, että kokouksiin osallistumisten tavoitteena oli saada yleisluonteista tietoa markkinoista, ainoista saatavilla olevista näiden kokousten pöytäkirjoista kuitenkin ilmenee, että niiden tarkoituksena oli keskustella paikallisella tasolla "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokouksissa päätetyistä toimenpiteistä. Itse asiassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 18.10.1982 pidetyssä paikallisessa kokouksessa, johon Shell UK osallistui, tehty pöytäkirja (yleisen väitetiedoksiannon liite 10) osoittaa, että osallistujat vaihtoivat tietoja tavoitehintaa alemmilla tai korkeammilla hinnoilla tapahtuneesta myynnistään, tarkastelivat markkinahäiriöitä sekä analysoivat suhteitaan asiakkaisiinsa. Kokousten tavoitteen vahvistaa 9.6.1982 pidetyn "asiantuntijoiden" kokouksen pöytäkirja (yleisen väitetiedoksiannon liite 25), jossa esitetään seuraavaa:

"From this it was felt that it was impossible to reach the target level of 36 BFR/kg etc in June, ICI & DSM pressed for a major push in Belgium as it would have beneficial effects on the surrounder countries + bring Shell back into the fold without any producers having to put too mach at stake in terms of volume. After a lot of discussions DSM agreed to call a meeting on 16th June to be attended by some marketing managers as well as local representatives. The objectives would be to quote the target levels absolutely rigidly for July."

(Tästä seikasta sai vaikutelman, että oli mahdotonta saavuttaa 36 BEF/kg tavoitetasoa jne. kesäkuussa; ICI ja DSM painostivat merkittävään ponnistukseen Belgiassa, koska ponnistuksesta olisi hyödyllisiä seurauksia naapurimaissa + se toisi Shellin takaisin ruotuun ilman että yksikään tuottaja joutuisi ottamaan liian suuria riskejä määrien osalta. Pitkien keskustelujen jälkeen DSM suostui kutsumaan 16.6. koolle kokouksen, johon osallistuisi markkinointijohtajia ja paikallisia edustajia. Tavoitteena olisi määrittää ehdottoman tiukat tavoitetasot heinäkuulle.)

Kantajan vastauksesta väitetiedoksiantoon ilmenee, että se osallistui 16.6. pidettyyn kokoukseen.

117 Toiseksi on todettava, että kantaja osallistui vuonna 1981 kahteen kokoukseen, joissa 27.5.1981 kokoontuivat Shell ja ICI ja 15.6.1981 Shell, ICI ja Monte (yleisen väitetiedoksiannon liite 64), vuonna 1982 kahteen "neljän suuren" edustajien kokoukseen 13.10.1982 ja 20.12.1982 ja vuonna 1983 viiteen tällaiseen kokoukseen. Tämän osalta on huomattava, ettei kantajan väite, jonka mukaan tapaamiset muodostivat ainoastaan osan "neljän suuren" tapaamisista, ole perusteltu, koska kantaja on vastannut ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyyn kysymykseen, ettei se ole tietoinen muista ICI:n, Hoechstin ja Monten välisistä valmistelevista kokouksista muina aikoina.

118 Kantaja väittää, että kokousten tavoite oli riippumaton "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokousten tavoitteesta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin puolestaan katsoo kantajan ja muiden "suurten" välisiin yhteyksiin liittyvien muistiinpanojen perusteella, että kokousten tavoite liittyi tiiviisti "johtajien" ja "asiantuntijoiden" kokousten tavoitteeseen. Itse asiassa vuoden 1981 kahden kokouksen pöytäkirjat osoittavat, että kokousten tavoitteena oli keskustella hintatasosta ja kiintiöjärjestelmästä, koska niistä ensimmäisessä todetaan seuraavaa (yleisen väitetiedoksianno