1)

Onko unionin oikeutta, erityisesti SEUT 20 artiklaa ja direktiivin 2008/115/EY (1) 5 ja 11 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan (2) 7 ja 24 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on määrätyissä olosuhteissa esteenä kansalliselle käytännölle, jossa oleskelulupahakemusta, jonka perheenjäsen, joka on kolmannen maan kansalainen, on jättänyt unionin kansalaisen kanssa tapahtuvaa perheenyhdistämistä varten jäsenvaltiossa, jossa kyseinen unionin kansalainen asuu ja jonka kansalainen hän on, ja kun kyseinen kansalainen ei ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkumiseen ja sijoittautumiseen (jäljempänä staattinen unionin kansalainen), ei oteta huomioon – maastapoistamispäätöksen tekemisen yhteydessä tai muutoin – yksinomaan siitä syystä, että kyseisellä perheenjäsenellä, joka on kolmannen maan kansalainen, on voimassa oleva maahantulokielto, jolla on eurooppalainen ulottuvuus? a) Onko tällaisten olosuhteiden arvioinnissa merkitystä sillä, että perheenjäsenen, joka on kolmannen maan kansalainen, ja staattisen unionin kansalaisen välillä on pelkkää perhesidettä laajempi riippuvuussuhde? Jos on, niin mitkä tekijät ovat tärkeitä määritettäessä riippuvuussuhteen olemassaoloa? Voidaanko sitä varten tehokkaasti vedota oikeuskäytäntöön, joka liittyy perhe-elämän mahdollisuuteen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan ja perusoikeuskirjan 7 artiklan perusteella? b) Edellytetäänkö SEUT 20 artiklassa erityisesti alaikäisten lasten osalta muuta kuin biologista sidettä vanhemman, joka on kolmannen maan kansalainen, ja lapsen, joka on unionin kansalainen, välillä? Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, että yhdessä asuminen näytetään toteen, vai riittävätkö tunnesiteet ja taloudelliset siteet, kuten asumis- tai tapaamisjärjestely ja elatusavun maksaminen? Voidaanko tältä osin vedota tehokkaasti siihen, mitä todetaan unionin tuomioistuimen tuomion 10.7.2014, Ogieriakhi, C-244/13, 38 ja 39 kohdassa, tuomion 16.7.2015, Singh ym., C-218/14, 54 kohdassa ja tuomion 6.1.2012, O.S., C-356/11 ja C-357/11, 56 kohdassa? Katso tässä yhteydessä myös asiassa C-133/15 esitetty ennakkoratkaisupyyntö. c) Onko tällaisten olosuhteiden arvioinnissa merkitystä sillä seikalla, että perhe-elämä on muodostunut silloin, kun kolmannen maan kansalainen oli jo määrätty maahantulokieltoon ja hän siis tiesi oleskelevansa laittomasti jäsenvaltiossa? Voidaanko tähän seikkaan vedota tehokkaasti oleskelulupamenettelyjen mahdollisen väärinkäytön estämiseksi perheenyhdistämisasioissa? d) Onko tällaisten olosuhteiden arvioinnissa merkitystä sillä seikalla, ettei direktiivin 2008/115/EY 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua oikeussuojakeinoa ole käytetty muutoksen hakemiseksi päätökseen, jolla maahantulokielto on määrätty, tai sillä seikalla, että kanne päätöksestä, jolla maahantulokielto on määrätty, on hylätty? e) Onko se seikka, että maahantulokielto on määrätty yleiseen järjestykseen liittyvien syiden takia tai laittoman oleskelun takia, relevantti seikka? Jos on, onko tutkittava myös se, muodostaako asianomainen kolmannen maan kansalainen todellisen, välittömän ja riittävän vakavan uhan, joka vaikuttaa johonkin yhteiskunnan olennaiseen etuun? Voidaanko tässä yhteydessä direktiivin 2004/38/EY 27 ja 28 artiklaa, jotka on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä ulkomaalaislain 43 ja 45 §:llä, ja yleistä järjestystä koskevaa relevanttia unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä soveltaa analogisesti staattisten unionin kansalaisten perheenjäseniin (katso vastaavasti asioissa C-165/14 ja C-304/14 esitetyt ennakkoratkaisupyynnöt)?