ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - EY:n perustamissopimuksen 243 artiklassa tarkoitetun kansallisen tuomioistuimen käsite - Itävaltalaisen alueellisen verohallinnon valitusjaosto ei kuulu käsitteen alaan

(EY 234 artikla)

Tiivistelmä

$$Arvioitaessa sitä, onko ennakkoratkaisua pyytävä toimielin EY 234 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin, mikä on pelkästään yhteisön oikeuden perusteella ratkaistava kysymys, on otettava huomioon useita seikkoja, joita ovat muun muassa kyseisen toimielimen lakisääteisyys, pysyvyys, sen tuomiovallan pakottavuus, menettelyn kontradiktorisuus, toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja riippumattomuus. Riippumattomuusedellytystä ei täytä Itävallan alueellisen verohallinnon valitusjaosto (toisen asteen veroviranomainen), jolla on toimivalta ratkaista verohallinnon päätöksistä tehtyjä valituksia.

EY 234 artiklassa tarkoitetun tuomioistuimen käsite voi tarkoittaa ainoastaan sellaista elintä, joka on ulkopuolinen siihen viranomaiseen nähden, joka on tehnyt sen käsiteltäväksi saatetun päätöksen; valitusjaoston kaltaista viranomaista ei voida pitää ulkopuolisena, koska sillä ja alueellisella verohallinnolla, joka tekee sen käsiteltäväksi tulevat riitautetut päätökset, on organisatorinen ja toiminnallinen yhteys.

( ks. 34-38 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Yhteisön lainsäädäntö - Henkilöllinen soveltamisala - Jäsenvaltion alueella asuvien valtiottomien henkilöiden ja pakolaisten sekä heidän perheenjäsentensä lisääminen asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan - Pätevyys

(ETY:n perustamissopimuksen 51 artikla (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 51 artikla, josta on muutettuna tullut EY 42 artikla); neuvoston asetuksen N:o 1408/71 1 artikla ja 2 artiklan 1 kohta)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhteisön säännöstö - Yhteisön säännöstöä ei voida soveltaa täysin jäsenvaltion sisäiseen tilanteeseen

(Neuvoston asetus N:o 1408/71)

Tiivistelmä

1. Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2001/83, pätevyyteen ei vaikuta se, että siinä lisätään sen henkilölliseen soveltamisalaan jäsenvaltion alueella asuvat valtiottomat henkilöt ja pakolaiset sekä heidän perheenjäsenensä.

Asetusta N:o 1408/71 nimittäin sovelletaan kaikkiin sen 1 artiklassa tarkoitettuihin työntekijöihin, jotka ovat jonkun jäsenvaltion kansalaisia ja jotka ovat jossain asetuksessa tarkoitetuista kansainvälisistä tilanteista, ja heidän perheenjäseniinsä.

Neuvostoa ei voi arvostella siitä, että se on ETY:n perustamissopimuksen 51 artiklassa (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen 51 artikla, josta on muutettuna tullut EY 42 artikla) sille annettua toimivaltaa käyttäessään ajatellut myös jäsenvaltioiden alueella asuvia valtiottomia henkilöitä ja pakolaisia ottaakseen huomioon jäsenvaltioiden edellä mainitut kansainväliset sitoumukset. Jos kansalliset sosiaaliturvajärjestelmät yhteensovitettaisiin jättämällä valtiottomat henkilöt ja pakolaiset sen ulkopuolelle, jäsenvaltioiden olisi kansainvälisten velvollisuuksiensa noudattamisen varmistamiseksi pitänyt ottaa käyttöön toinen yhteensovittamisjärjestelmä vain tätä hyvin rajoitettua henkilöryhmää varten.

( ks. 55-58 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Jäsenvaltion alueella asuvat työntekijät, jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, ja heidän perheenjäsenensä eivät voi vedota asetuksessa N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 2001/83, annettuihin oikeuksiin, jos he ovat tilanteessa, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat vain tämän yhden jäsenvaltion sisälle. Näin on muun muassa silloin, kun työntekijän tilanteella on liittymiä vain kolmanteen maahan ja yhteen jäsenvaltioon.

( ks. 71-72 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Ilmanlaadun arviointi ja hallinta - Direktiivi 96/62/EY - Täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Velvollisuus nimetä toimivaltaiset viranomaiset ja toimielimet asetetussa määräajassa - Sillä, että jotkut yksityiskohtaiset seikat määritetään tulevaisuudessa, ei ole merkitystä

(Neuvoston direktiivin 96/62/EY 3 artiklan ensimmäinen kohta)

2. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Direktiivit - Täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Voimassa olevat alueelliset oikeusnormit eivät ole riittävä täytäntöönpano

(EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmas kohta (josta on tullut EY 249 artiklan kolmas kohta))

Tiivistelmä

1. Direktiivin 96/62/EY tarkoituksena on määritellä ilmanlaadun arviointia ja hallintaa koskevan yhteisen strategian perusperiaatteet, ja siinä säädetään, että jäsenvaltioiden on nimettävä toimivaltaiset viranomaiset ja toimielimet, joiden tehtävänä on muun muassa valvoa direktiivin liitteessä I lueteltuja epäpuhtauksia varten vahvistettavia raja-arvoja ja varoituskynnyksiä. Se, että direktiivissä säädetään joidenkin yksityiskohtaisten seikkojen, kuten esimerkiksi direktiivin liitteessä I lueteltuja epäpuhtauksia varten vahvistettavista raja-arvojen ja varoituskynnysten määrittämisestä tulevaisuudessa, ei voi tätä koskevan nimenomaisen säännöksen puuttuessa vapauttaa jäsenvaltioita velvollisuudestaan toteuttaa asetetussa määräajassa direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet. Nimeämistä koskeva velvoite, joka on alustava toimenpide direktiivin yleisten tavoitteiden täytäntöönpanemiseksi, on nimittäin puhtaasti yleisluonteinen velvoite, ja sitä on noudatettava riippumatta siitä, ovatko kaikki yhteisön oikeussääntöjen soveltamisedellytykset täyttyneet.

( ks. 30-32 kohta )

2. Direktiivi on saatettava osaksi kansallista oikeusjärjestystä niin täsmällisillä, selvillä ja yksiselitteisillä säännöksillä, että yksityiset voivat saada niiden perusteella selville oikeutensa ja velvollisuutensa.

( ks. 38 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittama tietojen arvioinnin valvonta - Tutkimatta jättäminen selvitysaineiston vääristämistä lukuun ottamatta

2. Yhteisön oikeus - Periaatteet - Puolustautumisoikeudet - Kontradiktorinen periaate - Periaatteen noudattaminen tilintarkastustuomioistuimen kertomuksia hyväksyttäessä ja julkaistaessa

3. Tilintarkastustuomioistuin - Kertomukset - Ulkopuolisten mainitseminen kertomuksessa nimeltä - Edellytykset - Yhteisöjen tuomioistuinten harjoittama valvonta - Ulottuvuus

Tiivistelmä

1. On yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana arvioida, onko sen ratkaistavana olevissa asioissa käytettävissä olevia tietoja tarpeen täydentää. Sille esitettyjen asiakirjojen todistusarvo kuuluu sen tosiseikkojen arviointia koskevaan yksinomaiseen toimivaltaan, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia valituksen yhteydessä tosiseikkoja, paitsi jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon virheellisesti tai jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määrittämän tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi oikeudenkäyntiasiakirjoista.

( ks. 19 kohta )

2. Kontradiktorinen periaate on yleinen oikeusperiaate, jonka noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo. Sitä sovelletaan kaikkiin menettelyihin, jotka voivat johtaa yhteisön toimielimen päätökseen, joka vaikuttaa huomattavasti tietyn henkilön etuihin.

Vaikka tilintarkastustuomioistuimen kertomusten hyväksyminen ja julkaiseminen eivät ole niissä mainittujen henkilöiden etuihin suoraan vaikuttavia päätöksiä, ne voivat aiheuttaa näille henkilöille sellaisia seurauksia, että näiden on voitava ennen kyseisten kertomusten lopullista hyväksymistä esittää huomautuksensa niistä kohdista, joissa heidät on nimenomaisesti mainittu.

( ks. 28-29 kohta )

3. Tilintarkastustuomioistuin voi erityisissä olosuhteissa, jotka saattavat liittyä tosiseikkojen vakavuuteen tai ulkopuolisten etuja vahingoittavaan ristiriitaan, mainita kertomuksissaan nimeltä henkilöitä, jotka eivät lähtökohtaisesti kuulu sen valvontavaltaan, edellyttäen että näiden henkilöiden osalta noudatetaan kontradiktorista periaatetta.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tällaisessa tapauksessa nostettua kannetta käsitellessään arvioitava, oliko nimeltä mainitseminen tarpeen ja oikeassa suhteessa kertomuksen julkaisemisella tavoiteltuun päämäärään nähden. Sen tältä osin harjoittama kokonaisvaltainen valvonta kuuluu sen tosiseikkojen arviointia koskevaan yksinomaiseen toimivaltaan, eikä valitusta käsittelevä tuomioistuin voi tutkia tosiseikkoja, paitsi jos määritetty tosiseikasto on aineellisesti paikkansapitämätön tai jos asiakirjaselvitys on otettu huomioon virheellisesti.

( ks. 40-41 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Direktiivit - Täytäntöönpano jäsenvaltioissa - Direktiivin täytäntöönpano ilman lainsäädäntötoimea - Edellytykset - Direktiivin täysimääräisen soveltamisen turvaavan yleisen oikeudellisen sääntelyn olemassaolo - Sellaisen kansallisen oikeuskäytännön riittämättömyys, jonka mukaan kansallisen oikeuden säännöksiä tulkitaan yhdenmukaisesti direktiivissä säädettyjen edellytysten kanssa

(EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan 3 kohta (josta on tullut EY 249 artiklan 3 kohta); neuvoston direktiivi 93/13/ETY)

Tiivistelmä

$$Vaikka direktiivin täytäntöönpano ei välttämättä edellytäkään lainsäädäntötoimia kaikissa jäsenvaltioissa, on kuitenkin välttämätöntä, että kansallisessa oikeudessa todella taataan se, että direktiiviä sovelletaan täysimääräisesti, että tähän kansalliseen oikeuteen perustuva oikeudellinen tilanne on riittävän täsmällinen ja selvä ja että oikeudensaajat ovat tietoisia kaikista oikeuksistaan ja voivat tarpeen vaatiessa toteuttaa ne kansallisessa tuomioistuimessa. Tämä viimeksi mainittu edellytys on erityisen tärkeä silloin, kun kyseisen direktiivin tarkoituksena on oikeuksien suominen toisten jäsenvaltioiden kansalaisille. Näin on kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13/ETY osalta, koska direktiivi on sen kuudennen perustelukappaleen mukaan annettu erityisesti "kansalaisen suojaamiseksi kuluttajan ominaisuudessa hänen hankkiessaan tavaroita tai palveluja muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön kuin hänen omansa sääntelemillä sopimuksilla".

Kansallinen vakiintunutkaan oikeuskäytäntö, jolla tulkitaan kansallisen oikeuden säännöksiä tavalla, jota pidetään direktiivissä säädettyjen edellytysten mukaisena, ei voi olla riittävän selvää ja täsmällistä, jotta sillä täytettäisiin oikeusvarmuuden vaatimukset.

( ks. 17-18 ja 21 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtovero - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset - Vakuutus- ja jälleenvakuutustoimien verosta vapauttamisen käsite - Se, että vakuutusyhtiö ottaa vastatakseen käypää korvausta vastaan toisen vakuutusyhtiön toiminnasta vastaamatta sen riskeistä, ei kuulu vapautuksen piiriin

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 2 artiklan 1 kohta ja 13 artiklan B kohdan a alakohta)

Tiivistelmä

$$Vakuutusyhtiön sitoumus harjoittaa käypää korvausta vastaan sellaisen toisen vakuutusyhtiön toimintaa, joka on sen kokonaan omistama tytäryhtiö ja joka jatkaa vakuutussopimusten tekemistä omissa nimissään, ei ole jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan a alakohdassa tarkoitettua vakuutustoimintaa, joka on vapautettu arvonlisäverosta. Tällainen toiminta, josta maksetaan käypä korvaus, on kuudennen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vastikkeellinen palvelu, josta on maksettava arvonlisäveroa.

( ks. 43-44 kohta ja tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisoikeus - Hammaslääkärit - Ammattiin pääsy - Asumisedellytys, jota ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 48 artikla ja 52 artikla (joista on muutettuina tullut EY 39 artikla ja EY 43 artikla))

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisoikeus - Hammaslääkärit - Ammattikunnan rekisterissä kirjattuna pysymisen varaaminen koskemaan ainoastaan maan kansalaisia, silloin kun on kyse toiseen jäsenvaltioon muuttamisesta, ei ole hyväksyttyä

(EY:n perustamissopimuksen 48 artikla ja 52 artikla (joista on muutettuina tullut EY 39 artikla ja EY 43 artikla))

3. Jäsenvaltiot - Velvoitteet - Tarve taata yhteisön oikeuden soveltaminen - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Yhteisön oikeuden vastaisten kansallisten säännösten voimassa pitämistä ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 169 artikla (josta on tullut EY 226 artikla))

Tiivistelmä

1. Sillä, että jäsenvaltio edellyttää, että hammaslääkäreiden on asuttava sillä alueella, jonka ammattikunnan rekisteriin he hakevat kirjaamista, jotta heidät voidaan kirjata ammattikunnan rekisteriin ja jotta he siten voisivat harjoittaa ammattiaan, rajoitetaan sijoittautumisvapautta ja työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, koska velvoite estää toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneita tai toisessa jäsenvaltiossa asuvia hammaslääkäreitä perustamasta hammaslääkärin sivuvastaanottoa ensimmäisen jäsenvaltion alueella tai harjoittamasta siellä toimintaansa työsuhteessa.

( ks. 20 kohta )

2. Kansallinen säännös, jossa varataan ainoastaan sellaisille hammaslääkäreille, joilla on kyseisen jäsenvaltion kansalaisuus, oikeus pyytää, että he pysyvät kirjattuina ammattikunnan rekisteriin, mikäli he muuttavat toiseen Euroopan yhteisön jäsenvaltioon, sisältää kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää, joka on ristiriidassa perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 39 artikla ja EY 43 artikla) kanssa.

( ks. 31-32 kohta )

3. Jäsenvaltioiden tulee yhteisön oikeuden täydellisen soveltamisen takaamiseksi saattaa lainsäädäntönsä yhdenmukaiseksi yhteisön oikeuden kanssa, mutta jäsenvaltioiden on lisäksi tehtävä se siten, että ne antavat säännöksiä, jotka ovat riittävän täsmällisiä, selkeitä ja transparentteja, jotta oikeussubjektit voivat tuntea oikeutensa ja myös vedota niihin kansallisissa tuomioistuimissa.

Nämä edellytykset koskevat myös sitä tilannetta, jolloin on kyse perustuslaillisista yleisperiaatteista kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta, ja edellytysten täyttäminen on erityisen tärkeää, koska kyseisillä yhteisön oikeuden säännöksillä pyritään myöntämään oikeuksia muiden yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisille, koska he eivät yleensä ole tietoisia mainituista periaatteista.

Sellaisten jäsenvaltion säännösten voimassapitäminen, jotka ovat ristiriidassa perustamissopimuksen määräysten kanssa, johtaa epäselvään tilanteeseen, koska kyseiset oikeussubjektit jäävät epävarmoiksi heille kuuluvista mahdollisuuksista vedota yhteisön oikeuteen, mikä merkitsee sitä, että mainittu valtio laiminlyö perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan.

( ks. 22-23, 33 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne - Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely - Virallinen huomautus - Direktiivin 83/189/ETY mukainen yksityiskohtainen lausunto - Sääntöjenmukaisen virallisen huomautuksen puuttuminen - Kanteen tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 169 artikla (josta on tullut EY 226 artikla); neuvoston direktiivin 83/189/ETY 9 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn oikeudenkäyntiä edeltävälle vaiheelle asetetusta tavoitteesta johtuu, että virallisen huomautuksen tarkoituksena on yhtäältä määritellä riidan kohde ja antaa jäsenvaltiolle, jota kehotetaan esittämään huomautuksensa, tarvittavat tiedot puolustuksensa valmistelemiseksi sekä toisaalta poistaa lainvastaisuus ennen kuin asia saatetaan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Lisäksi on huomattava, että virallisen huomautuksen lähettäminen merkitsee sitä, että kyseessä olevan jäsenvaltion väitetään aikaisemmin jättäneen noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.

Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä annetun direktiivin 83/189/ETY 9 artiklan 1 kohdan mukaista yksityiskohtaista lausuntoa annettaessa jäsenvaltion, jolle lausunto on osoitettu, ei kuitenkaan voida katsoa syyllistyneen yhteisön oikeuden rikkomiseen, koska annettava säädös on tällöin vasta luonnosvaiheessa. Päinvastainen näkemys johtaisi siihen, että yksityiskohtainen lausunto olisi ehdollinen virallinen huomautus, jonka olemassaolo riippuisi siitä, kuinka kyseessä oleva jäsenvaltio toimii lausunnon seurauksena. Tällainen epävarmuus on ristiriidassa oikeusvarmuuden kanssa, jonka edellytetään kuuluvan kaikkiin sellaisiin menettelyihin, jotka voivat johtaa oikeudenkäyntiin.

Koska tällainen yksityiskohtainen lausunto ei ole perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) vaatimuksia vastaava virallinen huomautus, on komission nostama jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne jätettävä tutkimatta.

( ks. 31-35 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Tulliliitto Yhteisön tullialueelle tuotujen tavaroiden luovutus vapaaseen liikkeeseen Ilmoituksen tekemiselle asetetun määräajan päättyminen Tavaroiden myynti tai lisämaksun periminen tullauksen tapahtuessa määräajan päätyttyä on sallittua Hyväksyttävyys

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 6 artiklan 3 kohta sekä 53 ja 243 artikla)

2. Verotus Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen Liikevaihtovero Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä Kuudes direktiivi Soveltamisala Sanktio tullimuodollisuuksien noudattamatta jättämisestä ei kuulu soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 2 artikla)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 6 artiklan 3 kohdan, jossa asetetaan tulliviranomaisille velvollisuus perustella ne päätökset, joilla on kielteisiä seuraamuksia niille, joille ne on osoitettu, asetuksen 53 artiklan, jossa nimenomaisesti säädetään, että jollei muodollisuuksia ei ole aloitettu asetetussa määräajassa, tulliviranomaisten on viipymättä toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tilanteen korjaamiseksi, ja saman asetuksen 243 artiklan, jossa säädetään oikeudesta hakea muutosta tulliviranomaisten päätökseen, vastaista ei ole soveltaa automaattisesti ja ilman ennalta tapahtuvaa ilmoitusta kansallisen lainsäädännön mukaista menettelyä, jossa säädetään sellaisten tavaroiden myynnistä, joiden osalta vapaaseen liikkeeseen luovuttamiseksi tai muun tulliselvitysmuodon osoittamiseksi säädetty määräaika on ylitetty, kun asianomaiset voivat keskeyttää menettelyn maksamalla kaikki kannettavat verot ja maksut korotettuna tietyllä prosenttimäärällä tavaroiden arvosta.

Sellaisen menettelyn soveltaminen, jossa nämä tavarat joko myydään tai jossa arvon perusteella peritään lisämaksu näitä tavaroita koskevan tilanteen korjaamiseksi, ei itsessään ole suhteellisuusperiaatteen vastainen. On kansallisen tuomioistuimen tehtävä arvioida, onko sellaisen maksun periminen, joka vastaa viittä prosenttia myöhässä tullattujen tavaroiden arvosta, tämän periaatteen mukainen.

( ks. 1113, 25 ja 33 kohta sekä tuomiolauselman 13 kohta )

2. Arvoon perustuvasta lisämaksusta, jonka kansalliset tulliviranomaiset perivät sellaisten tavaroiden tullaamisesta, joiden tulliselvitysmuodon osoittamiseksi säädetty määräaika on ylitetty, ei voida kantaa arvonlisäveroa. Tällaisen maksun tarkoituksena on sellaisen taloudellisen toimijan rankaiseminen, joka ei ole noudattanut säädettyjä muodollisuuksia ja määräaikoja, joten kysymys on siis sanktiosta eikä jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 2 artiklassa tarkoitetusta tavaroiden luovutuksesta, palvelujen suorituksesta tai tavaroiden maahantuonnista maksetusta vastikkeesta.

( ks. 21 ja 3638 kohta sekä tuomiolauselman 4 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Yhteisön säännöstö - Asiallinen soveltamisala - Eläkkeensaajille maksettava ja sairausvakuutusmaksuja korvaava lisäosa kuuluu soveltamisalaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan t kohta)

2. Siirtotyöläisten sosiaaliturva - Etuudet - Kotipaikkaa koskevia edellytyksiä ei sovelleta eläkkeensaajille maksettavaan ja sairausvakuutusmaksuja korvaavaan lisäosaan

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan t kohta ja 10 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 1 artiklan t kohdassa tarkoitettuna etuutena pidetään jäsenvaltion lainsäädännön mukaista lisäosaa, jonka myöntävät eläkevakuutuslaitokset ja jonka tarkoituksena on täydentää vanhuusetuuksia korvaamalla sairausvakuutusmaksuja ja siten keventämällä sairausvakuutusmaksujen eläkkeensaajalle aiheuttamia kustannuksia. Se, että maksut suoritetaan suoraan sairausvakuutuslaitokselle, eikä kyseessä olevan pakollisen sairausvakuutuksen piiriin kuuluvalle eläkkeensaajalle, ei muuta keskeisintä havaintoa siitä, että nämä maksut suoritetaan eläkkeensaajan hyväksi ja että niiden seurauksena hänen eläkkeensä määrä kasvaa, jotta vakuutusmaksujen hänelle aiheuttamia kustannuksia voidaan vähentää.

( ks. 40 ja 43 kohta )

2. Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, 1 artiklan t kohtaa ja 10 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion lainsäädännön mukainen lisäosa, jonka tarkoituksena on täydentää vanhuusetuuksia korvaamalla sairausvakuutusmaksuja ja siten keventämällä sairausvakuutusmaksujen eläkkeensaajalle aiheuttamia kustannuksia, koska sillä käytännössä korotetaan eläkkeen määrää, on kyseisten säännösten mukainen vanhuusetuus, joihin kyseisen lainsäädännön mukaisen vanhuuseläkkeen saajalla on oikeus, vaikka hän asuu muussa jäsenvaltiossa, jossa hän kuuluu pakollisen sairausvakuutuksen piiriin.

( ks. 40, 44 ja 52 kohta sekä tuomiolauselma )