JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

ATHANASIOS RANTOS

2 päivänä syyskuuta 2021 ( 1 )

Asia C‑86/20

Vinařství U Kapličky s.r.o.

vastaan

Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát

(Ennakkoratkaisupyyntö – Krajský soud v Brně (Brnon maakunnallinen tuomioistuin, Tšekki))

Ennakkoratkaisupyyntö – Maataloustuotteiden yhteinen markkinajärjestely – Viini – Asetus (EU) N:o 1308/2013 – Kaupan pitämistä koskevat säännöt – 80 artikla – Viininvalmistusmenetelmät – 90 artikla – Viinin tuonti – Asetus (EY) N:o 555/2008 – 43 artikla – V I 1 ‑asiakirja – Todistus – Asetus (EU) N:o 1306/2013 – 89 artikla – Seuraamukset – Kolmannesta maasta peräisin olevan viinin pitäminen kaupan – Viini, joka on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu – Vastuusta vapauttaminen – Tehokkaat ja varoittavat seuraamukset

I Johdanto

1. Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on tšekkiläinen yhtiö Vinařství U Kapličky s.r.o. ja vastaajana on Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát (valtiollinen maatalous‑ ja elintarviketarkastusviranomaisen keskustarkastuslaitos, Tšekki; jäljempänä keskustarkastuslaitos) ja jossa on kyse sakosta, joka asianomaiselle yhtiölle on määrätty siksi, että se oli laskenut liikkeelle Moldovasta peräisin olevia viinieriä, jotka oli valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, jota ei ole sallittu Euroopan unionin oikeudessa.

2. Pyyntö koskee lähinnä asetuksen (EU) N:o 1308/2013 ( 2 ) sekä asetuksen (EY) N:o 555/2008 ( 3 ) tulkintaa, ja siinä on kysymys yhtäältä sellaisten asiakirjojen merkityksellisyydestä, jotka kolmannen maan, josta edellä mainitut viinierät ovat peräisin, laitos on antanut ja joilla on todistettu näiden viinierien tuonnin yhteydessä, että viinierät on valmistettu unionin oikeudessa sallituilla viininvalmistusmenetelmillä, sellaisen viinikauppiaan vastuun määrittämistä varten, joka ei noudata kyseisiä viininvalmistusmenetelmiä, ja toisaalta siitä, onko unionin oikeus esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan henkilö voi vapautua vastuustaan, joka koskee sellaisten viinierien liikkeelle laskemista, jotka on tuotu kolmannesta maasta ja valmistettu viininvalmistusmenetelmillä, joita ei ole sallittu unionin oikeudessa, silloin, kun kansalliset viranomaiset eivät pysty kumoamaan V I 1 ‑asiakirjan synnyttämää ”vaatimustenmukaisuusolettamaa”, jonka perusteella oletetaan, että kyseiset viinierät on valmistettu unionin oikeudessa sallituilla viininvalmistusmenetelmillä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Unionin oikeus

1. Viininvalmistusmenetelmiä koskevat säännöt: asetus N:o 1308/2013

3. Asetuksella N:o 1308/2013 vahvistetaan, kuten sen 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, yhteinen markkinajärjestely maataloustuotteille, myös viinille ( 4 ).

4. Asetuksen N:o 1308/2013 johdanto‑osan 4 ja 71 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(4) Olisi täsmennettävä, että tässä asetuksessa säädettyihin toimenpiteisiin olisi periaatteessa sovellettava – – asetusta (EU) N:o 1306/2013[ ( 5 )] – – ja sen nojalla annettuja säännöksiä. Asetuksessa [N:o 1306/2013] annetaan erityisesti säännökset, joilla taataan [yhteistä maatalouspolitiikkaa (YMP)] koskevissa säännöksissä vahvistettujen velvollisuuksien noudattaminen, tarkastukset mukaan lukien, ja jollei velvollisuuksia ole noudatettu, hallinnollisten toimenpiteiden ja seuraamusten soveltaminen, sekä vakuuksien asettamiseen ja vapauttamiseen liittyvät säännöt ja aiheettomasti suoritettujen maksujen takaisinperintä. – – (71) Kaupan pitämisen vaatimuksia olisi sovellettava, jotta markkinoille voitaisiin helposti toimittaa standardoitua ja tyydyttävää laatua olevia tuotteita, ja niiden olisi koskettava erityisesti teknisiä määritelmiä, luokitteluja, esillepanoa, merkitsemistä ja pakkausmerkintöjä, pakkaamista, tuotantotapaa, säilyttämistä, varastointia, kuljettamista, asiaan liittyviä hallinnollisia asiakirjoja, varmentamista ja määräaikoja sekä käyttöä ja myyntiä koskevia rajoituksia.”

5. Kaupan pitämistä koskevat säännöt sisältyvät asetuksen N:o 1308/2013 II osaston I lukuun, joka koostuu 73–123 artiklasta. Asetuksen 80 artiklassa, jonka otsikkona on ”Viininvalmistusmenetelmät ja määritysmenetelmät”, säädetään seuraavaa: ”1. Tuotettaessa ja säilytettäessä liitteessä VII olevassa II osassa[ ( 6 )] lueteltuja tuotteita unionissa saa käyttää vain niitä viininvalmistusmenetelmiä, jotka ovat sallittuja liitteen VIII mukaisesti ja joista säädetään 75 artiklan 3 kohdan g alakohdassa ja 83 artiklan 2 ja 3 kohdassa. – – Sallittuja viininvalmistusmenetelmiä saa käyttää ainoastaan tuotteen asianmukaisen valmistuksen, säilytyksen tai jälkikäsittelyn varmistamiseksi. Liitteessä VII olevassa II osassa luetellut tuotteet on tuotettava unionissa noudattaen liitteessä VIII[ ( 7 )] vahvistettuja sääntöjä. 2. Liitteessä VII olevassa II osassa lueteltuja tuotteita ei saa pitää unionissa kaupan, jos a) ne on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu unionissa; b) ne on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu kansallisella tasolla; tai c) ne eivät ole liitteessä VIII vahvistettujen sääntöjen mukaisia. – –”

6. Asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklassa, jonka otsikkona on ”Viinin tuontia koskevat erityissäännökset”, säädetään seuraavaa: ”1. Jollei [EUT‑sopimuksen] mukaisesti tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa toisin määrätä, viinien alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja päällysmerkintöjä koskevia säännöksiä, jotka esitetään tämän luvun 2 jaksossa ja tämän asetuksen 78 artiklassa tarkoitetuissa määritelmissä, nimityksissä ja myyntinimityksissä, sovelletaan unioniin tuotaviin, CN‑koodeihin 200961, 200969 ja 2204[ ( 8 )] kuuluviin tuotteisiin. 2. Jollei [EUT‑sopimuksen] mukaisesti tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa toisin määrätä, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tuotteet on tuotettava unionin tässä asetuksessa sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti tai, ennen 80 artiklan 3 kohdan mukaista lupaa, [Kansainvälisen viinijärjestön (jäljempänä OIV)] suosittelemien ja julkaisemien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnin edellytyksenä on a) komission julkaisemaan luetteloon sisältyvän toimivaltaisen viranomaisen tuotteen alkuperämaassa antama todistus siitä, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä noudatetaan; b) tuotteen alkuperämaan nimeämän elimen tai viranomaisen laatima määritystodistus, jos tuotteet on tarkoitettu suoraan ihmisravinnoksi.”

2. Asiakirjoja koskevat säännöt viinin unioniin tuonnin yhteydessä

a) Asetus N:o 555/2008

7. Asetuksessa N:o 555/2008 ( 9 ) vahvistetaan, kuten sen 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (EY) N:o 479/2008 ( 10 ) säännösten soveltamissäännöt muun muassa kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan osalta (IV osasto).

8. Asetuksen N:o 555/2008 johdanto‑osan 40 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Petosten estämiseksi on tarpeen valvoa, että todistus ja tarvittaessa määritysseloste koskevat tuontituotteen jokaista erää. Tässä tarkoituksessa on välttämätöntä, että kyseinen asiakirja seuraa / kyseiset asiakirjat seuraavat jokaisen erän mukana, kunnes se kuuluu yhteisön valvontajärjestelmään.”

9. Kyseisen asetuksen III osastossa, joka sisältää 38–54 artiklan, säännellään kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa. Mainitun asetuksen 40 artiklassa, jonka otsikkona on ”Vaadittavat asiakirjat” ja joka kuuluu asianomaisen osaston II lukuun, jonka otsikkona on ”Viinien, viinirypälemehujen ja rypäleen puristemehujen todistukset ja määritysselosteet tuonnin yhteydessä”, säädetään seuraavaa: ”[Asetuksen N:o 479/2008 ( 11 )] 82 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettu todistus ja määritysseloste ovat samaa asiakirjaa, jonka a) todistusosan laatii sen kolmannen maan viranomainen, josta tuotteet tulevat; b) määritysselosteosan laatii sen kolmannen maan hyväksymä virallinen laboratorio, josta tuotteet tulevat.”

10. Asetuksen N:o 555/2008 41 artiklassa, jonka otsikkona on ”Määritysselosteen sisältö”, säädetään seuraavaa: ”Määritysselosteessa on oltava seuraavat tiedot: a) viinien ja osittain käyneiden rypäleen puristemehujen osalta: i) kokonaisalkoholipitoisuus tilavuusprosentteina; ii) todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosentteina; b) rypäleen puristemehujen ja viinirypälemehujen tiheys; c) viinien, rypäleen puristemehujen ja viinirypälemehujen osalta: i) kuiva‑aineen kokonaismäärä; ii) kokonaishappopitoisuus; iii) haihtuvien happojen pitoisuus; iv) sitruunahappopitoisuus; v) rikkidioksidin kokonaispitoisuus; – –”

11. Kyseisen asetuksen 43 artiklan, jonka otsikkona on ”V I 1 ‑asiakirja” ja joka sisältyy II luvun III osaston 2 jaksoon, jonka otsikkona on ”Todistusten ja määritysselosteiden vaatimukset sekä laatimista ja käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt viinien, viinirypälemehun ja rypäleen puristemehun tuonnissa”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jokaisesta yhteisöön tuotavaksi tarkoitetusta erästä on laadittava todistus ja määritysseloste samalle V I 1 ‑lomakkeelle. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu todistus on laadittava V I 1 ‑lomakkeelle, jonka malli esitetään liitteessä IX. Sen allekirjoittavat sekä 48 artiklassa tarkoitetun virallisen laitoksen että hyväksytyn laboratorion virkamies.”

12. Kyseisen asetuksen 44 artiklan, jonka otsikkona on ”Asiakirjojen kuvaus”, sanamuoto on seuraava: ”1. V I 1 ‑lomake muodostuu käsin tai koneella täytetystä alkuperäiskappaleesta ja sen samanaikaisesti tuotetusta jäljennöksestä tässä järjestyksessä. 2. V I 2 ‑lomake on liitteessä X esitetyn mallin mukaisesti laadittu ote, johon merkitään V I 1 ‑lomakkeessa tai toisessa V I 2 ‑otteessa olevat tiedot ja johon tekee vahvistusmerkinnän yhteisön tullitoimipaikka. V I 2 ‑lomake muodostuu alkuperäiskappaleesta ja sen kahdesta jäljennöksestä tässä järjestyksessä. 3. V I 1 ‑asiakirjojen ja V I 2 ‑otteiden on oltava liitteessä XI esitettyjen teknisten sääntöjen mukaisia. 4. Sekä alkuperäiskappaleen että jäljennöksen on seurattava tuotteen mukana. V I 1 ‑ ja V I 2 ‑lomakkeet on täytettävä koneella, käsin tai virallisen laitoksen hyväksymää vastaavaa teknistä keinoa käyttäen. Jos lomake täytetään käsin, on käytettävä mustetta ja painokirjaimia. Lomakkeissa ei saa olla raaputtamalla tai päällekirjoittamalla tehtyjä korjauksia. Muutokset on tehtävä viivaamalla yli virheelliset tiedot ja lisäämällä tarvittaessa halutut tiedot. Tällä tavoin tehtyjen muutosten on oltava tekijänsä hyväksymiä ja virallisen laitoksen, laboratorion tai tulliviranomaisten hyväksymismerkinnällä varustettuja. – –”

13. Saman asetuksen 47 artiklan, jonka otsikkona on ”Käyttö”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”V I 1 ‑asiakirjan tai V I 2 ‑otteen alkuperäiskappale ja jäljennös annetaan tullimuodollisuuksia täytettäessä sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonka alueella täytetään ne tullimuodollisuudet, jotka vaaditaan asiakirjassa tai otteessa tarkoitetun erän laskemiseksi vapaaseen liikkeeseen. – –”

14. Asetuksen N:o 555/2008 48 artiklassa, jonka otsikkona on ”Toimivaltaisten laitosten luettelo”, säädetään seuraavaa: ”1. Komissio laatii ja pitää ajan tasalla kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten tiedonantojen perusteella luetteloita niiden laitosten, laboratorioiden ja viinintuottajien nimistä ja osoitteista, joilla on valtuudet myöntää V I 1 ‑asiakirjoja. Komissio julkaisee näiden laitosten ja laboratorioiden nimet ja osoitteet internetissä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten tiedonannoissa on oltava: a) niiden virallisten laitosten ja laboratorioiden nimet ja osoitteet, jotka on hyväksytty tai nimetty laatimaan V I 1 ‑asiakirjoja; b) niiden viinintuottajien nimet, osoitteet ja viralliset rekisteröintinumerot, joilla on valtuudet itse laatia V I 1 ‑asiakirjoja. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun luetteloon sisältyvät ainoastaan ne tämän kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitetut toimivaltaiset laitokset ja laboratoriot, jotka kolmansien maiden toimivaltaiset viranomaiset ovat valtuuttaneet toimittamaan pyynnöstä komissiolle ja jäsenvaltioille kaikki tiedot, joita tarvitaan asiakirjoissa olevien tietojen arvioimiseksi. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut luettelot ajantasaistetaan erityisesti osoitteenmuutosten ja/tai laitosten tai laboratorioiden nimien vaihdoksista aiheutuneiden muutosten huomioon ottamiseksi.”

15. Kyseisen asetuksen VI osasto, joka sisältää 96–104 artiklan, koskee yleisiä säännöksiä, siirtymäsäännöksiä ja loppusäännöksiä. Asetuksen 98 artiklassa, jonka otsikkona on ”Kansalliset seuraamukset”, säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on [asetuksessa N:o 479/2008] tai tässä asetuksessa säädettyihin vaatimuksiin liittyvien sääntöjenvastaisuuksien osalta säädettävä kansallisella tasolla sovellettavista seuraamuksista, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, jotta yhteisöjen taloudelliset edut ovat asianmukaisesti suojatut, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [asetuksessa N:o 479/2008] tai tässä asetuksessa säädettyjen seuraamusten soveltamista.”

16. Asetuksen N:o 555/2008 liitteessä IX olevan lomakkeen, jonka otsikkona on ”Asetuksen 43 artiklan 1 kohdassa säädetty V I 1 ‑asiakirja”, 9 ja 10 kohdan sanamuoto on seuraava: ”9. VAKUUTUS Edellä kuvattu tuote ☐ on / ☐ ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi, täyttää yhteisön viinituotteiden määritelmiä tai luokkia koskevat edellytykset ja on tuotettu käyttäen ☐ OIV:n suosittelemia ja julkaisemia / ☐ yhteisön sallimia viininvalmistusmenetelmiä. – – 10. MÄÄRITYSSELOSTE (josta käy ilmi edellä kuvatun tuotteen analyyttiset ominaisuudet) – – VIINI – – – Kokonaisalkoholipitoisuus: – Todellinen alkoholipitoisuus: – –”

b) Asetus (EY) N:o 607/2009

17. Asetuksessa (EY) N:o 607/2009 ( 12 ) vahvistetaan, kuten sen 1 artiklan, jonka otsikkona on ”Kohde”, 1 kohdasta ilmenee, yksityiskohtaiset säännöt asetuksen N:o 479/2008 III osaston soveltamiseksi muun muassa kyseisen osaston VI luvun eräiden viinialan tuotteiden merkintöihin ja esittelyyn liittyvien säännösten osalta.

18. Asetuksen N:o 607/2009 56 artiklan, jonka otsikkona on ”Pullottajan, tuottajan, maahantuojan ja myyjän merkitseminen” ( 13 ), 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Asetuksen [N:o 479/2008] 59 artiklan 1 kohdan e ja f alakohdan[ ( 14 )] sekä tämän artiklan soveltamiseksi – – d) ’maahantuojalla’ tarkoitetaan yhteisöön sijoittautunutta luonnollista tai oikeushenkilöä taikka näiden ryhmittymää, joka on vastuussa – – asetuksen (ETY) N:o 2913/92 ( 15 ) 4 artiklan 8 kohdassa tarkoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisesta; – –”

3. Seuraamuksia koskevat säännöt

a) Asetus (EY) N:o 178/2002

19. Asetus (EY) N:o 178/2002 ( 16 ) sisältää, kuten sen 1 artiklasta ilmenee, erityisesti elintarviketurvallisuutta unionin tasolla ja kansallisella tasolla koskevat perustavanlaatuiset säännökset.

20. Kyseisen asetuksen 17 artiklassa, jonka otsikkona on ”Vastuut”, säädetään seuraavaa: ”1. Kaikissa tuotannon, jalostuksen ja jakelun vaiheissa toimivien elintarvike‑ ja rehualan toimijoiden on vastuullaan olevissa toiminnoissa huolehdittava siitä, että elintarvikkeet tai rehut täyttävät niiden toiminnan kannalta asiaankuuluvat elintarvikelainsäädännön vaatimukset ja varmistettava, että kyseiset vaatimukset täyttyvät. 2. Jäsenvaltioiden on pantava elintarvikelainsäädäntö täytäntöön sekä seurattava ja valvottava, että kaikissa tuotannon, jalostuksen ja jakelun vaiheissa toimivat elintarvike‑ ja rehualan toimijat noudattavat elintarvikelainsäädännön vaatimuksia. – – Jäsenvaltioiden on myös annettava elintarvike‑ ja rehulainsäädännön rikkomuksiin sovellettavia toimenpiteitä ja seuraamuksia koskevat säännöt. Toimenpiteiden ja seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”

b) Asetus N:o 1306/2013

21. Asetuksessa N:o 1306/2013 annetaan, kuten sen 1 artiklasta ilmenee, säännöt, jotka koskevat muun muassa YMP:n mukaisten menojen rahoitusta ja hallinto‑ ja valvontajärjestelmiä, jotka jäsenvaltioiden on perustettava.

22. Kyseisen asetuksen johdanto‑osan 39 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”– – Sellaisissa alakohtaisen maatalouslainsäädännön rikkomisen tapauksissa, joita varten unionin säädöksissä ei ole vahvistettu yksityiskohtaisia sääntöjä hallinnollisista seuraamuksista, jäsenvaltioiden olisi määrättävä kansallisia seuraamuksia, joiden olisi oltava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia.”

23. Kyseisen asetuksen V osaston, jonka otsikkona on ”Valvontajärjestelmät ja seuraamukset”, 64 artiklassa, jonka otsikkona on ”Hallinnollisten seuraamusten soveltaminen”, säädetään seuraavaa: ”– – 2. Hallinnollisia seuraamuksia ei määrätä – – d) jos asianomainen henkilö voi osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle vakuuttavasti, että hän ei ole vastuussa [oikeammin: on syytön] 1 kohdassa tarkoitettuun noudattamatta jättämiseen, tai jos toimivaltainen viranomainen on muutoin vakuuttunut siitä, että asianomainen henkilö on syytön noudattamatta jättämiseen; – –”

24. Saman asetuksen 89 artiklan, jonka otsikkona on ”Muut kaupan pitämisen sääntöihin liittyvät tarkastukset ja seuraamukset”, 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”3. Jäsenvaltioiden on tehtävä riskianalyysin perusteella tarkastuksia tarkistaakseen, ovatko [asetuksen N:o 1308/2013] liitteessä I tarkoitetut tuotteet [kyseisen asetuksen] II osan II osaston I luvun 1 jaksossa vahvistettujen sääntöjen mukaisia, ja tarvittaessa sovellettava hallinnollisia seuraamuksia. 4. Unionin viinialan sääntöjen rikkomisen tapauksessa jäsenvaltioiden on sovellettava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia hallinnollisia seuraamuksia, tämän kuitenkaan rajoittamatta viinialalla 64 artiklan perusteella hyväksyttyjä säädöksiä. Seuraamuksia ei sovelleta 64 artiklan 2 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa eikä noudattamatta jättämisen ollessa luonteeltaan vähäistä.”

B Tšekin oikeus

25. Viininviljelystä ja ‑valmistuksesta annetun lain nro 321/2004 (Zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství, jäljempänä laki nro 321/2004) 31.3.2017 saakka voimassa olleen version 39 §:n 1 momentin ff kohdassa säädetään seuraavaa: ”Oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö syyllistyy tuotteen valmistajana tai tuotetta kaupan pitävänä henkilönä hallinnolliseen rikkomukseen – – rikkoessaan velvollisuutta, josta säädetään viininviljelyä, viinialaa tai viinikauppaa koskevassa [unionin] lainsäädännössä.”

26. Lain nro 321/2004 40 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava: ”Oikeushenkilö ei ole vastuussa hallinnollisesta rikkomuksesta, jos se osoittaa, että se on kaikin keinoin, joita siltä voidaan odottaa, pyrkinyt estämään velvollisuuden rikkomisen.”

III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa

27. Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně (valtiollinen maatalous‑ ja elintarviketarkastusviranomainen, Brnon tarkastusjaosto, Tšekki) totesi päätöksessään 14.1.2016, että viinikauppias Vinařství U Kapličky oli syyllistynyt lain nro 321/2004 39 §:n 1 momentin ff alakohdassa tarkoitettuihin hallinnollisiin rikkomuksiin, määräsi sille 2100000 Tšekin korunan (CZK) (noin 80000 euron) suuruisen sakon ja velvoitti sen korvaamaan laboratoriotutkimuksista aiheutuneita kustannuksia 86420 CZK:n (noin 3000 euron) arvosta, koska asianomainen yhtiö oli laskenut Tšekissä liikkeelle sellaisia Moldovasta tuotuja viinieriä (jäljempänä kyseessä olevat tuotteet), jotka oli vastoin asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohtaa valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu, tai jotka eivät olleet mainitun asetuksen 80 artiklan 2 kohdan c alakohdan vastaisesti luonnollisen alkoholipitoisuuden lisäämistä koskevien sääntöjen mukaisia (jäljempänä riidanalaiset rikkomukset).

28. Asiaa käsiteltiin lukuisissa hallinto‑ ja tuomioistuinmenettelyissä, joissa Vinařství U Kapličkyn kanteet joko hyväksyttiin sillä perusteella, ettei voitu lähtökohtaisesti sulkea pois sitä, että kyseinen yhtiö voisi vapautua riidanalaisia rikkomuksia koskevasta vastuustaan Moldovan toimivaltaisten viranomaisten asetuksen N:o 555/2008 mukaisesti laatimien V I 1 ‑asiakirjojen perusteella, tai hylättiin sillä perusteella, että V I 1 ‑asiakirjojen laatiminen oli vain hallinnollinen muodollisuus kyseessä olevien tuotteiden tuomiseksi unioniin eivätkä ne olleet riittävä peruste kyseisen yhtiön vapauttamiselle riidanalaisia rikkomuksia koskevasta vastuusta, minkä jälkeen Ústavní soud (perustuslakituomioistuin, Tšekki) totesi ratkaisussaan 5.9.2019, että Vinařství U Kapličkyn oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa oikeutta oli rikottu siksi, että Nejvyšší správní soud (ylin hallintotuomioistuin, Tšekki) oli hylännyt perustelun, joka perustui V I 1 ‑asiakirjan sisältämän todistuksen sitovuuteen, esittämättä asiassa ensin ennakkoratkaisukysymystä Euroopan unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla.

29. Tässä tilanteessa Krajský soud v Brně (Brnon maakunnallinen tuomioistuin, Tšekki) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat kaksi ennakkoratkaisukysymystä: ”1) Onko [asetuksen N:o 555/2008] nojalla myönnetty V I 1 ‑asiakirja, jossa on kolmannen maan hyväksytyn laitoksen todistus siitä, että tuote on valmistettu käyttäen OIV:n suosittelemia ja julkaisemia tai yhteisön sallimia viininvalmistusmenetelmiä, pelkkä hallinnollinen edellytys viinin tuonnille [unionin] alueelle? 2) Onko unionin oikeus esteenä sellaiselle kansalliselle oikeussäännölle, joka sallii Moldovasta tuotujen viinien kauppiaan vapautumisen rikkomusta, joka koskee muilla kuin [unionissa] sallituilla viininvalmistusmenetelmillä valmistettujen viinien liikkeelle laskemista, koskevasta vastuusta, jos kansalliset viranomaiset eivät osoita vääräksi olettamaa, jonka mukaan viini on valmistettu [unionin] hyväksymillä viininvalmistusmenetelmillä ja jonka kyseinen kauppias on voinut johtaa Moldovan viranomaisten [asetuksen N:o 555/2008] mukaisesti myöntämästä V I 1 ‑asiakirjasta?”

30. Tšekin hallitus ja Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Samat osapuolet vastasivat myös kirjallisesti unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin. Italian hallitus, joka ei ollut esittänyt kirjallisia huomautuksia, vastasi myös näihin kysymyksiin. Unionin tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan mukaisesti ratkaista asian ilman asianosaisten kuulemiseksi pidettävää istuntoa.

IV Asian tarkastelu

A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys

1. Alustavat huomautukset

31. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään lähinnä sitä, onko asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetty todistus, joka sisältyy asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan ja jonka mukaan kyseessä olevat tuotteet on valmistettu unionin oikeudessa sallituilla viininvalmistusmenetelmillä, pelkkä ”hallinnollinen edellytys” kyseisten tuotteiden tuonnille unionin alueelle vai onko se sitä vastoin merkityksellinen kauppiaan vastuun määrittämiseksi näiden tuotteiden kaupan pitämisestä silloin, kun niitä ei ole valmistettu näillä asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla menetelmillä.

32. Kun keskustarkastuslaitos selvitti Vinařství U Kapličkyn vastuuta käsiteltävän asian riidanalaisista rikkomuksista, se katsoi, ettei ollut tarpeen tutkia kyseessä olevia tuotteita koskevia V I 1 ‑asiakirjoja, koska kyseinen yhtiö ei olisi voinut vapautua näitä rikkomuksia koskevasta vastuustaan kyseisten asiakirjojen perusteella, kun taas ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan unionin säännöstössä hyväksytään suoraan, paitsi silloin, kun on kyse luottamuksen väärinkäytöstä, niiden laitosten antamat todistukset, joilla on valtuudet myöntää V I 1 ‑asiakirjoja. Näin ollen V I 1 ‑asiakirjan sisältämä todistus ei olisi pelkkä tullia varten oleva hallinnollinen muodollisuus, vaan se voisi saada viinikauppiaassa aikaan vaikutelman siitä, että tuotu viini täyttää tietyt laatustandardit.

33. Tšekin hallitus väittää tässä yhteydessä, että V I 1 ‑asiakirjaa käytetään yksinomaan niiden tullimuodollisuuksien täyttämiseen, jotka on suoritettava, jotta kyseessä olevat tuotteet voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen, ja ettei sillä ole merkitystä näiden tuotteiden myöhemmälle kaupan pitämiselle unionin alueella, kun taas komissio katsoo, että tällaisella asiakirjalla on tietty merkitys kyseisten tuotteiden ominaisuuksien määrittämisen kannalta, vaikka sillä ei automaattisesti taatakaan sitä, että tuotu viini on unionin sääntöjen mukainen – tämä pitää selvittää asianomaisen jäsenvaltion tai maahantuojan suorittamilla lisätarkastuksilla. Italian hallitus yhtyy myös olennaisilta osin tähän viimeksi mainittuun näkemykseen.

34. Tämän ratkaisuehdotuksen seuraavissa kohdissa on mielestäni hyödyllistä esittää yleiskatsaus sovellettavasta sääntelykehyksestä, jotta tämän jälkeen voidaan selvittää V I 1 ‑asiakirjan merkityksellisyys pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kauppiaan vastuuta koskevassa tutkinnassa.

2. Sovellettava sääntelykehys

35. Ensinnäkin asetuksessa N:o 1308/2013 vahvistetaan muun muassa viininvalmistusmenetelmiä ja määritysmenetelmiä koskevat säännöt sekä rypäletuotteiden tuonnin edellytykset. Kyseisen asetuksen 80 artiklan 2 kohdassa säädetään lähinnä, että näitä tuotteita ei saa pitää kaupan unionissa, jos ne on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, jota ei ole sallittu. Mainitun asetuksen 90 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa säädetään, että kyseisten tuotteiden tuonnin edellytyksenä on seuraavien kahden asiakirjan esittäminen: – yhtäältä kolmannen maan, josta tuote on peräisin, toimivaltaisen viranomaisen, joka sisältyy komission julkaisemaan luetteloon, asianomaisen tuotteen alkuperämaassa antama todistus siitä, että unionin oikeudessa sallittuja tai OIV:n suosittelemia ja julkaisemia viininvalmistusmenetelmiä noudatetaan; – toisaalta tuotteen alkuperämaan nimeämän elimen tai viranomaisen laatima määritystodistus.

36. Toiseksi asetuksessa N:o 555/2008 säädetään muun muassa kyseessä olevien tuotteiden tuonnin yhteydessä vaadittavista asiakirjoista. Kyseisen asetuksen 40 artiklassa täsmennetään, että edellä tarkoitetut todistukset ja määritysselosteet ovat samaa asiakirjaa, joka määritellään kyseisen asetuksen 43 artiklassa ”V I 1 ‑asiakirjaksi”. Viimeksi mainitun säännöksen 1 kohdan 2 alakohdassa säädetään myös, että kyseinen asiakirja laaditaan jokaisesta unioniin tuotavaksi tarkoitetusta erästä ”V I 1 ‑lomakkeelle”, jonka pitää olla kyseisen asetuksen liitteessä IX esitetyn mallin mukainen. Tämä lomake, jonka sisältö on toistettu tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohdassa, sisältää yhtäältä esitäytetyn todistusmallin, jolla toimivaltainen laitos varmentaa muun muassa sen, että tutkitut tuotteet on valmistettu OIV:n suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, ja toisaalta esitäytetyn määritysselostemallin, johon on merkittävä tilavuusprosentteina tuotteiden kokonaisalkoholipitoisuus ja todellinen alkoholipitoisuus.

37. Asetuksen N:o 555/2008 47 artiklan mukaan V I 1 ‑asiakirja annetaan tuontimaan toimivaltaisille tulliviranomaisille, kun täytetään tullimuodollisuuksia, jotka vaaditaan asianomaisten tuotteiden luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen.

3. V I 1 ‑asiakirjan merkitys

38. Kun arvioidaan V I 1 ‑asiakirjan merkitystä tutkinnassa, joka koskee kauppiaan vastuuta sellaisen viinin pitämisestä kaupan, jota ei ole valmistettu unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, on mielestäni erotettava toisistaan yhtäältä säännöt, jotka koskevat kyseessä olevien tuotteiden tuontia ja luovuttamista vapaaseen liikkeeseen unionissa ( 17 ), ja toisaalta säännöt, jotka koskevat asianomaisten tuotteiden pitämistä kaupan unionin markkinoilla. Vaikka mainittujen tuotteiden tuomiseksi ja luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen on riittävää tarkastaa niiden alkuperä, aitous ja laadulliset ominaisuudet tuontihetkellä erityisesti unionin säännöstön mukaisesti valtuutettujen laitosten antamien asiakirjojen pohjalta, kyseisten tuotteiden kaupan pitämiseksi on eritoten tarpeen, että tuotteet ovat aina mainittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisia.

39. Vaikka V I 1 ‑asiakirjan esittäminen sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa tullimuodollisuudet täytetään, mahdollistaakin kyseessä olevien tuotteiden luovuttamisen vapaaseen liikkeeseen, yksin sen perusteella ei vielä voida päätellä, että nämä tuotteet olisivat aina unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisia, mikä on edellytyksenä niiden kaupan pitämiselle unionin markkinoilla. Kuten komissio korostaa, viini on monimutkainen tuote, joka on alttiina useille ulkoisille olosuhteille, myös kuljetuksen aikana, joten se, että kyseinen tuote ei ole unionin vaatimusten mukainen, voi olla seurausta myös kyseisen asiakirjan antamisen jälkeisestä toimenpiteestä. Tästä syystä maahantuojan vastuulla ( 18 ) olevat ajoittaiset lisätarkastukset ovat välttämättömiä tuotteen laadun varmistamiseksi.

40. Toisin sanoen on mielestäni selvää, että unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien noudattaminen, josta V I 1 ‑asiakirjaan kuuluva todistus ja määritysseloste todistavat, viinin tuontia ja vapaaseen liikkeeseen luovuttamista varten ei lähtökohtaisesti vielä riitä yksinään takaamaan kyseisten menetelmien noudattamista asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä silloin, kun viiniä pidetään kaupan.

41. Koska V I 1 ‑asiakirja kuitenkin todistaa tuontihetkellä, että viinierä on valmistettu unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, ei voida päätellä, että kyseinen asiakirja olisi pelkkä ”hallinnollinen muodollisuus”, jolla ei olisi mitään merkitystä silloin, kun arvioidaan kauppiaan vastuuta kyseisen viinin kaupan pitämisen yhteydessä. Mielestäni toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat ottaa kyseisen asiakirjan huomioon yhtenä merkityksellisenä seikkana muiden joukossa silloin, kun ne selvittävät viinikauppiaan osoittamaa huolellisuutta ja tämän seurauksena vapauttavat kauppiaan pääasiassa kyseessä olevien kaltaisiin rikkomuksiin liittyvästä vastuusta.

42. V I 1 ‑asiakirjan merkitystä on tosin arvioitava käsiteltävän asian tosiseikkojen valossa – tässä on huomioitava esimerkiksi kyseisen asiakirjan antamisesta kulunut aika, kuljetukset ja muut mahdolliset kyseessä oleviin tuotteisiin kohdistuneet toimenpiteet sekä kaikki muut seikat, jotka ovat voineet vaikuttaa kyseisten tuotteiden laatuun ( 19 ). Haluamatta kajota ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen toimivaltaan tyydyn tältä osin painottamaan, että kyseisen asiakirjan merkitys on nyt käsiteltävässä asiassa hyvin vähäinen niiden Tšekin hallituksen esille tuomien tosiseikkojen perusteella, jotka osoittavat, että Vinařství U Kapličkyn olisi pitänyt olla tietoinen tuomiensa viinien ongelmista ( 20 ) – sikäli kuin ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin vahvistaa nämä tosiseikat.

43. Ehdotan, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei todistus, joka sisältyy asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan ja jonka mukaan kyseessä olevat tuotteet on valmistettu unionin oikeudessa sallituilla viininvalmistusmenetelmillä, ole pelkkä ”hallinnollinen edellytys” viinin tuonnille unionin alueelle ja että se voidaan ottaa huomioon yhtenä merkityksellisenä seikkana muiden joukossa kauppiaan vastuun toteamiseksi asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta sellaisen viinin kaupan pitämisestä, joka ei ole kyseisten menetelmien mukainen.

B Toinen ennakkoratkaisukysymys

1. Alustavat huomautukset

44. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee toisella ennakkoratkaisukysymyksellään lähinnä, onko unionin oikeus esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan henkilö voi vapautua riidanalaisia rikkomuksia koskevasta vastuustaan silloin, jos kansalliset viranomaiset eivät kumoa V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvän todistuksen synnyttämää olettamaa, jonka mukaan kyseessä olevat tuotteet on valmistettu unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisesti.

45. Tältä osin ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tulkitsee lain nro 321/2004 40 §:n 1 momenttia Ústavní soudin oikeuskäytännön valossa siten, että V I 1 ‑asiakirjassa oleva todistus synnyttää (kumottavissa olevan) olettaman siitä, että se viinierä, jota todistus koskee, olisi unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukainen. Tätä ”vaatimustenmukaisuusolettamaa” sovellettaisiin nähdäkseni paitsi sinä ajankohtana, jona kyseinen tuote tuodaan maahan, myös koko sen ajan, kun sitä pidetään kaupan unionissa.

46. Tšekin hallitus katsoo, ettei unionin oikeus anna Vinařství U Kapličkyn kaltaiselle yhtiölle mahdollisuutta vapautua riidanalaisia rikkomuksia koskevasta vastuustaan yksinomaan vetoamalla V I 1 ‑asiakirjaan, kun taas komissio katsoo, ettei unionin oikeus ole esteenä kansalliselle säännölle, jonka nojalla Moldovasta tuotujen viinien kauppias voi vapautua riidanalaisia rikkomuksia koskevasta vastuustaan, jos tämä osoittaa pyrkineensä kaikin keinoin, joita siltä voidaan edellyttää, estämään tällaisen rikkomuksen, mikäli tällaista kansallista sääntöä ei tulkita niin, että pelkästään se, että kyseinen kauppias esittää Moldovan toimivaltaisten viranomaisten antaman V I 1 ‑asiakirjan, riittää siihen, että asianomainen kauppias vapautetaan kyseisiä rikkomuksia koskevasta vastuustaan.

47. Ennen kuin aloitan tarkasteluni sellaisen olettaman, jollaisen ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on tuonut esiin, yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa, on mielestäni hyödyllistä esittää yleiskatsaus sovellettavasta sääntelykehyksestä.

2. Sovellettava sääntelykehys

48. Kuten asetuksen N:o 1308/2013 johdanto‑osan neljännessä perustelukappaleessa muistutetaan, kyseisessä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen rikkomiseen liittyvistä seuraamuksista määrätään asetuksessa N:o 1306/2013, jolla annetaan eritoten säännöt, jotka koskevat jäsenvaltioiden YMP:n mukaisten menojen rahoitusta koskevia hallinto‑ ja valvontajärjestelmiä. Kyseisen asetuksen 89 artiklan 4 kohdassa säädetään, että unionin viinialan sääntöjen, joihin kuuluu myös asetuksen N:o 1308/2013 80 artikla, rikkomisen tapauksessa jäsenvaltioiden on sovellettava ”tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia” hallinnollisia seuraamuksia. Tässä samassa säännöksessä säädetään, että kyseisiä seuraamuksia ei kuitenkaan sovelleta asetuksen N:o 1306/2013 64 artiklan 2 kohdan d alakohdassa kuvatussa tapauksessa, nimittäin silloin, jos asianomainen henkilö voi osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle vakuuttavasti, että hän on syytön alakohtaisen maatalouslainsäädännön soveltamisesta johtuvien velvoitteiden noudattamatta jättämiseen, tai jos toimivaltainen viranomainen on muutoin vakuuttunut siitä, että asianomainen henkilö on syytön noudattamatta jättämiseen.

49. Huomautan, että elintarvikealan toimijoiden ja jäsenvaltioiden vastuuta sekä siihen liittyviä seuraamuksia koskevista säännöistä säädetään tämän lisäksi asetuksen N:o 178/2002 17 artiklassa ( 21 ) ja asetuksen N:o 555/2008 98 artiklassa ( 22 ), joita ei voida soveltaa suoraan nyt käsiteltävässä asiassa ( 23 ).

50. Joka tapauksessa asetuksen N:o 1306/2013 89 artiklassa, asetuksen N:o 178/2002 17 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 555/2008 98 artiklassa asetetaan samat oikeudelliset vaatimukset ja jätetään jäsenvaltioille menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen mukaisesti mahdollisuus säätää hallinnollisia seuraamuksia sääntöjen rikkomisesta muun muassa viininvalmistusmenetelmien alalla ja edellytetään, että unionin oikeuden rikkomisen tapauksessa sovellettavat kansallisen oikeuden seuraamukset ovat oikeasuhteisia, tehokkaita ja varoittavia ( 24 ).

51. Asiaa koskevan kansallisen säännöstön osalta on todettava, että lain nro 321/2004 40 §:n 1 momentissa säädetään, että oikeushenkilö ei ole vastuussa hallinnollisesta rikkomuksesta, mikäli se osoittaa, että se on kaikin keinoin, joita siltä voidaan odottaa, pyrkinyt estämään kyseisen velvollisuuden rikkomisen.

3. Asiaa koskevan unionin säännöstön tulkinta

52. Kuten olen todennut tämän ratkaisuehdotuksen 48–50 kohdassa, asiaa koskevassa unionin säännöstössä annetaan jäsenvaltioille toimivalta ottaa käyttöön hallinnollisia seuraamuksia viininvalmistusmenetelmien noudattamista koskevien sääntöjen rikkomisesta ja edellytetään samalla, että nämä seuraamukset ovat ”oikeasuhteisia, tehokkaita ja varoittavia”. Toinen ennakkoratkaisukysymys ei koske itse seuraamuksia vaan menettelysääntöä, joka, kun viinikauppiaalla on hallussaan V I 1 ‑asiakirja, kääntää todistustaakan sen osoittamisessa, että kyseinen kauppias on vastuussa sellaisen tuotteen kaupan pitämisestä, joka on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, jota ei sallita unionin oikeudessa.

53. Muistutan tässä yhteydessä, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun kyseisestä asiasta ei ole olemassa unionin sääntöjä, kunkin jäsenvaltion asiana on antaa ne sisäisessä oikeusjärjestyksessään menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen nojalla, kunhan ne eivät ole epäedullisempia kuin samankaltaisia kansallisen oikeuden piiriin kuuluvia tilanteita koskevat säännöt (vastaavuusperiaate) eikä niillä tehdä unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi (tehokkuusperiaate) ( 25 ).

54. Pääasiassa kyseessä olevan tehokkuusperiaatteen osalta muistutan, että asetuksen N:o 1306/2013 89 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on sovellettava unionin viinialan sääntöjen rikkomisen tapauksessa seuraamuksia, joiden on oltava eritoten ”tehokkaita ja varoittavia” ( 26 ); unionin oikeuden mukaan on tarpeellista tarkistaa, etteivät niiden soveltamissäännöt, mukaan lukien kaikki asiaa koskevat menettelysäännöt, ole kyseisen periaatteen vastaisia, mikä ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on selvitettävä. Ensi näkemältä on nimittäin niin, että koska pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella säännöstöllä tehdään erityisen vaikeaksi tai jopa mahdottomaksi sen toteaminen, että viinikauppias on vastuussa unionin viininvalmistusmenetelmiä koskevien sääntöjen rikkomisesta ( 27 ), kyseinen säännöstö voi vaikuttaa siinä unionin oikeuden mukaisesti säädettyjen seuraamusten tehokkuuteen.

55. Jotta ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle voitaisiin esittää hyödyllisiä unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, joiden avulla se voi itse ratkaista, onko asiaa koskeva kansallinen säännöstö yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, huomautan ensinnäkin, että asetuksen N:o 607/2009 56 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan maahantuoja on unioniin sijoittautunut luonnollinen tai oikeushenkilö tai näiden ryhmittymä, joka on vastuussa tuotujen tavaroiden luovuttamisesta vapaaseen liikkeeseen, ja että maahantuoja on vastuussa muun muassa siitä, että ne on valmistettu asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti unionissa sallituilla viininvalmistusmenetelmillä.

56. Lisäksi totean, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen esittämä tulkinta lain nro 321/2004 40 §:n 1 momentista tarkoittaa lähinnä todistustaakan kääntämistä viinikauppiaan vastuun toteamiseksi sellaisten tuotteiden kaupan pitämisestä, jotka on valmistettu asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla viininvalmistusmenetelmillä, joita ei sallita unionin oikeudessa, ja että tämä todistustaakan kääntäminen perustuu yksinomaan V I 1 ‑asiakirjassa olevaan todistukseen ( 28 ).

57. Muistutan vielä, että asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 3 kohdan mukaan asianomainen todistus esitetään kyseessä olevien tuotteiden tuontia varten ja että asetuksen N:o 555/2008 47 artiklan mukaan kyseinen asiakirja annetaan toimivaltaisille viranomaisille silloin, kun täytetään tullimuodollisuuksia, joita edellytetään asianomaisten tuotteiden luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen. Kuten totesin ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen antamassani vastauksessa ( 29 ), kyseistä todistusta ei siis ole tarkoitettu todistamaan, että kyseiset tuotteet olisivat unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisia, kuten asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdassa säädetään, koko sen ajan, kun tuotteita pidetään kaupan.

58. Tällaisissa olosuhteissa epäilen, voiko sellainen kyseessä olevien tuotteiden kaupanpitäjän vastuuta koskevan todistustaakan kääntäminen, joka sälyttää tuotteiden laadunvalvonnan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tehtäväksi ja tekee erityisen vaikeaksi tai jopa mahdottomaksi kyseisen henkilön vastuun toteamisen, perustua V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvän kaltaiseen todistukseen, jolla vahvistetaan tuotteen tuontihetkellä, että tuote noudattaa unionin viininvalmistusmenetelmiä, kun on kyse viinin kaltaisesta monimutkaisesta tuotteesta, joka on alttiina useille ulkoisille olosuhteille kuljetuksen, käsittelyjen tai muiden myöhempien toimenpiteiden aikana. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kuuluu kuitenkin suorittaa tarvittavat tarkastukset.

59. Näin ollen ehdotan, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asetuksen N:o 1306/2013 89 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kolmannesta maasta viiniä tuova kauppias ei ole vastuussa siitä, että V I 1 ‑asiakirjassa olevassa todistuksessa tarkoitetut viinierät eivät ole unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisia, mikäli kansalliset viranomaiset eivät pysty kumoamaan kyseisen asiakirjan synnyttämää ”vaatimustenmukaisuusolettamaa”, silloin, kun kyseinen olettama tekee erityisen vaikeaksi tai jopa mahdottomaksi kyseisen kauppiaan vastuun toteamisen, kun otetaan huomioon erityisesti seuraavat seikat: – asetuksen N:o 607/2009 56 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan maahantuoja on unioniin sijoittautunut luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö tai näiden henkilöiden ryhmittymä, joka on vastuussa tuotujen tavaroiden luovuttamisesta vapaaseen liikkeeseen; – ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kansallisesta säännöstöstä esittämä tulkinta tarkoittaa lähinnä todistustaakan kääntämistä yksinomaan V I 1 ‑asiakirjassa olevan todistuksen perusteella viinikauppiaan vastuun toteamiseksi sellaisten tuotteiden kaupan pitämisestä, jotka on valmistettu viininvalmistusmenetelmillä, joita ei ole sallittu unionin oikeudessa; – kyseistä todistusta ei ole nimenomaisesti tarkoitettu takaamaan, että kyseiset tuotteet olisivat, kuten asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdassa edellytetään, unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisia koko sen ajan, kun niitä pidetään kaupan.

V Ratkaisuehdotus

60. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Krajský soud v Brněn esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 922/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 90 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tukiohjelmien, kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan, tuotantokyvyn ja viinialan tarkastusten osalta 27.6.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti annetuissa V I 1 ‑asiakirjoissa oleva todistus, jonka mukaan Euroopan unioniin tuodut viinierät on valmistettu unionin oikeudessa sallituilla viininvalmistusmenetelmillä, ei ole pelkkä ”hallinnollinen edellytys” viinin tuonnille unionin alueelle ja että se voidaan ottaa huomioon yhtenä merkityksellisenä seikkana muiden joukossa kauppiaan vastuun toteamiseksi asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta sellaisen viinin kaupan pitämisestä, joka ei ole sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukainen. 2) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 89 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kauppias, joka tuo viiniä kolmannesta maasta, ei ole vastuussa siitä, että V I 1 ‑asiakirjassa olevassa todistuksessa tarkoitetut viinierät eivät ole unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisia, mikäli kansalliset viranomaiset eivät pysty kumoamaan asiakirjan synnyttämää ”vaatimustenmukaisuusolettamaa”, silloin, kun kyseinen olettama tekee erityisen vaikeaksi tai jopa mahdottomaksi kyseisen kauppiaan vastuun toteamisen, kun otetaan huomioon erityisesti seuraavat seikat: – asetuksen N:o 607/2009 56 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan maahantuoja on unioniin sijoittautunut luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö tai näiden henkilöiden ryhmittymä, joka on vastuussa tuotujen tavaroiden luovuttamisesta vapaaseen liikkeeseen; – ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kansallisesta säännöstöstä esittämä tulkinta tarkoittaa lähinnä todistustaakan kääntämistä yksinomaan V I 1 ‑asiakirjassa olevan todistuksen perusteella viinikauppiaan vastuun toteamiseksi sellaisten tuotteiden kaupan pitämisestä, jotka on valmistettu viininvalmistusmenetelmillä, joita ei ole sallittu unionin oikeudessa; – kyseistä todistusta ei ole nimenomaisesti tarkoitettu takaamaan, että kyseiset tuotteet olisivat, kuten asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdassa edellytetään, unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisia koko sen ajan, kun niitä pidetään kaupan.

( 1 ) Alkuperäinen kieli: ranska.

( 2 ) Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 922/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 347, s. 671).

( 3 ) Viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tukiohjelmien, kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan, tuotantokyvyn ja viinialan tarkastusten osalta 27.6.2008 annettu komission asetus (EUVL 2008, L 170, s. 1).

( 4 ) Tällä asetuksella kumottiin maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (EUVL 2007, L 299, s. 1).

( 5 ) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 347, s. 549).

( 6 ) Kyseinen osa koskee ”rypäletuotteiden luokkia”, joihin kuuluu ”viini”, joka määritellään ”tuotteeksi, joka saadaan murskatuista tai murskaamattomista tuoreista rypäleistä tai rypäleen puristemehusta ainoastaan täydellisellä tai osittaisella alkoholikäymisellä”.

( 7 ) Kyseinen liite koskee ”80 artiklassa tarkoitettuja viininvalmistusmenetelmiä”.

( 8 ) Näihin koodeihin kuuluvat muun muassa rypäleiden puristemehut ja viinit.

( 9 ) Tätä asetusta on muutettu [asetuksen N:o 1308/2013] täydentämisestä viini‑istutusten lupajärjestelmän, viinitilarekisterin, saateasiakirjojen ja todistusten, saapuvien ja lähtevien erien rekisterin, pakollisten ilmoitusten sekä tiedoksiantojen ja tiedoksiannettujen tietojen julkistamisen osalta, [asetuksen N:o 1306/2013] täydentämisestä asianomaisten tarkastusten ja seuraamusten osalta, komission asetusten [N:o 555/2008], (EY) N:o 606/2009 ja (EY) N:o 607/2009 muuttamisesta sekä komission asetuksen (EY) N:o 436/2009 ja komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/560 kumoamisesta 11.12.2017 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2018/273 (EUVL 2018, L 58, s. 1) 52 artiklalla. Kyseisellä säännöksellä kumottiin kaikki jäljempänä mainittavat asetuksen N:o 555/2008 säännökset, mutta ajallisista syistä niitä sovelletaan kuitenkin edelleen pääasiaan.

( 10 ) Viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä, asetusten (EY) N:o 1493/1999, (EY) N:o 1782/2003, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 3/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2392/86 ja (EY) N:o 1493/1999 kumoamisesta 29.4.2008 annettu neuvoston asetus (EUVL 2008, L 148, s. 1). Tämä asetus kumottiin asetuksen N:o 1234/2007 muuttamisesta 25.5.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 491/2009 (EUVL 2009, L 154, s. 1). Asetuksen N:o 491/2009 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan viittauksia asetukseen N:o 479/2008 pidettiin viittauksina asetukseen N:o 1234/2007, joka on puolestaan sittemmin kumottu asetuksella N:o 1308/2013.

( 11 ) Asetuksen N:o 479/2008 82 artikla on korvattu asetuksen N:o 1234/2007 158 a artiklalla, joka on puolestaan korvattu asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklalla.

( 12 ) Asetuksen N:o 479/2008 soveltamista koskevista eräistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyjen viinialan tuotteiden suojattujen alkuperänimitysten, maantieteellisten merkintöjen ja perinteisten merkintöjen sekä merkintöjen ja esittelyn osalta 14.7.2009 annettu komission asetus (EUVL 2009, L 193, s. 60). Tämä asetus on kumottu asetuksen N:o 1308/2013 täydentämisestä viinialan alkuperänimitysten, maantieteellisten merkintöjen ja perinteisten merkintöjen suojaa koskevien hakemusten, vastaväitemenettelyn, käyttörajoitusten, tuote‑eritelmien muutosten, suojan peruutuksen sekä merkintöjen ja esillepanon osalta 17.10.2018 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2019/33 (EUVL 2019, L 9, s. 2). Pääasian tosiseikkojen tapahtumisajan takia käsiteltävässä asiassa sovelletaan kuitenkin edelleen asetusta N:o 607/2009.

( 13 ) Tämä säännös kuuluu kyseisen asetuksen IV luvun, jonka otsikkona on ”Merkinnät ja esittely”, 1 jaksoon, jonka otsikkona on ”Pakolliset merkinnät”.

( 14 ) Kyseisen asetuksen 59 artiklan, jonka otsikkona on ”Pakolliset merkinnät”, 1 kohdan e ja f alakohdassa säädettiin muun muassa, että viinin, jota pidetään kaupan unionissa tai joka on tarkoitettu vientiin, merkinnöissä ja esittelyssä on oltava pakollisena merkintänä yhtäältä maininta pullottajasta tai, jos kyseessä on kuohuviini, hiilihapotettu kuohuviini, laatukuohuviini tai maustettu laatukuohuviini, valmistajan tai myyjän nimi sekä toisaalta maininta tuojasta, jos kyse on tuontiviineistä. Asianomaisen asetuksen 59 artikla on korvattu muutoksitta asetuksen N:o 1234/2007 118 y artiklalla, joka on puolestaan korvattu asetuksen N:o 1308/2013 119 artiklalla.

( 15 ) Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annettu neuvoston asetus (EYVL 1992, L 302, s. 1), joka on kumottu yhteisön tullikoodeksista 23.4.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 450/2008 (uudistettu tullikoodeksi) (EUVL 2008, L 145, s. 1), joka on puolestaan kumottu unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 952/2013 (EUVL 2013, L 269, s. 1).

( 16 ) Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EYVL 2002, L 31, s. 1).

( 17 ) Huomautan, että V I 1 ‑asiakirjaa koskevassa unionin säännöstössä ei eroteta selvästi toisistaan yhtäältä kyseisen asiakirjan käyttöä kyseessä olevien tuotteiden tuontiin ja toisaalta sen käyttöä kyseessä olevien tuotteiden luovuttamiseen vapaaseen liikkeeseen. Siinä missä asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 3 kohdassa säädetään erityisesti, että viinien tuonnin edellytyksenä on se, että esitetään todistus ja määritystodistus (määritysseloste), jotka asetuksen N:o 555/2008 40 ja 43 artiklan mukaan kuuluvat V I 1 ‑asiakirjaan, kyseisen asetuksen 47 artiklassa täsmennetään, että tämä asiakirja annetaan toimivaltaisille viranomaisille silloin, kun täytetään tullimuodollisuuksia, jotka vaaditaan asiakirjassa tarkoitetun erän laskemiseksi vapaaseen liikkeeseen.

( 18 ) Asetuksen N:o 607/2009 56 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan eritoten asetuksen N:o 479/2008 59 artiklan 1 kohdan f alakohdan (joka vastaa nykyisellään asetuksen N:o 1308/2013 119 artiklan 1 kohdan f alakohtaa – ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 14) soveltamiseksi ”maahantuojalla” tarkoitetaan ”[unioniin] sijoittautunutta luonnollista tai oikeushenkilöä taikka näiden ryhmittymää, joka on vastuussa [tuotujen tavaroiden] vapaaseen liikkeeseen luovuttamisesta” (kursivointi tässä).

( 19 ) Nähdäkseni on esimerkiksi niin, että vaikka kyseisessä asiakirjassa olevalla todistuksella voi olla tietynlaista merkitystä, kun tarkistetaan, onko maahantuoja osoittanut kohtuullista huolellisuutta silloin, kun kyseisen todistuksen kohteena oleva viinierä on luovutettu vapaaseen liikkeeseen, tämä ei enää päde sen jälkeen, kun tuotetta on kerran siirretty tai käsitelty, tai edes silloin, kun sen tuonnista on kulunut jonkin aikaa.

( 20 ) Tšekin hallitus viittaa muun muassa tuoduista viineistä kyseiselle yhtiölle vuoden 2014 aikana määrättyyn seuraamukseen ja siihen, että keskus tarkastuslaitos oli ilmaissut epäilyjä, jotka koskivat tiettyjen tuotujen viinien laatua, kyseessä olevien tuotteiden erittäin alhaista ostohintaa ja ”hämäriä” myyntijärjestelyjä, joissa kyseisiä tuotteita siirreltiin samojen henkilöiden hallinnassa olleiden kahden yhtiön välillä ennen niiden vähittäismyyntiä.

( 21 ) Yhtäältä kyseisen artiklan 1 kohdassa säädetään, että elintarvikealan toimijoiden on huolehdittava niiden toiminnan kannalta asiaankuuluvien elintarvikelainsäädännön vaatimusten noudattamisesta ja varmistettava, että kyseiset vaatimukset täyttyvät, ja toisaalta sen 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on muun muassa seurattava ja valvottava, että toimijat noudattavat niitä koskevia vaatimuksia, ja annettava näiden sääntöjen rikkomuksiin sovellettavia toimenpiteitä ja seuraamuksia koskevat säännöt, ja täsmennetään, että säädettyjen seuraamusten on oltava ”tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia”.

( 22 ) Kyseisessä artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan muun muassa säätämään asetuksessa N:o 479/2008, joka on nykyisin korvattu asetuksella N:o 1308/2013 (ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 10), säädettyihin vaatimuksiin liittyvien sääntöjenvastaisuuksien osalta kansallisella tasolla sovellettavista seuraamuksista, jotka ovat ”tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia”, jotta unionin taloudelliset edut ovat asianmukaisesti suojatut.

( 23 ) Asetuksen N:o 178/2002 17 artiklasta yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että kyseinen artikla on elintarvikealan yleissäännös, jota sovelletaan ainoastaan siltä osin kuin unionin oikeudessa ei ole säädetty tiettyjä elintarvikeluokkia koskevista erityissäännöistä (ks. vastaavasti tuomio 9.6.2005, HLH Warenvertrieb ja Orthica, C‑211/03, C‑299/03 ja C‑316/03–C‑318/03, EU:C:2005:370, 36–39 kohta). Asetuksen N:o 1306/2013 89 artikla on mielestäni tällainen sääntö. Asetuksesta N:o 555/2008 on todettava, että sen 1 artiklasta ilmenee, että kyseisessä asetuksessa vahvistetaan soveltamissäännöt asetuksen N:o 479/2008 tietyille säännöksille, joihin ei lukeudu kyseisen asetuksen 27 artiklan 4 kohta, joka on olennaisin osin korvattu asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdalla (ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 10).

( 24 ) Mainitsen myös asetuksen N:o 1306/2013 johdanto‑osan 39 perustelukappaleen, jossa säädetään muun muassa, että sellaisissa alakohtaisen maatalouslainsäädännön rikkomisen tapauksissa, joita varten unionin säädöksissä ei ole vahvistettu tarkkoja sääntöjä hallinnollisista seuraamuksista, jäsenvaltioiden olisi määrättävä kansallisia seuraamuksia, joiden on oltava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia.

( 25 ) Ks. tuomio 21.1.2016, Eturas ym. (C‑74/14, EU:C:2016:42, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

( 26 ) Täsmennän, että käsiteltävässä asiassa ei ole kyse vaatimuksesta, jonka mukaan näiden seuraamusten on oltava kyseisen säännöksen mukaisesti myös ”oikeasuhteisia”.

( 27 ) V I 1 ‑asiakirjan synnyttämää ”vaatimustenmukaisuusolettamaa” voitaisiin tulkita siten, että lain nro 321/2004 40 §:n 1 momentin mukaan oikeushenkilö, jolla on kyseinen asiakirja, on kaikin keinoin, joita siltä voidaan odottaa, pyrkinyt estämään asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan rikkomisen eikä näin ollen ole vastuussa kyseisen säännöksen rikkomisesta. Tällaisessa tilanteessa on niin, että vaikka toimivaltaisen viranomaisen ei lähtökohtaisesti ole mahdotonta suorittaa itse analyyseja viinin vaatimustenmukaisuuden tarkistamiseksi unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien osalta, kyseisen viranomaisen olisi lähes mahdotonta osoittaa kauppiaan vastuu silloin, kun asianomaista viiniä ei ole valmistettu kyseisten menetelmien mukaisesti.

( 28 ) Tästä voisi olla seurauksena se, että tällaisen todistuksen saaneella tuotteen kaupanpitäjällä ei olisi velvoitetta suorittaa tarkastuksia, jotka jäisivät pelkästään kansallisten viranomaisten vastuulle.

( 29 ) Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 38–42 kohta.