Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely - Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa - Edellytykset - Uuden perusteen käsite

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohta)

2. Vahingonkorvauskanne - Itsenäinen luonne - Turvautuminen kaikkiin kansallisiin oikeussuojakeinoihin - Poikkeus velvollisuudesta turvautua kaikkiin kansallisiin oikeussuojakeinoihin - Mahdottomuus saada vahingonkorvausta kansallisessa tuomioistuimessa - Rekisteröidyn tavaramerkin loukkaus

(EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta)

3. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Tavaramerkit - Direktiivi 89/104/ETY - Rekisteröidyn tavaramerkin haltijan oikeus kieltää tavaramerkkinsä luvaton käyttäminen - Merkki, joka on samanlainen tai samankaltainen kuin tavaramerkki - Elinkeinotoiminnassa käyttämisen käsite - Euron virallisen tunnuksen käyttö yhtenäisvaluutan merkkinä - Käsitteen ulkopuolelle jääminen

(Neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 1 kohdan b alakohta)

4. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Tavaramerkit - Direktiivi 89/104/ETY - Rekisteröidyn tavaramerkin haltijan oikeus kieltää tavaramerkkinsä luvaton käyttäminen - Sekaannusvaara - Arviointi - Mielleyhtymän vaara ei ole riittävä

(Neuvoston direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 1 kohdan b alakohta)

5. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Vastuun syntymisen edellytykset - Laillinen toimi - Todellinen vahinko, syy-yhteys ja epätavallinen ja erityinen vahinko - Kumulatiivisuus

(EY 288 artiklan toinen kohta)

Tiivistelmä

1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Tässä suhteessa peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin, nimenomaisesti tai implisiittisesti, esitettyä perustetta ja jolla on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on otettava tutkittavaksi.

( ks. 33 ja 34 kohta )

2. EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan mukainen vahingonkorvauskanne on tarkoitettu itsenäiseksi oikeussuojakeinoksi, jolla on oma tehtävänsä oikeussuojakeinojen järjestelmässä ja jonka nostamisen edellytykset määräytyvät sen tarkoituksen perusteella. Vaikka vahingonkorvauskannetta on tarkasteltava koko yksityisten oikeussubjektien oikeussuojajärjestelmään nähden ja vaikka kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä voi näin ollen joissakin tapauksissa olla se, että on turvauduttu kaikkiin sisäisiin oikeussuojakeinoihin, näillä kansallisilla oikeussuojakeinoilla on kuitenkin tehokkaasti turvattava niiden asianomaisten yksityisten oikeussuoja, jotka katsovat oikeuksiaan loukatun yhteisön toimielinten toimilla, ja mahdollistettava korvauksen saaminen väitetystä vahingosta.

Näin ei ole siinä tapauksessa, että niiden jäsenvaltioiden tuomioistuimet, joissa kuviomerkki on rekisteröity tavaramerkiksi, toteaisivat yhteisön toimielimen loukanneen tätä merkkiä. Tällainen toteaminen ei nimittäin voisi johtaa tavaramerkin haltijan kärsimän vahingon korvaamiseen, koska yhteisöjen tuomioistuimilla on EY 235 ja EY 288 artiklan määräysten nojalla yksinomainen toimivalta ratkaista yhteisön syyksi luettavan vahingon korvaamista koskevat kanteet, ja yhteisön on EY 288 artiklan toisen kohdan nojalla korvattava toimielintensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan aiheuttama vahinko jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti.

( ks. 87-89 kohta )

3. Tavaramerkkiä täysin vastaavaa merkkiä käytetään tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla nimenomaan elinkeinotoiminnassa silloin, kun merkkiä käytetään taloudellisen hyödyn saamiseen tähtäävässä liiketoiminnassa. Tavaramerkin antaman suojan tarkoituksena on nimittäin erityisesti taata, että tavaramerkki osoittaa alkuperän. Tavaramerkin keskeisenä tehtävänä on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle se, että tietyllä tavaramerkillä varustettujen tavaroiden tai palvelujen alkuperä on sama, antamalla kuluttajalle tai loppukäyttäjälle tilaisuus erottaa ilman sekaannuksen mahdollisuutta kyseinen tavara tai palvelu muuta kaupallista alkuperää olevista tavaroista ja palveluista; tavaramerkin on oltava takeena siitä, että kaikki tavarat tai palvelut, joissa sitä käytetään, on tuotettu yhden ja saman, niiden laadusta vastaavan yrityksen valvonnassa, jotta tavaramerkki voisi toimia keskeisessä tehtävässään siinä vääristymättömän kilpailun järjestelmässä, joka perustamissopimuksella pyritään luomaan.

Euron virallinen tunnus ei tässä suhteessa ole sellainen merkki, joka pantaisiin tavaroihin tai palveluihin, jotta nämä tavarat tai palvelut voitaisiin erottaa muista tavaroista tai palveluista ja jotta yleisö voisi siten sen avulla tunnistaa niiden alkuperän, vaan se on tarkoitettu valuuttayksikön merkiksi ja sen edessä tai jäljessä on yleensä numeromerkki. Sen käyttö yhtenäisvaluutan merkkinä ei siten ole tavaramerkin muodostavan merkin käyttöä elinkeinotoiminnassa mainitun direktiivin 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa mielessä.

( ks. 93-96 kohta )

4. Tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 1 kohdan b alakohtaa voidaan kuitenkin soveltaa ainoastaan, jos merkki, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten oleva tavaramerkki, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, joka sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä. Tältä osin mielleyhtymän vaaran käsite ei ole vaihtoehto sekaannusvaaran käsitteelle, vaan sillä on tarkoitus täsmentää jälkimmäisen käsitteen ulottuvuutta, joten pelkkä mielleyhtymän vaara ei ole omiaan täyttämään sekaannusvaaraa koskevaa edellytystä.

( ks. 123-125 kohta )

5. Mikäli yhteisön oikeudessa olisi tunnustettava periaate, jonka mukaan laillinen toiminta voi olla perusteena vahingonkorvausvastuulle, vastuun syntyminen edellyttäisi joka tapauksessa sitä, että kolme edellytystä täyttyy kumulatiivisesti eli että väitetty vahinko on todella syntynyt, että vahingon ja yhteisön toimielinten toimen välillä on syy-yhteys ja että tämä vahinko on luonteeltaan epätavallinen ja erityinen.

Todellista ja varmaa vahinkoa koskevasta edellytyksestä on todettava, että kantajan on esitettävä yhteisöjen tuomioistuimille se näyttö, joka on tarpeen sen vahingon toteamiseksi, jonka kantaja väittää itselleen aiheutuneen. Tästä on huomattava, että yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi arvioida todellisen ja varman vahingon syntymistä abstraktisti, vaan sitä on arvioitava kunkin käsiteltäväksi saatetun yksittäistapauksen täsmällisten tosiseikkojen perusteella.

Toisaalta EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun syy-yhteyden katsotaan olevan olemassa silloin, kun asianomaisen toimielimen toimen ja väitetyn vahingon välillä on suora syy-yhteys, joka kantajan on näytettävä toteen. Yhteisön voidaan katsoa olevan vastuussa ainoastaan sellaisesta vahingosta, joka aiheutuu riittävän suoraan asianomaisen toimielimen toiminnasta.

( ks. 161-163 kohta )