Vaikka komission on annettava EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisessa menettelyssä asianomaisille yrityksille mahdollisuus tutustua kaikkiin tutkinta-aineistoon sisältyviin sekä asianomaista vastaan että sen puolesta puhuviin asiakirjoihin, tämä velvollisuus ei koske muiden yritysten liikesalaisuuksia, komission sisäisiä asiakirjoja ja muita luottamuksellisia tietoja. Tilanteessa, jossa tietoja on toimitettu täysin vapaaehtoisesti mutta niihin on liittynyt pyyntö tietolähteen henkilöllisyyden salaamisesta, nämä tiedot vastaanottamaan suostuvan toimielimen on noudatettava tällaista ehtoa. Kiellettyjen kilpailunvastaisten menettelytapojen ehkäisemisessä ja estämisessä on ratkaisevan tärkeää, että komissio pystyy takaamaan tiettyjen tietolähteidensä anonymiteetin. Menettely, joka on aloitettu sellaisten tietojen perusteella, joiden alkuperää ei ole paljastettu, on sääntöjenmukainen, kun siinä ei ole vaikutettu asianomaisen yrityksen mahdollisuuksiin esittää näkemyksensä tosiseikkojen, tiedoksi annettujen asiakirjojen tai komission niistä tekemien päätelmien paikkansapitävyydestä ja ulottuvuudesta.

Näin ollen asianomaisen yrityksen on osoitettava, että lopputulos, johon komissio on päätöksessään päätynyt, olisi ollut erilainen, mikäli asianomaista vastaan puhuva asiakirja, jota ei ole annettu tiedoksi ja johon komissio on nojautunut todetessaan kyseisen yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä, olisi pitänyt poistaa todisteiden joukosta.

Jos komissio aikoo perustaa kantansa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen otteeseen tai tällaiseen vastaukseen liitettyyn asiakirjaan näyttääkseen EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamismenettelyssä toteen, että kilpailusääntöjä on rikottu, muille tässä menettelyssä mukana oleville yrityksille on annettava mahdollisuus ottaa kantaa tällaiseen todisteeseen. Tässä tilanteessa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen kyseinen ote tai tähän vastaukseen liitetty asiakirja on todellisuudessa niitä yrityksiä vastaan puhuvaa näyttöä, joiden väitetään osallistuneen kilpailusääntöjen rikkomiseen.

Kun kyse on sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus, komission velvollisuutena on muun muassa näyttää toteen, että yritys aikoi omalla toiminnallaan myötävaikuttaa kaikkien osallistujien yhteisten päämäärien tavoittelemiseen ja että yritys tiesi muiden samaan päämäärään pyrkivien yritysten suunnittelemasta tai toteuttamasta konkreettisesta käyttäytymisestä tai että se saattoi kohtuullisesti ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin. On kuitenkin tavanomaista, että kilpailunvastaisiin menettelytapoihin ja sopimuksiin liittyvät toimenpiteet toteutetaan vaivihkaa, että kokoukset pidetään salassa ja että niihin liittyvien asiakirjojen määrä pidetään mahdollisimman vähäisenä. Tästä seuraa, että vaikka komissio löytää asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti taloudellisten toimijoiden välisen lainvastaisen yhteydenpidon, nämä ovat normaalisti vain hajanaisia ja vähäisiä, joten usein on välttämätöntä muodostaa kuva tietyistä yksityiskohdista päättelemällä. Näin ollen useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo, mutta tapauksittain myös se, että kysymys on yhtenä kokonaisuutena pidettävästä, jatketusta rikkomisesta, on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja seikoista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta. Lisäksi vaikka komission löytämän yksittäisen asiakirjan sisältö ei voi yksiselitteisesti paljastaa kilpailunvastaisen käyttäytymisen olemassaoloa, koska asiakirjan sisältö voidaan mahdollisesti selittää muulla tavoin kuin tahdolla rajoittaa kilpailua, tämä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että tätä asiakirjaa voidaan tulkita siten, että se on vahvistus tällaisen tahdon olemassaolosta silloin, kun se kuuluu sellaisten muiden asiakirjojen joukkoon, jotka sisältävät todisteita samaan aikaan tapahtuneiden ja samankaltaisten kilpailunvastaisten menettelyjen olemassaolosta.

Kun kysymys on kilpailusääntöjen rikkomista koskevasta oikeudenkäynnistä, komission on esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavista seikoista. Sen on esitettävä erityisesti kaikki sellaiset selvitykset, joiden perusteella yrityksen voidaan katsoa osallistuneen tällaiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen ja olevan vastuussa siihen sisältyvistä eri osa-alueista.

Tällöin tietyn yrityksen voidaan pätevästi katsoa olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, kun kyseinen yritys on osallistunut näihin kokouksiin tietoisena niiden tarkoituksesta, vaikka yritys ei tämän jälkeen olisikaan pannut toimeen tiettyä näissä kokouksissa sovittua toimenpidettä. Sillä, kuinka säännöllisesti yritys on osallistunut kokouksiin ja kuinka täysimääräisesti se on pannut toimeen sovitut toimenpiteet, ei ole vaikutusta sen vastuun syntymiseen vaan vastuun laajuuteen ja näin ollen seuraamusten tasoon. Yritykset, jotka tekevät sopimuksen, jonka tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, eivät lähtökohtaisesti voi välttyä EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamiselta väittämällä, että niiden sopimuksella ei ole tuntuvaa vaikutusta kilpailuun.

EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi riittää, että sopimuksen tarkoituksena on rajoittaa, estää tai vääristää kilpailua, eikä sopimuksen todellisilla vaikutuksilla ole tällöin merkitystä. Niinpä silloin, kun keskenään kilpailevien yritysten kokouksissa tehdään sopimuksia, tätä määräystä rikotaan, kun näillä kokouksilla on tällainen tarkoitus ja kun niissä siten pyritään keinotekoisesti järjestämään markkinoiden toimintaa. Näin on esimerkiksi silloin, kun kaksi yritystä ilmaisee yhteisen tahtonsa lopettaa hintasota ja vakauttaa kyseiset markkinat.

On syytä olettaa, elleivät asianomaiset toimijat esitä niille kuuluvan näyttövelvollisuuden mukaisesti vastakkaista näyttöä, että yhteistoimintaan osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihdetut tiedot. Näin on etenkin siinä tapauksessa, että yhteistoiminta jatkuu pitkän ajanjakson kuluessa säännöllisenä.

Todella kilpailluilla markkinoilla se seikka, että taloudellinen toimija ottaa huomioon markkinoiden toiminnasta tietojenvaihtojärjestelmän ansiosta käytettävissään olevat tiedot muuttaakseen markkinakäyttäytymistään, ei ole tarjonnan hajautuneisuuden tähden omiaan vähentämään tai poistamaan muiden yritysten epävarmuutta niiden kilpailijoiden käyttäytymisen ennakoitavuuden suhteen. Voimakkaasti keskittyneillä oligopolistisilla markkinoilla markkinatietojen vaihto on kuitenkin omiaan antamaan yrityksille mahdollisuuden saada tietoonsa kilpailijoidensa markkina-asemat ja markkinastrategiat sekä siten on omiaan tuntuvasti vääristämään vielä jäljellä olevaa kilpailua taloudellisten toimijoiden kesken.

Perustamissopimuksen kilpailumääräyksille nimittäin on ominaista, että kunkin taloudellisen toimijan on määriteltävä itsenäisesti se toimintatapa, jota se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Näin ollen tällainen itsenäisyyden vaatimus on esteenä kaikelle sellaiselle taloudellisten toimijoiden väliselle suoralle tai välilliselle yhteydenpidolle, joka voi joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle sen, kuinka on itse päätetty käyttäytyä tai aiotaan käyttäytyä markkinoilla, kun yhteydenpidon tarkoituksena on päästä kilpailuolosuhteisiin, jotka eivät vastaa normaalia markkinatilannetta, tai kun yhteydenpidolla on tällainen vaikutus, kun otetaan huomioon tarjottujen tuotteiden tai palveluiden luonne, yritysten merkittävyys ja lukumäärä sekä kyseisten markkinoiden laajuus.

Tilanteessa, jossa komissio on todennut, että useat yritykset ovat sopineet hintasodan lopettamisesta useilla eurooppalaisilla markkinoilla, se, että hinnankorotusilmoitukset olivat lähes samanaikaisia ja ilmoitetut hinnat yhdenmukaisia, ovat vahvoja merkkejä etukäteisestä yhdenmukaistamisesta, jonka tarkoituksena on ollut ilmoittaa kilpailijayrityksille hinnankorotuksista, vaikka eri hinnankorotusilmoitusten välillä kuluneet ajat ovat mahdollisesti saaneet aikaan sen, että yritykset ovat saaneet niistä tiedon markkinoilta tulevien tietojen perusteella, ja vaikka nämä korotukset eivät aina ole olleet täsmälleen yhtä suuria.

Se, että yritys vastaanottaa kilpailijalta peräisin olevia tietoja, jotka koskevat tämän tulevia menettelytapoja markkinoilla, merkitsee EY 81 artiklan 1 kohdassa kiellettyä yhdenmukaistettua menettelytapaa, vaikka kysymys on täysin yksipuolisesta käyttäytymisestä. Vaikka onkin niin, että yhdenmukaistetun menettelytavan käsite tosiasiassa edellyttää kilpailijoiden välisten vastavuoroisten yhteyksien olemassaoloa, tämä edellytys täyttyy kuitenkin silloin, kun kilpailija pyytää toista ilmaisemaan itselleen omat suunnitelmansa tai tulevan toimintansa markkinoilla tai ainakin hyväksyy tällaisen ilmaisemisen. Kun se vastaanottaa tällaista tietoa, jonka se välttämättä joutuu myös välittömästi tai välillisesti ottamaan huomioon, se poistaa etukäteen epävarmuutta ensiksi mainitun tulevista menettelytavoista, vaikka jokaisen taloudellisen toimijan on määriteltävä itsenäisesti se toimintatapa, jota se aikoo noudattaa markkinoilla.

Samalla tavoin silloin, kun on kysymys kokonaisvaltaisesta sopimuksesta, joka ulottuu usealle vuodelle, muutamien kuukausien kulumisella yhteistoimintajärjestelyn ilmenemismuotojen välillä ei ole juurikaan merkitystä; ratkaisevaa on sitä vastoin se, että eri toimenpiteet kuuluvat kokonaissuunnitelmaan niiden saman tavoitteen vuoksi.

Pelkästään se, että kukin yritys osallistuu rikkomiseen itselleen ominaisella tavalla, ei vaikuta rikkomisen luokitteluun yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi ja jatketuksi. Vaikka EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat ovat väistämättä sellaisten useiden yritysten yhteistyön tulosta, jotka kaikki yhdessä ovat syyllistyneet rikkomiseen, niiden osallistuminen voi saada erilaisia muotoja muun muassa sen mukaan, millainen on kyseisten markkinoiden luonne ja mikä on kunkin yrityksen asema näillä markkinoilla, sen mukaan, mihin tavoitteisiin pyritään, ja sen mukaan, millaisia täytäntöönpanotapoja valitaan tai suunnitellaan.

EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä, myös useista toimenpiteistä tai jopa jatkuvasta käyttäytymisestä. Yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen käsite koskee juuri tilannetta, jossa useat yritykset ovat osallistuneet rikkomiseen, joka muodostuu jatkuvasta käyttäytymisestä, jolla on yksi taloudellinen tavoite eli kilpailun vääristäminen, tai yksittäisistä rikkomisista, joita yhdistävät sama tarkoitus (kaikilla osatekijöillä sama tarkoitus) ja samat subjektit (samat yritykset, jotka ovat tietoisia yhteiseen tarkoitukseen osallistumisesta). Tämän tulkinnan oikeellisuutta ei voida kiistää sillä perusteella, että yksi tai useampi osatekijä tästä useiden toimenpiteiden sarjasta tai tästä jatkuvasta käyttäytymisestä voisi sellaisenaankin ja erikseen tarkasteltuna myös merkitä kyseisen määräyksen rikkomista. Kun eri toimenpiteet kuuluvat kokonaissuunnitelmaan, koska niillä on sama tavoite vääristää kilpailua yhteismarkkinoiden sisällä, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena arvioiden. Olisi siis keinotekoista jakaa tämä jatkuva käyttäytyminen, jolle on ominaista yksi tarkoitus, siten, että se nähtäisiin useana erillisenä rikkomisena. Se, että kyseessä katsotaan olevan yksi kilpailusääntöjen rikkominen, perustuu siihen, että kukin kartellin osapuolista pyrki samaan tavoitteeseen, eikä tämän sopimuksen soveltamistapoihin.

Samoin kuin useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelytavan tai sopimuksen olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja seikoista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta, vahvistaa silloin, kun kysymys on monitahoisesta, yhtenä kokonaisuutena pidettävästä ja jatketusta näiden sääntöjen rikkomisesta, kukin rikkomisen eri ilmenemistapa näyttöä siitä, että tällainen rikkominen on tosiasiallisesti tapahtunut. Näin ollen rikkomisen eri ilmenemismuotoja on arvioitava kokonaiskontekstissa, joka selittää niiden perusolemuksen. Kysymys ei siis ole kehäpäätelmästä vaan sellaisesta asian selvittämisestä, jossa eri tosiseikkojen todistusarvoa vahvistavat tai heikentävät muut olemassa olevat tosiseikat, jotka yhdessä voivat näyttää toteen yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen olemassaolon.

Tätä luokittelua ei aseta kyseenalaiseksi se, että kartellin vaikutus markkinoilla on ollut rajallinen, eikä se, että komissio on tällä perusteella alentanut sakon määrää muissa päätöksissä – jos näin on –, koska yhtäältä kilpailunvastaisen menettelytavan tarkoitukseen liittyvillä seikoilla voi olla sakon määrää vahvistettaessa suurempi merkitys kuin sen vaikutuksiin liittyvillä seikoilla ja koska toisaalta komission aiempi päätöskäytäntö ei itsessään muodosta sakkojen määräämistä koskevaa oikeudellista kehystä kilpailuoikeuden alalla.

Määritettäessä yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta vahvistettavan sakon määrää on rikkomisen vakavuutta arvioitaessa otettava huomioon etenkin kilpailulle aiheutettujen rajoitusten luonne, joka on tältä osin olennainen arviointiperuste, vaikka huomioon on otettava myös merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koko ja rikkomisen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa. Komissio voi oikein perustein luokitella horisontaalisen hintakartellin sen luonteen perusteella erittäin vakavaksi.

Kartellin markkinoihin kohdistuvan vaikutuksen tutkiminen edellyttää väistämättä tukeutumista olettamuksiin. Tässä yhteydessä komission on erityisesti tutkittava, mikä kyseessä olevan tuotteen hinta olisi ollut ilman kartellia. Tutkittaessa hintojen tosiasiallisen kehityksen syitä on kuitenkin uskallettua spekuloida kunkin syyn osuudella asiassa. On otettava huomioon se objektiivinen seikka, että hintakartellin vuoksi osapuolet ovat nimenomaan luopuneet vapaudestaan kilpailla hinnoilla. Muiden tekijöiden kuin tämän kartellin osapuolten vapaaehtoisen luopumisen vaikutuksen arviointi perustuu näin ollen väistämättä kohtuullisiin todennäköisyyksiin, joita ei voida täsmällisesti mitata.

Jotta komissio voi tukeutua kartellin todelliseen vaikutukseen markkinoilla laskeakseen sakon rikkomisen vakavuuden perusteella asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojen 1 A kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyin tavoin, on riittävää, että se kykenee esittämään konkreettisia ja uskottavia seikkoja, jotka osoittavat kohtuullisen todennäköisesti, että kartellilla on ollut tällainen vaikutus, ilman että olisi tarpeen mitata tätä vaikutusta tai arvioida sitä numeromääräisesti.

Siltä osin kuin on kysymys komission yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta määräämien sakkojen laskemisesta, perusteluvelvollisuutta koskeva olennainen muotomääräys täyttyy, jos komissio ilmoittaa päätöksessään asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavien suuntaviivojensa ja mahdollisesti sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon mukaiset arviointiperusteet, joiden avulla se on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston sakon määrän laskemista varten. Perusteluvelvollisuuden laajuus on määritettävä sen seikan valossa, että rikkomisten vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, eikä niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Lisäksi on vältettävä sitä, että taloudelliset toimijat kykenevät helposti ennustamaan sakkojen suuruuden, jotta ei heikennetä sakkojen ehkäisevää vaikutusta. Jos sakon määrä perustuisi laskelmaan, joka tehdään yksinkertaisen aritmeettisen kaavan perusteella, yritykset voisivat ennustaa mahdollisen seuraamuksen ja verrata sitä niihin etuihin, joita ne saavat kilpailusääntöjen rikkomisesta. Komission ei tarvitse perusteluvelvollisuutta noudattaakseen ilmoittaa päätöksessään sakkojen laskentatapaan liittyviä numerotietoja.

Komissio ei ole myöskään velvollinen vahvistamaan liikevaihtoon suhteutettuja sakkoja, jotka ovat täysin yhtenäisiä aiemmissa, rikkomisen vakavuuden osalta vastaavissa asioissa vahvistettujen sakkojen kanssa. Sen aiempi päätöskäytäntö ei ole sakkojen määrittämisen oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla. Se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin, ei voi merkitä sitä, etteikö se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Lisäksi rikkomisten vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asian erityisolosuhteet, asiayhteys ja sakkojen rikkomista ehkäisevä vaikutus, eikä niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Merkitykselliset tiedot kuten asianomaiset markkinat, tuotteet, maat, yritykset ja ajanjaksot vaihtelevat tapauksittain.

Yhtäältä yhteisön oikeus ei sisällä yleisesti sovellettavaa periaatetta, jonka mukaan seuraamuksen olisi oltava oikeassa suhteessa siihen, kuinka merkittävä asema yrityksellä on niillä tuotemarkkinoilla, joilla kilpailusääntöjä on rikottu. Toisaalta asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa ei edellytetä myöskään, että tapauksessa, jossa sakkoja määrätään useammalle samaan rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle, pienelle tai keskisuurelle yritykselle asetetun sakon määrä ei saisi prosenttiosuutena liikevaihdosta olla suurempi kuin suuremmille yrityksille asetettujen sakkojen määrä. Tästä säännöksestä ilmenee, että sekä pienten ja keskisuurten yritysten että suurempien yritysten osalta on sakon määrää määritettäessä otettava huomioon rikkomisen vakavuus ja kesto. Jos komissio asettaa kullekin samaan rikkomiseen osallistuneelle yritykselle rikkomisen vakavuuden ja keston mukaan perustellut sakot, sitä ei voida moittia siitä, että joillekin yrityksille asetettujen sakkojen määrä on liikevaihtoon nähden suurempi kuin toisille yrityksille asetettujen.

Laskettaessa kilpailusääntöjen rikkomisen kestoa komissio voi ottaa huomioon vuoden murto-osat. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa sovellettavissa suuntaviivoissa ei kielletä ottamasta huomioon rikkomisen tosiasiallista kestoa. Tällainen lähestymistapa on täysin looginen ja järkevä ja kuuluu joka tapauksessa komission harkintavallan piiriin.

Kahden samanaikaisen rikkomisen tilanteessa se, että korotetaan yhdestä näistä rikkomisista määrätyn sakon määrää, kun toisesta on jo tehty päätös, jossa määrätään seuraamuksia, ei ole perusteltu, kun ajanjakso, jolloin toiseen rikkomiseen osallistuttiin, suurimmaksi osa edeltää päätöstä, jolla ensimmäisestä rikkomisesta määrätään seuraamuksia. Komissio ei sitä vastoin ylitä harkintavaltaansa, kun se korottaa uusimisen perusteella toisesta rikkomisesta määrätyn sakon määrää sen vuoksi, että se on jatkunut useita vuosia ensimmäisen rikkomisen toteamisen jälkeen.

Rikkomisen uusimisen käsite ei välttämättä edellytä sen toteamista, että aikaisempi rahamääräinen seuraamus on määrätty, vaan pelkästään sen toteamista, että yhteisön kilpailuoikeutta on rikottu aiemmin. Rikkomisen uusimisen huomioon ottamisella pyritään saamaan yritykset, jotka ovat osoittaneet taipumusta olla välittämättä kilpailusäännöistä, muuttamaan käyttäytymistään, kun ilmenee, ettei se, että niiden on aiemmin todettu syyllistyneen rikkomiseen, ole riittänyt estämään niitä toistamasta kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevää käyttäytymistä. Ratkaiseva tekijä rikkomisen uusimisen määrittämisessä ei siis ole se, että aiemmin on määrätty sakko, eikä sitä suuremmalla syyllä sakon määrä, vaan se, että aiemmin on todettu saman perustamissopimuksen määräyksen samankaltainen rikkominen.

Ehkäisevän vaikutuksen näkökulmasta rikkomisen uusiminen on seikka, jonka perusteella kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon perusmäärää voidaan korottaa merkittävästi. Uusiminen on näet todiste siitä, että aiemmin määrätyn seuraamuksen ennalta ehkäisevä vaikutus ei ole ollut riittävä. Tältä osin se, että yrityksen, jolle on määrätty seuraamuksia, rooli ensimmäisessä rikkomisessa oli vähäinen ja passiivinen, ei voi asettaa kyseenalaiseksi uusimiseen liittyviä seurauksia, koska merkityksellistä on se, että huolimatta yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisen toteamisesta kyseinen yritys jatkoi tämän oikeuden vastaista toimintaa.

Komissio voi vahvistaessaan korotuksen uusimisen perusteella rajoittua tutkimaan, mikä on oikeasuhteinen prosenttimäärä, ilman että se ottaa huomioon sakon perusmäärän korotuksen absoluuttisen arvon, johon tämän prosenttimäärän soveltaminen johtaa. Niin kauan kuin korotuksen prosenttimäärä ei ole liiallinen, korotuksen määrä absoluuttisena arvona on vain seurausta tämän prosenttimäärän soveltamisesta perusmäärään, jonka oikeasuhteisuus kysymyksessä olevan rikkomisen vakavuuteen ja kestoon nähden on erillisen tarkastelun kohde.

Pelkästään se seikka, että komissio on toisessa päätöksessä korottanut perusmäärää eri tavalla rikkomisen uusimisen perusteella, ei merkitse sitä, että sen pitäisi soveltaa samaa korotusprosenttia riidanalaisessa päätöksessä. Komission aiempi päätöskäytäntö ei itsessään ole sakkojen määrittämisen oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla, koska tällainen kehys on määritetty ainoastaan asetuksessa N:o 17.

Rikkomisen uusimisen perusteella tehtävän korotuksen tason kannalta merkitystä vailla on myös se, että tämä korotus ylittää muille rikkomiseen osallistuneille rikkomisen vakavuuden perusteella määrätyn sakon laskentapohjan. Koska sakko on vahvistettu oikein ja rikkomisen uusimiseen perustuva korotus on oikeasuhteinen, se, että sakon korotus absoluuttisena määränä on korkeampi kuin muille rikkomiseen osallistuneille määrätty sakon laskentapohja, on vain korotuksen matemaattinen seuraus, joka ei mitenkään liity muiden sakkojen määrään.

Samoin on sen osalta, että uusimisen perusteella tapahtuva korotus ylittää sakon määrän alennuksen, joka yritykselle, jolle on määrätty rangaistus, myönnettiin tunnustuksena sen komission kanssa tekemästä yhteistyöstä. Kysymys on näet sakon vahvistamisen kahdesta eri vaiheesta.

Yritys, jolle on määrätty rangaistus, ei voi rikkomisen uusimiseen perustuvan sakon korotuksen kyseenalaistamiseksi vedota siihen, että komissio on soveltanut siihen samalla perusteella samaa korotusta kuin toiseen samaan rikkomiseen osallistuneeseen, kun aiemman rikkomisen, johon se on syyllistynyt, ominaispiirteet eivät ole analogisia kyseisen yrityksen syyksi aiemmin luetun rikkomisen ominaispiirteiden kanssa. Koska uusimisen perusteella suoritettava korotus liittyy kysymyksessä olevaan yritykseen itseensä liittyvään raskauttavaan seikkaan, merkitystä on sillä, että nämä kaksi yritystä ovat aikaisemmin syyllistyneet rikkomisiin mutta ne eivät ole näiden rikkomisten toteamisesta huolimatta lopettaneet osallistumistaan uuteen rikkomiseen.

(ks. 398, 399, 401 ja 406–412 kohta)