Asia T-59/07

Polimeri Europa SpA

vastaan

Euroopan komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Butadieenikumin ja emulsiopolymeroinnilla tuotetun styreenibutadieenikumin markkinat – Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta vastuuseen joutuminen – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä kilpailusääntöjen rikkominen – Näyttö kartellin olemassaolosta – Sakot – Rikkomisen vakavuus ja kesto – Raskauttavat seikat

Tuomion tiivistelmä

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja sen kesto – Selvitysvelvollisuuden laajuus

(EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 82 artikla)

2. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Oikeudellinen luonne – Valmisteleva luonne

(EY 81 artikla)

3. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission toimivalta – Toimivalta yhdistää kaksi erillistä menettelyä

(EY 81 artikla)

4. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Kilpailunvastainen tarkoitus – Riittävä todentaminen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

5. Kilpailu – Unionin kilpailusäännöt – Rikkomiset – Vastuuseen joutuminen

(EY 81 artikla ja EY 82 artikla)

6. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista – Analogiset vaatimukset kanneperusteen tueksi esitetyille väitteille

(Unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

7. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Kilpailunvastainen tarkoitus – Riittävä todentaminen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

8. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten väliset sopimukset – Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen – Rajat

(EY 81 artiklan 1 kohta)

9. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Näyttö – Yrityksen vastaus komission tietojensaantipyyntöön

(EY 81 artikla ja EY 82 artikla)

10. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen

(EY 81 artiklan 1 kohta)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus –Rikkomisen luonteeseen perustuva arviointi – Erittäin vakavat rikkomiset

(EY 81 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Komission harkintavalta – Komissiolla ei ole velvollisuutta taata sakkojen määrän ja kyseisen tuotteen markkinoiden kokonaisliikevaihdon olevan suhteessa

(EY 81 artikla ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta)

13. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakkojen varoittava vaikutus

(EY 81 artikla; komission tiedonanto 98/C 9/03)

14. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Huomioon otettu liikevaihto

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat seikat – Uusiminen – Käsite

(EY 81 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät seikat – Sopimuksen tosiasiallinen soveltamatta jättäminen – Arviointi

(EY 81 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohdan 2e luetelmakohta)

1. Kun on kysymys EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteennäyttämisestä, komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista. Komission on siis esitettävä täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että rikkominen on tapahtunut.

Lisäksi on tavanomaista, että näihin menettelytapoihin ja sopimuksiin liittyvät toimenpiteet toteutetaan vaivihkaa, että kokoukset pidetään salassa ja että niihin liittyvien asiakirjojen määrä pidetään mahdollisimman vähäisenä. Tästä seuraa, että vaikka komissio löytäisi asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti toimijoiden välisen lainvastaisen yhteydenpidon, nämä ovat normaalisti vain hajanaisia ja vähäisiä, joten usein on välttämätöntä muodostaa kuva tietyistä yksityiskohdista päättelemällä. Useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja viitteistä, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta.

Tältä osin missään säännöksessä tai millään yhteisön oikeuden yleisellä periaatteella ei kielletä komissiota tukeutumasta yhtä yritystä vastaan muiden moitittujen yritysten lausuntoihin. Muutoin komissiolle kuuluva todistustaakka EY 81 ja EY 82 artiklan vastaisista menettelyistä olisi mahdoton täyttää, mikä olisi yhteensopimatonta EY:n perustamissopimuksessa komissiolle uskotun näiden määräysten moitteetonta soveltamista koskevan valvontatehtävän kanssa.

Erityisesti sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon yhteydessä esitetyistä lausunnoista huomautettakoon, ettei missään säännöksessä kielletä komissiota käyttämästä tällaisia lausuntoja osoittaakseen kilpailusääntöjen rikkomisen. Toiseksi tällaisten lausuntojen todistusarvoa ei voida kiistää, koska lausunnoilla, joista on haittaa lausunnon antajalle, voidaan periaatteessa katsoa olevan merkittävä arvo. Vaikka lainvastaisen yhteistoimintajärjestelyn pääosallistujien vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä varauksella, kun otetaan huomioon se mahdollisuus, että kyseisillä osallistujilla on taipumus vähätellä sen osuuden merkitystä, joka niillä on kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja suurennella toisten osuutta, se, että yhteistyötiedonannon soveltamista pyydetään sakon määrän vähentämiseksi, ei välttämättä kannusta esittämään yhteistoimintajärjestelyn muiden osanottajien käyttäytymistä vääristäviä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötiedonannosta. Erityisesti se, että henkilö myöntää rikkoneensa kilpailusääntöjä ja myöntää näin ollen sellaisten tosiseikkojen olemassaolon, jotka ylittävät ne tosiseikat, joiden olemassaolo voidaan johtaa suoraan kyseisistä asiakirjoista, merkitsee lähtökohtaisesti – päinvastaista osoittavien erityisten olosuhteiden puuttuessa – sitä, että kyseinen henkilö on päättänyt kertoa totuuden

(ks. 50–52 ja 58 kohta)

2. Väitetiedoksianto on menettelyyn liittyvä ja valmisteleva asiakirja, jolla rajataan komission vireille paneman hallinnollisen menettelyn kohde puolustautumisoikeuksien tehokkaan käyttämisen varmistamiseksi ja estetään se, että komissio ottaa huomioon muita väitteitä asianomaisen menettelyn päättävässä päätöksessään. Sitä, että komissio laatii väitetiedoksiannon, ei missään tapauksessa voida pitää näyttönä kyseessä olevan yrityksen syyllisyyden olettamisesta. Jos asia ei olisi näin, tämän alan minkä tahansa menettelyn aloittaminen olisi mahdollisesti omiaan loukkaamaan syyttömyysolettaman periaatetta.

Näin ollen ensimmäisen ja tämän jälkeen toisen väitetiedoksiannon laatiminen sinänsä ei voi johtaa minkään sääntöjenvastaisuuden toteamiseen.

Toisen väitetiedoksiannon muutoksista ensimmäiseen väitetiedoksiantoon nähden todettakoon, että tämän menettelyllisen toimen luonteelle on tyypillistä, että se on väliaikainen ja että komissio voi muuttaa sitä myöhemmässä arvioinnissaan osapuolten sille vastauksissaan esittämien huomautusten ja muiden tosiseikkoja koskevien toteamusten perusteella. Komission pitää näet ottaa huomioon seikat, jotka perustuvat koko hallinnolliseen menettelyyn, ja sen on joko hylättävä perusteettomat väitteet tai muokattava ja täydennettävä sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta huomioon ottamiensa väitteiden tueksi esittämiään perusteluja. Jos komissio voi perustellusti muuttaa sekä tosiseikkoja että oikeudellisia seikkoja koskevia perustelujaan väitetiedoksiannon ja lopullisen päätöksensä välillä, se voi näin ollen sitäkin perustellummin tehdä niin kahden väitetiedoksiannon välillä.

(ks. 68–70 ja 73 kohta)

3. Komissiolla on kartelliasioissa oikeus eriyttää ja yhdistää menettelyjä objektiivisin perustein. Näin ollen voidaan yhdistää kaksi menettelyä, joista kumpikin koskee tiettyä tuotetta, kun nämä tuotteet kuuluvat samaan toiminta-alaan, kun otetaan huomioon erityisesti niiden fyysiset ominaisuudet ja käyttötarkoitus, ja kun osa yritysten välisistä lainvastaisista kokouksista koskee samanaikaisesti molempia tuotteita. Lisäksi jos oletetaan, että rikkomisen, jota yhdistäminen koskee, voidaan katsoa tarkoittavan todellisuudessa kahta erillistä rikkomista, on merkityksetöntä, todetaanko nämä rikkomiset useissa päätöksissä vai vain yhdessä päätöksessä, siltä osin kuin kyseiset rikkomiset eivät ole vanhentuneet.

Lisäksi EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä myös useista toimenpiteistä tai jopa jatketusta käyttäytymisestä. Tämän tulkinnan oikeellisuutta ei voida kiistää sillä perusteella, että yksi tai useampi osatekijä tästä useiden toimenpiteiden sarjasta tai tästä jatkuvasta käyttäytymisestä voisi sellaisenaankin ja erikseen tarkasteltuna merkitä kyseisen määräyksen rikkomista. Kun eri toimenpiteet kuuluvat kokonaissuunnitelmaan, koska niiden yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen yhteismarkkinoiden sisällä, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena arvioiden. Jos komissio voi lainmukaisesti päätellä, että eri ilmenemismuodot ovat osa yhtenä kokonaisuutena pidettävää rikkomista sen vuoksi, että ne kuuluvat kilpailun vääristämistä koskevaan kokonaissuunnitelmaan, se, että salaisten menettelytapojen määrä ja voimakkuus vaihtelevat asianomaisten markkinoiden mukaan, ei merkitse, ettei rikkominen koske markkinoita, joilla nämä menettelytavat ovat heikompia ja harvalukuisempia. Olisi keinotekoista jakaa sellainen jatkettu käyttäytyminen, jolle on ominaista yksi tarkoitus, useaan erilliseen rikkomiseen sillä perusteella, että salaiset menettelytavat ovat vaihdelleet asianomaisten markkinoiden mukaan.

(ks. 100 ja 272 kohta)

4. Sopimuksen konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon EY 81 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa, jos ilmenee, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua. Siltä osin kuin erityisesti on kyse kilpailua rajoittavista sopimuksista, jotka ovat kilpailevien yritysten kokousten aiheena, kysymyksessä on EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rikkominen, kun kokousten tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua ja kun niissä näin pyritään keinotekoisesti järjestämään markkinoiden toimintaa. Tällaisessa tapauksessa riittää, että komissio osoittaa asianomaisen yrityksen osallistuneen kokouksiin, joiden aikana on tehty kilpailunvastaisia sopimuksia, jotta kyseisen yrityksen osallistuminen yhteistoimintajärjestelyyn voidaan osoittaa. Jos osallistuminen tällaisiin kokouksiin on näytetty toteen, kyseisen yrityksen on esitettävä selvitystä siitä, että sen osallistumisella kyseisiin kokouksiin ei ollut kilpailua rajoittavaa tarkoitusta, osoittamalla ilmoittaneensa kilpailijoilleen, että se osallistui näihin kokouksiin eri tarkoituksessa kuin ne.

Kun näyttö yritysten yhteistoiminnasta ei näin ollen perustu pelkkään toteamukseen markkinakäyttäytymisien samansuuntaisuudesta vaan asiakirjoihin, joista ilmenee, että näiden yritysten lainvastaiset menettelytavat ovat yhteistoiminnan tulosta, vaihtoehtoinen selitys käytetyistä hinnoista, jonka mukaan väitetty hintojen sopiminen olisi todellisuudessa tuottajien reaktio raaka-aineiden kustannuksiin ja markkinoiden kehitykseen, ei kyseenalaista komission toteamusta kartellin olemassaolosta.

(ks. 103, 108 ja 109 kohta)

5. Kun yksikkö, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, rikkoo kilpailusääntöjä, sen asiana on henkilökohtaisen vastuun periaatteen mukaisesti vastata kyseisestä rikkomisesta. Kuitenkin silloin, kun kaksi yksikköä yhdessä muodostaa yhden taloudellista toimintaa harjoittavan yksikön, se, että rikkomiseen syyllistynyt yksikkö on yhä olemassa, ei sellaisenaan estä seuraamuksen määräämistä sille yksikölle, jolle ensiksi mainittu on luovuttanut taloudellisen toimintansa. Tällainen seuraamuksen täytäntöönpano on sallittua silloin, kun kyseiset yksiköt ovat olleet saman henkilön määräysvallassa ja kun ne ovat näin ollen näitä yksiköitä yhdistävien läheisten taloudellisten ja organisatoristen yhteyksien vuoksi noudattaneet keskeisiltä osin samoja liiketoiminnallisia ohjeita.

Näin ollen kun rikkomistensa aikana kaksi yhtiötä ovat kokonaan – suoraan tai epäsuorasti – saman yhtiön omistuksessa, henkilökohtaisen vastuun periaate ei estä sitä, että seuraamus rikkomisesta, johon ensin syyllistyi ensimmäinen yhtiö ja tämän jälkeen toinen yhtiö, määrätään kokonaisuudessaan toiselle yhtiölle.

Joka tapauksessa seuraamuksella, joka määrätään yritykselle, joka on oikeudellisesti yhä olemassa mutta joka on lakannut harjoittamasta taloudellista toimintaa, ei välttämättä ole pelotevaikutusta. Lisäksi jos seuraamus olisi mahdollista määrätä ainoastaan sellaiselle yksikölle, joka on syyllistynyt rikkomiseen, yritykset voisivat välttää seuraamukset jo pelkästään muuttamalla identiteettiään uudelleenjärjestelyillä, luovutuksilla tai muilla oikeudellisilla tai organisatorisilla muutoksilla.

(ks. 123–126 ja 129 kohta)

6. Unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kannekirjelmässä on mainittava riidan kohde ja yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmän tekstistä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Vaikka kannekirjelmän tekstiosaa voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla kannekirjelmän liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, sillä, että viitataan yleisluonteisesti muihin asiakirjoihin, vaikka ne olisivat kannekirjelmän liitteinä, ei voida korjata sitä, että kannekirjelmässä ei ole mainittu olennaisia oikeudellisia perusteita ja perusteluja, jotka siinä on edellä mainittujen sääntöjen mukaan mainittava.

Unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei myöskään ole yrittää etsiä ja tunnistaa liitteistä niitä perusteita ja väitteitä, joihin kanteen voitaisiin katsoa perustuvan, koska liitteillä on puhtaasti todistuksellinen ja täydentävä tehtävä.

Edellytykset ovat samat, kun kanneperusteen tueksi esitetään väite. Näin ollen mainittuja vaatimuksia ei tyydytä väite, jonka olennaiset seikat on esitetty pelkästään kannekirjelmän liitteissä.

Tätä puutetta ei korjata sillä, että yritys esittää tietyt tosiseikat tai oikeudelliset seikat vastauksessa ja viittaa tiettyihin kannekirjelmän liitteisiin tai toimittaa vastauksensa yhteydessä uusia liitteitä. Täten vastauksen sisällöllä ei ole merkitystä tarkasteltaessa sitä, täyttääkö kannekirjelmä työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimukset. Etenkään vastauksessa kannekirjelmän sisältämien kanneperusteiden laajentamiseksi esitettyjen kanneperusteiden ja argumenttien huomioon ottamiseen ei voida vedota, jos tarkoituksena on korjata se, että työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimukset eivät kannetta nostettaessa ole täyttyneet, muutoinhan tämän määräyksen merkitys vesittyisi täysin.

(ks. 161, 162, 168 ja 169 kohta)

7. Silloin, kun keskenään kilpailevien yritysten kokouksissa tehdään sopimuksia, kilpailusääntöjä rikotaan, kun näillä kokouksilla on kilpailunvastainen tarkoitus ja kun niissä siten pyritään keinotekoisesti järjestämään markkinoiden toimintaa. Tällöin tietyn yrityksen voidaan pätevästi katsoa olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, kun kyseinen yritys on osallistunut näihin kokouksiin tietoisena niiden tarkoituksesta, vaikka yritys ei tämän jälkeen olisikaan toimeenpannut tiettyä näissä kokouksissa sovittua toimenpidettä. Sillä, kuinka säännöllisesti yritys on osallistunut kokouksiin ja kuinka täysimääräisesti se on toteuttanut sovitut toimet, ei ole vaikutusta sen vastuun syntymiseen vaan vastuun laajuuteen ja sitä kautta seuraamusten tasoon.

(ks. 173 kohta)

8. Käytännössä komission on usein osoitettava kilpailusääntöjen rikkomisen olemassaolo tämän tehtävän kannalta epäedullisissa olosuhteissa, koska rikkomisen muodostavien tosiseikkojen ajankohdasta on voinut kulua useita vuosia ja koska useat tutkimuksen kohteena olevat yritykset eivät ole toimineet aktiivisesti yhteistyössä komission kanssa. Tässä yhteydessä kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen olisi liian helppoa välttyä seuraamukselta, jos se voisi vedota lainvastaisen sopimuksen toiminnasta annettujen tietojen epämääräisyyteen tilanteessa, jossa sopimuksen olemassaolo ja sen kilpailunvastainen tarkoitus on kuitenkin näytetty toteen riittävällä tavalla. Yritykset voivat tällaisessa tilanteessa puolustautua tehokkaasti, jos niillä on mahdollisuus ilmoittaa kantansa kaikista komission niitä vastaan esittämistä todisteista.

(ks. 177 kohta)

9. Kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa hallinnollisessa menettelyssä yritysten nimissä tehdyillä lausunnoilla on merkittävä todistusarvo, koska ne merkitsevät huomattavia oikeudellisia ja taloudellisia riskejä. Todistusarvo on erittäin suuri, jos yritysten lausunnot tukevat muita samantyyppisiä lausuntoja.

Lisäksi yrityksen nimissä annettujen vastausten luotettavuus on suurempi kuin mikä voisi olla yrityksen henkilökuntaan kuuluvan antamalla vastauksella riippumatta siitä, millaisia kokemuksia tai mielipiteitä tällaisella henkilöllä on.

(ks. 179, 183, 267 ja 270 kohta)

10. Yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa kokonaisvaltaisesta yhteistoimintajärjestelystä, vaikka on näytetty toteen, että se on välittömästi osallistunut vain yhteen tai useampaan yhteistoimintajärjestelyn osatekijöistä, jos yhtäältä se tiesi tai sen olisi väistämättä pitänyt tietää, että salainen yhteistyö, johon se osallistui erityisesti useiden vuosien ajan säännöllisesti järjestettyjen kokousten kautta, kuului kokonaissuunnitelmaan, jonka tarkoituksena oli vääristää normaalia kilpailua, ja jos toisaalta tämä kokonaissuunnitelma kattoi kaikki osatekijät, joista yhteistoimintajärjestely muodostui. Myöskään se, että eri yrityksillä on ollut eri tehtävät niiden pyrkiessä yhteiseen tavoitteeseen, ei poista kilpailunvastaisen tarkoituksen ja näin ollen rikkomisen identiteettiä sillä edellytyksellä, että kukin yritys on omalla tahollaan myötävaikuttanut yhteisen tavoitteen toteuttamiseen.

(ks. 193 kohta)

11. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa esitetystä erittäin vakavien rikkomisten kuvauksesta ilmenee, että sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joiden tarkoituksena on nimenomaan tavoitehintojen asettaminen tai markkinaosuuksien jakaminen, voidaan jo niiden laadun perusteella luokitella erittäin vakaviksi ilman, että komission olisi osoitettava rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin. Samoin hintojen vahvistamista koskevat horisontaaliset kartellit kuuluvat kaikkein vakavimpiin yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisiin, joten niitä voidaan jo sinänsä pitää erittäin vakavina.

(ks. 225 kohta)

12. Komissiolla on kunkin kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon määrää vahvistaessaan harkintavaltaa. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan nojalla sakon määrä määritetään kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella. Sakon määrä on lopputulos useista laskelmista, jotka komissio on tehnyt asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen mukaisesti. Sakon määrä määritetään muun muassa kyseessä olevan yrityksen omaan käyttäytymiseen liittyvien seikkojen, kuten raskauttavien tai lieventävien olosuhteiden, olemassaolon perusteella.

Tästä oikeudellisesta kehyksestä ei voida päätellä, että komission pitäisi taata näin lasketun sakon määrän olevan suhteessa kyseessä olevan tuotteen markkinoiden kokonaisliikevaihtoon tiettynä rikkomisvuonna, vaikka kyseessä oleva kilpailusääntöjen rikkominen on kestänyt useita vuosia ja vaikka sakon määrä riippuu myös muista yrityksen omaan käyttäytymiseen liittyvistä seikoista.

(ks. 232 kohta)

13. Komission toimivalta määrätä sakkoja yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 artiklaa, on yksi niistä komissiolle annetuista keinoista, joiden avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä, johon kuuluu velvollisuus noudattaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta soveltamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten toimintaa näiden periaatteiden mukaisesti. Tästä seuraa, että kun komissio arvioi kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sakon suuruuden määrittämistä varten, sen on huolehdittava siitä, että sen toimenpiteellä on rikkomista estävä vaikutus erityisesti sellaisten kilpailusääntöjen rikkomisen muotojen osalta, jotka ovat erityisen haitallisia yhteisön tavoitteiden toteuttamisen kannalta.

Tämä edellyttää, että sakon määrä mukautetaan niin, että voidaan ottaa huomioon sakon tavoiteltu vaikutus sen kohteena olevalle yritykselle, jotta sakko ei olisi merkityksetön tai päinvastoin liiallinen erityisesti kyseisen yrityksen taloudelliseen kapasiteettiin nähden, niiden vaatimusten mukaisesti, jotka johtuvat yhtäältä tarpeesta taata sakon tehokkuus ja toisaalta suhteellisuusperiaatteen noudattamisesta. Suuri yritys, jolla on muihin kartellin jäseniin nähden huomattavat taloudelliset resurssit, voi helpommin hankkia sakkonsa maksamisen kannalta välttämättömät varat, mikä oikeuttaa soveltamaan korotuskerrointa sakon riittävän ehkäisevän vaikutuksen aikaansaamiseksi ja määräämään sakon, joka on suhteellisesti suurempi kuin sellaiselle samaan rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle määrätty sakko, jolla ei ole tällaisia resursseja. Erityisesti on tarkoituksenmukaista huomioida kunkin kartelliin kuuluvan yrityksen kokonaisliikevaihto vahvistettaessa sakkojen määrää

Varoittavan vaikutuksen päämäärällä, jota komissiolla on oikeus tavoitella sakon määrää vahvistaessaan, pyritään varmistamaan se, että yritykset noudattavat perustamissopimuksen kilpailusääntöjä harjoittaessaan toimintaansa yhteisön alueella tai Euroopan talousalueella. Siitä seuraa, että ehkäisevää vaikutusta, joka voidaan ottaa huomioon sakon laskemisessa, arvioidaan ottaen huomioon useita seikkoja eikä pelkästään kyseessä olevan yrityksen erityistilanne. Tätä periaatetta sovelletaan erityisesti silloin, kun komissio on määrittänyt ehkäisevän vaikutuksen kertoimen, jota sovelletaan yritykselle määrättävään sakkoon.

(ks. 243–246 kohta)

14. Se, että useiden yhtiöiden on maksettava sakko yhteisvastuullisesti, koska ne muodostavat EY 81 artiklassa tarkoitetun yrityksen, ei merkitse asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn enimmäismäärän soveltamisen osalta, että kunkin velvollisuus rajoittuu 10 prosenttiin edellisen tilikauden liikevaihdosta. Tässä säännöksessä tarkoitettu 10 prosentin enimmäismäärä on laskettava kaikkien niiden yhtiöiden yhteenlasketun liikevaihdon perusteella, jotka muodostavat EY 81 artiklassa tarkoitettuna yrityksenä toimivan taloudellisen yksikön, sillä ainoastaan näiden konserniyhtiöiden yhteenlaskettu liikevaihto voi kuvastaa kyseessä olevan yrityksen kokoa ja taloudellista vahvuutta.

(ks. 253 ja 313 kohta)

15. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen 2 kohdassa mainitaan raskauttavana olosuhteena saman yrityksen tai samojen yritysten syyllistyminen uudelleen samanlaatuiseen rikkomiseen. Uusimisen käsite, sellaisena kuin se esiintyy joissakin kansallisissa oikeusjärjestyksissä, edellyttää, että henkilö on syyllistynyt uusiin rikkomisiin sen jälkeen, kun hänelle on määrätty seuraamus vastaavanlaisista rikkomisista. Mahdollinen kilpailusääntöjen rikkomisen uusiminen on huomioitava tekijä asianomaisen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa.

Tältä osin kun komissio ottaa huomioon EY 81 artiklassa tarkoitetun käsitteen yritys soveltaakseen kilpailusääntöjen rikkomisen uusimiseen liittyvää raskauttavaa seikkaa ja katsoo, että sama yritys on toistuvasti rikkonut kilpailusääntöjä, vaikka kyseisiin rikkomisiin osallistuneet oikeushenkilöt eivät ole samat, sen on esitettävä yksityiskohtaisia ja täsmällisiä tietoja, jotka tukevat sen väitettä.

Kun asianomaisten yhtiöiden rakenteen ja määräysvallan kehitys on erityisen monimutkainen, komission on näin ollen annettava riittävän yksityiskohtaista ja täsmällistä tietoa kyseisen yrityksen omistuksessa ennen rikkomista olleista yhtiöistä ja esitettävä kaikki tarvittavat yksityiskohtaiset tiedot, joiden perusteella voidaan katsoa, että sen päätöksen ja aikaisempien päätöksen adressaatteina olevat yhtiöt muodostavat EY 81 artiklassa tarkoitetun saman yrityksen.

(ks. 293–295, 298, 299 ja 302 kohta)

16. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen 3 kohdan toisen luetelmakohdan mukaan myös se, että yritys on jättänyt käytännössä soveltamatta rikkomista koskevia sopimuksia tai menettelytapoja, voi muodostaa lieventävän olosuhteen. Se, ettei yritys, jonka on näytetty osallistuneen kilpailijoidensa kanssa markkinoiden jakamista koskeneeseen yhteistoimintaan, ole toiminut markkinoilla siten kuin kilpailijoiden kanssa on sovittu, ei välttämättä ole seikka, joka olisi sakkojen suuruutta määrättäessä otettava huomioon lieventävänä asianhaarana.

Yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen, ja jos yritys ei avoimesti jättäydy kokouksissa sovitun ulkopuolelle, se säilyttää lähtökohtaisesti täyden vastuunsa siitä, että se on osallistunut kartelliin. Komissio on velvollinen toteamaan lieventävän olosuhteen olemassaolon sillä perusteella, ettei yhteistoimintajärjestelyä ole pantu täytäntöön, vain silloin, kun yritys, joka vetoaa tähän seikkaan, voi osoittaa, että se on selvästi ja huomattavasti vastustanut tämän yhteistoimintajärjestelyn toteuttamista jopa siten, että se on häirinnyt sen toimintaa, ja ettei se ole näkyvästi liittynyt sopimukseen ja tällä tavoin kannustanut muita yrityksiä kyseisen yhteistoimintajärjestelyn täytäntöönpanoon. Yritysten olisi liian helppoa minimoida ankaran sakon maksamisen riski, jos ne voisivat hyötyä lainvastaisesta yhteistoimintajärjestelystä ja saada sitten sakon alennuksen sillä perusteella, että niiden rooli rikkomisen täytäntöönpanossa on ollut vain rajallinen, kun niiden asenne on houkutellut muita yrityksiä menettelemään kilpailua enemmän vahingoittavalla tavalla.

(ks. 306 ja 307 kohta)

UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

13 päivänä heinäkuuta 2011 ( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Butadieenikumin ja emulsiopolymeroinnilla tuotetun styreenibutadieenikumin markkinat – Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan rikkominen – Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta vastuuseen joutuminen – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä kilpailusääntöjen rikkominen – Näyttö kartellin olemassaolosta – Sakot – Rikkomisen vakavuus ja kesto – Raskauttavat asianhaarat

Asiassa T‑59/07,

Polimeri Europa SpA, kotipaikka Brindisi (Italia), edustajinaan asianajajat M. Siragusa ja F. Moretti,

kantajana,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään V. Di Bucci, G. Conte ja V. Bottka,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 29.11.2006 tehdyn komission päätöksen K(2006) 5700 lopullinen (asia COMP/F/38.638 – Butadieenikumi ja emulsiopolymeroinnilla tuotettu styreenibutadieenikumi) tai toissijaisesti kumoamaan Polimeri Europa SpA:lle määrätyn sakon tai alentamaan sitä,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),

toimien kokoonpanossa: F. Dehousse (joka hoitaa jaoston puheenjohtajan tehtäviä) sekä tuomarit I. Wiszniewska-Białecka ja N. Wahl,

kirjaaja: hallintovirkamies K. Pocheć,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 21.10.2009 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

1 Euroopan yhteisöjen komissio totesi 29.11.2006 tekemässään päätöksessä K(2006) 5700 lopullinen (asia COMP/F/38.638 – Butadieenikumi ja emulsiopolymeroinnilla tuotettu styreenibutadieenikumi, jäljempänä riidanalainen päätös) useiden yritysten rikkoneen EY 81 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla kartelliin edellä mainittujen tuotteiden markkinoilla.

2 Riidanalaisen päätöksen adressaatteja ovat seuraavat yritykset:

– Bayer AG, kotipaikka Leverkusen (Saksa)

– The Dow Chemical Company, kotipaikka Midland, Michigan (Yhdysvallat) (jäljempänä Dow Chemical)

– Dow Deutschland Inc., kotipaikka Schwalbach (Saksa)

– Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (aiemmin Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), kotipaikka Schwalbach

– Dow Europe, kotipaikka Horgen (Sveitsi)

– Eni SpA, kotipaikka Rooma (Italia)

– Polimeri Europa SpA, kotipaikka Brindisi (Italia) (jäljempänä Polimeri)

– Shell Petroleum NV, kotipaikka Haag (Alankomaat)

– Shell Nederland BV, kotipaikka Haag

– Shell Nederland Chemie BV, kotipaikka Rotterdam (Alankomaat)

– Unipetrol a.s., kotipaikka Praha (Tšekin tasavalta)

– Kaučuk a.s., kotipaikka Kralupy nad Vltavou (Tšekin tasavalta)

– Trade-Stomil sp. z o.o., kotipaikka Łódź (Puola) (jäljempänä Stomil).

3 Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft ja Dow Europe ovat kokonaan Dow Chemicalin määräysvallassa joko välittömästi tai välillisesti (jäljempänä yhteisesti Dow) (riidanalaisen päätöksen 16–21 perustelukappale).

4 Kyseisiä tuotteita valmisti Enin puolesta alun perin EniChem Elastomeri Srl, joka oli välillisesti Enin määräysvallassa Enin tytäryhtiön EniChem SpA:n kautta. EniChem Elastomeri fuusioitui 1.11.1997 EniChem SpA:han. Enin määräysvallassa oli 99,97 prosenttia EniChem SpA:sta. EniChem SpA siirsi 1.1.2002 strategisen kemianalan liiketoimintansa (myös butadieenikumiin ja emulsiopolymeroinnilla tuotettuun styreenibutadieenikumiin liittyvän liiketoiminnan) sataprosenttisesti omistamalleen tytäryhtiölle Polimerille. Enillä on 21.10.2002 lähtien ollut Polimeri kokonaan välittömässä määräysvallassaan. EniChem SpA muutti nimensä Syndial SpA:ksi 1.5.2003 (riidanalaisen päätöksen 26–32 perustelukappale). Komissio käyttää riidanalaisessa päätöksessä nimitystä EniChem kaikista Enin omistamista yrityksistä (jäljempänä EniChem) (riidanalaisen päätöksen 36 perustelukappale).

5 Shell Nederland Chemie on Shell Nederlandin tytäryhtiö; Shell Nederland on puolestaan kokonaan Shell Petroleumin määräysvallassa (jäljempänä yhteisesti Shell) (riidanalaisen päätöksen 38–40 perustelukappale).

6 Kaučuk perustettiin vuonna 1997, kun Kaučuk Group a.s. ja Chemopetrol Group fuusioituivat. Unipetrol osti 21.7.1997 fuusioituneiden yritysten kaikki varat, oikeudet ja velvollisuudet. Unipetrol omistaa 100 prosenttia Kaučukin osuuksista (riidanalaisen päätöksen 45 ja 46 perustelukappale). Riidanalaisen päätöksen mukaan Tavorex s.r.o. (jäljempänä Tavorex), jonka kotipaikka on Tšekin tasavallassa, edusti lisäksi Kaučukia (ja sen edeltäjää Kaučuk Groupia) vientitoiminnassa vuoden 1991 ja 28.2.2003 välisenä aikana. Edelleen riidanalaisen päätöksen mukaan Tavorex edusti Kaučukia vuodesta 1996 lähtien European Synthetic Rubber Associationin kokouksissa (riidanalaisen päätöksen 49 perustelukappale).

7 Riidanalaisen päätöksen mukaan Stomil edusti puolalaista Chemical Company Dwory S.A:ta (jäljempänä Dwory) sen vientitoiminnassa noin 30 vuoden ajan ainakin vuoteen 2001 saakka. Edelleen riidanalaisen päätöksen mukaan Stomil edusti Dworya European Synthetic Rubber Associationin kokouksissa vuosina 1997–2000 (riidanalaisen päätöksen 51 perustelukappale).

8 Rikkomisen katsottiin kestäneen 20.5.1996 ja 28.11.2002 välisen ajan (Bayer, Eni ja Polimeri), 20.5.1996 ja 31.5.1999 välisen ajan (Shell Petroleum, Shell Nederland ja Shell Nederland Chemie), 1.7.1996 ja 28.11.2002 välisen ajan (Dow Chemical), 1.7.1996 ja 27.11.2001 välisen ajan (Dow Deutschland), 16.11.1999 ja 28.11.2002 välisen ajan (Unipetrol ja Kaučuk), 16.11.1999 ja 22.2.2000 välisen ajan (Stomil), 22.2.2001 ja 28.2.2002 välisen ajan (Dow Deutschland Anlagengesellschaft) sekä 26.11.2001 ja 28.11.2002 välisen ajan (Dow Europe) (riidanalaisen päätöksen 476–485 perustelukappale ja päätösosan 1 artikla).

9 Butadieenikumi (jäljempänä BR) ja emulsiopolymeroinnilla tuotettu styreenibutadieenikumi (jäljempänä ESBR) ovat synteettistä kumia, jota käytetään etenkin autonrenkaiden valmistuksessa. Nämä kaksi tuotetta ovat korvattavissa keskenään, muilla synteettisillä kumeilla tai luonnonkumilla (riidanalaisen päätöksen kolmannesta kuudenteen perustelukappale).

10 Riidanalaisen päätöksen kohteena olevien valmistajien lisäksi muutkin Aasiassa ja Itä-Euroopassa sijaitsevat tuottajat ovat myyneet vähäisiä määriä BR:ää ja ESBR:ää ETA:n alueella. Myös autonrenkaiden suuret valmistajat tuottavat itse huomattavia määriä BR:ää (riidanalaisen päätöksen 54 perustelukappale).

11 Bayer otti yhteyttä komission yksiköihin 20.12.2002 ja ilmoitti halukkuutensa tehdä yhteistyötä sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon mukaisesti (EYVL 2002, C 45, s. 3; jäljempänä yhteistyötiedonanto) BR:n ja ESBR:n osalta. Bayer antoi ESBR:stä suullisen lausunnon, jossa se kuvasi kartellin toimintaa. Tämä suullinen lausunto nauhoitettiin (riidanalaisen päätöksen 67 perustelukappale).

12 Bayer antoi 14.1.2003 suullisen lausunnon BR:ää koskevan kartellin toiminnasta. Tämä suullinen lausunto nauhoitettiin. Bayer toimitti myös pöytäkirjoja European Synthetic Rubber Associationin BR-komitean kokouksista (riidanalaisen päätöksen 68 perustelukappale).

13 Komissio antoi 5.2.2003 Bayerille tiedoksi päätöksensä myöntää sille ehdollinen sakkoimmuniteetti (riidanalaisen päätöksen 69 perustelukappale).

14 Komissio teki 27.3.2003 6.2.1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 ([EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) 14 artiklan 3 kohdan (EYVL 1962, 13, s. 204) mukaisen tarkastuskäynnin Dow Deutschland & Co:n toimitiloihin (riidanalaisen päätöksen 70 perustelukappale).

15 Syyskuun 2003 ja heinäkuun 2006 välisenä aikana komissio osoitti riidanalaisen päätöksen kohteena oleville yrityksille useita tietojensaantipyyntöjä asetuksen N:o 17 11 artiklan ja [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 18 artiklan mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 71 perustelukappale).

16 Dow Deutschlandilla ja Dow Deutschland & Co:lla oli 16.10.2003 komission yksiköiden kanssa tapaaminen, jossa ne ilmoittivat halukkuutensa yhteistyötiedonannon mukaiseen yhteistyöhön. Kokouksessa esitettiin suullinen lausunto BR:ää ja ESBR:ää koskevasta kartellitoiminnasta. Tämä suullinen esitys nauhoitettiin. Komission yksiköille luovutettiin myös kartellia koskevia asiakirjoja (riidanalaisen päätöksen 72 perustelukappale).

17 Dow Deutschlandille ilmoitettiin 4.3.2005 komission aikomuksesta myöntää sille 30–50 prosentin alennus sakosta (riidanalaisen päätöksen 73 perustelukappale).

18 Komissio aloitti asiaa koskevan menettelyn 7.6.2005 ja osoitti ensimmäisen väitetiedoksiannon riidanalaisen päätöksen adressaatteina oleville yrityksille – lukuun ottamatta Unipetrolia – sekä Dworylle. Ensimmäinen väitetiedoksianto koski myös Tavorexia, mutta sitä ei annettu tälle tiedoksi, koska Tavorex oli asetettu konkurssiin lokakuussa 2004. Menettely on siis sen osalta päätetty (riidanalaisen päätöksen 49 ja 74 perustelukappale).

19 Kyseiset yritykset esittivät kirjallisia huomautuksia ensimmäiseen väitetiedoksiantoon (riidanalaisen päätöksen 75 perustelukappale). Niillä oli myös komission toimitiloissa oikeus tutustua CD-ROM-muotoisiin asiakirjoihin sekä suullisiin lausuntoihin ja niihin liittyviin asiakirjoihin (riidanalaisen päätöksen 76 perustelukappale).

20 Manufacture française des pneumatiques Michelin (jäljempänä Michelin) ilmoitti 3.11.2005 haluavansa osallistua asian käsittelyyn. Se toimitti kirjallisia huomautuksia 13.1.2006 (riidanalaisen päätöksen 78 perustelukappale).

21 Komissio hyväksyi 6.4.2006 toisen väitetiedoksiannon, joka oli osoitettu riidanalaisen päätöksen adressaatteina oleville yrityksille. Kyseiset yritykset esittivät sitä koskevia kirjallisia huomautuksia (riidanalaisen päätöksen 84 perustelukappale).

22 Michelin teki 12.5.2006 kantelun [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (EUVL L 123, s. 18) 5 artiklan mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 85 perustelukappale).

23 Riidanalaisen päätöksen adressaatteina olevat yritykset Stomilia lukuun ottamatta sekä Michelin osallistuivat 22.6.2006 komission järjestämään kuulemiseen (riidanalaisen päätöksen 86 perustelukappale).

24 Koska Dworyn osallistumisesta kartelliin ei ollut riittävää näyttöä, komissio päätti lopettaa sitä koskevan menettelyn (riidanalaisen päätöksen 88 perustelukappale). Komissio päätti lopettaa myös Syndialia koskevan menettelyn (riidanalaisen päätöksen 89 perustelukappale).

25 Aluksi oli käytetty kahta eri asianumeroa (COMP/E-1/38.637 ja COMP/E-1/38.638, joista yksi koski BR:ää ja toinen ESBR:ää), mutta ensimmäisen väitetiedoksiannon jälkeen komissio käytti vain yhtä (COMP/F/38.638) (riidanalaisen päätöksen 90 ja 91 perustelukappale).

26 Hallinnollisen menettelyn päätteeksi komissio teki 29.11.2006 riidanalaisen päätöksen.

27 Riidanalaisen päätöksen päätösosan 1 artiklan mukaan seuraavat yritykset syyllistyivät esitettyinä ajankohtina yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomiseen, missä yhteydessä ne sopivat tavoitehintojen asettamisesta, asiakkaiden jakamisesta tekemällä sopimuksia aggressiivisista kilpailutoimenpiteistä pidättymisestä sekä BR:n ja ESBR:n alan hintoja, kilpailijoita ja asiakkaita koskevien arkaluonteisten tietojen jakamisesta:

a) Bayer 20.5.1996–28.11.2002;

b) Dow Chemical 1.7.1996–28.11.2002; Dow Deutschland 1.7.1996–27.11.2001; Dow Deutschland Anlagengesellschaft 22.2.2001–28.2.2002; Dow Europe 26.11.2001–28.11.2002;

c) Eni 20.5.1996–28.11.2002; Polimeri 20.5.1996–28.11.2002;

d) Shell Petroleum 20.5.1996–31.5.1999; Shell Nederland 20.5.1996–31.5.1999; Shell Nederland Chemie 20.5.1996–31.5.1999;

e) Unipetrol 16.11.1999–28.11.2002; Kaučuk 16.11.1999–28.11.2002;

f) Stomil 16.11.1999–22.2.2000.

28 Komissio määräsi riidanalaisessa päätöksessä tehtyjen tosiseikkoja koskevien toteamusten ja oikeudellisten arviointien perusteella asianomaisille yrityksille sakkoja, joiden määrä laskettiin soveltamalla menetelmää, joka esitetään asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat) sekä yhteistyötiedonannossa.

29 Riidanalaisen päätöksen päätösosan 2 artiklassa määrätään seuraavat sakot:

a) Bayer: 0 euroa;

b) Dow Chemical: 64 575 000 euroa, josta

i) 60 270 000 euroa yhteisvastuullisesti Dow Deutschlandin kanssa;

ii) 47 355 000 euroa yhteisvastuullisesti Dow Deutschland Anlagengesellschaftin ja Dow Europen kanssa;

c) Eni ja Polimeri yhteisvastuullisesti: 272 250 000 euroa;

d) Shell Petroleum, Shell Nederland ja Shell Nederland Chemie yhteisvastuullisesti: 160 875 000 euroa;

e) Unipetrol ja Kaučuk yhteisvastuullisesti: 17 550 000 euroa;

f) Stomil: 3 800 000 euroa.

30 Riidanalaisen päätöksen päätösosan 3 artiklassa määrätään 1 artiklassa mainitut yritykset lopettamaan samassa artiklassa kuvattu rikkominen välittömästi, jos näin ei ole jo tapahtunut, ja pidättymään vastedes 1 artiklassa kuvatusta toiminnasta ja toimenpiteistä, joilla on vastaavia tavoitteita tai vaikutuksia.

Menettely ja asianosaisten vaatimukset

31 Polimeri on nostanut nyt käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 20.2.2007 toimittamallaan kannekirjelmällä.

32 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 1.4.2009 tekemällä päätöksellä tuomari N. Wahl nimettiin täydentämään jaoston kokoonpanoa, koska yksi sen jäsenistä oli estynyt.

33 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn.

34 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena se kehotti asianosaisia vastaamaan joihinkin kysymyksiin ja toimittamaan tietyt asiakirjat. Asianosaiset noudattivat kehotuksia asetetuissa määräajoissa.

35 Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suullisiin kysymyksiin kuultiin 21.10.2009 pidetyssä istunnossa.

36 Polimeri vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– toteuttaa vaaditut selvittämistoimet

– kumoaa riidanalaisen päätöksen joko kokonaan tai osittain ja muuttaa sakon määrää vastaavasti

– toissijaisesti kumoaa sakon tai alentaa sitä

– velvoittaa komission joka tapauksessa korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

37 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa Polimerin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

38 Polimeri esittää vaatimustensa tueksi lähinnä 16 kanneperustetta, jotka koskevat menettelyvirheitä, riidanalaisen päätöksen sisältöä ja sakon määrän vahvistamista.

I Riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista koskeva vaatimus

A Menettelyvirheitä koskevat väitteet

1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee yhteistyötiedonannon epäasianmukaista käyttöä

a) Asianosaisten lausumat

39 Polimeri väittää, että riidanalainen päätös perustuu 90-prosenttisesti Bayerin ja Dow’n lausuntoihin. Sen mukaan riidanalaisessa päätöksessä viitataan enimmäkseen suullisiin lausuntoihin. Lisäksi todisteiksi esitetyt asiakirjat ovat hyvin vähälukuisia, mutta tulkinnanvaraisia.

40 Polimerin mukaan suullisten lausuntojen tavoitteena on mahdollistaa se, että komissio voi aloittaa tutkimuksen. Nyt käsiteltävässä asiassa näitä lausuntoja käytettiin välineinä tietojen etsimiseen – niillä korvattiin suuressa määrin itse tutkimus – ja komission kanssa yhteistyötä tehneiden yritysten painostuskeinoina.

41 Polimeri huomauttaa ensiksi, että Bayerin 20.12.2002 antamaa lausuntoa on käytetty vain yhden tarkastuskäynnin tekemiseen, tässä tapauksessa Dow’n tiloihin. Mihinkään muuhun Bayerin ensimmäisessä lausunnossaan mainitsemaan yritykseen ei ole tehty tarkastuskäyntiä.

42 Toiseksi se toteaa, että esitetyt todisteet ovat hyvin heikkoja ja epäselviä. Nämä asiakirjat voidaan katsoa todisteiksi luottamuksellisten tietojen vaihdosta tai sopimuksista, mutta ne saattavat myös olla osoitus yksinomaan markkinahintoja koskevista tiedoista, jotka ovat koko alan tiedossa ja peräisin muista lähteistä.

43 Polimeri korostaa erityisesti erään Düsseldorfissa (Saksa) 21.2.1996 pidetyn kokouksen osallistujan tekemiä muistiinpanoja, jotka se esittää kannekirjelmän liitteenä. Komissio käytti näitä asiakirjoja alun perin todisteena hinnoittelusopimuksesta, ennen kuin se päätteli, ettei kyseinen kokous ollut oletettu kartellikokous, ja poisti kyseiset asiakirjat raskauttavien todisteiden joukosta. Nämä asiakirjat ovat vähintään yhtä yksityiskohtaisia kuin saman osallistujan laatimat muut asiakirjat, joita komissio pitää todisteina laittomista järjestelyistä.

44 Polimerin mukaan yritykset lisäsivät tässä yhteydessä lausuntoihinsa yksityiskohtia, jotka eivät ole näytettävissä toteen. Tämän menettelytavan tuhoisasta vaikutuksesta ovat osoituksena toisella haastattelukierroksella annetut lausunnot. Polimeri korostaa siten, että 12.12.2005 järjestetyssä Dow’n työntekijöiden (N. ja F.) tapaamisessa komissio esitti ad hoc ‑kysymyksiä pakottaakseen nämä henkilöt antamaan ”tilattuja” lausuntoja väitetyistä kartellikokouksista sekä mahdollisista hinnankorotuksista, joita väitetyt sopimukset koskevat. Polimerin mukaan komissio jopa toimitti itse tietoja mahdollisista hinnankorotuksista, ja kun se ei saanut toivottuja tuloksia, se sivuutti tämän seikan riidanalaisessa päätöksessä. Myös riidanalaisen päätöksen 244 perustelukappale on osoitus siitä, että Dow ”pakotettiin” todistamaan. Myös lausunto, jonka Dow antoi 17.11.2005, osoittaa, että se oli muuttanut näkemystään tosiasioista tutustuttuaan Bayerin lausuntoihin. Polimerin mukaan komissio ei tässä yhteydessä tekemässään päätelmässä ota huomioon Dow’n lausuntoja. Vastaavasti Bayerin 6.12.2005 antama lausunto, joka koskee Düsseldorfissa 21.2.1996 pidettyä kokousta (ks. edellä 43 kohta), on osoitus siitä, että kyseistä yritystä syytetään toimista, joita se ei ole toteuttanut.

45 Kolmanneksi Polimeri toteaa, että ainoa komission tutkintavaltuuksien nojalla saatujen lausuntojen käsittelyvaihetta koskeva lainsäädäntöviite sisältyy asetuksen N:o 1/2003 19 artiklan 1 kohtaan. On näytetty toteen, ettei komissio voi käyttää yritysten sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen yhteydessä antamia suullisia lausuntoja ratkaisevana todisteena kartellin olemassaolosta. Tämä johtuu siitä, että yritykset antavat nämä lausunnot omien etujensa nimissä. Polimeri toteaa, että komissio antaa kyseisille lausunnoille paljon painoarvoa (Polimeri korostaa erityisesti, että komission mainitsemista 15 kokouksesta, jotka kilpailijoiden arveltiin pitäneen, ainoastaan neljän olemassaolo on todistettu myös kirjallisesti). Tämän vuoksi väite, jonka mukaan [Syndialin ja Polimerin] täydellinen kieltäytyminen myöntämästä osallistumistaan (kartelliin tai erityisiin menettelyihin) ei itsessään voi olla painavampi kuin komission käytettävissä olevat todisteet (riidanalaisen päätöksen 327 perustelukappale), on sen mukaan osoitus järjestelmästä, jossa syyttäjä, joka on myös tuomari, hyödyntää valtuuksiaan ilman seuraamuksia.

46 Komission riidanalaisen päätöksen 203–205 perustelukappaleessa mainitsema oikeuskäytäntö ei sitä paitsi ole tämänsuuntainen. Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys on riitauttanut, ei voida pitää riittävänä näyttönä jälkimmäisten yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita (yhdistetyt asiat T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00, JFE Engineering ym. v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II-2501). Unionin tuomioistuin on vahvistanut tämän lähestymistavan muutoksenhaun yhteydessä.

47 Lisäksi Polimeri toteaa, etteivät sen väitteet koske ”käsiteltävän asian sisältöä”, kuten komissio esittää kirjelmissään. Polimerin mukaan sen väitteet koskevat puolustautumisoikeuden loukkaamista, joka johtuu sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä hakeneiden yritysten lausuntojen hyvin omalaatuisesta käytöstä seuranneesta todistustaakan kääntämisestä. Polimeri huomauttaa, että komissio vastaa sen väitteisiin kahdeksannen kanneperusteen yhteydessä vetoamalla todistustaakkaa koskevaan oikeuskäytäntöön. Tässä yhteydessä mainittu oikeuskäytäntö ei ole kuitenkaan tapauksen kannalta merkityksellinen, koska komission tarkoittamissa asioissa yritysten osallistumisesta on myös asiakirjatodisteita. Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaiseen päätökseen sisältyy yleinen osa, joka on Polimerin mukaan ainoastaan lausunnoista koostuva palapeli.

48 Komissio toteaa, että Polimerin väitteet liittyvät rikkomusta koskeviin todisteisiin ja siten käsiteltävän asian sisältöön eivätkä väitettyihin menettelyvirheisiin. Tämän vuoksi komissio viittaa kartellin olemassaoloa koskevien todisteiden arvioinnissa tehtyjä väitettyjä virheitä koskevaan vastineen osaan.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

49 On ensinnäkin todettava, että vaikka tietyt ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä esitetyt väitteet koskevat rikkomusta koskevia todisteita ja ovat siten tehottomia riidanalaisen päätöksen tekemiseen väitetysti vaikuttaneita menettelyvirheitä koskevien kanneperusteiden yhteydessä, Polimeri riitauttaa myös yleisesti sen, että komissio on käyttänyt yritysten lausuntoja todisteina. Tässä yhteydessä Polimeri väittää, että yritysten lausunnoille on annettu liian suuri painoarvo asiakirjatodisteiden kustannuksella ja etteivät kyseiset lausunnot ole luotettavia.

50 On syytä muistaa, että kun on kysymys EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteen näyttämisestä, komission on esitettävä selvitys niistä kilpailusääntöjen rikkomisista, jotka se on katsonut tapahtuneeksi, ja oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista (asia C‑185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998, Kok., s. I‑8417, 58 kohta ja asia C‑49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I‑4125, 86 kohta). Komission on esitettävä täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että rikkominen on tapahtunut (ks. asia T‑62/98, Volkswagen v. komissio, tuomio 6.7.2000, Kok., s. II‑2707, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

51 Lisäksi on tavanomaista, että näihin menettelytapoihin ja sopimuksiin liittyvät toimenpiteet toteutetaan vaivihkaa, että kokoukset pidetään salassa ja että niihin liittyvien asiakirjojen määrä pidetään mahdollisimman vähäisenä. Tästä seuraa, että vaikka komissio löytäisi asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti toimijoiden välisen lainvastaisen yhteydenpidon, nämä ovat normaalisti vain hajanaisia ja vähäisiä, joten usein on välttämätöntä muodostaa kuva tietyistä yksityiskohdista päättelemällä. Useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja viitteistä, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta (yhdistetyt asiat C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok., s. I‑123, 55–57 kohta ja yhdistetyt asiat C‑403/04 P ja C‑405/04 P, Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, tuomio 25.1.2007, Kok., s. I‑729, 51 kohta).

52 Tältä osin missään säännöksessä tai millään yhteisön oikeuden yleisellä periaatteella ei kielletä komissiota tukeutumasta yhtä yritystä vastaan muiden moitittujen yritysten lausuntoihin. Muutoin komissiolle kuuluva todistustaakka EY 81 ja EY 82 artiklan vastaisista menettelyistä olisi mahdoton täyttää, mikä olisi yhteensopimatonta EY:n perustamissopimuksessa komissiolle uskotun näiden määräysten moitteetonta soveltamista koskevan valvontatehtävän kanssa (yhdistetyt asiat T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 20.4.1999, Kok., s. II-931, 512 kohta, ns. PVC II -tapaus ja edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 192 kohta).

53 Lisäksi lausunnoilla, jotka tehdään yritysten nimissä, on merkittävä todistusarvo, koska ne merkitsevät huomattavia oikeudellisia ja taloudellisia riskejä (ks. vastaavasti edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 205 ja 211 kohta sekä edellä 51 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, tuomion 103 kohta).

54 Kartelliin osalliseksi katsotun yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden useampi muu kartelliin osalliseksi katsottu yritys on riitauttanut, ei kuitenkaan voida pitää riittävänä näyttönä viimeksi mainittujen yritysten kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita (ks. edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 219 kohta).

55 Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalainen päätös perustuu yritysten – Bayerin, Dow’n ja Shellin – antamiin useisiin samansuuntaisiin toisiaan tukeviin lausuntoihin (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 ja T-136/02, Bolloré ym. v. komissio, tuomio 26.4.2007, Kok., s. II-947, 168 kohta). On sitä paitsi kiistatonta, että riidanalaisen päätöksen perustana on myös asiakirjatodisteita, erityisesti käsin tehtyjä kokousmuistiinpanoja. Se, että Polimeri kiistää näiden asiakirjojen todistusarvon, ei voi vaikuttaa menettelyyn, jota komissio on noudattanut riidanalaisen päätöksen tekemiseksi.

56 Edellä esitetyn perusteella ei ole mitään syytä katsoa, että riidanalaiseen päätökseen liittyisi sen lainmukaisuuteen vaikuttavia menettelyvirheitä.

57 Polimerin muut väitteet eivät voi kyseenalaistaa tätä toteamusta.

58 Siitä väitetystä seikasta, ettei komissio voi käyttää perusteena yhteistyötä koskevan tiedonannon yhteydessä esitettyjä lausuntoja, huomautettakoon ensiksi, ettei missään säännöksessä kielletä komissiota käyttämästä tällaisia lausuntoja osoittaakseen kilpailusääntöjen rikkomisen. Toiseksi tällaisten lausuntojen todistusarvoa ei voida kiistää, koska lausunnoilla, joista on haittaa lausunnon antajalle, voidaan periaatteessa katsoa olevan merkittävä arvo (ks. edellä 55 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Bolloré ym. v. komissio, tuomion 166 kohta). Kolmanneksi on todettava, että vaikka lainvastaisen yhteistoimintajärjestelyn pääosallistujien vapaaehtoisesti esittämiin todisteisiin on yleensä asianmukaista suhtautua tietyllä varauksella, kun otetaan huomioon se mahdollisuus, että kyseisillä osallistujilla on taipumus vähätellä sen osuuden merkitystä, joka niillä on kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja suurennella toisten osuutta, Polimerin väite ei ole yhteistyötiedonannon mukaiselle menettelylle ominaisen logiikan mukainen. Se, että kyseisen tiedonannon soveltamista pyydetään sakon määrän vähentämiseksi, ei välttämättä kannusta esittämään yhteistoimintajärjestelyn muiden osanottajien käyttäytymistä vääristäviä todisteita. Jokainen yritys johtaa komissiota harhaan voisi näet kyseenalaistaa pyynnön esittäjän yhteistyön vilpittömyyden ja kattavuuden ja näin ollen vaarantaa tämän mahdollisuuden hyötyä täysimääräisesti yhteistyötä koskevasta tiedonannosta (asia T-120/04, Peróxidos Orgánicos v. komissio, tuomio 16.11.2006, Kok., s. II-4441, 70 kohta). Erityisesti on katsottava, että sen, että henkilö myöntää rikkoneensa kilpailusääntöjä ja myöntää näin ollen sellaisten tosiseikkojen olemassaolon, jotka ylittävät ne tosiseikat, joiden olemassaolo voidaan johtaa suoraan kyseisistä asiakirjoista, merkitsevän lähtökohtaisesti – päinvastaista osoittavien erityisten olosuhteiden puuttuessa – sitä, että kyseinen henkilö on päättänyt kertoa totuuden (ks. edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 212 kohta).

59 Viitaten siihen, että osa asianomaisista yrityksistä on ”pakotettu” antamaan lausuntoja, Polimeri väittää hyvän hallinnon periaatetta loukatun. On syytä todeta, että yhteisön oikeusjärjestyksessä vahvistettuihin hallinnollisissa menettelyissä noudatettaviin takeisiin sisältyy muun muassa hyvän hallinnon periaate, johon liittyy toimivaltaisen toimielimen velvoite tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki sen käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat (asia T-44/90, La Cinq v. komissio, tuomio 24.1.1992, Kok., s. II-1, 86 kohta ja asia T-410/03, Hoechst v. komissio, tuomio 18.6.2008, Kok., s. II-881, 129 kohta). Hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen voi aiheuttaa kyseessä olevan päätöksen kumoamisen, jos näytetään toteen, että mainittu päätös olisi ollut sisällöltään erilainen, jos sääntöjenvastaisuutta ei olisi tapahtunut (ks. tältä osin yhdistetyt asiat 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok., s. 1663, 91 kohta ja edellä 50 kohdassa mainittu asia Volkswagen v. komissio, tuomion 283 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa Polimeri ei ole esittänyt tällaista todistetta. Vaikka oletettaisiin, että hyvän hallinnon periaatteen väitetyn loukkaamisen johdosta unionin yleinen tuomioistuin hylkää Polimerin tarkoittamat yritysten lausunnot, tämä ei missään tapauksessa vaikuta riidanalaisen päätöksen muihin osiin. Näin ollen ei ole perusteita katsoa, että komissio olisi tässä yhteydessä päätellyt, ettei kilpailusääntöjä ole rikottu.

60 Edellä esitetyn perusteella Polimerin ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

2. Toinen kanneperuste, joka koskee toisen väitetiedoksiannon perusteetonta lähettämistä

a) Asianosaisten lausumat

61 Polimeri korostaa sitä, että täydentävän väitetiedoksiannon tiedoksi antaminen niille, joita asia koskee, on tarpeen ainoastaan siinä tapauksessa, että selvitysten tulokset ovat sellaisia, että komissio asettaa yritysten vastuulle uusia toimia tai muuttaa kiistettyjen kilpailusääntöjen rikkomisten todisteita merkittävällä tavalla.

62 Nyt käsiteltävässä asiassa komissio on perustellut uuden väitetiedoksiannon lähettämisen monilukuisilla todisteilla, jotka on löydetty asianomaisten osapuolten ensimmäisen väitetiedoksiannon johdosta esittämien kirjallisten huomautusten vastaanottamisen jälkeen tehdyissä lisäselvityksissä. Komissio hankki kuitenkin vain uusia lausuntoja samoilta yrityksiltä ja usein samoilta henkilöiltä tapahtumista, joista oli annettu jo monia lausuntoja.

63 Polimerin mukaan ainoa todella uusi asia on Michelinin 3.11.2005 laatima väliintulohakemus, joka konkretisoitui 13.1.2006 esitetyissä huomautuksissa ja toimitetuissa tiedoissa, jotka koskivat Michelinin toimittajille vertailuajanjaksona maksettuja hintoja. Komissio ei kuitenkaan käyttänyt Michelinin toimittamia tietoja.

64 Uusi väitetiedoksianto ei siten ole perusteltu minkään uuden seikan nojalla eikä vaikuta oikeuskäytännön mukaisesti sallitulta. Lisäksi siitä on aiheutunut merkittävä viivästyminen menettelyn kulussa, ja yritysten puolustautuminen on sen johdosta sitäkin työläämpää.

65 Lisäksi väitetiedoksiannon tehtävä on Polimerin mukaan vääristynyt, koska sillä on vastattu yritysten väitteisiin. Komissio on myös käyttänyt Syndialin ja Polimerin vastauksia välineenä väitteensä tarkistamiseksi, kun taas kaikki tiedot, jotka saattavat heikentää komission väitettä, on tarkoituksella hylätty. Polimeri toteaa tässä yhteydessä, että hintavaihtelun täsmällisessä määrällisessä analyysissa jäävät huomiotta tuotteen tai tuotteiden kokonaismarkkinoiden ja markkinoiden, joita väitetyn kartellin oletetaan hallitsevan, välistä suhdetta koskevat määrälliset viitteet sekä luonnonkumin ja synteettisen kumin keskinäistä korvattavuutta koskeva perustoteamus.

66 Lisäksi riidanalaisessa päätöksessä määritellään kyseisten tuotteiden markkinoiden koko hyvin eri tavalla kuin toisessa väitetiedoksiannossa. Toisessa väitetiedoksiannossa markkinoiden määräksi arvioitiin vuonna 2001 820 000 000 euroa ja riidanalaisessa päätöksessä (66 perustelukappale) 550 000 000 euroa. Tälle yli 30 %:n erolle ei anneta mitään selitystä, ja se vaikuttaa yritysten tilanteeseen kielteisesti. Se muuttaa väitetyn kartellin osapuolten kattamien markkinoiden ja ”sääntelemättömien” markkinoiden välistä suhdetta. Se muuttaa myös yritysten asemaa markkinoilla ja siten niiden hypoteettisia mahdollisuuksia vaikuttaa kilpailudynamiikkaan. Nämä ovat uusia seikkoja, ja Polimeri väittää puolustautumisoikeuksiaan loukatun, koska se ei ole voinut esittää näitä perusteluja puolustuksekseen.

67 Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä. Se katsoo, että toisen väitetiedoksiannon lähettämiseen ei käsiteltävässä asiassa liity mitään lainvastaista.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

68 Väitetiedoksianto on menettelyyn liittyvä ja valmisteleva asiakirja, jolla rajataan komission vireille paneman hallinnollisen menettelyn kohde puolustautumisoikeuksien tehokkaan käyttämisen varmistamiseksi ja estetään se, että komissio ottaa huomioon muita väitteitä asianomaisen menettelyn päättävässä päätöksessään (yhdistetyt asiat 142/84 ja 156/84, British American Tobacco ja Reynolds Industries v. komissio, määräys 18.6.1986, Kok., s. 1899, Kok. Ep. IX, s. 249, 13 ja 14 kohta; ks. vastaavasti asia C-413/06 P, Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala, tuomio 10.7.2008, Kok., s. I-4951, 63 kohta).

69 Sitä, että komissio laatii väitetiedoksiannon, ei missään tapauksessa voida pitää näyttönä kyseessä olevan yrityksen syyllisyyden olettamisesta. Jos asia ei olisi näin, tämän alan minkä tahansa menettelyn aloittaminen olisi mahdollisesti omiaan loukkaamaan syyttömyysolettaman periaatetta (asia C-167/04 P, JCB Service v. komissio, tuomio 21.9.2006, Kok., s. I-8935, 99 kohta).

70 Näin ollen toisen väitetiedoksiannon laatiminen sinänsä ei voi johtaa minkään sääntöjenvastaisuuden toteamiseen.

71 Siltä osin kuin Polimerin väitteet voidaan ymmärtää siten, että se väittää tosiasiallisesti käsittelyaikojen kohtuullisuuden periaatetta loukatun, muistutettakoon, että jos tällainen loukkaaminen paljastuu, se voi olla kumoamisperuste vain silloin, kun kyse on päätöksestä, jossa on todettu kilpailusääntöjen rikkominen, jos on näytetty toteen, että tätä periaatetta loukkaamalla on vaarannettu kyseessä olevien yritysten puolustautumisoikeudet. Tätä erityistapausta lukuun ottamatta ratkaisun tekemistä kohtuullisessa ajassa koskevan velvoitteen noudattamatta jättäminen ei vaikuta hallinnollisen menettelyn pätevyyteen (ks. vastaavasti asia C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, tuomio 21.9.2006, Kok., s. I-8725, 42–44 kohta; ks. myös asia T-62/99, Sodima v. komissio, tuomio 14.2.2001, Kok., s. II-655, 94 kohta ja yhdistetyt asiat T-5/00 ja T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie v. komissio, tuomio 16.12.2003, Kok., s. II-5761, 74 kohta).

72 Lisäksi Polimerin tässä yhteydessä esittämiä perusteluja olisi joka tapauksessa pidettävä yleisinä, eikä niillä voida osoittaa puolustautumisoikeuksien tosiasiallista loukkaamista, jota on tarkasteltava kunkin yksittäistapauksen erityisolosuhteiden perusteella (ks. vastaavasti edellä 71 kohdassa mainittu asia Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, tuomion 59 kohta ja edellä 59 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomion 228 kohta).

73 Toisen väitetiedoksiannon muutoksista ensimmäiseen väitetiedoksiantoon nähden todettakoon, että tämän menettelyllisen toimen luonteelle on tyypillistä, että se on väliaikainen ja että komissio voi muuttaa sitä myöhemmässä arvioinnissaan osapuolten sille vastauksissaan esittämien huomautusten ja muiden tosiseikkoja koskevien toteamusten perusteella. Komission pitää näet ottaa huomioon seikat, jotka perustuvat koko hallinnolliseen menettelyyn, ja sen on joko hylättävä perusteettomat väitteet tai muokattava ja täydennettävä sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta huomioon ottamiensa väitteiden tueksi esittämiään perusteluja (ks. edellä 68 kohdassa mainittu asia Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala, tuomion 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Jos komissio voi perustellusti muuttaa sekä tosiseikkoja että oikeudellisia seikkoja koskevia perustelujaan väitetiedoksiannon ja lopullisen päätöksensä välillä, se voi näin ollen sitäkin perustellummin tehdä niin kahden väitetiedoksiannon välillä.

74 Lopuksi todettakoon, että Polimerin väitteet, joiden mukaan riidanalaisessa päätöksessä määritellään eri tavalla kyseisten tuotteiden markkinoiden koko, eivät tue sen kanneperustetta. Toisella kanneperusteellaan Polimeri riitautti sen, että komissio lähetti toisen väitetiedoksiannon. Väitteillään Polimeri riitautti sen, ettei komissio antanut sille mahdollisuuksia puolustautua hallinnollisessa menettelyssä. Tässä yhteydessä Polimerin väitteet ovat siten tehottomia.

75 Joka tapauksessa on syytä muistuttaa, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia eli erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja, on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava myös luonteeltaan hallinnollisessa menettelyssä (asia 85/76, Hoffmann-Laroche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok., s. 461, Kok. Ep. IV, s. 341, 9 kohta; asia C-176/99 P, Arbed v. komissio, tuomio 2.10.2003, Kok., s. I-10687, 19 kohta ja edellä 71 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie v. komissio, tuomion 32 kohta). Tämän periaatteen mukaan komission yritykselle, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta, osoittamaan väitetiedoksiantoon on sisällytettävä tätä yritystä vastaan esitetyt olennaiset seikat, kuten tosiseikat, joista yritystä moititaan, niiden oikeudellinen luonnehdinta ja todistusaineisto, johon komissio tukeutuu, jotta tämä yritys voisi esittää hyödyllisesti väitteensä ja perustelunsa sitä vastaan käydyssä hallinnollisessa menettelyssä (ks. edellä mainittu asia Arbed v. komissio, tuomion 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja edellä 59 kohdassa mainittu asia Hoechst v. komissio, tuomion 421 kohta).

76 Nyt käsiteltävässä asiassa on riittävää todeta, että – kuten komissio on perustellusti huomauttanut – BR:n ja ESBR:n markkina-arvon alentumista ei riidanalaisessa päätöksessä katsota todisteeksi kyseisiä yrityksiä vastaan. Näin ollen ei voida katsoa, että Polimerin puolustamisoikeuksia olisi loukattu. Lisäksi kuten edellä 73 kohdassa todetaan, väitetiedoksiannon luonteelle on tyypillistä, että se on väliaikainen ja että sitä voidaan muuttaa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta. Tästä huolimatta Polimeri voi riitauttaa unionin yleisessä tuomioistuimessa merkityksellisten markkinoiden koon määrittelyn tämän kanteen neljännen ja kymmenennen kanneperusteen yhteydessä.

77 Edellä esitetyn perusteella Polimerin toinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

3. Kolmas kanneperuste, joka koskee Polimerin puolustautumisoikeuksien loukkaamista

a) Asianosaisten lausumat

78 Polimeri huomauttaa, että komissio sulkee riidanalaisessa päätöksessä pois sen mahdollisuuden, että Syndial joutuisi suoraan vastuuseen, vaikka sekä ensimmäinen että toinen väitetiedoksianto oli osoitettu myös sille (riidanalaisen päätöksen 374 perustelukappale).

79 Vaikka Polimeri ei harjoittanut kyseisten tuotteiden tuotantoa ja jakelua 20.5.1996–1.1.2002, koska BR:ään ja ESBR:ään liittyvä liiketoiminta siirrettiin sille vasta 1.1.2002, komissio katsoi Polimerin vastuulliseksi lähes seitsemän vuoden ajalta (20.5.1996–28.11.2002) (riidanalaisen päätöksen 373 perustelukappale).

80 Näin ollen Polimeri ei saanut tilaisuutta vastata vastuutaan koskevaan uuteen oikeudelliseen arviointiin. Sen mukaan on eri asia, asetetaanko rikkomista merkitseviin tekoihin aineellisesti syyllistynyt toinen yritys yhteisvastuuseen vai luetaanko koko rikkominen Polimerin syyksi koko väitetyn kartellin keston ajalta. Syndialin sulkeminen pois riidanalaisen päätöksen adressaattien joukosta on siten vaikuttanut merkittävästi Polimerin asemaan ja sen puolustusstrategiaan.

81 Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä. Se huomauttaa, että päinvastoin kuin Polimeri väittää, komissio oli kummassakin väitetiedoksiannossa katsonut Polimerin vastuulliseksi rikkomisesta kartellin koko keston ajalta. Syndialin katsominen asiassa yhteisvastuulliseksi ei olisi voinut vaikuttaa Polimerin puolustuslinjaan. Polimeri ei ole myöskään osoittanut, kuinka Syndialin yhteisvastuu olisi voinut johtaa erilaiseen ratkaisuun menettelyssä.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

82 On syytä katsoa, että kolmannessa kanneperusteessaan Polimeri itse asiassa väittää puolustautumisoikeuksiaan loukatun, koska komissio ei antanut sen esittää huomautuksia, jotka koskivat Syndialin mahdollista sulkemista pois riidanalaisen päätöksen adressaattien joukosta.

83 Puolustautumisoikeuksien noudattaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia – erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja – on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava, vaikka kyse on luonteeltaan hallinnollisesta menettelystä. Tämän periaatteen mukaan komission yritykselle, jolle se aikoo määrätä seuraamuksen kilpailusääntöjen rikkomisesta, osoittamaan väitetiedoksiantoon on sisällytettävä tätä yritystä vastaan esitetyt olennaiset seikat, kuten tosiseikat, joista yritystä moititaan, niiden oikeudellinen luonnehdinta ja todistusaineisto, johon komissio tukeutuu, jotta tämä yritys voisi esittää hyödyllisesti väitteensä ja perustelunsa sitä vastaan käydyssä hallinnollisessa menettelyssä (ks. edellä 74 ja 75 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö).

84 Polimerin kolmas kanneperuste perustuu oletukseen, jonka mukaan väitetiedoksiannoissa komissio katsoi EniChem SpA:n (josta tuli sittemmin Syndial) vastuulliseksi 20.5.1996–1.1.2002 väliseltä ajalta, samalla kun riidanalaisessa päätöksessä komissio katsoi ainoastaan Polimerin olevan vastuussa rikkomisesta – myös edellä mainittuna ajanjaksona, jonka kuluessa se ei harjoittanut kyseisten tuotteiden tuotantoa ja jakelua.

85 Kun otetaan huomioon erityisesti 1.1.2002 toteutettu EniChem SpA:n ja Polimerin välinen liiketoiminnan siirto ja se, että nämä kaksi yhtiötä kuuluvat samaan yritykseen, on aivan ensiksi todettava, että toisen väitetiedoksiannon mukaan Polimerin on katsottava olevan vastuussa rikkomisesta 20.5.1996–28.11.2002 väliseltä ajalta. Toisen väitetiedoksiannon – samoin kuin riidanalaisen päätöksen (365–373 perustelukappaleen) – mukaan Polimeri on näin ollen vastuussa koko rikkomisajanjakson aikaisesta rikkomisesta, myös siitä, johon EniChem SpA syyllistyi ennen 1.1.2002.

86 Toisessa väitetiedoksiannossa täsmennetään, että koska EniChem SpA:n määräysvallassa oli 100 prosenttia Polimerin pääomasta 1.1.2002–20.10.2002, Syndial on asetettava Polimerin kanssa yhteisvastuuseen rikkomisesta kyseisenä ajanjaksona. Toisessa väitetiedoksiannossa Syndial katsotaan Polimerin emoyhtiön ominaisuudessa näin ollen vastuulliseksi ainoastaan 1.1.2002–20.10.2002 väliseltä ajalta eikä koko rikkomisajanjaksolta.

87 Polimerin oletus on näin ollen virheellinen.

88 Koska yksityiskohtaisempia perusteita ei ole, Polimerin puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskeva kanneperuste on siten hylättävä tältä osin.

89 Polimerin istunnossa esittämä väite, jonka mukaan Syndialin sulkeminen pois riidanalaisen päätöksen adressaattien joukosta mahdollisti sen, että komissio voi ”välttää” sakkoon sovellettavan 10 prosentin liikevaihtorajan – mikäli oletetaan, että väite voidaan hyväksyä huolimatta sen myöhäisyydestä – on yhteneväinen kuudennentoista kanneperusteen yhteydessä esitettyjen väitteiden kanssa. Jäljempänä 313–316 kohdassa esitetyistä syistä väite on kuitenkin hylättävä.

90 Edellä esitetyn perusteella Polimerin kolmas kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

B Riidanalaisen päätöksen sisältöä koskevat kanneperusteet

1. Neljäs kanneperuste, joka koskee asianomaisten markkinoiden virheellistä määrittelyä

a) Asianosaisten lausumat

91 Polimerin mukaan komissio on riidanalaisessa päätöksessä yhdistänyt BR:ää ja ESBR:ää koskevat kaksi asiaa, vaikka ne olivat tutkimuksen aikana erilliset. Tämän hypoteettisen yhteisen alan tarkastelu rajoittuu sen mukaan taulukon (riidanalaisen päätöksen taulukko 3) laatimiseen ilman mitään selventävää huomautusta. Polimeri korostaa, että keskittymämenettelyjen yhteydessä komissio on aina pitänyt tarkasti erillään kahdet erilliset markkinat. Polimeri väittää, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseisen yhdistämisen edellytykset eivät täyty teknisesti tai kaupallisesti eivätkä kilpailujärjestelmän kannalta.

92 Polimeri toteaa ensiksi, että BR kilpailee luonnonkumin kanssa. Sitä käytetään kevyiden ja raskaiden hyötyajoneuvojen renkaissa pääasiallisesti renkaan sivussa. Polimeri esittää tätä koskevan analyysin ja väittää, että BR-markkinoiden olisi käsitettävä BR-markkinoiden lisäksi osa luonnonkumimarkkinoista. Polimerin mukaan sen markkinaosuus ei vuosina 1996–2002 koskaan ollut suurempi kuin 11,8 prosenttia. Polimeri korostaa, että komissio on poistanut riidanalaisen päätöksen taulukosta 1 kaikki viittaukset markkinaosuuksiin, BR:n kokonaismarkkinoihin ja kyseisille yrityksille kuulumattomaan markkinaosuuteen. Vaikka nämä tiedot ovat Polimerin mukaan kyseenalaisia, ne on esitetty toisessa väitetiedoksiannossa. Riidanalaisessa päätöksessä ei siten ole viittausta väitetyn kartellin ja sen osallistujien vaikutusvaltaan markkinoilla. Polimeri toteaa lisäksi, että tekemällä poistoja komissio on pyrkinyt poistamaan tiedot, jotka osoittaisivat sen analyysin kiistanalaisuuden; muun muassa kyseisten yritysten edustama markkinoiden kattavuusaste oli Polimerin mukaan toisessa väitetiedoksiannossa alun perin ilmoitettua paljon matalampi.

93 Toiseksi Polimeri korostaa ESBR:n olevan yleiskäyttöön tarkoitettu kumi, joka soveltuu moniin eri käyttötarkoituksiin mutta ei ole erinomainen missään niistä. Tärkein käyttöala on sen mukaan kulutuspintojen valmistus. Ei ole kuitenkaan mitään sellaista käyttöalaa, jolla ESBR olisi teknisesti korvaamaton. Polimeri esittää tähän liittyviä analyyseja ja väittää, että ESBR-markkinoiden olisi käsitettävä ESBR-markkinoiden lisäksi osa luonnonkumimarkkinoista. Polimerin mukaan sen tämän alan markkinaosuus ei vuosina 1996–2002 koskaan ollut suurempi kuin 13,8 prosenttia. Nämäkin ESBR:ää koskevat markkinaosuudet oli jätetty pois riidanalaisesta päätöksestä, samoin kuin viittaukset kokonaismarkkinoihin ja muiden valmistajien myyntimäärien arviointi. Polimeri korostaa kiistäneensä toisessa väitetiedoksiannossa alun perin esitetyt tiedot muiden valmistajien myynnistä.

94 Kun otetaan huomioon, että BR- ja ESBR-markkinoita ei olisi koskaan saanut laskea yhteen, Polimeri korostaa kolmanneksi sitä, että komission olisi pitänyt muuttaa perusteellisesti yhdistettyjen markkinoiden arvonmääritystä riidanalaisessa päätöksessä. Polimeri huomauttaa, että riidanalaisen päätöksen taulukossa 3 esitetty koko markkinoiden arvonmääritys on huomattavasti alhaisempi kuin toisessa väitetiedoksiannossa vastaavassa taulukossa esitetty, vaikka kyseisten yritysten liikevaihto säilyi ennallaan. Ero on peräisin muiden valmistajien BR:n ja ESBR:n myynnistä. Riidanalaisesta päätöksestä saa siten sen käsityksen, että väitetty kartelli hallitsee 90:tä prosenttia markkinoista, vaikka toisen väitetiedoksiannon mukaan osuus oli tuskin 60:tä prosenttia. Polimeri toteaa lisäksi, että jos olisi tarkasteltava kyseisten yritysten läsnäoloa luonnonkumin – joka on BR:n ja ESBR:n kilpailija – markkinoilla, vaikutusalue olisi selvästi alle 50 prosenttia.

95 Neljänneksi Polimeri toteaa kysynnästä, ettei BR:ää ja ESBR:ää käytetä yksinomaan renkaiden valmistukseen, kuten komissio väittää, vaikka se onkin niiden pääasiallinen käyttötarkoitus (60–70 %). BR:n ja ESBR:n käytön merkittävät erot renkaiden valmistuksen ulkopuolella osoittavat virheelliseksi pyrkimyksen yhdistää kyseiset kaksi tuotetta yksiksi markkinoiksi tai yhdeksi alaksi. Renkaiden valmistukseen tarkoitetut BR- ja ESBR-määrät ohjautuvat viidelle suurelle valmistajalle. Mikään näistä suurasiakkaista ei kuitenkaan käytä vain yhtä synteettisen kumin toimittajaa. Lisäksi komissio toteaa, että monilla rengasvalmistajilla on omaa synteettisen kumin tuotantoa ja että ne myös hankkivat paljon luonnonkumia. Tästä seuraa, että rengasvalmistajilla on merkittävä neuvotteluvoima verrattuna kuminvalmistajiin, ja rengasvalmistajien neuvotteluvaiheessa aikaansaama markkinoiden avoimuusaste on korkea. Näistä syistä valmistajien välisen sopimuksen olemassaolo ei ole kovin uskottava. Lisäksi huomattava osa sopimuksista (40–60 %) perustuu ”hintamalliin”, jossa viitataan raaka-aineisiin. Tämä poistaa kilpailijoiden välisten neljännesvuosittaisten hintaneuvottelujen todellisen merkityksen ja tekee niistä tehottomat.

96 Polimeri toteaa lisäksi, että komissio lainaa kirjelmissään puutteellisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-111/04 P, Adriatica di Navigazione vastaan komissio, 16.2.2006 antamaa määräystä (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Tuomioistuin on huomauttanut kyseisen määräyksen 32 kohdassa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että merkityksellisten markkinoiden sekava ja puutteellinen määrittely saattoi johtaa virheeseen vastuun kohdentamisessa. Käsiteltävässä tapauksessa komissio on voinut huomioon otettujen markkinoiden perusteella määritellä laittomaksi täysin neutraalin toiminnan. Mitään BR:ää sinänsä koskevaa tapausta ei Polimerin mukaan ole.

97 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä. Se väittää erityisesti, ettei merkityksellisten markkinoiden määrittelyä voida tehokkaasti kiistää, kun kyseessä on kartellin olemassaolo.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

98 Komissio täsmentää riidanalaisessa päätöksessä, että aluksi oli annettu kaksi eri asianumeroa. Ensimmäinen koski yritysten sakoista vapauttamista koskevaa BR:ään liittyvää Bayerin hakemusta. Toinen koski yritysten sakoista vapauttamista koskevaa ESBR:ään liittyvää Bayerin hakemusta. Tutkimus oli kuitenkin yhteinen, ja suurin osa menettelyyn liittyvistä toimista (erityisesti kaksi väitetiedoksiantoa) kattoi molemmat alat. Ensimmäisen väitetiedoksiannon jälkeen käytettiin vain yhtä asianumeroa. Kahdessa väitetiedoksiannossa samoin kuin riidanalaisessa päätöksessä komissio toteaa, että kyseiset menettelytavat muodostivat jatkuvan ja yhtenäisen rikkomisen (riidanalaisen päätöksen 90 ja 91 perustelukappale).

99 Polimeri esittää nämä kaksi väitettä riidanalaista päätöstä vastaan. Ensiksi se katsoo, ettei komissio olisi saanut yhdistää BR:ää ja ESBR:ää koskevia kahta alkuvaiheen menettelyä. Toiseksi se kiistää komission käyttämän markkina-alojen määrittelyn.

100 Polimerin ensimmäisestä väitteestä huomautettakoon, että komissiolla on oikeus eriyttää ja yhdistää menettelyjä objektiivisin perustein (ks. asia T-30/05, Prym ja Prym Consumer v. komissio, tuomio 12.9.2007, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Käsiteltävässä tapauksessa ei ole mitään perustetta katsoa, ettei kahden alkuperäisen menettelyn yhdistämiselle olisi objektiivisia perusteita. On kiistatonta, että BR ja ESBR kuuluvat samaan toiminta-alaan, kun otetaan huomioon erityisesti näiden kahden tuotteen fyysiset ominaisuudet ja käyttötarkoitus. Riidanalaisesta päätöksestä ja asianomaisten yritysten lausunnoista käy lisäksi ilmi, että osa kyseisistä laittomista kokouksista koski samanaikaisesti BR:ää ja ESBR:ää. Näin ollen Polimerin väitteet eivät voi kyseenalaistaa komission valintaa tässä yhteydessä. Lisäksi jos oletetaan, että kyseisen rikkomisen voidaan katsoa tarkoittavan todellisuudessa kahta erillistä rikkomista, on merkityksetöntä, todetaanko nämä rikkomiset useissa päätöksissä vai vain yhdessä päätöksessä, koska nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, etteivät kyseiset rikkomiset ole vanhentuneet (ks. vastaavasti edellä mainittu asia Tribunal Prym ja Prym Consumer v. komissio, tuomion 63 kohta ja yhdistetyt asiat T-101/05 ja T-111/05, BASF ja UCB v. komissio, tuomio 12.12.2007, Kok., s. II-4949, 158 kohta). Ei ole mitään perustetta päätellä, että menettelyjen yhdistämisen vuoksi komissio on virheellisesti lukenut rikkomisen Polimerin syyksi. EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä, myös useista toimenpiteistä tai jopa jatketusta käyttäytymisestä. Tämän tulkinnan oikeellisuutta ei voida kiistää sillä perusteella, että yksi tai useampi osatekijä tästä useiden toimenpiteiden sarjasta tai tästä jatkuvasta käyttäytymisestä voisi sellaisenaankin ja erikseen tarkasteltuna merkitä kyseisen määräyksen rikkomista. Kun eri toimenpiteet kuuluvat, kuten nyt esillä olevassa asiassa, kokonaissuunnitelmaan, koska niiden yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen yhteismarkkinoiden sisällä, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena arvioiden (edellä 51 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 258 kohta).

101 Polimerin toisesta väitteestä on riittävää todeta, että merkityksellisten markkinoiden määrittelyn kiistäminen on tehoton neljännen kanneperusteen yhteydessä, sillä pelkästään sen perusteella ei voida osoittaa, etteivät EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisen edellytykset täyty. Polimeri ei voi siten sen perusteella katsoa, ettei se osallistunut kartelliin (ks. vastaavasti edellä 96 kohdassa mainittu asia Adriatica di Navigazione v. komissio, määräyksen 30 kohta ja yhdistetyt asiat T-259/02–T-264/02 ja T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich ym. v. komissio, tuomio 14.12.2006, Kok., s. II-5169, 172 kohta). Ei ole mitään perustetta katsoa, että merkityksellisten markkinoiden määrittelyn vuoksi komissio on virheellisesti lukenut rikkomisen Polimerin syyksi. Korostettakoon tässä yhteydessä, että riidanalaisessa päätöksessä todetaan selvästi samanaikaisesti sekä BR:ää että ESBR:ää koskeva Polimerin vastuu. Näin ollen siitä, että komissio on katsonut kahteen tuotteeseen liittyvän rikkomisen yhdeksi kokonaisuudeksi, ei voi seurata, että Polimerin syyksi luettaisiin rikkominen, josta se ei olisi vastuussa. Tästä huolimatta Polimeri voi riitauttaa merkityksellisten markkinoiden määrittelyn rikkomisen vakavuuden arviointia koskevan kymmenennen kanneperusteen yhteydessä.

102 Edellä esitetyn perusteella Polimerin neljäs kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

2. Viides kanneperuste, joka koskee hintakehitystä tarkastellun ajanjakson kuluessa

a) Asianosaisten lausumat

103 Polimeri toteaa, että komissio oli tarkastellut ensimmäisessä väitetiedoksiannossa BR- ja ESBR-markkinoiden hintakehitystä. Toisesta väitetiedoksiannosta ja tämän jälkeen riidanalaisesta päätöksestä komissio on sen mukaan poistanut rikkomisen ”taloudellisia todisteita” koskevan osan. Näin se Polimerin mukaan myöntää epäsuorasti, ettei väitetyllä rikkomisella ollut mitään konkreettisia seurauksia. Polimeri korostaa, että kyseinen osa poistettiin Syndialin hallinnollisen menettelyn kuluessa toimittaman yksityiskohtaisen analyysin jälkeen, joka on kannekirjelmän liitteenä. Analyysi osoittaa sen mukaan, ettei sovellettuja hintoja ole valvottu tai mukautettu millään tavoin ja että väitetyssä hintakoordinoinnissa, mikäli sellaista on esiintynyt, on tosiasiallisesti kyse valmistajien reaktiosta raaka-aineiden hintakehitykseen ja markkinakehitykseen.

104 Polimeri ei pidä selitystä, jonka komissio on antanut riidanalaisen päätöksen 275–280 perustelukappaleessa vastaukseksi Syndialin toimittamaan analyysiin, vakuuttavana. Polimeri esittää yksityiskohtaisesti merkityksellisten markkinoiden hintakehitystä kuvaavat laskelmat ja katsoo, että yritysten väliset hintatasoerot olivat liian suuria, jotta korrelaation voitaisiin katsoa olevan korkea. Polimeri toteaa esimerkiksi, että EniChem SpA:n hinnannousu oli yli 30 prosenttia korkeampi kuin Shellin hinnannousu vuoden 1992 ensimmäisen neljänneksen ja vuoden 1995 kolmannen neljänneksen välillä. Komission kritiikkiin, jonka mukaan analyysissa annettiin kaikille tuotteille sama tosiasiallisen hinnan alkuperäinen arvo, Polimeri vastaa, että analyysissä esitetään päinvastoin vaihtelujen vaikutusta kunkin valmistajan alkuperäiseen hintaan riippumatta alkuperäisestä absoluuttisesta arvosta. Polimeri toteaa kuitenkin, että niiden valmistajien kohdalla, joilta hintavaihtelujen koko sarja ei ollut käytettävissä (toisin sanoen Bayer, Dwory ja Kaučuk), sarjan lähtökohta määriteltiin EniChem SpA:n tekemiä hintamuutoksia vastaavien kumulatiivisten hintamuutosten perusteella. Valmistajalle ei kuitenkaan missään tapauksessa annettu tosiasiallista hintaa, ja mikä tahansa muu vaihtoehto olisi johtanut samaan tulokseen. Lopuksi Polimeri korostaa sitä, ettei se ole koskaan väittänyt, että butadieenin hinta olisi ainoa BR:n ja ESBR:n lopullisen hinnan määrittävä tekijä, vaikkakin se on ratkaiseva tekijä.

105 Polimerin mukaan se, ettei väitetyn kartellin vaikutuksia ole osoitettu, on osoitus puutteellisesta tutkinnasta ja lisäksi vähentää osaltaan kerättyjen todisteiden arvoa; huomautus koskee myös kuudetta kanneperustetta. Polimeri korostaa myös, että yhdistetyissä asioissa T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimenteries CBR ym. vastaan komissio tuomio 15.3.2000 (Kok., s. II-491, 245 kohta, ns. sementtitapaus), ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on viitannut asiaan T-30/91, Solvay vastaan komissio, tuomio 29.6.1995 (Kok., s. II-1775) ja asiaan T-36/91, ICI vastaan komissio, tuomio 29.6.1995 (Kok., s. II-1847) ja todennut, että ”asiakirjatodisteiden heikkouden vuoksi komission olisi pitänyt yrittää arvioida jo väitetiedoksiannon vaiheessa syvällisesti ja kokonaistaloudellisesti erityisesti kyseisiä markkinoita ja markkinoilla toimivien yritysten asemaa ja käyttäytymistä, jotta se olisi voinut todistaa oikeudellisesti riittävästi [ICI:n ja Solvayn] väitetyn osallistumisen yritysten yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin”.

106 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä. Se huomauttaa, että EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisen kannalta sopimuksen konkreettisten vaikutusten huomioon ottaminen on tarpeetonta, jos sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua. Komissio toteaa lisäksi – ja tämä huomautus pätee myös kuudenteen kanneperusteeseen – että kartellin olemassaolo voidaan kiistattomasti päätellä joukosta riidanalaisessa päätöksessä seikkaperäisesti esitettyjä täsmällisiä ja yhtäpitäviä todisteita.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

107 On ensinnäkin huomautettava, että Polimeri kyseenalaistaa väitteillään komission toteamuksen asianomaisten yritysten välisen kartellin olemassaolosta. Polimeri katsoo, ettei sovellettuja hintoja ole sovitettu yhteen, vaan ne ovat seurausta erityisesti raaka-aineiden hintakehityksestä ja markkinakehityksestä.

108 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sopimuksen konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon EY 81 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa, jos ilmenee, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua (edellä 50 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 122 ja 123 kohta; yhdistetyt asiat C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ja C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, Kok., s. I-8375, tuomion 491 kohta ja asia C-407/04 P, Dalmine v. komissio, tuomio 25.1.2007, Kok., s. I-829, 84 kohta). Siltä osin kuin erityisesti on kyse kilpailua rajoittavista sopimuksista, jotka ovat, kuten käsiteltävässä tapauksessa, kilpailevien yritysten kokousten aiheena, yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että kysymyksessä on EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rikkominen, kun kokousten tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua ja kun niissä näin pyritään keinotekoisesti järjestämään markkinoiden toimintaa (em. yhdistetyt asiat Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomion 508 ja 509 kohta; edellä 51 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, tuomion 47 kohta ja edellä 84 kohdassa mainittu asia Dalmine v. komissio, tuomion 84 kohta). Tällaisessa tapauksessa riittää, että komissio osoittaa asianomaisen yrityksen osallistuneen kokouksiin, joiden aikana on tehty kilpailunvastaisia sopimuksia, jotta kyseisen yrityksen osallistuminen yhteistoimintajärjestelyyn voidaan osoittaa. Jos osallistuminen tällaisiin kokouksiin on näytetty toteen, kyseisen yrityksen on esitettävä selvitystä siitä, että sen osallistumisella kyseisiin kokouksiin ei ollut kilpailua rajoittavaa tarkoitusta, osoittamalla ilmoittaneensa kilpailijoilleen, että se osallistui näihin kokouksiin eri tarkoituksessa kuin ne (asia C-199/92 P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4287, 155 kohta; edellä 51 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 81 kohta ja edellä 51 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, tuomion 47 kohta).

109 Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, ettei näyttö yritysten yhteistoiminnasta perustu pelkkään toteamukseen markkinakäyttäytymisien samansuuntaisuudesta vaan asiakirjoihin, joista ilmenee, että menettelytavat olivat yhteistoiminnan tulosta. Näin ollen Polimerin vaihtoehtoinen selitys käytetyistä hinnoista ei kyseenalaista komission toteamusta asianomaisten yritysten välisen kartellin olemassaolosta (ks. vastaavasti edellä 52 kohdassa mainittu PVC II -tapaus, tuomion 727 ja 728 kohta)

110 Edellä esitetyn perusteella Polimerin viides kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

3. Kuudes kanneperuste, joka koskee toimituksia suurimmille asiakkaille

a) Asianosaisten lausumat

111 Polimerin mukaan olisi vaikeaa ymmärtää Michelinin väliintulon ulottuvuutta ja vaikutusta. Michelin ei edes yrittänyt osoittaa, että vuonna 1995 havaittu hintojen yhdenmukaisuus olisi jatkunut seuraavina vuosina. Lisäksi Polimeri toteaa, että Michelin hankki tavaransa neljältä valmistajalta BR:n osalta ja kuudelta valmistajalta ESBR:n osalta. Komissiolle hallinnollisen menettelyn kuluessa osoitetusta analyysista käy ilmi, että EniChem SpA:n toimitukset eivät voineet kuulua jakosuunnitelmaan tai sopimukseen. Tämä ilmenee erityisesti kullekin rengasvalmistajalle ajanjaksolla 1997–2003 toimitettujen määrien vaihtelusta.

112 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä. Se muistuttaa, että sopimuksen konkreettisten vaikutusten huomioon ottaminen on tarpeetonta, koska sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa kilpailua.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

113 On ensinnäkin huomautettava, että Polimeri kyseenalaistaa väitteillään komission toteamuksen asianomaisten yritysten välisen kartellin olemassaolosta. Polimeri katsoo, ettei toimituksia suurimmille asiakkaille ole sovitettu yhteen, kuten myyntimäärien vaihtelu osoittaa.

114 Samoista syistä kuin edellä 107–109 kohdassa viidennen kanneperusteen yhteydessä on esitetty, Polimerin perusteilla ei horjuteta komission toteamusta asianomaisten yritysten välisen kartellin olemassaolosta.

115 Edellä esitetyn perusteella Polimerin kuudes kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

4. Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan Polimeri on lainvastaisesti katsottu vastuulliseksi rikkomisesta

a) Asianosaisten lausumat

116 Polimeri väittää, että mikäli sen katsotaan osallistuneen kartelliin, minkä se kiistää, komission olisi pitänyt erottaa toisistaan Syndialin ja sen vastuut niiden ajanjaksojen mukaan, jolloin ne vastasivat BR:ään ja ESBR:ään liittyvistä tehtävistä (Syndial 20.5.1996–31.12.2001 ja Polimeri 1.1.2002–28.11.2002). Tässä yhteydessä se viittaa oikeuskäytännöstä johdettuun periaatteeseen, jonka mukaan kyseistä yritystä silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin, johtaneen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on lähtökohtaisesti vastattava kilpailusääntöjen rikkomisesta, vaikka kilpailusääntöjen rikkomisesta tehdyn langettavan päätöksen tekemispäivänä yrityksen toiminnan harjoittaminen olisi toisen henkilön vastuulla (asia C-279/98 P, Cascades v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok., s. I-9693, 77–82 kohta ja asia C-286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok., s. I-9925, 38 kohta). Sen mukaan komissio tunnustaa tämän periaatteen riidanalaisen päätöksen 337 perustelukappaleessa. Polimeri korostaa kuitenkin, että seuraavassa perustelukappaleessa komissio on päättänyt lukea rikkomisen kokonaan sen syyksi, myös ajanjaksolta, jolloin Syndial toimi kyseisillä aloilla, ja vapauttaa Syndialin kaikesta vastuusta.

117 Komissio perusteli valintansa riidanalaisen päätöksen 367–369 perustelukappaleessa vetoamalla taloudellisen jatkuvuuden kriteeriin ja viittaamalla edellä 51 kohdassa mainittuun yhdistetyissä asioissa Aalborg Portland ym. vastaan komissio annettuun tuomioon. Kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut luovuttavan yrityksen ja luovutuksensaajan välisen rakenteellisen yhteyden, toisin sanoen emoyhtiön 50 prosentin määräysvallan. Polimeri lisää, että kyseisessä tapauksessa Aalborg – luovutuksensaaja – perustettiin ad hoc ainoastaan rikkomisen vuoksi, jotta se voisi vastaanottaa emoyhtiön sementtialan toiminnot. Polimeri, jota nyt käsiteltävä asia koskee, on ollut olemassa yhtiönä vuodesta 1995 lähtien. Sinä aikana, kun BR:n ja ESBR:n valmistajat tekivät (komission mukaan) kilpailunvastaisia sopimuksia, Polimeri toimi täysin laillisesti polyeteeni- (ei elastomeeri-) alalla. Kriteerin ”sama taloudellinen yksikkö” harkitsematon käyttö luovuttavan yrityksen vastuun siirtämiseksi luovutuksensaajalle uhkaa johtaa erityisesti seuraamusten henkilökohtaisuuden periaatteen epäasianmukaiseen loukkaamiseen (julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin 11.2.2003 esittämä ratkaisuehdotus edellä 51 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Aalborg Portland ym. v. komissio, Kok., s. I-133). Jos komissio haluaa suorittaa vastuunsiirron, sen pitäisi osoittaa muita tekijöitä. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio väitti ensiksikin, että toimintojen siirtämiseen 1.1.2002 sisältyi Syndialin pääasiallisten toimintojen ja henkilöstön siirto Polimerille. Toiseksi se väitti, että toimintojen siirron ajankohtana Syndialin osuus liikevaihdosta oli pienentynyt ja että siten oli vakava riski siitä, ettei Syndialilla olisi enää riittäviä varoja sakon maksamiseen. Kolmanneksi se väitti, että siirron johdosta Polimeri osallistui European Synthetic Rubber Associationin kokouksiin saman henkilöstön välityksellä, joka kuului EniChem SpA:n henkilöstöön. Ensimmäinen ja kolmas väite eivät kuitenkaan ole Polimerin mukaan asianmukaisia vastuunsiirron perustelemiseksi. Se huomauttaa tässä yhteydessä, että nämä tekijät ovat läsnä myös Dow’n ja Shellin välisissä suhteissa, eikä Dow’ta ole asetettu vastuuseen siitä toimintojen siirtoa edeltävästä rikkomisesta, johon Shell syyllistyi. Sen mukaan komission toinen väite on oikeudellisesti merkityksetön lukuun ottamatta toteamusta siitä, että yritys on konkurssimenettelyn kohteena, toisin kuin Syndial, joka on edelleen olemassa. Lisäksi tämän väitteen uskottavuus on sitäkin heikompi, kun komissio on nyt käsiteltävässä asiassa asettanut yritykset yhteisvastuuseen välttääkseen riskin maksun laiminlyömisestä. Polimeri lisää, että EniChem SpA:n määräysvalta Polimeristä kymmenen kuukauden ajan liiketoiminnan siirron jälkeen oli ainoastaan tilapäinen ratkaisu ennen määräysvallan siirtämistä holding-yhtiölle.

118 Polimeri päättelee tästä, että taloudellisen jatkuvuuden kriteeriä on sovellettu nyt käsiteltävässä asiassa seuraamusten henkilökohtaisuuden periaatteen ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön vastaisesti, ilman riittäviä perusteita ja syrjivästi.

119 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä. Se väittää erityisesti, että kartelliin osallistuneen luovuttavan yrityksen (EniChem SpA/Syndial) ja luovutuksensaajan (Polimeri) välillä oli taloudellinen jatkuvuus.

b) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta

120 Kuten edellä 4 kohdassa todetaan, kyseisiä tuotteita valmisti Enin puolesta alun perin EniChem Elastomeri, joka oli välillisesti Enin tytäryhtiön EniChem SpA:n kautta Enin määräysvallassa. EniChem Elastomeri fuusioitui 1.11.1997 EniChem SpA:han. Enin määräysvallassa oli 99,97 prosenttia EniChem SpA:sta. EniChem SpA siirsi 1.1.2002 strategisen kemianalan liiketoimintansa (myös kyseessä oleviin tuotteisiin liittyvän liiketoiminnan) sataprosenttisesti omistamalleen tytäryhtiölle Polimerille. Enillä on 21.10.2002 lähtien ollut Polimeri kokonaan välittömässä määräysvallassaan. EniChem SpA muutti nimensä Syndial SpA:ksi 1.5.2003 (riidanalaisen päätöksen 26–32 perustelukappale).

121 Komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä, että EniChem SpA:n (josta tuli sittemmin Syndial) ja Polimerin välillä on rakenteellinen yhteys, koska nämä yhtiöt kuuluvat samaan yritykseen. Se päätteli, että Polimerin on katsottava olevan tässä tapauksessa vastuussa rikkomisesta, johon Syndial on syyllistynyt, vaikka Syndial oli edelleen olemassa (riidanalaisen päätöksen 338, 368 ja 369 perustelukappale).

122 Komissio lisää, että Polimerin vastuuta tukee myös se, että ensiksikin EniChem SpA oli Polimerin ainoa osakas ennen kyseessä olevien toimintojen siirtoa ja niiden jälkeen ja ettei kyseisen siirron johdosta maksettu mitään tosiasiallista maksua. Lisäksi EniChem SpA:n pääoma ja liikevaihto pienenivät merkittävästi siirron jälkeen, ja yrityksen toiminta väheni. EniChem SpA:n syyksi luettavaan rikkomiseen on osallistunut työntekijä, joka osallistui myös Polimerin syyksi luettavaan rikkomiseen (riidanalaisen päätöksen 369–373 perustelukappale).

123 Huomautettakoon tässä yhteydessä, että kun yksikkö, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, rikkoo kilpailusääntöjä, sen asiana on henkilökohtaisen vastuun periaatteen mukaisesti vastata kyseisestä rikkomisesta (ks. vastaavasti edellä 50 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 145 kohta ja edellä 116 kohdassa mainittu asia Cascades v. komissio, tuomion 78 kohta; ks. myös asia C-280/06, ETI ym., tuomio 11.12.2007, Kok., s. I-10893, 39 kohta).

124 Kuitenkin silloin, kun kaksi yksikköä yhdessä muodostaa yhden taloudellista toimintaa harjoittavan yksikön, se, että rikkomiseen syyllistynyt yksikkö on yhä olemassa, ei sellaisenaan estä seuraamuksen määräämistä sille yksikölle, jolle ensiksi mainittu on luovuttanut taloudellisen toimintansa (ks. vastaavasti edellä 51 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 355–358 kohta ja asia T-43/02, Jungbunzlauer v. komissio, tuomio 27.9.2006, Kok., s. II-3435, tuomion 132 kohta).

125 Tällainen seuraamuksen täytäntöönpano on sallittua silloin, kun kyseiset yksiköt ovat olleet saman henkilön määräysvallassa ja kun ne ovat näin ollen näitä yksiköitä yhdistävien läheisten taloudellisten ja organisatoristen yhteyksien vuoksi noudattaneet samoja liiketoiminnallisia ohjeita (edellä 123 kohdassa mainittu asia ETI ym., tuomion 49 kohta).

126 Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että rikkomisensa aikana EniChem SpA ja Polimeri olivat kokonaan, suoraan tai epäsuorasti, saman yrityksen – Enin – omistuksessa. Näin ollen henkilökohtaisen vastuun periaate ei estä sitä, että seuraamus rikkomisista, johon ensin syyllistyi EniChem SpA ja tämän jälkeen Polimeri, määrätään kokonaisuudessaan Polimerille (ks. vastaavasti edellä 123 kohdassa mainittu asia ETI ym., tuomion 51 kohta).

127 Polimerin muut väitteet eivät voi kyseenalaistaa tätä toteamusta.

128 Siitä väitteestä, etteivät edellä 122 kohdassa mainitut komission esittämät seikat ole merkityksellisi