ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-121/17

Teva UK Ltd ym.

vastaan

Gilead Sciences Inc.

(Ennakkoratkaisupyyntö – High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents courts))

Ennakkoratkaisupyyntö – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Ihmisen immuunikatovirusinfektion (HIV) hoito – Alkuperäislääkkeet ja rinnakkaislääkkeet – Lisäsuojatodistus – Asetus (EY) N:o 469/2009 – 3 artiklan a alakohta – Saantiedellytykset – Käsite ”voimassa olevalla peruspatentilla suojattu tuote” – Arviointiperusteet

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 25.7.2018

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yhtenäinen lainsäädäntö – Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet – Patenttioikeus – Lääkkeiden lisäsuojatodistus – Saantiedellytykset – Tuote, jota suojaa voimassa oleva peruspatentti – Soveltaminen tuotteeseen, joka muodostuu vaikuttavien aineiden yhdistelmästä – Arviointiperusteet

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 469/2009 3 artiklan a alakohta)

Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 469/2009 3 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että yhteisvaikutuksen tuottavista useista vaikuttavista aineista muodostuvaa tuotetta suojaa voimassa oleva peruspatentti kyseisessä säännöksessä tarkoitetuin tavoin, jos tuotteen muodostavien vaikuttavien aineiden yhdistelmää, vaikkei sitä nimenomaisesti mainittaisikaan peruspatentin vaatimuksissa, tarkoitetaan välttämättä ja nimenomaan kyseisissä vaatimuksissa. Tällöin ammattimiehen näkökulmasta ja peruspatentin saamista koskevan hakemuksen tekoajankohdan tai sen etuoikeuden määräytymisajankohdan teknisen tilan perusteella

– kyseisten vaikuttavien aineiden yhdistelmän on kyseisen patentin selitys ja piirustukset huomioon ottaen välttämättä kuuluttava patentin kattamaan keksintöön, ja

– kukin näistä vaikuttavista aineista on voitava nimenomaisesti tunnistaa kaikkien mainitulla patentilla julkistettujen seikkojen valossa.

Asetuksella N:o 469/2009 olevat tavoitteet huomioon ottaen tästä seuraa, etteivät patenttivaatimukset voi mahdollistaa sitä, että peruspatentin haltija saisi lisäsuojatodistuksen myöntämisen kautta suojan, joka menee kyseisen patentin suojaaman keksinnön saamaa suojaa pidemmälle. Peruspatentin vaatimukset on kyseisen asetuksen 3 artiklan a alakohtaa sovellettaessa ymmärrettävä kyseisen keksinnön rajojen pohjalta, sellaisena kuin keksintö ilmenee kyseisen patentin selityksestä ja piirustuksista. Edellä lausutusta seuraa, että lisäsuojatodistuksen antaman suojan kohteen on rajoituttava peruspatentin kattaman keksinnön teknisiin ominaispiirteisiin, sellaisina kuin nämä ilmenevät kyseisistä patenttivaatimuksista.

(ks. 43, 46 ja 57 kohta sekä tuomiolauselma)
Unionin yleinen tuomioistuin voi käsitellä vain sellaisia vaatimuksia, jotka johtuvat unionin tekemästä sopimuksesta, johon sisältyy välityslauseke, tai jotka liittyvät välittömästi tällaisesta sopimuksesta johtuviin velvoitteisiin.

Tämän suhteen on kiistatonta, että kaikkiin kantajan ja hänen työnantajiensa välillä tehtyihin aikaisempiin työsopimuksiin sisältyy sopimusehto, jossa määrätään nimenomaisesti, että toimivalta näistä sopimuksista johtuvien tai niihin liittyvien riitojen ratkaisemiseen on jäsenvaltion tuomioistuimilla, ja että vain viimeisessä määräaikaisessa sopimuksessa määrätään nimenomaisesti sen, että toimivalta tästä sopimuksesta johtuvien tai siihen liittyvien riitojen ratkaisemiseen on Euroopan unionin tuomioistuimella SEUT 272 artiklan nojalla.

Tästä seuraa, että koska kanne on nostettu SEUT 272 artiklan perusteella, unionin yleinen tuomioistuin on lähtökohtaisesti toimivaltainen ratkaisemaan ainoastaan vaatimukset, jotka perustuvat viimeiseen sopimukseen tai joilla on välitön yhteys tästä sopimuksesta johtuviin velvoitteisiin.

Koska kantajan vaatimukset siitä, että hänen sopimussuhteidensa muodostama kokonaisuus todetaan toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi ja että hänelle myönnetään ne oikeudet, joita tästä voi aiheutua, liittyvät perättäisiin määräaikaisiin työsopimuksiin perustuvan yhden jatkuvan työsuhteen olemassaoloon, niillä pyritään kaikkien tehtyjen sopimusten uudelleen luokitteluun ja ne perustuvat kaikkiin näihin sopimuksiin, mukaan luettuna viimeinen määräaikainen työsopimus.

(ks. 40, 42, 43, 46 ja 47 kohta)
Asia C-537/17

Claudia Wegener

vastaan

Royal Air Maroc SA

(Landgericht Berlinin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – 3 artiklan 1 kohta – Soveltamisala – Suoraan toisiinsa liittyvien lentojen käsite – Jäsenvaltion alueella sijaitsevalta lentoasemalta lähtevä lento, joka sisältää liittymälennon kolmannen valtion alueella sijaitsevalla lentoasemalla ja jonka lopullisena määräpaikkana on kyseisen kolmannen valtion toinen lentoasema

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 31.5.2018

Liikenne – Lentoliikenne – Asetus N:o 261/2004 – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevat yhteiset säännöt – Soveltamisala – Suoraan toisiinsa liittyvien lentojen käsite – Jäsenvaltion alueella sijaitsevalta lentoasemalta lähtevä lento, joka sisältää liittymälennon kolmannen valtion alueella sijaitsevalla lentoasemalla lentokoneen vaihtoineen ja jonka lopullisena määräpaikkana on kyseisen kolmannen valtion toinen lentoasema – Soveltamisalaan kuuluminen

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseistä asetusta sovelletaan matkustajan kuljetukseen, joka tapahtuu yhden ainoan varauksen perusteella ja johon sisältyy – matkustajan jäsenvaltion alueella sijaitsevalta lentoasemalta tapahtuvan lähdön ja tämän kolmannen valtion alueella sijaitsevalle lentoasemalle tapahtuvan saapumisen välillä – suunniteltu välilasku Euroopan unionin ulkopuolella lentokoneen vaihtoineen.

(ks. 25 kohta ja tuomiolauselma)
Unionin tuomioistuimilla on, jotta ne eivät laiminlyö tehtäväänsä, velvollisuus tutkia valittajan esittämät eri vaatimukset ja perusteet sellaisina kuin ne on esitetty kirjelmissä niiden kohdetta tai sisältöä muuttamatta.

Perusteluvelvollisuus ei velvoita unionin tuomioistuimia esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä. Perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt asianosaisten argumentteja.

Kun kyseessä on päätös, jossa unionin tuomioistuin toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt oikeudellista virhettä kieltäytyessään valittajan vetoamista seikoista huolimatta kumoamasta olettamaa, jonka mukaan se on käyttänyt ratkaisevaa määräysvaltaa tytäryhtiössä, ja siten täyttämästä perusteluvelvollisuuttaan, unionin tuomioistuimen perusteluvelvollisuuden täyttymiseksi on riittävää, että unionin tuomioistuin palauttaa mieleen sen oikeudellisen periaatteen, jonka perusteella se katsoi, että unionin yleinen tuomioistuin oli voinut pätevästi katsoa, että valittajan vetoamat seikat eivät olleet omiaan kumoamaan kyseistä olettamaa.

(ks. 26 ja 27 kohta)
Asia C-69/17

Siemens Gamesa Renewable Energy România SRL

vastaan

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

ja

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

(Curtea de Apel Bucureştin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Arvonlisävero – Vähennysoikeus – Verohallinnon ”toimintansa lopettaneeksi” toteaman verovelvollisen tekemät ostot – Vähennysoikeuden epääminen – Suhteellisuusperiaate ja arvonlisäveron neutraalisuuden periaate

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 12.9.2018

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Vähennysoikeus – Verohallinnon ”toimintansa lopettaneeksi” toteaman verovelvollisen tekemät ostot – Kansallista säännöstöä, jossa sallitaan tällaisiin ostoihin liittyvän vähennysoikeuden epääminen, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2006/112 213, 214 ja 273 artikla)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, ja erityisesti sen 213, 214 ja 273 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka perusteella verohallinto voi evätä verovelvolliselta, joka on tehnyt ostoja ajanjaksolla, jolloin sen arvonlisäverotunniste ei ollut voimassa, koska se ei ollut jättänyt veroilmoituksia, oikeuden vähentää kyseisiin ostoihin liittyvä arvonlisävero sellaisissa arvonlisäveroilmoituksissa tai sellaisten laskujen perusteella, jotka tehtiin sen jälkeen, kun verovelvollisen arvonlisäverotunniste oli saatettu uudelleen voimaan, yksinomaan sillä perusteella, että kyseiset ostot tehtiin aikana, jolloin arvonlisäverotunniste ei ollut voimassa, jos vähennysoikeuden aineelliset edellytykset täyttyvät eikä vähennysoikeuteen vedota vilpillisesti eikä sitä käytetä väärin.

(ks. 44 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-16/17

TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal

vastaan

Autoridade Tributária e Aduaneira

(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa))

Ennakkoratkaisupyyntö – Arvonlisävero – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Vähennysoikeuden syntyminen ja laajuus

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 7.8.2018

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Vähennysoikeuden syntyminen ja laajuus – Verotuksen neutraalisuuden periaate – Ulkomainen yhtiö ja tämän kotimainen sivuliike, jotka muodostavat kaksi erillistä verovelvollista sen perusteella, että niillä on omat verotunnisteet – Vero, joka mainitaan etuyhtymän, jonka jäsen yhtiö on eikä tämän sivuliike ole, antamissa kululaskuissa – Arvonlisäveron vähennysoikeuden epäämistä sivuliikkeeltä ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2010/45, 167 ja 168 artikla)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 13.7.2010 annetulla neuvoston direktiivillä 2010/45/EU, 167 ja 168 artiklaa sekä neutraalisuuden periaatetta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion veroviranomainen katsoo, että yhtiö, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, ja tämän ensimmäisessä näistä valtioista oleva sivuliike muodostavat kaksi erillistä verovelvollista sen perusteella, että niillä on omat verotunnisteet, ja epää tästä syystä sivuliikkeeltä oikeuden vähentää arvonlisäveron, joka mainitaan etuyhtymän, jonka jäsen kyseinen yhtiö on eikä tämän sivuliike ole, antamissa kululaskuissa.

(ks. 51 kohta ja tuomiolauselma)
1)

Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut maantieliikenteen harjoittajan ammatin harjoittamisen edellytyksiä koskevista yhteisistä säännöistä ja neuvoston direktiivin 96/26/EY kumoamisesta 21.10.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1071/2009 3 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 5 artiklan b alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on vaatinut yrityksiltä, että niillä on käytössään vähintään kolme ajoneuvoa, jotta niille voidaan myöntää julkista liikennettä koskeva lupa.
Asetuksen N:o 987/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1244/2010, 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 987/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1244/2010, 19 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1244/2010, 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti myöntämä A1-todistus sitoo sen jäsenvaltion, jossa toimintaa harjoitetaan, sekä sosiaaliturvalaitoksia että kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimia niin kauan kuin tämän todistuksen antanut jäsenvaltio ei ole peruuttanut eikä julistanut sitä mitättömäksi, vaikka viimeksi mainitun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ja sen jäsenvaltion viranomaiset, jossa toimintaa harjoitetaan, ovat saattaneet asian hallintotoimikunnan käsiteltäväksi ja se on katsonut, että kyseinen todistus on annettu virheellisesti ja se on peruutettava.

Asetuksen N:o 987/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1244/2010, 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 987/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1244/2010, 19 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1244/2010, 12 artiklan 1 kohdan perusteella antama A1-todistus velvoittaa sen jäsenvaltion, jossa toimintaa harjoitetaan, sekä sosiaaliturvalaitoksia että tämän jäsenvaltion tuomioistuimia tarvittaessa taannehtivin vaikutuksin, vaikka tämä todistus on annettu vasta sen jälkeen, kun mainittu jäsenvaltio on todennut kyseessä olevan työntekijän liittymisen sen lainsäädännön mukaiseen pakolliseen vakuutukseen.
14

Puitedirektiivin 30 artiklassa, jonka otsikko on ”Ajoneuvot, järjestelmät, osat tai erilliset tekniset yksiköt, jotka eivät ole hyväksytyn tyypin mukaisia”, säädetään seuraavaa: ”1. Jos EY-tyyppihyväksynnän myöntänyt jäsenvaltio katsoo, että vaatimustenmukaisuustodistuksella tai hyväksyntämerkillä varustetut uudet ajoneuvot, järjestelmät, osat tai erilliset tekniset yksiköt eivät ole sen hyväksymän tyypin mukaisia, sen on toteutettava aiheelliset toimenpiteet varmistaakseen, että valmistetut ajoneuvot, järjestelmät, osat tai erilliset tekniset yksiköt saadaan hyväksytyn tyypin mukaisiksi; tällainen toimenpide voi tarvittaessa olla myös tyyppihyväksynnän peruuttaminen. Kyseisen jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen on ilmoitettava muiden jäsenvaltioiden hyväksyntäviranomaisille toteutetut toimenpiteet. – – 3. Jos jäsenvaltio osoittaa, että vaatimustenmukaisuustodistuksella tai hyväksyntämerkillä varustetut uudet ajoneuvot, osat tai erilliset tekniset yksiköt eivät ole hyväksytyn tyypin mukaisia, se voi pyytää EY-tyyppihyväksynnän myöntänyttä jäsenvaltiota tarkastamaan, että tuotannossa olevat ajoneuvot, järjestelmät, osat tai erilliset tekniset yksiköt ovat edelleen hyväksytyn tyypin mukaisia. Saatuaan tällaisen pyynnön kyseisen jäsenvaltion on toteutettava vaadittavat toimet mahdollisimman nopeasti ja joka tapauksessa kuuden kuukauden kuluessa pyynnön päiväyksestä. 4. Hyväksyntäviranomaisten on pyydettävä järjestelmän, osan, erillisen teknisen yksikön tai keskeneräisen ajoneuvon tyyppihyväksynnän myöntänyttä jäsenvaltiota toteuttamaan tarpeelliset toimet sen varmistamiseksi, että tuotannossa olevat ajoneuvot saadaan jälleen hyväksytyn tyypin mukaisiksi seuraavissa tapauksissa: a) kun kyse on ajoneuvon EY-tyyppihyväksynnästä, ja ajoneuvon vaatimustenvastaisuus johtuu yksinomaan järjestelmän, osan tai erillisen teknisen yksikön vaatimustenvastaisuudesta; b) kun kyse on monivaiheisesta tyyppihyväksynnästä, ja valmistuneen ajoneuvon vaatimustenvastaisuus johtuu yksinomaan keskeneräiseen ajoneuvoon olennaisesti kuuluvan järjestelmän, osan tai erillisen teknisen yksikön tai itse keskeneräisen ajoneuvon vaatimustenvastaisuudesta. Saatuaan tällaisen pyynnön kyseisen jäsenvaltion on toteutettava vaadittavat toimet, tarvittaessa yhdessä pyynnön esittäneen jäsenvaltion kanssa, mahdollisimman nopeasti ja joka tapauksessa kuuden kuukauden kuluessa pyynnön päiväyksestä. Kun vaatimustenvastaisuus on todettu, kyseiselle järjestelmälle, osalle, erilliselle tekniselle yksikölle tai keskeneräiselle ajoneuvolle EY-tyyppihyväksynnän myöntäneen jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen on toteutettava 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet. – –”
112

Koska komissio on hävinnyt sekä liitännäisvalituksen että päävalituksen, riidanalainen päätös on kumottava, ja koska HBH on vaatinut, että komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, viimeksi mainittu vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja on velvoitettava korvaamaan HBH:lle sekä ensimmäisessä oikeusasteessa toimitetusta oikeudenkäynnistä että valitusmenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
14

On palautettava mieleen, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi tuon tuomion, jolla on yhtäläisyyksiä pääasian kanssa, 17 kohdassa pääasiallisesti, että valtiontuen, jota koskeva komission päätös on osoitettu suoraan vain sille jäsenvaltiolle, johon tuen saaja kuuluu, saaja, joka olisi ilman pienintäkään epäilyä voinut nostaa kanteen kyseisestä päätöksestä SEUT 263 artiklan nojalla ja joka on antanut kyseisen artiklan kuudennessa kohdassa tätä varten asetetun ehdottoman määräajan kulua umpeen, ei voi erityisesti oikeusvarmuuteen liittyvien seikkojen vuoksi tehokkaasti kyseenalaistaa kysymyksessä olevan päätöksen laillisuutta kansallisissa tuomioistuimissa tämän saman päätöksen kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä vastaan suunnatun kanteen yhteydessä (ks. myös tuomio 15.2.2001, Nachi Europe, C‑239/99, EU:C:2001:101, 30 kohta ja tuomio 5.3.2015, Banco Privado Português ja Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13, EU:C:2015:151, 28 kohta).
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä mainitussa asetuksessa säädettyjen viljelijöiden suorien tukien järjestelmien mukaisten täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän osalta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä viinialalle säädetyn tukijärjestelmän mukaisten täydentävien ehtojen osalta 30.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1122/2009 70–72 artiklaa, tarkasteltuina yhdessä yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 23 ja 24 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on todettu useita samaan alaan liittyviä noudattamatta jättämisen tapauksia, on laskettava yhteen yhtäältä maksettujen tai maksettavien suorien tukien kokonaismäärän vähennys, jota sovelletaan laiminlyönnistä johtuvissa noudattamatta jättämisen tapauksissa, ja toisaalta tahallisen noudattamatta jättämisen tapauksissa sovellettava vähennys, ja vähennysten kokonaismäärä kalenterivuodelta on vahvistettava suhteellisuusperiaatetta noudattaen ja ylittämättä asetuksen N:o 73/2009 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kokonaismäärää.
9

Arvonlisäverodirektiivin XII osaston otsikko on ”Erityisjärjestelmät”, ja sen 1 luvun, jonka otsikko on ”Pienten yritysten erityisjärjestelmä”, 2 jaksoon, jonka otsikko on ”Verovapautukset tai asteittaiset verohelpotukset”, kuuluvassa 282 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Tässä jaksossa säädettyjä verovapautuksia ja asteittaisia verohelpotuksia on sovellettava pienten yritysten suorittamiin tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin.”
51

Unionin tuomioistuin on tältä osin todennut, että on tärkeää antaa etusija tietojenvaihdolle sen jäsenvaltion kanssa, jonka kansalainen asianomainen henkilö on, jotta tarvittaessa kyseisen jäsenvaltion viranomaisille annetaan mahdollisuus antaa eurooppalainen pidätysmääräys syytetoimia varten. Kun siis jäsenvaltio, johon unionin kansalainen, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen, on siirtynyt, saa luovuttamispyynnön sellaiselta kolmannelta valtiolta, jonka kanssa se on tehnyt luovuttamista koskevan sopimuksen, sen on ilmoitettava tästä sille jäsenvaltiolle, jonka kansalainen kyseinen unionin kansalainen on, ja mahdollisesti viimeksi mainitun jäsenvaltion pyynnöstä luovutettava kyseinen unionin kansalainen sille puitepäätöksen 2002/584 säännösten mukaisesti edellyttäen, että kyseinen jäsenvaltio on oman oikeutensa nojalla toimivaltainen asettamaan henkilön syytteeseen alueensa ulkopuolella tehdyistä teoista (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2016, Petruhhin, C-182/15, EU:C:2016:630, 48 ja 50 kohta).
16

Corte suprema di cassazione (ylin tuomioistuin, Italia) katsoi kuitenkin 15.3.2016 antamassaan tuomiossa (nro 5072/2016), että jos julkishallinnossa käytetään määräaikaisia työsopimuksia siten, että tämä on lainvastaista asetuksen nro 165/2001 36 §:n 1 momentissa säädetyn kiellon perusteella, vastuussa olevia johtajia vastaan käytävien kannemenettelyjen lisäksi vahinkoa kärsineellä työntekijällä on säädetty olevan ainoastaan oikeus edellisessä kohdassa mainitun kiinteämääräisen korvauksen lisäksi korvaukseen vahingosta, joka liittyy ”mahdollisuuden menettämiseen”. Viimeksi mainittu perustuu siihen seikkaan, että määräaikainen työskentely on voinut johtaa siihen, että ”työntekijä on menettänyt mahdollisuuksia vakituisen työn saamiseen”. Mainittu tuomioistuin piti sopimattomana Tribunale di Genovan päättämää toimenpidettä sillä perusteella, että julkishallinnon kanssa sopimuksen tekevä henkilö ei voi menettää sellaista työpaikkaa, joka voidaan saada ainoastaan läpäisemällä palvelukseenotossa käytettävä kilpailu.
b.

että lopulta siltä, jolle korot on oikeudellisesti tai tosiasiallisesti, suoraan tai epäsuorasti maksettava, on kannettu voitosta tai tulosta vero, joka Alankomaiden kriteerien mukaan on kohtuullinen, eikä sitä vuotta, jona laina on otettu, aiempien vuosien tappioita ole tasattu tai muuntyyppisiä oikeuksia ole hyvitetty niin, että sen seurauksena mitään mainittujen kohtuullisten kriteerien mukaista veroa ei lopulta olisi maksettava kyseisistä koroista, lukuun ottamatta tapausta, jossa on uskottavaa, että laina on otettu sellaisten tappioiden tasaamiseksi tai muuntyyppisten oikeuksien hyvittämiseksi, jotka ovat syntyneet samana vuonna tai jotka syntyvät lähitulevaisuudessa.”