YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

21 päivänä heinäkuuta 1998

Yhdistetyt asiat T-66/96 ja T-221/97

John Mellett

vastaan

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin

”Henkilöstö — Tutkittavaksi ottaminen — Vakinaistaminen — Perusteltu luottamus — Yhdenvertainen kohtelu”

Täydellinen teksti englannin kielellä II-1305

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan asiassa T-66/96 kumottavaksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 14.6.1995 tekemä päätös ja asiassa T-221/97 kumottavaksi yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 17.10.1996 ja 4.12.1996 tekemät päätökset olla aloittamatta vakinaistamismenettelyä kantajan osalta.

Lopputulos:

Kumoaminen.

Tuomion lyhennelmä

Yhteisöjen tuomioistuimen 30.6.1976 tekemän päätöksen (jäljempänä vuoden 1976 päätös), joka koskee yhteisöjen tuomioistuimen jäsenten autonkuljettajien palvelukseenottoa ja vakinaistamista, 1 kohdassa määrätään, että autonkuljettajat otetaan palvelukseen väliaikaisina toimihenkilöinä. Vuoden 1976 päätöksen 2 kohdan mukaan ”vakinaistamismenettely voidaan aloittaa kolmen palvelusvuoden jälkeen sen tuomioistuimen jäsenen esityksestä, jonka autonkuljettajana kyseinen henkilö toimii. Sisäisen kilpailun jälkeen autonkuljettajat nimitetään koeajalla oleviksi virkamiehiksi palkkaryhmään D 3-D 2”.

Tuomari Murray pyysi vuoden 1991 lopussa Mellettiä henkilökohtaiseksi autonkuljettajakseen. Murray ilmoitti hänelle, että hänellä olisi väliaikaisen toimihenkilön asema kolmen ensimmäisen palvelusvuoden ajan; näiden kolmen vuoden jälkeen hän saattaisi tuomarin esityksestä päästä vakinaiseksi virkamieheksi. Mellett otettiin palvelukseen väliaikaisena toimihenkilönä 16.5.1992 alkaen. Henkilöstöosaston päällikön 1.2.1993 päivätyn ehdotuksen mukaan kaikkiin autonkuljettajiin, jotka on otettu palvelukseen ehdotuksen voimaantulopäivästä lukien, pitäisi soveltaa uutta järjestelmää. Vuoden 1976 päätöksen mukaisesti väliaikaisena toimihenkilönä 16.5.1992 palvelukseen otettuun autonkuljettajaan saatettiin soveltaa edelleen aikaisempia määräyksiä väliaikaistoimenpiteenä. Tämä ehdotus annettiin yhteisöjen tuomioistuimen hallintokomitean käsiteltäväksi 15.2.1993, ja se piti tämän jälkeen käsitellä hallinnollisessa kokouksessa. Tätä ehdotusta, jonka käsittelyn hallintokomitea lykkäsi myöhempään hallinnolliseen kokoukseensa, ei kuitenkaan otettu tämän jälkeen enää esityslistalle. Kirjaaja antoi 7.3.1995 ja 19.5.1995 tuomari Murrayn muistioihin vastauksen, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuin ei sovella enää käytäntöä, jonka mukaan tuomioistuimen jäsenten autonkuljettajat vakinaistetaan. Tämä kysymys saatettiin tuomari Murrayn vaatimuksesta hallintokomitean käsiteltäväksi 14.6.1995; komitea katsoi samana päivänä tekemässään päätöksessä, että 11.7.1994 tehtyä päätöstä piti soveltaa kaikkiin autonkuljettajiin.

Tutkittavaksi ottaminen

Hallintokomitean 14.6.1995 tekemän päätöksen on katsottava olevan kantajalle vastainen toimenpide.

Huolimatta siitä, että vaatimuksen on muodollisesti esittänyt kantajaa arvohierarkiassa ylempi esimies eikä kantaja itse, sitä on tulkittava siten, että kyse on Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta vaatimuksesta.

Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 17.10.1996 antama kielteinen vastaus on luonteeltaan selvästi päätös.

Pääasia

Kanneperuste, jonka mukaan luottamuksensuojan periaatetta on loukattu

Oikeus vedota luottamuksensuojaan on kaikilla oikeussubjekteilla, joiden tilanteesta käy ilmi, että yhteisön toimielin on antanut heille varmoja takeita ja tällä tavoin antanut aihetta perusteltujen odotusten syntyyn (104 kohta).

Viittaukset: asia T-3/92, Latham v. komissio, 9.2.1994(Kok. H. 1994, s. II-83,58 kohta); asia T-123/89, Chomel v. komissio, 27.3.1990 (Kok. 1990, s. II-131, 25 kohta); asia T-534/93, Grynberg ja Hall v. komissio, 14.7.1994 (Kok. H. 1994, s. II-595, 51 kohta); asia T-498/93, Dornonville de la Cour v. komissio, 30.11.1994 (Kok. H. 1994, s. II-813, 46 kohta); asia T-235/94, Galtieriv. parlamentti, 27.2.1996(Kok. H. 1996, s. II-129,63 kohta);asia T-211/95, Petit-Laurent v. komissio, 5.2.1997 (Kok. H. 1997, s. II-57, 72 kohta); asia T-207/95, Ibarra Gil v. komissio, 5.2.1997 (Kok. H. 1997, s. II-31, 25 kohta) ja asia T-35/96, Rasmussen v. komissio, 18.3.1997 (Kok. H. 1997, s. II-187, 63 kolua).

Koska kantajalle on annettu varmoja, varauksettomia ja yhtäpitäviä tietoja ja koska nämä tiedot ovat peräisin arvovaltaisista ja luotettavista lähteistä, tästä seuraa, että toimielin on antanut kantajalle varmoja takeita. Sillä seikalla, että nämä tiedot on annettu suullisesti eikä kirjallisesti, ei ole vaikutusta tähän toteamukseen (107 kohta).

Vastaaja väittää, että nyt kyseessä olevien takeiden johdosta ei ole voinut syntyä perusteltuja odotuksia sen vuoksi, että 30.6.1976 tehty päätös oli selvästi lainvastainen, koska siinä määrättiin sellaisen sisäisen kilpailun järjestämisestä, jonka läpäisevä henkilö tiedettiin etukäteen. Ei voida kuitenkaan väittää, että vuoden 1976 päätös oli siinä määrin lainvastainen, että kantajan olisi pitänyt tietää, ettei hän voinut luottaa siihen (122 kohta).

Kanneperuste, jonka mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu

Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu, kun kahta henkilöryhmää, joiden oikeudelliset ja tosiasialliset tilanteet eivät olennaisesti poikkea toisistaan, kohdellaan eri tavoin (129 kohta).

Viittaukset: em. asia Petit-Laurent v. komissio, 56 kohta.

Sen määrittelemiseksi, merkitseekö vakinaistamismenettelyn aloittamisesta kieltäytyminen kantajan osalta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, on tutkittava, oliko kantaja todella samassa oikeudellisessa ja tosiasiallisessa tilanteessa kuin ne autonkuljettajat, jotka on aiemmin vakinaistettu. On siis tarkasteltava, tekikö yhteisöjen tuomioistuin 11.7.1994 pätevästi päätöksen, jolla vuoden 1976 päätös kumottiin. Riittää, kun todetaan, ettei yhteisöjen tuomioistuin ole tässä asiassa tehnyt tällaista päätöstä. Se on 11.7.1994 tehdyssä päätöksessä vain vaatinut budjettiviranomaisilta henkilökuntaluettelon muuttamista.

Yhteisöjen tuomioistuimen olisi lisäksi pitänyt soveltaa toisiaan vastaavia toimintatapoja voidakseen kumota vuoden 1976 päätöksen pätevästi. Henkilöstökomiteaa ei ole kuitenkaan kuultu ennen 11.7.1994 päivätyn päätöksen tekemistä, vaikka näin oli menetelty vuoden 1976 päätöksen yhteydessä. Tämän vuoksi kantaja oli kanteen kohteena olevan päätöksen tekemisen hetkellä vastaavassa tilanteessa kuin autonkuljettajat, jotka oli aiemmin otettu mukaan vuoden 1976 päätöksen mukaisesti järjestettyyn kilpailuun. Mellettiä on siis kohdeltu syrjivästi (138 kohta).

Ratkaisu:

Yhteisöjen tuomioistuimen hallintokomitean 14.6.1995 tekemä päätös, sellaisena kuin se ilmenee pöytäkirjan 4 kohdasta, ja yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 17.10.1996 ja 4.12.1996 tekemät päätökset olla aloittamatta menettelyä, joka saattaa johtaa kantajan vakinaistamiseen, kumotaan.