ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 7.7.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta)) – CC v. Pensionsversicherungsanstalt

(Asia C-576/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Asetus (EY) N:o 987/2009 - 44 artiklan 2 kohta - Soveltamisala - Vanhuuseläke - Laskelma - Muissa jäsenvaltioissa täyttyneiden lastenhoitokausien huomioon ottaminen - SEUT 21 artikla - Kansalaisten vapaa liikkuvuus)

(2022/C 318/02)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: CC

Vastaaja: Pensionsversicherungsanstalt

Tuomiolauselma

Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 44 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että jos asianomainen henkilö ei täytä tässä säännöksessä asetettua palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimimista koskevaa edellytystä sille, että vanhuuseläkkeen maksamisesta vastuussa oleva jäsenvaltio ottaisi kyseisen eläkkeen myöntämiseksi huomioon hänen muissa jäsenvaltioissa täyttämänsä lastenhoitokaudet, kyseinen jäsenvaltio on velvollinen ottamaan huomioon nämä kaudet SEUT 21 artiklan nojalla silloin, kun kyseinen henkilö on työskennellyt ja maksanut vakuutusmaksuja yksinomaan tässä jäsenvaltiossa sekä sitä ennen että sen jälkeen, kun hän muutti asuinpaikkansa toiseen jäsenvaltioon, jossa hän on täyttänyt kyseiset kaudet

(1) EUVL C 35, 1.2.2021.
1)

Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 7.4.1998 annetulla neuvoston direktiivillä 98/23/EY, liitteessä olevan, 6.6.1997 tehdyn osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle ja käytännölle, jonka mukaan kokoaikaista opetustehtävää hoitava akateemisen henkilöstön jäsen vakinaistetaan automaattisesti ilman muuta objektiivista perustetta kuin se, että mainittua tehtävää hoidetaan kokoaikaisesti, kun taas osa-aikaista opetustehtävää hoitava akateemisen henkilöstön jäsen joko vakinaistetaan tai nimitetään tehtävään määräaikaisesti.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 12.5.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Consiglio di Stato – Italia) – Comune di Lerici v. Provincia di La Spezia

(Asia C-719/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Julkiset hankinnat - Jätehuolto - In house hankinta - Direktiivi 2014/24/EU - 12 ja 72 artikla - Samanlaisen määräysvallan edellytys ei enää täyty yhtiöiden yhdistämisen seurauksena - Sijaan tulleen toimijan mahdollisuus jatkaa palvelujen tarjoamista)

(2022/C 257/13)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Consiglio di Stato

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Comune di Lerici

Vastaaja: Provincia di La Spezia

Muut osapuolet: IREN SpA ja ACAM Ambiente SpA

Tuomiolauselma

Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/24/EU on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle tai käytännölle, jonka mukaan sellaisen julkisen hankintasopimuksen, jonka sopimuspuoleksi on alun perin valittu ilman tarjouskilpailua in house -yksikkö, jossa hankintaviranomainen on käyttänyt yhdessä muiden hankintaviranomaisten kanssa samanlaista määräysvaltaa kuin se käyttää omissa yksiköissään, toteuttamista jatkaa automaattisesti kyseisen yksikön ostanut talouden toimija tarjouskilpailumenettelyn päättymiseen saakka, kun tällä hankintaviranomaisella ei ole tällaista määräysvaltaa kyseisessä talouden toimijassa eikä sillä ole omistusosuutta toimijan pääomasta.

(1) EUVL C 79, 8.3.2021.
1)

Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12.7.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/58/EY (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/136/EY, 15 artiklan 1 kohtaa, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7, 8 ja 11 artiklan sekä 52 artiklan 1 kohdan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä lainsäädännöllisille toimenpiteille, joissa säädetään ennalta ehkäisevästi liikenne- ja paikkatietojen yleisestä ja erotuksetta tapahtuvasta tietojen säilyttämisestä vakavan rikollisuuden torjumiseksi ja yleistä turvallisuutta koskevien vakavien uhkien ehkäisemiseksi. Kyseinen 15 artiklan 1 kohta, luettuna perusoikeuskirjan 7, 8 ja 11 artiklan sekä 52 artiklan 1 kohdan valossa, ei sitä vastoin ole esteenä lainsäädännöllisille toimenpiteille, joissa säädetään vakavan rikollisuuden torjumiseksi ja yleiseen turvallisuuteen kohdistuvien vakavien uhkien ehkäisemiseksi — liikenne- ja paikkatietojen kohdennetusta säilyttämisestä, joka on objektiivisten ja syrjimättömien seikkojen perusteella rajattu rekisteröityjen muodostamien ryhmien mukaan tai maantieteellisen kriteerin avulla ajanjaksoksi, joka on rajoitettu täysin välttämättömään mutta jota voidaan jatkaa — liittymän lähteelle annettujen IP-osoitteiden yleisestä ja erotuksetta tapahtuvasta säilyttämisestä ajanjaksoksi, joka on rajattu täysin välttämättömään — sähköisten viestintävälineiden käyttäjien henkilöllisyyttä koskevien tietojen yleisestä ja erotuksetta tapahtuvasta säilyttämisestä, ja — siitä, että sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajat määrätään toimivaltaisen viranomaisen päätöksellä, johon kohdistuu tehokas tuomioistuinvalvonta, varmistamaan nopeasti kyseisten palveluntarjoajien käytössä olevien liikenne- ja paikkatietojen säilyttäminen tietyn ajan, jos näillä toimenpiteillä varmistetaan selvin ja täsmällisin säännöin, että kyseessä olevien tietojen säilyttämisen ehtona on, että näihin toimenpiteisiin liittyviä aineellisia ja menettelyllisiä edellytyksiä noudatetaan, ja että rekisteröidyillä on tehokkaat takeet väärinkäytön vaaroja vastaan.
1)

Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä asetettu edellytys, jonka mukaan kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta sellaisen yrityksen luovutukseen, jossa on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely ”luovuttajan varojen selvittämiseksi”, täyttyy siinä tapauksessa, että yrityksen tai sen osan luovutus valmistellaan pre-pack-menettelyssä, jonka päätavoitteena on mahdollistaa toiminnassa olevan yrityksen selvittäminen konkurssimenettelyssä siten, että kaikki velkojat tyydytetään parhaalla mahdollisella tavalla ja säilytetään mahdollisimman runsaasti työllisyysmahdollisuuksia, ennen kuin aloitetaan luovuttajan varojen selvittämistä koskeva konkurssimenettely, jonka aikana kyseinen luovutus tapahtuu, sillä edellytyksellä, että tällaisesta pre-pack-menettelystä säädetään lailla tai asetuksella.
2)

Direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä kyseisessä säännöksessä tarkoitettu poikkeus ja jonka mukaan toimijat, jotka tarjoavat tallennuspalveluja pilvilaskennan yhteydessä, eivät ole velvollisia maksamaan sopivaa hyvitystä siitä, että luonnolliset henkilöt, jotka ovat näiden palvelujen käyttäjiä, valmistavat tekijänoikeuksilla suojatuista teoksista ilman lupaa tallentamalla kappaleita, jotka on tarkoitettu yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että tässä säännöstössä määrätään sopivan hyvityksen maksamisesta oikeudenhaltijoille.
1)

Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, luettuina tehokkuusperiaatteen valossa, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään sopimusehdon kohtuuttomuutta koskevaan kanteeseen liittyvien oikeudenkäyntikulujen vahvistamisen yhteydessä ylärajasta, jota sovelletaan asianajajan palkkioihin, joista asian voittaneen kuluttajan on mahdollista saada korvaus elinkeinonharjoittajalta, joka on velvoitettu korvaamaan oikeudenkäyntikulut, edellyttäen, että kyseinen yläraja antaa kuluttajalle mahdollisuuden saada tällä perusteella kohtuullinen korvaus, joka on oikeassa suhteessa kuluihin, jotka objektiivisesti väistämättä aiheutuivat hänelle tällaisen kanteen nostamisesta.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 3.3.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Corte suprema di cassazione – Italia) – Presidenza del Consiglio dei Ministri ym. v. UK ym.

(Asia C-590/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Lääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittaminen - Direktiivit 75/363/ETY ja 82/76/ETY - Erikoislääkärinkoulutus - Asianmukainen palkka - Direktiivin 82/76/ETY soveltaminen koulutukseen, joka aloitettiin ennen kyseisen direktiivin voimaantuloajankohtaa ja joka jatkuu sen täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymisajankohdan jälkeen)

(2022/C 165/21)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte suprema di cassazione

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Presidenza del Consiglio dei Ministri ym.

Vastapuolet: UK ym.

Tuomiolauselma

Lääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 16.6.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/363/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 26.1.1982 annetulla neuvoston direktiivillä 82/76/ETY, 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 3 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä liitettä on tulkittava siten, että kyseisessä liitteessä tarkoitettu asianmukainen palkka on maksettava kaikesta sellaisesta täysipäiväisestä tai osa-aikaisesta erikoislääkärinkoulutuksesta, joka on aloitettu ennen kuin direktiivi 82/76 tuli voimaan 29.1.1982 ja jota on jatkettu sen jälkeen kun kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle varattu määräaika päättyi 1.1.1983, kyseiseltä koulutusajanjaksolta 1.1.1983 alkaen mainitun koulutuksen päättymiseen saakka, edellyttäen, että tämä koulutus koskee sellaista lääketieteen erikoisalaa, joka on yhteinen kaikille jäsenvaltioille taikka kahdelle tai useammalle jäsenvaltiolle ja joka on mainittu lääketieteen tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 16.6.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/362/ETY 5 taikka 7 artiklassa.

(1) Jättämispäivä: 10.11.2020.
2)

Direktiivin 2001/14, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2007/58, 30 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että rautatieyrityksen, joka käyttää tai aikoo käyttää rautatieinfrastruktuuria, on voitava riitauttaa toimivaltaisessa tuomioistuimessa sääntelyelimen päätös, jolla hyväksytään rataverkon haltijan laatimat infrastruktuurin vähimmäiskäyttömahdollisuuksista perittävän perusmaksun yksikköhinnat.
2)

Unionin oikeutta on tulkittava siten, että se, että jäsenvaltio on antanut unionin direktiivin vastaista lainsäädäntöä ennen tämän direktiivin antamista, ei sellaisenaan merkitse unionin oikeuden rikkomista, koska ei voida katsoa, että mainitussa direktiivissä säädetyn tavoitteen saavuttaminen olisi vakavasti vaarantunut ennen kuin tästä direktiivistä on tullut osa unionin oikeusjärjestystä.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 10.2.2022 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Oberster Gerichtshof – Itävalta) – OE v. VY

(Asia C-522/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Pätevyys - Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa - Toimivalta käsitellä avioerohakemus - SEUT 18 artikla - Asetus (EY) N:o 2201/2003 - 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan viides ja kuudes luetelmakohta - Toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämisen osalta asumisen kestolta edellytetyt ajat ovat eri pituisia - Asiaa käsittelevän tuomioistuimen jäsenvaltiossa asuvan kyseisen jäsenvaltion kansalaisen ja siellä asuvan muun jäsenvaltion kansalaisen välinen erottelu - Kansalaisuuteen perustuva syrjintä - Ei syrjivyyttä)

(2022/C 148/07)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberster Gerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: OE

Vastapuoli: VY

Tuomiolauselma

SEUT 18 artiklassa vahvistettua kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että jäsenvaltion, jonka alueella hakija asuu, tuomioistuimen toimivaltaisuudelle on asetettu tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan kuudennessa luetelmakohdassa edellytykseksi, että hakija on asunut välittömästi ennen hakemuksensa tekemistä tässä jäsenvaltiossa vähintään ajan, joka on kuusi kuukautta lyhyempi kuin aika, jota edellytetään asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa, sillä perusteella, että asianomainen henkilö on kyseisen jäsenvaltion kansalainen.

(1) EUVL C 35, 1.2.2021.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 16.12.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Fővárosi Törvényszék – Unkari) – Apollo Tyres (Hungary) Kft.v. Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter

(Asia C-575/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Ilman pilaantuminen - Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä - Direktiivi 2003/87/EY - Polttoaineiden polttolaitokset - Liite I - Nimellinen kokonaislämpöteho - Laskutavat - Yhteenlaskemista koskeva sääntö)

(2022/C 84/23)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Fővárosi Törvényszék

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Apollo Tyres (Hungary) Kft.

Vastaaja: Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter

Tuomiolauselma

Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta unionissa ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.3.2018 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2018/410, liitteessä I olevaa 3 kohtaa on tulkittava siten, että laitoksen nimellinen kokonaislämpöteho on määritettävä laskemalla yhteen siihen kuuluvien teknisten yksiköiden nimellinen enimmäislämpöteho, paitsi jos toiminnanharjoittaja on rajoittanut tätä nimellistä enimmäislämpötehoa pysyvästi ja jos päästöoikeuksien jakamista varten toimivaltainen kansallinen viranomainen voi tosiasiallisesti tarkistaa näiden rajoitusten olemassaolon ja sen, että ne ovat pysyviä.

(1) EUVL C 28, 25.1.2021.
2)

Yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä [SEUT 50 artiklan 2 kohdan g alakohdan] nojalla 25.7.1978 annetun neljännen neuvoston direktiivin 78/660/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18.6.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/51/EY, 2 artiklan 3 kohtaa ja 31 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä jäsenvaltion veroviranomaisen käytännölle, jossa yhtiön kirjanpitokirjaukset kyseenalaistetaan sillä perusteella, että niissä ei noudateta kyseisen jäsenvaltion lainsäädäntöön sisältyviä kattavuusperiaatetta ja tilikausien riippumattomuuden periaatetta, vaikka kaikkia muita kyseisessä lainsäädännössä säädettyjä kirjanpitoperiaatteita on noudatettu, jos tällainen noudattamatta jättäminen ei ole sellainen poikkeuksellinen ja välttämätön poikkeaminen oikean ja riittävän kuvan periaatteen noudattamisen varmistamiseksi, joka, samoin kuin sen perustelut, on ilmoitettava tilinpäätöksen liitetiedoissa, joihin on myös sisällytettävä arvio poikkeamisen vaikutuksista varoihin ja vastuisiin, rahoitusasemaan sekä tulokseen.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 9.12.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt County Court at Birkenhead – Yhdistynyt kuningaskunta) – BT v. Seguros Catalana Occidente ja EB

(Asia C-708/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Asetus (EU) N:o 1215/2012 - Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla - Toimivalta vakuutussopimusta koskevissa asioissa - Yksityiselle, jolla on kotipaikka jossakin jäsenvaltiossa, toisessa jäsenvaltiossa vuokratussa asunnossa tapahtuneesta onnettomuudesta aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus - Kanne, jonka vahingon kärsinyt on nostanut yhtäältä vakuutuksenantajaa ja toisaalta kyseisen asunnon omistavaa vakuutettua vastaan - Kyseisen asetuksen 13 artiklan 3 kohdan sovellettavuus)

(2022/C 73/07)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

County Court at Birkenhead

Pääasian asianosaiset

Kantaja: BT

Vastaajat: Seguros Catalana Occidente ja EB

Tuomiolauselma

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 13 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun vahingon kärsinyt on nostanut kanteen suoraan vakuutuksenantajaa vastaan kyseisen 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa vahingon kärsineellä on kotipaikka, ei voi todeta olevansa mainitun 13 artiklan 3 kohdan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan myös vahingon kärsineen samanaikaisesti sellaista vakuutuksenottajaa tai vakuutettua vastaan nostaman korvauskanteen, jolla on kotipaikka muussa jäsenvaltiossa ja jota vakuutuksenantaja ei ole haastanut vastaamaan asiassa.

(1) EUVL C 110, 29.3.2021.
1)

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että matkustajalla on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu vahvistettu varaus, jos hän on saanut matkanjärjestäjältä, johon hän on sopimussuhteessa, kyseisen asetuksen 2 artiklan g alakohdassa tarkoitetun muun todisteen, jossa hänet luvataan kuljettaa tietyllä lennolla, joka on yksilöity ilmoittamalla sen lähtö- ja saapumispaikka, lähtö- ja saapumisaika ja numero, ja näin on myös siinä tapauksessa, että tämä matkanjärjestäjä ei ole saanut asianomaiselta lentoliikenteen harjoittajalta vahvistusta tämän lennon lähtö- ja saapumisajasta.
C 11/12

Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 11.11.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Krajský soud v Brně – Tšekki) – ELVOSPOL v. Odvolací finanční ředitelství

(Asia C-398/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 90 artikla - Arvonlisäveron perusteen alentaminen - Kauppahinnan maksamisen täysi tai osittainen laiminlyönti velallisen konkurssin takia - Kansallisessa säännöstössä myynteihin sisältyvän arvonlisäveron oikaisulle asetetut edellytykset - Edellytys, jonka mukaan täysin tai osittain maksamatta oleva saatava ei saa syntyä velallisyhtiön konkurssiin asettamista edeltäneen kuuden kuukauden ajanjakson aikana - Sääntöjenvastaisuus)

(2022/C 11/15)

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Krajský soud v Brně

Pääasian asianosaiset

Kantaja: ELVOSPOL

Vastaaja: Odvolací finanční ředitelství

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 90 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jossa arvonlisäveron määrän oikaisun edellytykseksi asetetaan, että osittain tai kokonaan maksamatta oleva saatava ei ole syntynyt velallisyhtiön konkurssiin asettamista edeltäneen kuuden kuukauden ajanjakson aikana, vaikka tämän edellytyksen osalta ei voida sulkea pois sitä, että kyseessä voi olla saatava, jonka perintä on lopullisesti mahdotonta.

(1) EUVL C 359, 26.10.2020.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 14.10.2021 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesfinanzhof – Saksa) – E v. Finanzamt N (C-45/20) ja Z v. Finanzamt G (C-46/20)

(Yhdistetyt asiat C-45/20 ja C-46/20) (1)

(Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 167 artikla, 168 artiklan a alakohta, 250 ja 252 artikla - Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen - Kiinteä omaisuus - Toimistohuone - Aurinkosähköjärjestelmä - Verovähennykseen oikeuttava kohdentamista koskeva päätös - Kohdentamista koskevasta päätöksestä ilmoittaminen - Vähennysoikeuden käyttämistä koskeva preklusiivinen määräaika - Olettama kohdentamisesta verovelvollisen yksityiseen omaisuuteen, mikäli kohdentamista koskevasta päätöksestä ei ole ilmoitettu - Verotuksen neutraalisuuden periaate - Oikeusvarmuuden periaate - Vastaavuusperiaate ja suhteellisuusperiaate)

(2021/C 502/10)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Valittajat: E (C-45/20) ja Z (C-46/20)

Vastapuoli: Finanzamt N (C-45/20) ja Finanzamt G (C-46/20)

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.2009 annetulla neuvoston direktiivillä 2009/162/EU, 168 artiklan a alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 167 artiklan kanssa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansallisille säännöksille, joita kansallinen tuomioistuin tulkitsee siten, että kun verovelvollisella on oikeus päättää, kohdentaako se tavaran yrityksensä liikeomaisuuteen, ja tällaista kyseisen tavaran kohdentamista ei ole ilmaistu kansalliselle toimivaltaiselle veroviranomaiselle nimenomaisella päätöksellä tai riittävällä selvityksellä vuosittaisen liikevaihtoveroilmoituksen jättämiselle varatun lakisääteisen määräajan päättymiseen mennessä, veroviranomainen voi evätä kyseistä tavaraa koskevan arvonlisäveron vähennysoikeuden ja katsoa, että tavara on kohdennettu verovelvollisen yksityisomaisuuteen, ellei niistä erityisistä oikeudellisista menettelysäännöistä, joilla tämä vaihtoehto voidaan panna täytäntöön, käy ilmi, että vaihtoehto ei ole suhteellisuusperiaatteen mukainen.

(1) EUVL C 191, 8.6.2020.