Kun kyse on valituksen hylkäämisestä tehdystä päätöksestä, jossa ei tarkastella uudelleen asianomaisen tilannetta uusien oikeudellisten seikkojen tai tosiseikkojen perusteella vaan vahvistetaan riidanalainen päätös, on tutkittava asianomaiselle vastaisen alkuperäisen päätöksen laillisuus, jolloin on otettava huomioon valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen perustelut, sillä näiden perustelujen oletetaan olevan samat kuin kyseisen toimen perustelut.

Koska asianomaisen on henkilöstösääntöjen järjestelmässä tehtävä hallinnollinen valitus päätöksestä, jonka hän riitauttaa, ja nostettava kanne päätöksestä, jossa valitus on hylätty, kanne voidaan ottaa tutkittavaksi siitä riippumatta, kohdistuuko se pelkästään valituksen kohteena olleeseen päätökseen vai valituksen hylkäämisestä tehtyyn päätökseen vai molempiin yhdessä, kunhan valitus on tehty ja kanne nostettu henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyissä määräajoissa. Prosessiekonomian periaatteen mukaan tuomioistuin voi kuitenkin päättää, ettei vaatimuksista, jotka kohdistuvat valituksen hylkäämisestä tehtyyn päätöksen, ole aihetta lausua erikseen, jos se toteaa, että näillä vaatimuksilla ei ole itsenäistä sisältöä ja että ne tosiasiallisesti vastaavat vaatimuksia, jotka kohdistuivat päätökseen, josta hallinnollinen valitus oli tehty. Näin voi olla erityisesti silloin, kun tuomioistuin toteaa, että hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä – mahdollisesti implisiittisyytensä vuoksi – pelkästään vahvistetaan valituksen kohteena ollut päätös, ja kun sen kumoamisella ei näin ollen ole asianomaisen oikeudelliseen tilanteeseen mitään sellaista vaikutusta, joka poikkeaisi valituksen kohteena olleen päätöksen kumoamisen vaikutuksesta.

Kanteen kohteen on oltava olemassa sen nostamisen vaiheessa sillä uhalla, että se jätetään tutkimatta, ja edelleen tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, mikä edellyttää sitä, että kanteen lopputulos voi tuottaa kantajalle etua.

Tarkasteltaessa entisen sopimussuhteisen toimihenkilön nostamaa kannetta unionin viraston päätöksestä soveltaa häneen hänen palvelukseen ottamisensa yhteydessä muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 100 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua lääketieteellistä varaumaa se, että kantaja on irtisanottu oikeudenkäynnin kuluessa ei merkitse sitä, että kyseiseen lääketieteelliseen varaumaan ei automaattisesti enää voitaisi vedota häntä vastaan. Vaikka on totta, että kantajan sopimussuhde kyseiseen virastoon on lakannut irtisanomisajan päätyttyä, hänellä on kuitenkin tietyn ajan oikeus saada työttömyysetuuksia ja kuulua yhteiseen sairausvakuutusjärjestelmään ilman, että hänen tarvitsee maksaa siihen liittyviä maksuja. Kyseisen ajanjakson aikana lääketieteellisen varauman soveltaminen olisi johtanut siihen, että häneltä olisi evätty työkyvyttömyys- ja henkivakuutuksen kattamat etuudet lääketieteellisen varauman soveltamisen perusteena olevan sairauden tai vamman seurausten osalta. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että kumoamiskanne säilyttäisi kohteensa sen päivän jälkeen, jona kantaja on lakannut kuulumasta yhteiseen sairausvakuutusjärjestelmään.

Tätä johtopäätöstä ei kyseenalaista se, että kyseinen toimihenkilö on sittemmin otettu palvelukseen toiseen unionin virastoon, joka on niin ikään soveltanut häneen lääketieteellistä varaumaa. Virkamiestuomioistuimen tuomiolla on vaikutuksia vain riidan asianosaisiin, minkä vuoksi riidanalaisen päätöksen kumoaminen ei voi merkitä sitä, että päätös soveltaa kyseiseen toimihenkilöön muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 100 artiklaa sen jälkeen, kun toinen unionin virasto on suorittanut ennen hänen palvelukseen ottamistaan lääkärintarkastuksen, sillä tällainen kumoaminen voidaan saada aikaan ainoastaan nostamalla kanne viimeksi mainitun päätöksen riitauttamiseksi.

(ks. 33, 36–39 ja 44 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio Mische v. parlamentti (F‑93/05, EU:F:2011:168, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)