Tästä seuraa ensimmäiseksi, että jäsenvaltio voi riitauttaa kumoamiskanteella komission Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 nojalla tekemän päätöksen, jolla luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle annetaan oikeus tutustua komission hallussa oleviin asiakirjoihin, jotka on saatu kyseiseltä jäsenvaltiolta, eikä ole tarpeen yksilöidä sellaista erillistä komission päätöstä, joka yksin voitaisiin riitauttaa, olla ryhtymättä toimenpiteisiin sen johdosta, että mainittu jäsenvaltio vastustaa asianomaisten asiakirjojen sisällön ilmaisemista. Jäsenvaltio voi toiseksi vedota tällaisen kanteen tueksi kaikkiin kanneperusteisiin, jotka liittyvät johonkin niistä neljästä SEUT 263 artiklassa määrätystä tapauksesta, joissa kumoamiskanne voidaan nostaa, ja erityisesti kaikkiin kanneperusteisiin, jotka koskevat sen merkitykselliseksi katsoman menettelysäännön tai aineellisen säännön rikkomista, eikä tämä vaikuta siihen, onko kyseinen kanneperuste tehokas. Tällaisen päätöksen osalta esitetyn kanneperusteen tutkittavaksi ottamisesta on siten todettava, ettei ole tarpeen tehdä eroa sen mukaan, onko säännöstä, jonka rikkomiseen vedotaan, säädetty asetuksessa N:o 1049/2001 vai jossain muussa säädöksessä.

Missään ei kielletä toimielintä julkistamasta asiakirjoja, vaikka sille ei ole tehty mitään tätä koskevaa hakemusta, tai toimittamasta avoimuuden ja kattavuuden vuoksi henkilölle, joka on tehnyt hakemuksen Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 nojalla, asiakirjoja, joita kyseinen henkilö ei ole nimenomaisesti yksilöinyt ja maininnut hakemuksessaan.

Tämän perusteella asetuksen N:o 1049/2001 6–8 artiklassa säädettyjen asiakirjoihin tutustumista koskevien hakemusten käsittelyyn liittyvien sääntöjen rikkominen ei voi vaikuttaa sen päätöksen laillisuuteen, jolla asiakirjat annetaan tutustuttaviksi, vaikka se saattaakin tietyissä tilanteissa vaikuttaa sen päätöksen laillisuuteen, jolla asiakirjoja ei anneta tutustuttavaksi. Erityisesti on ensimmäiseksi todettava asetuksen N:o 1049/2001 6 artiklasta, että vaikka toimielin ei voikaan hylätä hakemusta sen vuoksi, ettei se ole riittävän täsmällinen, pyytämättä hakijaa ensin täsmentämään hakemustaan, toimielintä ei voida sitä vastoin moittia hyödyllisesti siitä, että se on antanut asiakirjoja tutustuttaviksi väitetysti epätäsmällisen hakemuksen nojalla pyytämättä hakijaa ensin täsmentämään hakemustaan. Kun hakijaa ei ole pyydetty täsmentämään hakemustaan, toimielin ja varsinkaan kolmas ei näet voi vedota hyödyllisesti siihen, että kantajan hakemus on väitetysti epämääräinen. Siinä tilanteessa, jossa toimielin katsoo voivansa yksilöidä itse ilman kohtuutonta työtaakkaa kaikki asiakirjat, jotka voivat liittyä hakemukseen, joka on muotoiltu sinänsä hyvin yleisesti ja koskee useita asiakirjoja, kyseinen toimielin voi siis ottaa kyseiseen hakemukseen kantaa pyytämättä ensin hakijaa täsmentämään sitä ja tämän jälkeen antaa kaikki yksilöidyt asiakirjat tutustuttaviksi, jolleivät kyseiset asiakirjat kuulu muun muassa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädettyjen poikkeusten alaan

Toiseksi on huomattava asetuksen N:o 1049/2001 7 ja 8 artiklasta, että niissä säädettyjen määräaikojen ainoana tavoitteena on mahdollistaa asiakirjoihin tutustumista koskevien hakemusten nopea käsittely ja vauhdittaa pyydettyjen asiakirjojen sisällön ilmaisemista silloin, kun tämä ilmaiseminen on mahdollista. Kyseisten määräaikojen ylittäminen ei voi johtaa siihen, ettei toimielimellä ole enää oikeutta tehdä päätöstä, eikä se voi sinällään merkitä sitä, että päätös, jolla evätään oikeus tutustua asiakirjoihin, on lainvastainen sen kumoamisen oikeuttavalla tavalla. Se, ettei edellä mainittujen määräaikojen ylittymisellä ole vaikutusta, pätee sitäkin suuremmalla syyllä silloin, kun on kyse päätöksestä, jolla asiakirjat annetaan tutustuttaviksi, koska tällaisessa tilanteessa hakija on saanut myönteisen vastauksen näiden määräaikojen, jotka on vahvistettu ainoastaan hakijan eduksi, ylittämisestä huolimatta.

(ks. 80–83 ja 85–87 kohta)