ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Asetuksen N:o 1305/2013 30 artiklan 6 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sen mukaan jäsenvaltio voi sulkea Natura 2000 ‑tukien ulkopuolelle yhtäältä kyseisessä säännöksessä tarkoitetut Natura 2000 ‑maatalousalueet – mukaan lukien tässä tapauksessa tällaisilla alueilla olevat turvesuot – ja toisaalta asetuksen N:o 1305/2013 2 artiklan 2 kohdan nojalla Natura 2000 ‑alueilla sijaitsevat turvesuot, jotka lähtökohtaisesti kuuluvat tämän asetuksen 2 artiklan 1 kohdan r alakohdassa tarkoitetun metsän käsitteen ja siten kyseisen asetuksen 30 artiklan 6 kohdan a alakohdassa tarkoitetun Natura 2000 ‑metsätalousalueiden käsitteen alaan. Viimeksi mainittua säännöstä on myös tulkittava siten, että sen mukaan jäsenvaltio voi rajoittaa tällaisten tukien maksamisen Natura 2000 ‑metsätalousalueille, joilla mahdollisesti on turvesoita, tilanteisiin, joissa siitä, että nämä alueet on nimetty Natura 2000 ‑alueiksi, seuraa, että rajoitetaan tietyntyyppisen taloudellisen toiminnan, erityisesti metsätaloustoiminnan, harjoittamista niillä.
36

SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan perusteella sallittu erilainen kohtelu on siis erotettava saman artiklan 3 kohdassa kielletystä mielivaltaisesta syrjinnästä. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa tältä osin, että jotta kansallisten säännösten voitaisiin katsoa soveltuvan yhteen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien EUT-sopimuksen määräysten kanssa, erilaisen kohtelun on koskettava tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti katsoen toisiinsa rinnastettavissa, tai erilaisen kohtelun on oltava oikeutettu yleistä etua koskevista pakottavista syistä (ks. vastaavasti tuomio 30.6.2016, Feilen, C-123/15, EU:C:2016:496, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Viimeksi mainitussa tapauksessa erilaisella kohtelulla on voitava taata sen tavoitteen toteutuminen, johon sillä pyritään, eikä sillä saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 22.11.2018, Huĳbrechts, C-679/17, EU:C:2018:940, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25

Tässä yhteydessä on aluksi muistutettava, että arvonlisäverodirektiivin 132 artiklassa tarkoitettujen vapautusten kuvaamisessa käytettyjä ilmaisuja on tulkittava suppeasti, koska ne ovat poikkeuksia siitä yleisestä periaatteesta, jonka mukaan kaikista verovelvollisen vastikkeellisesti suorittamista palveluista kannetaan arvonlisäveroa. Ilmaisujen tulkinnassa on kuitenkin noudatettava yhteiseen arvonlisäverojärjestelmään kuuluvaa verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja sen on sovelluttava yhteen vapautuksille asetettujen tavoitteiden kanssa. Suppean tulkinnan sääntö ei näin ollen tarkoita sitä, että mainitussa 132 artiklassa tarkoitettujen vapautusten määrittelemisessä käytettyä sanamuotoa pitäisi tulkita niin, että vapautukset menettäisivät tavoitellut vaikutuksensa (tuomio 15.4.2021, Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA, C-846/19, EU:C:2021:277, 57 kohta).
12

Asetuksen N:o 726/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 15.12.2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1235/2010 (EUVL 2010, L 348, s. 1; jäljempänä asetus N:o 726/2004), 24 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Yhteistyössä jäsenvaltioiden ja komission kanssa EMA perustaa tietokanta- ja tietojenkäsittelyverkoston, jäljempänä ’Eudravigilance-tietokanta’, lääketurvatoimintatietojen keräämiseksi lääkkeistä, joille on myönnetty unionissa lupa, ja pitää sitä yllä, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat saada tällaiset tiedot käyttöönsä samanaikaisesti ja jakaa niitä. Eudravigilance-tietokanta käsittää tiedot myyntiluvan mukaisesta samoin kuin muusta kuin myyntiluvan mukaisesta lääkkeen käytöstä sekä lääkettä koskevien myyntiluvan saamisen jälkeisten tutkimusten aikana tai työperäisen altistumiseen liittyvistä ihmisillä ilmenevistä epäillyistä haittavaikutuksista. 2. [EMA] laatii yhteistyössä jäsenvaltioiden ja komission kanssa Eudravigilance-tietokannan toiminnalliset eritelmät ja aikataulun niiden toteuttamiselle. – – Eudravigilance-tietokanta on täysin jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten sekä [EMAn] ja komission saatavilla. Se on myös myyntiluvan haltijoiden saatavilla siinä määrin kuin on tarpeen niitä koskevien lääketurvatoimintavelvoitteiden täyttämiseksi. [EMA] varmistaa, että terveydenhuollon ammattihenkilöillä ja väestöllä on mahdollisuus käyttää Eudravigilance-tietokantaa asianmukaisessa laajuudessa siten, että henkilötietojen suoja taataan. [EMA] määrittelee yhdessä kaikkien sidosryhmien, kuten tutkimuslaitosten, terveydenhuollon ammattihenkilöiden sekä potilas- ja kuluttajajärjestöjen, kanssa terveydenhuollon ammattihenkilöiden ja yleisön Eudravigilance-tietokannan ’käytön asianmukaisen laajuuden’. Eudravigilance-tietokannan sisältämät tiedot on tarjottava yleisesti saataville aggregoidussa muodossa ja niihin on liitettävä tietojen tulkintaohjeet. 3. [EMA] on yhdessä joko myyntiluvan haltijan tai yksittäisen epäiltyä haittavaikutusta koskevan ilmoituksen Eudravigilance-tietokantaan tehneen jäsenvaltion kanssa vastuussa menettelyistä, joilla varmistetaan Eudravigilance-tietokantaan kerättävien tietojen laatu ja oikeellisuus. 4. Myyntiluvan haltijoiden Eudravigilance-tietokantaan toimittamat epäiltyä haittavaikutusta koskevat yksittäiset ilmoitukset ja seurantailmoitukset toimitetaan välittömästi niiden vastaanottamisen jälkeen sähköisesti sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa haittavaikutus ilmeni.”
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY on tulkittava siten, että ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeus on evättävä ilman, että veroviranomaisen on osoitettava, että verovelvollinen on syyllistynyt arvonlisäveropetokseen tai että tämä tiesi tai tämän olisi pitänyt tietää, että liiketoimi, johon se vetoaa vähennysoikeuden perusteena, oli osa tällaista petosta, kun kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen tosiasiallista toimittajaa ei ole yksilöity eikä verovelvollinen esitä näyttöä kyseisen toimittajan verovelvollisasemasta, jos tosiseikat ja verovelvollisen toimittama selvitys huomioon ottaen tarvittavat tiedot mainitun toimittajan verovelvollisaseman tarkistamiseksi puuttuvat.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat IE, joka on kiinteistökehittäjän työntekijä, ja Magistrat der Stadt Wien (Wienin kaupunginhallitus, Itävalta) ja jossa on kyseessä viimeksi mainitun tekemä hallinnollinen päätös, jolla IE:lle määrätään sakko ja siinä tapauksessa, että sakkoa ei makseta, vapausrangaistus muuntorangaistuksena siitä syystä, että hän on rakennushankkeen yhteydessä heikentänyt tai hävittänyt kyseisen direktiivin liitteessä IV olevassa a kohdassa mainittujen suojeltujen eläinlajien luetteloon kuuluvan Cricetus cricetus (eurooppalainen hamsteri) ‑lajin levähdys- tai lisääntymispaikkoja. Tämä asia on jo johtanut ennakkoratkaisupyyntöön, jonka osalta unionin tuomioistuin on antanut ratkaisun 2.7.2020 annetussa tuomiossa Magistrat der Stadt Wien (Eurooppalainen hamsteri) (C‑477/19, EU:C:2020:517).
122

Lisäksi on niin, että jos – kuten pesänhoitajat väittävät – on niin, että jos velvollisuuden, joka koskee sitä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa on ennen konkurssia hyväksyttävä jäsenvaltiossa jo hyväksytty ulkomainen eläkejärjestelmä, tarkoituksena olisi mahdollistaa se, että Yhdistyneen kuningaskunnan veroviranomaiset voivat tarkistaa, onko kyseessä oleva eläkejärjestelmä todellakin hyväksytty ulkomainen eläkejärjestelmä, tällainen velvollisuus voisi ylittää sen, mikä on tarpeen. On nimittäin niin, että jos – kuten pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa – sen jäsenvaltion veroviranomaiset, jossa eläkejärjestelmä on laadittu, vahvistavat kirjallisesti ja yksiselitteisesti, että kyseinen järjestelmä on hyväksytty kyseisen jäsenvaltion verolainsäädännön mukaisesti, sellaisen valvonnan toteuttaminen, jolla pyritään varmistamaan, että kyseinen hyväksyntä on todella annettu, olisi tarpeetonta ja vaikuttaisi suhteettomalta myös siksi, että jäsenvaltioiden veroviranomaisia sitoo keskinäinen luottamus.
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 20 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että täytäntöönpanojäsenvaltion viranomainen voi sen perusteella kieltäytyä panemasta täytäntöön kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettua taloudellisen seuraamuksen määräämistä tieliikennerikkomuksesta koskevaa päätöstä, jos tämä päätös on annettu tiedoksi sen adressaatille ilman, että siihen on liitetty käännöstä kielellä, jota adressaatti ymmärtää, niistä päätöksen osista, jotka ovat olennaisia, jotta hän voi ymmärtää, mistä häntä moititaan, ja jotta hän kykenee käyttämään täysimääräisesti puolustautumisoikeuksiaan, ja ilman, että hänelle on annettu mahdollisuutta saada pyynnöstään tällainen käännös.
56

Lisäksi kuten tämän tuomion 31 kohdassa on todettu, asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdassa ja 7 artiklan a alakohdassa säädetyllä toimivallan puuttumisen toteamisella pyritään mahdollistamaan se, että jäsenvaltion tuomioistuin voi luopua ratkaisemasta asiaa sen jäsenvaltion tuomioistuinten hyväksi, jonka laki on valittu asetuksen N:o 65/2012 22 artiklan nojalla, kun ensiksi mainittu katsoo, että viimeksi mainituilla on paremmat edellytykset ratkaista asia, sen mahdollistamiseksi, että tuomioistuimet, joilla on läheisin liittymä kyseiseen perintöön, ratkaisevat siihen liittyvän riita-asian.
23

Tästä tuomiosta tehtyä valitusta käsittelevä Najvyšší súd Slovenskej republiky (ylin tuomioistuin, Slovakia) toteaa ensinnäkin, että vaikka tarve saada tietoja asetuksen N:o 904/2010 nojalla on peruste verotarkastuksen keskeyttämiselle, on kuitenkin niin, että asetuksen 10 artiklassa, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 25 perustelukappaleen kanssa, tarkoitetulla tavalla pyynnön vastaanottaneen viranomaisen on toimitettava nämä tiedot viimeistään kolmen kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. Nyt käsiteltävässä asiassa tätä määräaikaa ei kuitenkaan ole noudatettu. Kyseisen määräajan ylittymistä ei myöskään ole korjattu mainitun asetuksen 11 ja 12 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti, joka mahdollistaisi tämän määräajan pidentämisen.
31

Unionin tuomioistuin on jo katsonut tässä yhteydessä, että palvelujen tarjoamisen vapauden ja sijoittautumisvapauden soveltamisalat on erotettava toisistaan. Tässä yhteydessä on määritettävä, onko talouden toimija sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa se tarjoaa kyseistä palvelua. Kun toimija on sijoittautunut jäsenvaltioon, jossa se tarjoaa palveluaan, se tulee sijoittautumisvapauden soveltamisalueelle, sellaisena kuin se on määritelty SEUT 49 artiklassa. Kun talouden toimija sitä vastoin ei ole sijoittautunut määränpääjäsenvaltioon, se on palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen mukainen rajat ylittävien palvelun tarjoaja (tuomio 22.11.2018, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank, C‑625/17, EU:C:2018:939, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
3

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 1992, L 302, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000 (EYVL 2000, L 311, s. 17) (jäljempänä yhteisön tullikoodeksi), 221 artiklassa säädettiin seuraavaa. ”1. Tullien määrä on aiheellisella tavalla annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin. – – 3. Tiedoksiantoa ei voida toimittaa velalliselle enää sen jälkeen, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt. Jos päätökseen on haettu muutosta 243 artiklan mukaisesti, määräajan laskeminen keskeytetään muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien.”
104

Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että puitepäätöksen 4 artiklan 5 alakohtaa, jossa asetetaan kyseisessä säännöksessä säädetyn harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamisen edellytykseksi se, että jos henkilö on tuomittu rangaistukseen, hän on suorittanut sen tai suorittaa sitä parhaillaan tai rangaistusta ei voida enää panna täytäntöön tuomion antaneen maan lainsäädännön mukaan, on tulkittava siten, että tämä edellytys täyttyy, kun luovutettavaksi pyydetylle henkilölle on määrätty samasta teosta lopullisella tuomiolla vankeusrangaistus, josta hän on suorittanut osan siinä kolmannessa maassa, jossa tuomio on annettu, ja saman valtion muu kuin oikeusviranomainen on vapauttanut hänet suorittamasta rangaistuksen loppuosan yleisen armahdustoimenpiteen yhteydessä, jota sovelletaan myös vakavista rikoksista tuomittuihin henkilöihin ja joka ei perustu objektiiviseen kriminaalipoliittisen harkintaan. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on harkintavaltaansa käyttäessään punnittava keskenään yhtäältä rankaisematta jäämisen ehkäisemistä ja rikollisuuden torjuntaa sekä toisaalta oikeusvarmuuden takaamista asianomaiselle henkilölle.
10

Kansainvälisestä oikeusavusta rikosasioissa 23.12.1982 annetun lain (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen; BGBl. 1982 I, s. 2071), sellaisena kuin se on julkaistuna 27.6.1994 (BGBl. 1994 I, s. 1537), 83 §:ssä säädetään seuraavaa: ”(1) Rikoksen johdosta tapahtuva luovuttaminen ei ole sallittua, jos – – 3. kyse on sellaisen tuomitun henkilön rangaistuksen täytäntöönpanoa koskevasta pyynnöstä, joka ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä tuomioon johtaneessa oikeudenkäynnissä – – (2) Sen estämättä, mitä 1 momentin 3 kohdassa säädetään, luovuttaminen on sallittua, jos 1. tuomittu henkilö a) asianmukaiseen aikaan aa) on saanut henkilökohtaisesti tiedoksi haasteen osallistua tuomioon johtaneeseen oikeudenkäyntiin tai bb) on muilla keinoin tosiasiallisesti saanut virallisen tiedon tuomioon johtaneen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta siten, että voidaan kiistattomasti todeta, että hän oli tietoinen oikeudenkäynnistä, ja b) on saanut ilmoituksen siitä, että tuomio voidaan antaa, vaikka hän jää pois oikeudenkäynnistä, 2. tuomittu henkilö, joka on ollut tietoinen häntä koskevasta oikeudenkäynnistä, johon häntä puolustanut henkilö on osallistunut, on estänyt haasteen henkilökohtaisen tiedoksi antamisen pakenemalla tai 3. tuomittu henkilö, joka on ollut tietoinen oikeudenkäynnistä, on valtuuttanut henkilön puolustamaan itseään oikeudenkäynnissä, ja kyseinen henkilö on tosiasiallisesti puolustanut häntä oikeudenkäynnissä. – – (4) Sen estämättä, mitä 1 momentin 3 kohdassa säädetään, luovuttaminen on sallittua myös silloin, kun tuomittu henkilö saa tuomion henkilökohtaisesti tiedoksi viipymättä sen jälkeen, kun hänet on luovutettu pyynnön esittäneeseen jäsenvaltioon, ja kun hänelle on ilmoitettu hänen oikeudestaan 3 momentin toisessa virkkeessä tarkoitettuun uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun sekä tätä varten asetetuista määräajoista.”
4

Mainitun direktiivin 58 artiklan 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Eläinlääkkeiden sisäpakkausten ja ulompien päällysten on oltava toimivaltaisten viranomaisten hyväksymiä paitsi jos on kyse 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista lääkkeistä. Niissä on oltava helposti luettavissa seuraavat tiedot, joiden on oltava yhdenmukaiset 12–13 d artiklan mukaisesti toimitettujen tietojen ja asiakirjojen sekä valmisteyhteenvedon kanssa: a) lääkkeen nimi, jonka jälkeen mainitaan lääkkeen vahvuus ja lääkemuoto. Yleisnimi on mainittava, jos lääkkeessä on vain yhtä vaikuttavaa ainetta ja sillä on keksitty nimi; b) maininta vaikuttavista aineista ilmoittaen niiden laatu ja määrä yksikköä kohti taikka antotavan mukaan tiettyä tilavuutta tai painoa kohti, käyttäen yleisnimiä; c) valmistajan eränumero; d) markkinoille saattamista koskevan luvan numero; e) markkinoille saattamista koskevan luvanhaltijan ja tarvittaessa valmistajan nimi tai toiminimi sekä kotipaikka tai päätoimipaikka; f) eläinlajit, joille eläinlääke on tarkoitettu, antotapa ja tarvittaessa antoreitti; Lisäksi on jätettävä tyhjä tila, johon voidaan merkitä määrätty annostus; g) merkintä tuotantoeläinlajeille tarkoitettujen eläinlääkkeiden varoajasta. Varoaika on ilmoitettava kaikkien asianomaisten lajien ja eri elintarvikkeiden (liha ja sisäelimet, munat, maito, hunaja) osalta myös siinä tapauksessa, että varoaika on nolla; h) viimeinen käyttöpäivämäärä selvästi; i) erityiset varastointia koskevat varotoimenpiteet, jos sellaisia on; j) tarvittaessa erityiset varotoimet käyttämättömien lääkkeiden tai eläinlääkkeistä peräisin olevien jätteiden hävittämisen osalta sekä viittaus mahdollisesti olemassa olevaan keräysjärjestelmään; k) edellä 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti ilmoitettavaksi edellytetyt tiedot, jos sellaisia on; l) maininta ’Vain eläinten hoitoon’, tai tarvittaessa 67 artiklassa tarkoitettujen lääkkeiden osalta maininta ’Vain eläinten hoitoon – saa toimittaa vain eläinlääkärin määräyksestä’. – – 4. Edellä 1 kohdan f–l alakohdassa mainittujen tietojen on käytävä ilmi ulommasta päällyksestä ja pakkauksesta sen maan kielillä, jossa ne saatetaan markkinoille.”
86

Asiassa C‑451/19 esitettyyn ensimmäiseen kysymykseen on edellä tarkasteltujen näkökohtien perusteella vastattava, että SEUT 20 artiklaa on tulkittava siten, että riippuvuussuhde, joka oikeuttaa johdetun oleskeluoikeuden myöntämisen tämän artiklan nojalla sellaisen unionin kansalaisen, joka ei ole milloinkaan käyttänyt liikkumisvapauttaan, puolison, joka on kolmannen maan kansalainen, alaikäiselle lapselle, joka on myös kolmannen maan kansalainen, on olemassa, kun kyseisen unionin kansalaisen ja hänen puolisonsa avioliitossa on syntynyt lapsi, joka on unionin kansalainen, joka ei ole milloinkaan käyttänyt liikkumisvapauttaan, ja kun tämä lapsi joutuisi poistumaan kokonaan unionin alueelta, jos se alaikäinen lapsi, joka on kolmannen maan kansalainen, joutuisi poistumaan kyseisen jäsenvaltion alueelta.
8

Ensimmäinen valittaja Sony Corporation, joka on Japanin oikeuden mukaisesti perustettu osakeyhtiö, on konsernin emoyhtiö. Toinen valittaja Sony Electronics on Sony Corporationin välillisesti kokonaan omistama tytäryhtiö, ja se on sijoittautunut Yhdysvaltoihin. Sony Electronics, johon sovelletaan Delawaren osavaltion (Yhdysvallat) oikeutta, harjoittaa tutkimusta ja tuotekehitystä, suunnittelua, valmistamista, myyntiä, markkinointia, jakelua ja asiakaspalvelua.
7

Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (kansalaisaloitetta ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” tukeva kansalaistoimikunta) esitti 15.7.2013 komissiolle ehdotetun eurooppalaisen kansalaisaloitteen ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (jäljempänä kyseessä oleva ehdotettu kansalaisaloite).
54

Lisäksi, kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 38 kohdassa, kyseisten toimielinten, elinten ja laitosten on noudatettava puolueettomuusvaatimusta, jolla on kaksi osaa eli yhtäältä subjektiivinen puolueettomuus, jonka mukaan yhdelläkään kyseessä olevan toimielimen jäsenistä ei saa olla ennakolta määritettyä kantaa tai henkilökohtaisia ennakkoluuloja, ja toisaalta objektiivinen puolueettomuus, jonka mukaan toimielimen on annettava riittävät takeet, jotta kaikki perustellut epäilyt mahdollisista ennakkoluuloista voidaan sulkea pois (tuomio 25.2.2021, Dalli v. komissio, C‑615/19 P, EU:C:2021:133, 112 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tästä unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että sen osoittamiseksi, että hallinnollisessa menettelyssä ei tarjota riittäviä takeita perusteltujen epäilyjen sulkemiseksi pois mahdollisten ennakkoluulojen osalta, ei edellytetä puolueellisuuden toteamista. On riittävää, että tältä osin on olemassa perusteltu epäily, jota ei voida sulkea pois (ks. vastaavasti tuomio 27.3.2019,August Wolff ja Remedia v. komissio, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, 37 kohta).
41

Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 67 kohdassa vääristellyt AW:n perusteluja, jotka koskivat todellisuudessa sitä, ettei AW:llä ollut mahdollisuutta esittää huomautuksiaan Puolan tasavallan väitteistä. Lisäksi AW toteaa, että jos tätä kohtaa on tulkittava siten, että FM:n vuoden 2005 tutkimusta ei otettu huomioon komission päättelyssä, on katsottava, että unionin yleinen tuomioistuin on vääristellyt riidanalaisen päätöksen sisältöä ja toiminut ristiriitaisesti, kun otetaan huomioon sen toteamus, jonka mukaan komissio aikoi käyttää viimeisimpiä tietoja. Jos mainittua kohtaa on sitä vastoin tulkittava siten, että AW:n menettelyllisten oikeuksien yhteydessä on tehtävä yleinen ero ”positiivisten lausuntojen” (WSA:n vuoden 2004 tutkimus on viimeisin) ja komission ”negatiivisten lausuntojen” (FM:n vuoden 2005 tutkimus on jätettävä huomiotta) välillä, on katsottava, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen.
128

Oikeuskäytännön mukaan valituksen yhteydessä peruste, joka koskee valituksenalaisen tuomion jotain perustelua, on tehoton ja se on näin ollen hylättävä, kun kyseisen tuomion tuomiolauselman tueksi on oikeudellisesti riittävällä tavalla muita perusteluja. Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että vaikka oletettaisiin, että viides osa on perusteltu, se on hylättävä tehottomana siltä osin kuin sen perusteella ei voida kumota valituksenalaista tuomiota, koska sen tuomilauselma on edelleen perusteltu muiden perustelujen perusteella (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 211 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
66

Kaiken edellä todetun perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 267 artiklaa on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka päätöksiin ei kansallisen lainsäädännön mukaan saa hakea muutosta, on noudatettava velvollisuuttaan saattaa siinä esille tullut unionin oikeuden tulkintaa koskeva kysymys unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, paitsi jos kyseinen kansallinen tuomioistuin toteaa, että kysymys on vailla merkitystä tai että unionin tuomioistuin on jo tulkinnut kyseessä olevaa unionin oikeuden säännöstä tai määräystä taikka että se, miten unionin oikeutta on tulkittava, on niin ilmeistä, ettei tästä ole mitään perusteltua epäilystä. Tutkittaessa, onko kyse tällaisesta tilanteesta, huomioon on otettava unionin oikeuden ominaispiirteet, sen tulkintaan liittyvät erityiset vaikeudet sekä vaara oikeuskäytäntöjen eroavaisuuksien syntymisestä unionissa. Tällainen tuomioistuin ei voi vapautua mainitusta velvollisuudesta pelkästään sillä perusteella, että se on jo esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön saman pääasian yhteydessä. Se voi kuitenkin jättää esittämättä unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen menettelyyn kyseisessä tuomioistuimessa sovellettavien tutkimatta jättämistä koskevien perusteiden vuoksi, edellyttäen että vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita noudatetaan.