Kanne 4.7.2019 — Diageo ym. v. komissio

(asia T-473/19)

(2019/C 312/17)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Diageo plc (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta), UDV (SJ) Ltd (Lontoo), Diageo US Investments (Lontoo), Diageo UK Turkey Ltd (Lontoo) ja Diageo Investment Holdings Ltd (Lontoo) (edustajat: J. Lesar, Solicitor, ja K. Beal, QC)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan komission valtiontuesta SA.44896, jonka Yhdistynyt kuningaskunta on täytäntöönpannut ulkomaisten väliyhtiöiden konsernirahoitukseen sovellettavan vapautuksen osalta, 2.4.2019 antaman päätöksen C(2019) 2526 final

— velvoittamaan komissio korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat yhdeksään kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio sovelsi virheellisesti SEUT 107 artiklan 1 kohtaa ja/tai teki ilmeisen arviointivirheen valitessaan viitekehystä verojärjestelmän analysoimiseen. Komission olisi pitänyt pitää viitekehyksenä Yhdistyneen kuningaskunnan yhteisöverojärjestelmää eikä yksinomaan varsinaista ulkomaisia väliyhtiöitä (CFC) koskevaa järjestelmää.

2) Toinen kanneperuste, jonka mukaan komissio teki oikeudellisen virheen SEUT 107 artiklan 1 kohdan soveltamisessaan ja/tai teki ilmeisen arviointivirheen soveltamalla virheellistä lähestymistapaa CFC-järjestelmän analyysiin. Riidanalaisen päätöksen 124–126 perustelukappaleessa komissio piti virheellisesti Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 2010 verolain (kansainväliset ja muut säännökset) (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 9A osan 9 luvun säännöksiä tietynlaisena poikkeuksena sen 5 luvussa säädettyyn yleiseen veroon.

3) Kolmas kanneperuste, jonka mukaan komissio teki oikeudellisen virheen SEUT 107 artiklan 1 kohdan soveltamisessaan, kun se katsoi riidanalaisen päätöksen 127–151 perustelukappaleessa, että valikoivuutta koskeva edellytys täyttyi, koska yrityksiä, jotka olivat tosiasiallisesti ja oikeudellisesti toisiinsa verrattavassa tilanteessa, kohdeltiin eri tavoin.

4) Neljäs kanneperuste, jonka mukaan vuoden 2010 verolain 371ID §:ssä säädetty 75 prosentin vapautus on perusteltavissa verojärjestelmän luonteella ja yleisellä rakenteella.

5) Viides kanneperuste, jonka mukaan verotaakan asettaminen ryhmänä ulkomaisille väliyhtiöille, jota täyttävät vuoden 2010 verolain 9A osan 9 lukuun sisältyviä vapautuksia koskevat edellytykset, loukkaisi kantajien sijoittautumisvapautta SEUT 49 artiklan vastaisesti.

6) Kuudes kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä tehtiin ilmeinen arviointivirhe, joka koski 75 prosentin vapautusta ja kiinteää osuutta koskevaa kysymystä.

7) Seitsemäs kanneperuste, jonka mukaan komission päätöksessä ei noudateta unionin oikeuden yleistä syrjimättömyyden tai yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

8) Kahdeksas kanneperuste, jonka mukaan komissio teki oikeudellisen virheen, kun se sovelsi analogisesti neuvoston direktiiviä (EU) 2016/1164, (1) joka ei ollut ajallisesti sovellettavissa, tai tukeutui kyseiseen direktiiviin perusteettomasti.

9) Yhdeksäs kanneperuste, jonka mukaan komissio teki oikeudellisen virheen SEUT 107 artiklan 1 kohdan soveltamisessaan, kun se katsoi riidanalaisen päätöksen 176 perustelukappaleessa, että on olemassa tuensaajien ryhmä (kantajat mukaan lukien) ja että kantajat olivat saaneet tukea, joka oli perittävä takaisin riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 1 kohdan nojalla.

(1) Sisämarkkinoiden toimintaan suoraan vaikuttavien veron kiertämisen käytäntöjen torjuntaa koskevien sääntöjen vahvistamisesta 12.7.2016 annettu neuvoston direktiivi (EU) 2016/1164 (EUVL 2016, L 193, s. 1).