84.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bayerisches Verwaltungsgericht Münchenin (Saksa) esittämiin kysymyksiin seuraavasti: — Kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/83/EY 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisala kattaa sotilashenkilöstön, joka ei suoraan osallistu taisteluihin, kun tällainen henkilöstö voisi asepalvelustaan suorittaessaan joutua yllyttämään kyseisessä säännöksessä mainittuihin rikoksiin tai tekoihin tai muulla tavoin osallistumaan niiden suorittamiseen. — Kun kansalliset viranomaiset arvioivat, onko tilanne tämä, niiden on pohdittava, i) onko kyseisen henkilön tekojen ja sotarikosten kohtuullisen todennäköisyyden välillä suora yhteys, koska hänen toimintansa kuuluu tarpeellisena osatekijänä näihin rikoksiin ja sotarikosten tai tekojen suorittaminen estyisi, jos kyseinen henkilö ei antaisi tai hänen tilanteessaan olevat henkilöt eivät antaisi omaa panostaan, ja ii) onko olemassa objektiivisia perusteita katsoa, että kyseinen henkilö voi joutua osallistumaan sotarikosten suorittamiseen. Tässä tapauksessa on direktiivin 2004/83 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan vastaista soveltaa a) rikosoikeudellista todistuskynnystä (kuten ”ilman mitään järkevää epäilystä”) tai b) kansainvälisestä rikosoikeudesta johdettuja periaatteita. — Se, että hakijan kotimaan viranomaiset pitävät sotarikoksia rangaistavina, ei estä hakijaa vetoamasta direktiivin 2004/83 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, eikä merkitystä ole myöskään sillä, onko Kansainvälisessä rikostuomioistuimessa pantu vireille sotarikosta koskeva asia. — Se, että kyseisestä selkkauksesta on annettu YK:n turvallisuusneuvoston mandaatti, ei estä pakolaisaseman hakemista direktiivin 2004/83 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan perusteella. — Henkilölle, joka kieltäytyy suorittamasta asepalvelustaan, voidaan myöntää direktiivin 2004/83 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla pakolaisasema ainoastaan, jos hän on ensiksi käyttänyt kaikki menettelyt kieltäytyäkseen asepalveluksesta omantunnon syistä, mutta hänen pyyntönsä on hylätty, tai jos hänen käytettävissään ei ole tällaisia menettelyjä. — Arvioitaessa, voidaanko asepalveluksen suorittamisesta kieltäytyvän henkilön katsoa kuuluvan erityiseen yhteiskunnalliseen ryhmään direktiivin 2004/83 10 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla, on otettava huomioon, i) onko hänellä riittävän vakuuttava, vakava, johdonmukainen ja merkittävä vakaumus ja ii) täyttääkö hän tämän vakaumuksensa ansiosta 10 artiklan 1 kohdan d alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan edellytykset siten, että hänen kieltäytymisensä pohjautuu uskomukseen, joka on keskeinen osa hänen omaatuntoaan, ja iii) mielletäänkö tällaisen vakaumuksen omaavat henkilöt erilaisiksi kotimaassaan 10 artikla 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla. — Siltä osin kuin hakija vetoaa direktiivin 2004/83 9 artiklan 2 kohdan b alakohtaan ja 10 artiklan 1 kohdan d alakohtaan, toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on arvioitava, ovatko asevoimista erottaminen kunniattoman menettelyn vuoksi ja vankeusrangaistus syrjiviä, koska hakija kuuluu tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään. Tämän arvioinnin yhteydessä on pohdittava, onko kyseisessä maassa olemassa yhteiskunnallisia ryhmiä, jotka ovat rinnastettavassa ryhmään, johon hakija väittää kuuluvansa, siten että ne ovat samanlaisessa tilanteessa, voiko hakijan ryhmä todennäköisesti joutua erilaisen kohtelun kohteeksi siksi, että se saattaa joutua sotaoikeuteen ja/tai erotetuksi asevoimista kunniattoman menettelyn vuoksi, ja voiko ilmeinen erilainen kohtelu olla perusteltua. — Siltä osin kuin hakija vetoaa direktiivin 2004/83 9 artiklan 2 kohdan c alakohtaan, toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on arvioitava, onko sotilaskarkuruudesta syyttäminen ja rankaiseminen kohtuutonta. Tässä yhteydessä on pohdittava, menevätkö nämä toimet pidemmälle kuin on tarpeen, jotta kyseinen valtio voi käyttää perusteltua oikeuttaan ylläpitää asevoimia.