Yhdistetyt asiat T-191/98 ja T-212/98─T-214/98





Atlantic Container Line AB ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio



«Kilpailu – Linjakonferenssit – Asetus N:o 4056/86 – Ryhmäpoikkeus – Yksittäispoikkeus – Yhteinen määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Palvelusopimukset – Linjakonferenssin uudet jäsenet – Kilpailun rakenteeseen puuttuminen – Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen – Sakot – Puolustautumisoikeudet» Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.9.2003

Tuomion tiivistelmä 1.. Oikeudenkäyntimenettely – Tuomioiden perustelut – Ulottuvuus

2.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Valmisteleva toimi, jota komissio voi muuttaa – Komission mahdollisuus pyytää muita tietoja – Rajat

3.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 99/63 4 artikla) 4.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Näyttö, joka voidaan ottaa huomioon

5.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Komission velvollisuus toimittaa nähtäviksi asianosaista vastaan puhuvat seikat

6.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Sellaisten todisteiden jättäminen huomiotta, joita ei ole annettu tiedoksi asianosaisille – Seuraukset – Väitettä ei voida todistaa oikeaksi viittaamalla näihin asiakirjoihin

7.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen – Päätös, joka ei vastaa väitetiedoksiantoa – Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen – Edellytys – Kyseessä olevan yrityksen on osoitettava uusien väitteiden vaikutus

8.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Uusien väitteiden esittäminen kilpailusääntöjen rikkomisen toteavassa päätöksessä – Seuraamus – Edellytys

9.. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti – Yhteenveto kanneperusteista – Selkeä yhteenveto oikeudellisista perusteista

(EY:n perustamissopimuksen 173 artikla (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla); yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäinen kohta ja 53 artiklan ensimmäinen kohta; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c ja d alakohta) 10.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Tavoite – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen – Laajuus – Asianosaista vastaan puhuvat seikat – Sellaisten todisteiden jättäminen huomiotta, joita ei ole annettu tiedoksi asianosaisille – Asianosaisen puolesta puhuvat seikat – Sitä, että yksinomaan komissio arvioi todisteiden tiedoksiannon hyödyllisyyttä puolustautumisen kannalta, ei voida hyväksyä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 82 artikla); neuvoston asetukset N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86) 11.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Asiakirjat, jotka eivät sisälly tutkinta-aineistoon – Asiakirjat, joita voidaan käyttää asianosaisten puolustuksessa – Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen – Edellytykset

12.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Asiakirjat, jotka eivät sisälly tutkinta-aineistoon ja joita komissiolla ei ole aikomusta käyttää asianosaisia vastaan – Komission velvollisuus antaa omasta aloitteestaan nämä asiakirjat asianosaisten käyttöön – Velvollisuutta ei ole

13.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Rajat – Määräävässä markkina-asemassa oleva yritys, joka voi ryhtyä kostotoimiin komission tiedonantajia vastaan

14.. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Väitetiedoksianto ei ole kannekelpoinen toimi

(EY:n perustamissopimuksen 173 artikla (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla)) 15.. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Se, että komissio lähettää asianomaisille yrityksille suuren määrän tietojensaantipyyntöjä väitetiedoksiannon antamisen jälkeen – Tämän velvoitteen rajat – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen

16.. Liikenne – Meriliikenne – Kilpailusäännöt – Ryhmäpoikkeus – Suppea tulkinta – Palvelut, jotka eivät ole asetuksen N:o 4056/86 soveltamisalaan kuuluvia merikuljetuspalveluja, eivät kuulu soveltamisalaan

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 2 kohta ja 3 artikla) 17.. Kilpailu – Yhteisön säännöt – Yhteisön sääntöjä ei voida soveltaa sen mukaisesti, millainen käytäntö jäsenvaltioissa tai tietyissä kolmansissa maissa vallitsee

(EY:n perustamissopimuksen 85 artikla (josta on tullut EY 81 artikla)) 18.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Yhteinen määräävä markkina-asema – Käsite – Linjakonferenssi

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohta) 19.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Yhteinen määräävä markkina-asema – Olemassaolo – Toteamiskeinot – Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) vastaisen sopimuksen huomioon ottaminen

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohta) 20.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Yhteinen määräävä markkina-asema – Käsite – Kaiken kilpailun ei tarvitse poistua yritysten väliltä

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 21.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Yhteinen määräävä markkina-asema – Käsite – Linjakonferenssi – Yhteistä määräävää markkina-asemaa ei ole, jos esiintyy merkittävää sisäistä kilpailua

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 22.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Yhteinen määräävä markkina-asema – Käsite – Linjakonferenssi – Lähtökohtaisesti merkitystä ei ole muilla kilpailun muodoilla, kun yrityksillä on yhteinen hinnoittelustrategia

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 23.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Relevantit markkinat – Markkinoiden määrittelyä koskevat perusteet

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 24.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Olemassaolo – Erittäin huomattavat markkinaosuudet – Yleensä riittävä osoitus määräävästä asemasta

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 25.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Käsite – Olettama määräävästä markkina-asemasta, kun yrityksellä on yli 50 prosentin markkinaosuus

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 26.. Kilpailu – Meriliikenne – Määräävä markkina-asema – Huomattava markkinaosuus – Yleensä riittävä osoitus määräävästä asemasta

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 8 artikla) 27.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Käsite – Mahdollisuus toteuttaa säännöllisiä hinnankorotuksia ei ole välttämätön osa määräävää markkina-asemaa

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 28.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Poikkeuslupaa ei anneta – Määräävässä asemassa olevan yrityksen velvollisuudet – Määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen mahdollisuus suojella kaupallisia intressejään, kunhan se ei vahvista tai väärinkäytä asemaansa

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 29.. Kilpailu – Yhteisön säännöt – Aineellinen soveltamisala – Toiminta, johon on velvoitettu valtion toimenpitein – Tällaisen toiminnan jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle – Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla)) 30.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Käsite – Määräävän markkina-aseman vahvistaminen – Linjakonferenssi – Uusien jäsenten hyväksyminen – Tekijä, joka voi merkitä väärinkäyttöä

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 31.. Liikenne – Meriliikenne – Kilpailusäännöt – Ryhmäpoikkeus – Merikuljetuksista annettu asetus N:o 4056/86 – Suppea tulkinta

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohta ja 3 artikla) 32.. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Ilmoittaminen – Vaikutukset – Sakkoimmuniteetin saaminen – Nimenomaisen säännöksen tarve – Immuniteetti, josta ei ole säädetty asetuksessa N:o 1017/68

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla); neuvoston asetus N:o 1017/68) 33.. Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Ilmoittaminen – Vaikutukset – Merikuljetuksista annetun asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetty sakkoimmuniteetti – Soveltamisala – Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla) rikkominen

(EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla); neuvoston asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 4 kohdan toinen alakohta) 34.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Kokonaismäärän jakaminen kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneiden yritysten koon perusteella muodostettujen eri yritysryhmien kesken – Hyväksyttävyys – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta) 35.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määräämistä koskeva päätös – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Niiden arviointiperusteiden ilmoittaminen, joiden avulla komissio on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston – Riittävä ilmoitus

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla (josta on tullut EY 253 artikla); neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta) 36.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Perusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Linjakonferenssiin kuuluva yritys – Arviointi yrityksen koko liikevaihdon perusteella – Hyväksyttävyys – Kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen muiden yksilöllisten olosuhteiden huomioon ottaminen ei ole pakollista

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 4056/86 19 artikla) 37.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission harkintavalta – Taloudelliset toimijat eivät voi vedota vallitsevan tilanteen pysyvyyttä koskevaan perusteltuun luottamukseensa – Sakkojen yleisen suuruusluokan nostaminen – Hyväksyttävyyden edellytykset

(Neuvoston asetukset N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86) 38.. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Lieventävät asianhaarat – Sopimuksen ilmoittaminen, minkä vuoksi komissio on voinut todeta helpommin kyseisen sopimuksen mukaisten menettelytapojen merkitsevän määräävän aseman väärinkäyttöä

(Neuvoston asetus N:o 17) 39.. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Käsite – Rahdinantajan ja konferenssin tai kuljetusliikkeen välisiä palvelusopimuksia koskevat menettelytavat

(EY:n perustamissopimuksen 86 artikla (josta on tullut EY 82 artikla)) 40.. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Vahinko – Syy-yhteys – Todistustaakka

(EY:n perustamissopimuksen 178 ja 215 artikla (joista on tullut EY 235 ja EY 288 artikla)) 1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen velvollisuuden perustella päätöksensä ei voida katsoa edellyttävän, että sen olisi vastattava yksityiskohtaisesti kaikkiin kantajan esittämiin väitteisiin varsinkaan silloin, kun nämä väitteet eivät ole riittävän selviä ja täsmällisiä ja kun ne eivät perustu yksityiskohtaiseen näyttöön. ks. 90 kohta 2. Koska väitetiedoksianto on valmisteleva toimi, jota komissio voi muuttaa ottaakseen muun muassa väitetiedoksiantoon annetun vastauksen huomioon, ei voida mitenkään edellyttää, että komissio olisi lopullisesti päättänyt hallinnollisen tutkimuksensa väitetiedoksiannon antamisajankohtana. Tämän vuoksi komissiota ei voida rajoittaa niiden kysymysten osalta, joita se aikoo ottaa esille väitetiedoksiannon jälkeen lähettämissään tietojensaantipyynnöissä, edellyttäen, että näiden kysymysten tarkoituksena on sovellettavien asetusten säännösten mukaisesti saada tutkimuksessa tarvittavia tietoja ja että komissio antaa kyseessä oleville yrityksille tilaisuuden tulla kuulluiksi uusista tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevista väitteistä, joita se aikoo esittää yritysten näihin kysymyksiin antamien vastausten perusteella. ks. 122 kohta 3. Väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu ─ vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty ─ selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen menettelyssä, joka voi johtaa kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättäviin seuraamuksiin, edellyttää sitä, että asianomaisille yrityksille ja yritysten yhteenliittymille varataan jo hallinnollisen menettelyn aikana tilaisuus tehokkaasti esittää huomautuksensa komission esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä. Tätä vaatimusta noudatetaan, jos päätöksessä ei aseteta asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja jos siinä esitetään ainoastaan sellaisia tosiseikkoja, joista asianomaiset henkilöt ovat voineet antaa selvityksen. Tästä seuraa, että komissio voi päätöksissään ottaa huomioon ainoastaan ne väitteet, joiden osalta näille on varattu tilaisuus esittää huomautuksensa. Komission on kuitenkin voitava ottaa päätöksessään huomioon yritysten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset. Sen on voitava paitsi hyväksyä tai hylätä kyseisten yritysten perustelut, myös itse arvioitava niiden esittämiä seikkoja joko hylätäkseen huonosti perustellut väitteet tai muuttaakseen ja täydentääkseen, sekä tosiseikkojen osalta että oikeudellisesti, hyväksymiensä väitteiden tukena olevaa argumentaatiota. Se, että yrityksen hallinnollisen menettelyn aikana esittämä perustelu otetaan huomioon, vaikkei yritykselle ole varattu tilaisuutta tulla kuulluksi tältä osin ennen lopullisen päätöksen tekemistä, ei voi sellaisenaan merkitä puolustautumisoikeuksien loukkaamista, varsinkaan kun tämän väitteen huomioon ottaminen ei muuta sitä vastaan osoitettujen väitteiden luonnetta. ks. 138, 152, 191, 194 ja 314 kohta 4. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen edellyttää, että yritys, jolle kilpailusääntöjen rikkomisen toteava komission päätös on osoitettu, on saanut tilaisuuden esittää asianmukaisesti näkemyksensä asiakirjoista, joihin komissio on tukeutunut päätöksensä perustana olevissa toteamuksissaan. Näin ollen ainoastaan asiakirjoja, joita on siteerattu tai jotka on mainittu väitetiedoksiannossa, voidaan käyttää todisteina sitä vastaan, jolle väitetiedoksianto on osoitettu. Asiakirjoja, jotka ovat väitetiedoksiannon liitteinä, mutta joita ei erikseen siinä mainita, ei voida käyttää väitetiedoksiannon kohteena olevaa yritystä vastaan päätöksessä, ellei tämä ole kohtuullisesti voinut päätellä väitetiedoksiannosta johtopäätökset, jotka komissio aikoi niistä tehdä. ks. 162, 171 ja 287 kohta 5. Kilpailuasiassa puolustautumisoikeuksia ei ole loukattu sen vuoksi, että komissio ei ole toimittanut kantajana olevalle yritykselle asiakirjaa, johon saattaa sisältyä kantajan puolesta puhuvaa näyttöä, jos tämä asiakirja on peräisin kantajalta tai jos se oli selvästi tämän kantajan hallussa hallinnollisen menettelyn aikana. Tilanne on kuitenkin toinen kantajia vastaan puhuvien asiakirjojen osalta. Vaikka kantajien on omasta aloitteestaan vedottava kaikkiin sellaisiin asiakirjoihin, joihin saattaa sisältyä niiden puolesta puhuvaa näyttöä, komission asiana on sitä vastoin näyttää kilpailusääntöjen rikkominen toteen ja esittää tässä tarkoituksessa kaikki kantajia vastaan puhuvat todisteet, joilla voidaan osoittaa kilpailusääntöjä rikotun. ks. 172 kohta 6. Todisteina kilpailusääntöjen rikkomisesta ei voida käyttää asiakirjoja, joita ─ vaikka ne ovat peräisin moitituilta yrityksiltä tai ne ovat selvästi olleet niiden hallussa hallinnollisen menettelyn aikana ─ ei ole väitetiedoksiannossa siteerattu tai jotka eivät ole sen liitteenä, mikäli kyseiset yritykset eivät ole voineet kohtuudella ennustaa niitä johtopäätöksiä, jotka komissio aikoi niiden perusteella tehdä. Tällä hylkäämisellä, jonka seurauksena ei voi olla koko päätöksen kumoaminen, on merkitystä vain siltä osin kuin komission niihin liittyvää väitettä ei voitaisi todistaa oikeaksi muutoin kuin viittaamalla näihin asiakirjoihin. ks. 186─188 kohta 7. Voidakseen vedota kilpailuasiassa puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen sellaisessa komission päätöksessä, jossa niiden todetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, esitettyjen väitteiden osalta yritysten ei ole riittävää viitata vain väitetiedoksiannon ja kyseisen päätöksen välisiin eroihin selittämättä täsmällisesti ja konkreettisesti, miten kukin näistä eroista muodostaa uuden väitteen, jonka osalta niillä ei ole ollut tilaisuutta tulla kuulluiksi. Puolustautumisoikeuksien loukkaamista on tutkittava kulloinkin esillä olevaan asiaan liittyvien erityisten olosuhteiden perusteella, sillä siihen vaikuttavat olennaisesti komission esittämät väitteet, joilla kyseisten yritysten syyllisyys pyritään todistamaan. ks. 192 ja 396 kohta 8. Vaikka kilpailuasiaa koskevan hallinnollisen menettelyn yhteydessä komission päätös sisältää uusia tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevia väitteitä, joista asianomaisia yrityksiä ei ole kuultu, todettu virhe johtaa päätöksen kumoamiseen tältä osin ainoastaan, jos kyseisiä väitteitä ei voida osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla oikeiksi sellaisten päätöksessä esitettyjen muiden seikkojen perusteella, joiden osalta kyseisillä yrityksillä on ollut tilaisuus esittää huomautuksensa. ks. 196 kohta 9. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan, jota sovelletaan asian käsittelyyn ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan nojalla kanteessa on mainittava muun muassa riidan kohde, vaatimukset sekä yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Tämän maininnan on oltava niin selvä ja täsmällinen, että vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaista asian tarpeen vaatiessa ilman muita tietoja. Jotta kanne voitaisiin ottaa tutkittavaksi, on kontradiktorisen periaatteen noudattamisen, oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi tarpeen, että kanteen perustana olevat olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Vaikka ei ole olemassa mitään säännöstä, jolla rajoitettaisiin perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla nostetun kumoamiskanteen tueksi toimitettujen kirjelmien ja asiakirjojen laajuutta, kantajien on kuitenkin edellä mainitut muotovaatimukset huomioon ottaen pidettävä kannekirjelmänsä kohtuullisissa rajoissa ja joka tapauksessa pidettävä kumoamisvaatimuksensa tueksi esittämänsä oikeudelliset perusteet erillään niistä tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotka esitetään näiden perusteiden tueksi ja jotka eivät itsessään ole oikeudellisia perusteita. ks. 281, 282 ja 1637 kohta 10. Kilpailuasioissa oikeudella tutustua asiakirjoihin on tarkoitus mahdollistaa se, että väitetiedoksiannon saaneet oikeussubjektit saavat tietoonsa komission asiakirjavihkoon sisältyvän selvitysaineiston, jotta ne voisivat asianmukaisella tavalla ilmaista tämän selvityksen perusteella näkemyksensä päätelmistä, jotka komissio on tehnyt väitetiedoksiannossaan. Oikeus tutustua asiakirjoihin kuuluu näin ollen menettelyllisiin takeisiin, joiden tarkoituksena on puolustautumisoikeuksien suojeleminen ja erityisesti sen varmistaminen, että oikeutta tulla kuulluksi voidaan tosiasiallisesti käyttää. Komissiolla on velvollisuus antaa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) tai 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamista koskevassa menettelyssä mukana oleville yrityksille kaikki tutkimuksen aikana kokoamansa, asianosaista vastaan tai asianosaisen puolesta puhuvat asiakirjat muiden yritysten liikesalaisuuksia sisältäviä, komission sisäisiä ja muita luottamuksellisia tietoja sisältäviä asiakirjoja lukuun ottamatta. Puolustautumisoikeuden kunnioittaminen edellyttää, että kyseessä olevalla yrityksellä on ollut tilaisuus esittää asianmukaisesti näkemyksensä niistä todisteista, joilla komissio lopulta perustelee väitettään kilpailusääntöjen rikkomisesta. Asiakirjoja, joiden osalta näin ei ole ollut, ei voida ottaa huomioon todisteina. Kantajien puolesta puhuvien todisteiden osalta perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisasetusten ja erityisesti asetusten N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86 mukaisessa kontradiktorisessa menettelyssä ei ole yksinomaan komission asiana päättää, mitkä asiakirjat ovat hyödyllisiä kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn asianosaisten puolustuksen kannalta. Kun otetaan huomioon asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden ( equality of arms) yleinen periaate, ei voida hyväksyä sitä, että komissio voi yksin päättää, käyttääkö se asiakirjoja kantajia vastaan, kun taas kantajilla ei ole ollut tilaisuutta tutustua niihin, eivätkä ne näin ollen ole voineet vastaavasti päättää, käyttävätkö ne niitä puolustuksessaan. ks. 334, 335, 337─339, 351, 354, 376 ja 385 kohta 11. Silloin, kun ilmenee, että komissio ei ole kilpailuasiaa koskevan hallinnollisen menettelyn aikana toimittanut kantajille asiakirjoja, joihin olisi voinut sisältyä niiden puolesta puhuvaa näyttöä, puolustautumisoikeuksia voidaan todeta loukatun ainoastaan, jos on näytetty toteen, että hallinnollisessa menettelyssä olisi voitu päätyä eri lopputulokseen, jos kantajalla olisi ollut mahdollisuus tutustua kyseisiin asiakirjoihin tämän menettelyn aikana. Kun kyseiset asiakirjat sisältyvät komission tutkinta-aineistoon, puolustautumisoikeuksien loukkaaminen ei riipu tavasta, jolla asianomainen yritys on toiminut hallinnollisen menettelyn aikana. Sen sijaan silloin, kun kyseiset puolesta puhuvat asiakirjat eivät sisälly komission tutkinta-aineistoon, puolustautumisoikeuksia voidaan todeta loukatun ainoastaan, jos kantaja on esittänyt komissiolle nimenomaisen pyynnön saada tutustua näihin asiakirjoihin, uhalla, että kantaja menettää tältä osin oikeutensa lopullisesta päätöksestä nostettavan kumoamiskanteen yhteydessä. ks. 340 ja 430 kohta 12. Määritettäessä, onko kilpailuasiaa koskevassa hallinnollisessa menettelyssä kunnioitettu asianosaisen oikeutta tutustua sille vastaisiin asiakirjavihon todisteisiin, olennaista ei ole selvittää, mistä syistä komissio on esittänyt väitteen tai mikä on tämän väitteen alkuperä, vaan ainoastaan, perustuuko lopullisessa päätöksessä huomioon otettu väite kantajia vastaan puhuviin todisteisiin, jotka on ilmoitettu kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn kohteena oleville yrityksille. Oikeutta tutustua asiakirjoihin ei näin ollen pidä ymmärtää siten, että sen tarkoituksena olisi antaa kyseisille yrityksille mahdollisuus tutkia, millaisessa prosessissa komissio on päätynyt johtopäätöksiinsä. Koska oikeus tutustua asiakirjoihin ei ole päämäärä sinänsä, vaan sillä pyritään puolustautumisoikeuksien suojaamiseen, komissiolla ei ole velvollisuutta antaa kyseessä oleville yrityksille tiedoksi niitä vastaan puhuvia todisteita, joilla se ei perustele päätöksessään esittämiään väitteitä. ks. 377 kohta 13. Menettelyssä, jossa todetaan perustamissopimuksen kilpailumääräysten rikkominen, komissio voi kieltäytyä toimittamasta nähtäviksi sisäisiä asiakirjoja sekä evätä tutustumisoikeuden kolmansina osapuolina olevien yritysten kanssa käytyyn kirjeenvaihtoon kyseisten asiakirjojen luottamuksellisuuden vuoksi, jos määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen, jolle väitetiedoksianto on osoitettu, on mahdollista ryhtyä kostotoimiin sellaista kilpailevaa yritystä, tavarantoimittajaa tai asiakasta vastaan, joka on osaltaan edistänyt komission tutkimuksia. ks. 393 ja 394 kohta 14. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama laillisuusvalvonta perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla nostetun kumoamiskanteen yhteydessä ei koske väitetiedoksiantoa vaan sen jälkeen tehtyä lopullista päätöstä. Väitetiedoksianto ei sitä paitsi ole toimi, josta voitaisiin nostaa kumoamiskanne. Vaikka komissio olisi väitetiedoksiannossa tuonut julki ennakkokäsityksensä kantajina olevien yritysten suhteen, tällainen ennakkokäsitys merkitsisi riidanalaisen päätöksen virheellisyyttä ainoastaan, jos se olisi ilmaistu tässä päätöksessä. ks. 414 kohta 15. Se, että komissio lähettää suuren määrän tietojensaantipyyntöjä väitetiedoksiannon antamisen jälkeen, voi vaikuttaa kyseisten yritysten mahdollisuuteen käyttää asianmukaisesti oikeuttaan tulla kuulluiksi niitä vastaan esitetyistä väitteistä. Komission asiana on nimittäin huolehtia siitä, että hallinnollinen menettely järjestetään huolellisesti. Komission tietojensaantipyyntöjen on noudatettava kuitenkin suhteellisuusperiaatetta, eikä yritykselle asetettu velvoite toimittaa tietoja saa merkitä tälle yritykselle tutkinnan tarpeiden kannalta suhteetonta rasitetta. Sen tutkimiseksi, onko riidanalaisten tietojensaantipyyntöjen lähettäminen merkinnyt näille yrityksille suhteetonta rasitetta, joka voi loukata niiden puolustautumisoikeuksia, on otettava huomioon kyseisten tietojensaantipyyntöjen sisältö, asiayhteys, jossa ne on lähetetty, ja niiden tarkoitus. ks. 418 ja 419 kohta 16. Kun otetaan huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) määrätty yleinen kielto toteuttaa kilpailua rajoittavia yritysten välisiä järjestelyjä, ryhmäpoikkeusasetuksessa säädettyjä poikkeussäännöksiä on luonnostaan tulkittava suppeasti. Koska asetuksen N:o 4056/86, jossa säädetään perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamisesta merikuljetuksiin, soveltamisala on kuitenkin saman asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan rajoitettu ainoastaan satamasta satamaan suoritettaviin merikuljetuksiin, kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädettyä ryhmäpoikkeusta kyseiseen kieltoon ei voida ulottaa palveluihin, jotka eivät sellaisinaan ole asetuksen N:o 4056/86 soveltamisalaan kuuluvia merikuljetuspalveluja, vaikka niitä oletettaisiinkin voitavan pitää liitännäisinä tai välttämättöminä palveluina satamasta satamaan suoritettavalle merikuljetukselle. Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä, kun nämä palvelut kuuluvat erillisille markkinoille, joilla huolitsijat kilpailevat muiden taloudellisten toimijoiden kanssa. ks. 568 kohta 17. Kansalliset käytännöt, vaikka ne olisivatkin yhteiset kaikille jäsenvaltioille, eivät voi saada etusijaa perustamissopimuksen kilpailusääntöjen soveltamiseen nähden. Sitä suuremmalla syyllä tiettyjen kolmansien maiden käytännöt eivät voi määrätä sitä, miten yhteisön oikeutta sovelletaan. ks. 569 kohta 18. Perustamissopimuksen 86 artiklaa (josta on tullut EY 82 artikla) voidaan soveltaa tapauksiin, joissa useilla yrityksillä on yhdessä määräävä asema relevanteilla markkinoilla. Johtopäätöksen tekeminen yhteisen määräävän markkina-aseman olemassaolosta edellyttää kuitenkin, että kyseiset yritykset ovat riittävässä määrin sidoksissa toisiinsa noudattaakseen samanlaista toimintatapaa markkinoilla; sitä vastoin ei ole tarpeen näyttää, että nämä kaikki yritykset olisivat todellisuudessa omaksuneet saman toimintatavan kaikissa olosuhteissa. Tältä osin on tarpeen tutkia kyseisten yritysten välisiä taloudellisia yhteyksiä tai vuorovaikutussuhteita ja tarkistettava, voivatko kyseiset yritykset näiden taloudellisten yhteyksien tai vuorovaikutussuhteiden avulla toimia yhdessä niiden kilpailijoista, asiakkaista ja kuluttajista riippumatta. Tilanne on lähtökohtaisesti tällainen merikuljetusyrityksillä, jotka asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetun linjakonferenssin yhteydessä ylläpitämiensä yhteyksien avulla voivat yhdessä käyttäjiin ja kilpailijoihin nähden esiintyvänä yhtenä yksikkönä noudattaa merkityksellisillä markkinoilla samanlaista toimintatapaa. Tätä ei kyseenalaista yrityksen vähäinen markkinaosuus tai liikevaihto merkityksellisillä markkinoilla. Koska nämä linjakonferenssin osapuolten aseman yhteisen arvioinnin oikeuttavat yhteydet ovat seurausta tästä linjakonferenssista, kunkin osapuolen asemaa on jo pelkästään tämän linjakonferenssiin liittymisen perusteella arvioitava yhdessä sen muiden osapuolten kanssa, sillä kyseinen yritys on tällä liittymisellään antanut muille linjakonferenssiin liittyneille osapuolille sitoumuksen toimia tietyillä markkinoilla siten, että ne esiintyvät näillä markkinoilla yhtenä yksikkönä kilpailijoihinsa, kauppakumppaneihinsa ja kuluttajiin nähden. ks. 594─602, 629, 630 ja 652 kohta 19. Se, että tietty sopimus on kielletty perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) nojalla, ei estä komissiota ottamasta huomioon tällaista sopimusta päätellessään perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamisen yhteydessä, että yrityksillä on yhteinen asema relevanteilla markkinoilla. Sopimuksen, yritysten yhteenliittymän päätöksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan, joille perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla joko on tai ei ole myönnetty poikkeusta, täytäntöönpano voi aiheuttaa sen, että kyseiset yritykset sitoutuvat toimimaan tietyillä markkinoilla siten, että ne esiintyvät näillä markkinoilla yhtenä yksikkönä niiden kilpailijoihin, kauppakumppaneihin ja kuluttajiin nähden. Yhteisen määräävän aseman olemassaolo voi siis perustua sopimuksen luonteeseen, sanamuotoon, sen täytäntöönpanotapaan ja siitä aiheutuviin yritysten välisiin yhteyksiin tai vuorovaikutussuhteisiin. Tästä on kysymys asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetun linjakonferenssin tapauksessa. ks. 610 kohta 20. Vaikka yrityksen mahdollisuus yhdenmukaistaa käyttäytymisensä yhden tai usean kilpailijan kanssa merkitsee väistämättä niiden välisen kilpailun tuntuvaa rajoittumista, tällainen mahdollisuus yhdenmukaistaa kilpailukäyttäytymistä ei sitä vastoin merkitse kyseisten yritysten välisen kilpailun lakkaamista kokonaan. Perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitettu yhteinen määräävä asema edellyttää taloudellisia yhteyksiä kahden tai useamman sellaisen taloudellisen yksikön välillä, jotka ovat pakostikin itsenäisiä ja kykenevät näin ollen käymään keskinäistä kilpailua, eikä kyseisten yritysten välisiä institutionaalisia yhteyksiä, jotka ovat rinnastettavissa emo- ja tytäryhtiöiden välisiin yhteyksiin. Vaikka toimivan kilpailun puuttuminen määräävässä asemassa olevan oligopolin jäsenten välillä on yksi tärkeä huomioon otettavista seikoista arvioitaessa, onko niillä yhteinen määräävä markkina-asema, tällaisen määräävän aseman toteaminen ei voi edellyttää, että toimivan kilpailun lakkaaminen johtaisi kaiken kilpailun lakkaamiseen kyseisten yritysten välillä. ks. 653 ja 654 kohta 21. Linjakonferenssin merkittävä sisäinen kilpailu voi osoittaa, että sen jäsenten välisistä eri yhteyksistä tai vuorovaikutustekijöistä huolimatta nämä jäsenet eivät voi omaksua samanlaista toimintatapaa markkinoilla, jolloin ne voisivat näyttää yhdeltä yksiköltä kolmansiin nähden ja jolloin niiden markkina-asemaa voitaisiin siten arvioida yhdessä perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) kannalta. ks. 695 kohta 22. Linjakonferenssin jäsenten välinen muu kuin hintoja koskeva kilpailu, joka kohdistuu esimerkiksi tarjotun palvelun laatuun, ei lähtökohtaisesti riitä osoittamaan vääräksi toteamusta, jonka mukaan yrityksillä on yhteisen hinnoittelustrategian nojalla muodostuneisiin yhteyksiin perustuva yhteinen määräävä asema, elleivät vaihtoehtoiset kilpailun muodot ole niin laajoja ja voimakkaita, että yhteisen hinnoittelupolitiikan perusteella ei kohtuudella voida päätellä yritysten muodostavan yhden markkinoilla toimivan yksikön. ks. 714 kohta 23. Tutkittaessa yrityksen mahdollista määräävää asemaa tietyillä markkinoilla tarkastelun kohteeksi on otettava markkinat, jotka kattavat kaikki sellaiset tuotteet, jotka ominaispiirteidensä vuoksi ovat erityisen soveliaita tietyn jatkuvan tarpeen tyydyttämiseen ja jotka ovat ainoastaan rajoitetusti vaihdettavissa toisiin tuotteisiin. Jotta tuotteilla voidaan katsoa olevan erilliset markkinat, kyseessä olevat tuotteet on voitava yksilöidä paitsi niiden käytön perusteella, myös sellaisten erityisten valmistusominaisuuksien perusteella, joiden ansiosta ne soveltuvat erityisesti kyseiseen käyttötarkoitukseen. ks. 798, 799 ja 828 kohta 24. Vaikka määräävän markkina-aseman olemassaolo voi johtua useista seikoista, jotka eivät yksittäin tarkasteltuina olisi välttämättä ratkaisevia, erittäin suuret markkinaosuudet ovat kuitenkin itsessään ─ poikkeustapauksia lukuun ottamatta ─ todiste määräävästä markkina-asemasta. Niinpä 70─80 prosentin markkinaosuus on itsessään selvä osoitus määräävästä markkina-asemasta. ks. 907 kohta 25. Määräävällä markkina-asemalla tarkoitetaan taloudellista valta-asemaa, jonka perusteella taloudellinen yksikkö voi estää toimivan kilpailun relevanteilla markkinoilla, koska se voi toimia huomattavan itsenäisesti suhteessa kilpailijoihinsa, asiakkaihinsa ja lopulta kuluttajiin. Taloudellinen yksikkö, jolla on yli 50 prosenttia markkinoista, olipa se sitten yksittäinen tai kollektiivinen yksikkö, voi olla tällä tavoin itsenäinen. ks. 931 ja 932 kohta 26. Kun kilpailun poistaminen estää asetuksessa N:o 4056/86 säädetyn ryhmäpoikkeuksen soveltamisen, pelkästään määräävällä markkina-asemalla ei sitä vastoin ole tässä suhteessa merkitystä. Koska kilpailun poistamisen käsite on suppeampi kuin määräävän markkina-aseman olemassaolo tai tällaisen aseman hankkiminen, määräävässä asemassa olevalle yritykselle voidaan myöntää poikkeus. Asetuksen N:o 4056/86 8 artiklan nojalla komissio voi peruuttaa kyseisessä asetuksessa säädetyn ryhmäpoikkeuksen ainoastaan siinä tapauksessa, että linjakonferenssi käyttää väärin määräävää markkina-asemaansa. Pelkästään määräävää markkina-asemaa ei itsessään ole kielletty perustamissopimuksen kilpailusäännöissä, vaan ainoastaan tämän aseman väärinkäyttö. Myös meriliikenteen alalla suuri markkinaosuus voi siis olla osoitus perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitetusta määräävästä markkina-asemasta. ks. 939 ja 940 kohta 27. Vaikka mahdollisuus toteuttaa säännöllisiä hinnankorotuksia saattaa kiistatta viitata määräävään markkina-asemaan, se ei missään tapauksessa ole tämän aseman välttämätön osa, sillä määräävässä asemassa olevan yrityksen hintoja koskeva itsenäisyys liittyy pikemminkin mahdollisuuteen vahvistaa hintoja tarvitsematta ottaa huomioon kilpailijoiden, asiakkaiden ja toimittajien reaktioita kuin mahdollisuuteen korottaa näitä hintoja. ks. 1084 kohta 28. Toisin kuin perustamissopimuksen 85 artiklassa (josta on tullut EY 81 artikla), 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) ei anneta määräävässä markkina-asemassa oleville yrityksille oikeutta hakea yksittäispoikkeusta väärinkäyttöä merkitseville menettelytavoilleen. Määräävässä markkina-asemassa olevilla yrityksillä on erityinen velvollisuus olla sekä toiminnallaan rajoittamatta toimivaa ja vääristymätöntä kilpailua yhteismarkkinoilla että aiheuttamatta välitöntä vahinkoa kuluttajille. Näin ollen määräävässä asemassa olevien yritysten väärinkäyttöä merkitsevät menettelytavat ovat poikkeuksetta kiellettyjä. Määräävän markkina-aseman olemassaolo ei voi viedä tällaisessa asemassa olevalta yritykseltä oikeutta suojella kaupallisia intressejään silloin, kun niitä uhataan, minkä vuoksi tällaiselle yritykselle on kohtuullisessa määrin myönnettävä mahdollisuus toteuttaa kyseisten intressien suojaamiseksi aiheelliseksi katsomiaan toimenpiteitä, kunhan tällaisen käyttäytymisen tarkoituksena ei kuitenkaan ole tämän määräävän markkina-aseman vahvistaminen ja sen väärinkäyttö. Tästä seuraa, että määräävässä asemassa oleva yritys voi vedota perusteluihin, jotka voivat oikeuttaa sen toteuttamat menettelytavat, mutta poikkeusluvan perusteluiden olemassaoloa ei voida hyväksyä. ks. 1109, 1113, 1114 ja 1124 kohta 29. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 85 ja 86 artikla (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla) koskevat ainoastaan yritysten omasta aloitteestaan toteuttamia kilpailunrajoituksia. Jos kilpailua rajoittavan menettelyn käytöstä määrätään kansallisessa lainsäädännössä tai siinä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään poistavat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa ei sovelleta. Tällaisessa tilanteessa kilpailunrajoitus ei johdu ─ kuten näissä määräyksissä edellytetään ─ yritysten itsenäisestä menettelystä. Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa voidaan sitä vastoin soveltaa, jos osoittautuu, että kansallisen lainsäädännön mukaan on mahdollista, että yritykset estävät, rajoittavat tai vääristävät kilpailua itsenäisellä menettelyllään. Näin ollen siinä tilanteessa, että kansallisella lailla ainoastaan mahdollistetaan se, että yritykset toimivat itsenäisesti kilpailunvastaisella tavalla, tai kannustetaan tällaiseen toimintaan taikka helpotetaan sitä, yrityksiin voidaan soveltaa perustamissopimuksen kilpailusääntöjä. ks. 1130 kohta 30. Perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitetusta määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä voi olla kyse, kun yritys, jolla on määräävä markkina-asema, vahvistaa tätä asemaansa niin paljon, että siten saavutettu määräävyyden aste rajoittaa olennaisesti kilpailua, jolloin ainoastaan sellaiset yritykset voivat pysyä markkinoilla, jotka toiminnassaan ovat riippuvaisia määräävässä asemassa olevasta yrityksestä. Siten ei voida pitää poissuljettuna, että tietyissä olosuhteissa se, että määräävässä markkina-asemassa oleva linjakonferenssi hyväksyy uusia jäseniä, merkitsee sellaisenaan väärinkäyttöä. ks. 1262 kohta 31. Kun otetaan huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) määrätty yleinen kielto toteuttaa kilpailua rajoittavia yritysten välisiä järjestelyjä, ryhmäpoikkeusasetuksessa säädettyjä poikkeussäännöksiä on luonnostaan tulkittava suppeasti. Tämä on tarpeen sitä suuremmalla syyllä asetuksen N:o 4056/86 säännösten kohdalla, joissa tietyille sopimuksille myönnetään poikkeus perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa asetettuun kieltoon, koska poikkeus on voimassa rajoittamattoman ajan ja koska hyväksytyt kilpailunrajoitukset ovat luonteeltaan poikkeuksellisia, minkä vuoksi asetuksen N:o 4056/86 3 artiklan mukaista ryhmäpoikkeusta ei voida tulkita laajasti ja kehityskelpoisesti siten, että sen piiriin voitaisiin katsoa kuuluvaksi kaikki sellaiset sopimukset, jotka ovat varustamojen mielestä hyödyllisiä tai jopa välttämättömiä markkinaolosuhteisiin mukautumisen kannalta. Lisäksi tästä säännöksestä ilmenee, että jotta linjakonferenssin jäsenten tekemiin sopimuksiin kuljetusmaksujen ja -ehtojen vahvistamisesta voitaisiin soveltaa ryhmäpoikkeusta, niissä on vahvistettava kyseisen asetuksen 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetut yhdenmukaiset tai yhteiset kuljetusmaksut, mikä edellyttää kaikkien konferenssin jäsenten soveltavan samoja kuljetusmaksuja kaikkiin rahdinantajiin nähden. Ryhmäpoikkeusta ei näin ollen sovelleta varustamojen väliseen sopimukseen, jossa määrätään jäsenten mukaan porrastetusta tariffijärjestelmästä. ks. 1381, 1382 ja 1384 kohta 32. Koska kilpailusääntöjen soveltamisesta rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen annetussa asetuksessa N:o 1017/68 ei säädetä sen soveltamisalaan kuuluvien, komissiolle ilmoitettujen sopimusten sakkoimmuniteetista, olipa kyse sitten perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY 81 artikla) nojalla määrätyistä sakoista tai perustamissopimuksen 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) nojalla määrätyistä sakoista, yritykset, jotka ovat ilmoittaneet nämä sopimukset, eivät voi tämän perusteella saada sakkoimmuniteettia. ks. 1433 ja 1434 kohta 33. Asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa, jossa säädetään ilmoittamista koskevasta sakkoimmuniteetista, on tulkittava suppeasti eikä sitä voida tulkita siten, että sen vaikutukset ulotettaisiin tilanteisiin, joista ei ole nimenomaisesti säädetty. Kyseisen asetuksen 19 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetty sakkoimmuniteetti koskee sakkoja, joita määrätään paitsi osallistumisesta kilpailua rajoittavaan kartelliin, myös menettelytavoista, jotka merkitsevät määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä. Kyseisen 19 artiklan 2 kohdan a alakohta koskee näet nimenomaisesti sakkoja yrityksille, jotka rikkovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa tai 86 artiklaa (joista on tullut EY 81 ja EY 82 artikla). Tästä viittauksesta seuraa, että asetuksen N:o 4056/86 19 artiklan 4 kohdassa ei rajoiteta sakkoimmuniteettia ainoastaan perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomista koskeviin tapauksiin, vaan siinä päinvastoin säädetään nimenomaisesti, että myös perustamissopimuksen 86 artiklan vastaisiin menettelytapoihin voidaan soveltaa tätä immuniteettia. ks. 1441─1443 kohta 34. Vahvistettaessa samaan kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneille eri yrityksille määrättävien sakkojen määrää yritysten jakaminen eri ryhmiin niiden koon perusteella ei ylitä komission harkintavaltaa sakkojen vahvistamisessa, sillä varmistettaessa, että suurempien yritysten ryhmään kuuluville määrätään korkeammat sakot kuin pienempien yritysten ryhmään kuuluville, kyseisellä jaolla edistetään tavoitetta määrätä ankarammat seuraamukset suurille yrityksille. Määrittäessään sakkojen suuruutta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden perusteella komissio ei ole velvollinen varmistamaan tapauksessa, jossa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon osalta. ks. 1518 ja 1519 kohta 35. Määritettäessä sakkojen määrää kilpailusääntöjen rikkomistapauksessa siitä olennaisesta menettelysäännöstä, jonka perusteluvelvollisuus muodostaa, johtuvat aineelliset vaatimukset täyttyvät, jos komissio ilmoittaa päätöksessään ne arviointiperusteet, joiden avulla se on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston. ks. 1521, 1532 ja 1558 kohta 36. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määriteltävä hyvin monien eri seikkojen, kuten asiaan liittyvien erityisten olosuhteiden, asiayhteyden ja sakkojen ehkäisevän vaikutuksen, perusteella, mutta huomioon otettavista perusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa huomioon otettaviin seikkoihin voivat tapauksen mukaan kuulua niiden tuotteiden määrä ja arvo, joiden osalta kilpailusääntöjä on rikottu, sekä yrityksen koko ja taloudellinen valta. Komissiolla on oikeus kyseisten yritysten kokoa määrittäessään tukeutua pikemminkin niiden kokonaisliikevaihtoon kuin asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla toteutuneeseen liikevaihtoon. Kyseisen yrityksen kokonaisliikevaihto kertoo ─ vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti ─ jotain yrityksen koosta ja sen taloudellisesta vallasta. Meriliikenteen alalla komissio voi asetuksen N:o 4056/86 19 artiklaa rikkomatta ottaa sakon suuruutta määrätessään laskuperusteeksi kyseisen yrityksen linjaliikenteen konttikuljetusten kokonaisliikevaihdon. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuista suuntaviivoista ilmenee, että vaikka kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnin perusteina ovat lähtökohtaisesti kilpailusääntöjen rikkomista itseään koskevat seikat, kuten sen luonne ja vaikutukset markkinoilla, tätä arviointia mukautetaan sen jälkeen yritystä koskevien olosuhteiden perusteella, jolloin komissio ottaa huomioon yrityksen koon ja kapasiteetin lisäksi paitsi mahdolliset raskauttavat asianhaarat, tarvittaessa myös lieventävät asianhaarat. Näin ollen määrittäessään sakon suuruutta, joka on seurausta kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuudesta, komissiolla on oikeus olla ottamatta huomioon kutakin linjakonferenssin jäsentä koskevia muita yksilöllisiä olosuhteita kuin niiden linjaliikenteen konttikuljetusten kokonaisliikevaihdon. ks. 1525, 1528 ja 1571 kohta 37. Komissio käyttää kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuvia sakkoja määrätessään toimivaltaansa sille asetuksessa N:o 17 sekä asetuksissa N:o 1017/68 ja N:o 4056/86 myönnetyn harkintavallan rajoissa. Taloudelliset toimijat eivät voi perustellusti luottaa siihen, että olemassa oleva tilanne, jota toimielimet voivat muuttaa harkintavaltansa rajoissa tekemillään päätöksillä, säilyy ennallaan. Komissiolla on oikeus nostaa sakkojen yleistä suuruusluokkaa asetuksen N:o 17 mukaisissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. ks. 1567 ja 1568 kohta 38. Sopimuksen ilmoittaminen, jonka vuoksi komissio on voinut todeta helpommin kyseisen sopimuksen mukaisten menettelytapojen merkitsevän määräävän aseman väärinkäyttöä ja joka on siten helpottanut komission tehtävää eli yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja niistä rankaisemista, on seikka, joka voi oikeuttaa sakkojen määrän alentamiseen. ks. 1607 kohta 39. Sellaisia palvelusopimuksia koskevista menettelytavoista, joissa rahdinantaja sitoutuu toimittamaan tietyn määrän lastia määrätyn ajan kuluessa ja jossa konferenssi tai kuljetusliike sitoutuu tiettyihin maksuihin sekä määriteltyyn palvelutasoon, seurannut väärinkäyttö ei ole perustamissopimuksen 86 artiklassa (josta on tullut EY 82 artikla) tarkoitetun määräävän markkina-aseman väärinkäytön tavanomainen muoto. Linjakonferenssin jäseninä olevien merikuljetusyritysten palvelusopimuksia koskevia menettelytapoja, joilla rajoitetaan palvelusopimusten tekemistä ja niiden sisältöä mutta joilla ei ole mitenkään estetty rahdinantajia kuljetuttamasta lastiaan konferenssin jäsenillä kyseessä olevassa liikenteessä, joko palvelusopimusten tai tariffin kuljetusmaksujen perusteella, ei voida missään tapauksessa rinnastaa puhtaasti myynnistä kieltäytymistä koskeviin tapauksiin, joita on oikeuskäytännössä pidetty määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä ja jotka liittyvät muun muassa toimitusten lakkaamiseen entiselle asiakkaalle, kun tämän asiakkaan tilaukset eivät ole mitenkään epätavallisia, kieltäytymiseen toimituksista asiakkaalle johdannaismarkkinoiden varaamiseksi tai kieltäytymiseen toimituksista asiakkaalle yksinoikeuksien suojaamiseksi. ks. 1618 kohta 40. Ensi sijassa sen asianosaisen tehtävänä, joka vaatii komissiolta vahingonkorvausta, on esittää todisteet väitetyn vahingon aiheutumisesta ja laajuudesta sekä osoittaa tämän vahingon ja yhteisön toimielinten moitittavan menettelyn välinen syy-yhteys. ks. 1638 kohta

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)30 päivänä syyskuuta 2003( )

”Kilpailu ? Linjakonferenssit ? Asetus N:o 4056/86 ? Ryhmäpoikkeus ? Yksittäispoikkeus ? Yhteinen määräävä markkina-asema ? Väärinkäyttö ? Palvelusopimukset ? Linjakonferenssin uudet jäsenet ? Kilpailun rakenteeseen puuttuminen ? Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen ? Sakot ? Puolustautumisoikeudet”

Yhdistetyissä asioissa T-191/98 ja T-212/98?T-214/98,

Atlantic Container Line AB, kotipaikka Göteborg (Ruotsi),

Cho Yang Shipping Co. Ltd, kotipaikka Soul (Etelä-Korea),

DSR-Senator Lines GmbH, kotipaikka Bremen (Saksa),

Hanjin Shipping Co. Ltd, kotipaikka Soul (Etelä-Korea),

Hapag Lloyd AG, kotipaikka Hampuri (Saksa),

Hyundai Merchant Marine Co. Ltd, kotipaikka Soul (Etelä-Korea),

A. P. Møller-Mærsk Line, kotipaikka Kööpenhamina (Tanska),

Mediterranean Shipping SA, kotipaikka Geneve (Sveitsi),

Orient Overseas Container Line (UK) Ltd, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta),

Polish Ocean Lines (POL), kotipaikka Gdynia (Puola),

P & O Nedlloyd Ltd, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta),

Sea-Land Service Inc., kotipaikka Jersey City, New Jersey (Yhdysvallat),

Neptune Orient Lines Ltd, kotipaikka Singapore (Singapore),

Nippon Yusen Kaisha, kotipaikka Tokio (Japani),

Transportacíon Marítima Mexicana SA de CV, kotipaikka México (Meksiko), ja

Tecomar SA de CV, kotipaikka México (Meksiko),

edustajinaan asianajajat J. Pheasant, N. Bromfield, M. Levitt, D. Waelbroeck, U. Zinsmeister, A. Bentley, C. Thomas, A. Nourry, M. Van Kerckhove, P. Ruttley ja A. Merckx, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajina,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään R. Lyal, avustajanaan barrister J. Flynn, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jota tukee

European Council of Transport Users ASBL, edustajanaan asianajaja M. Clough, QC, prosessiosoite Luxemburgissa,

väliintulijana,

joissa kantajat vaativat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä 16 päivänä syyskuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 1999/243/EY (IV/35.134 ? Trans-Atlantic Conference -sopimus) (EYVL 1999, L 95, s. 1),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit J. Azizi ja M. Jaeger,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Plingers,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 26. ja 27.3.2003 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asiaa koskevat oikeussäännöt

1 Helmikuun 6 päivänä 1962 annettua neuvoston asetusta N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) sovellettiin alun perin kaikkeen ETY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvaan toimintaan. Koska neuvosto kuitenkin katsoi, että yhteisen liikennepolitiikan osalta oli tähän alaan liittyvät erityiset näkökohdat huomioon ottaen tarpeen antaa sellaiset kilpailua koskevat säännökset, jotka eroaisivat muilla talouden aloilla annetuista säännöksistä, se antoi 26.11.1962 asetuksen N:o 141 liikenteen jättämisestä neuvoston asetuksen N:o 17 soveltamisalan ulkopuolelle (EYVL 1962, 124, s. 2751).

2 Neuvosto antoi 19 päivänä heinäkuuta 1968 asetuksen (ETY) N:o 1017/68 kilpailusääntöjen soveltamisesta rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen (EYVL L 175, s. 1).

3 Asetuksen N:o 1017/68 2 artiklan mukaan sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien väliset päätökset sekä yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu yhteismarkkinoilla estyy, rajoittuu tai vääristyy, ovat kiellettyjä. Tämän säännöksen mukaan kiellettyjä ovat erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat,

a) joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan kuljetusmaksuja ja -ehtoja tai muita kauppaehtoja

b) joilla rajoitetaan tai valvotaan kuljetusten tarjontaa, markkinoita, teknistä kehitystä tai investointeja

c) joilla jaetaan kuljetusmarkkinoita

d) joiden mukaan eri kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin sovelletaan erilaisia ehtoja kauppakumppaneita epäedulliseen kilpailuasemaan asettavalla tavalla

e) joiden mukaan sopimuksen tekemisen edellytykseksi asetetaan se, että sopimuspuoli hyväksyy lisävelvoitteet, joilla niiden luonteen vuoksi tai kauppatavan mukaan ei ole yhteyttä kuljetuspalvelujen tarjoamiseen

4 Asetuksen N:o 1017/68 5 artiklassa säädetään poikkeuksesta, joka koskee sopimuksia, päätöksiä ja menettelytapoja, jotka osaltaan parantavat kuljetuspalvelujen laatua tai edistävät kuljetustarpeiden tyydyttämistä jatkuvasti ja pysyvästi markkinoilla, joilla tarjonta ja kysyntä vaihtelevat ajoittain huomattavasti tai lisäävät yritysten tuottavuutta, taikka edistävät teknistä tai taloudellista kehitystä ja samalla ottavat kohtuullisesti huomioon kuljetuspalvelujen käyttäjien tarpeet asettamatta asianomaisille kuljetusyrityksille rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi, ja antamatta näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua kyseisten kuljetusmarkkinoiden merkittävältä osalta.

5 Neuvosto antoi 22.12.1986 asetuksen N:o 4056/86 perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan yksityiskohtaisesta soveltamisesta meriliikenteeseen (EYVL L 378, s. 4).

6 Asetuksen N:o 4056/86 3 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa säädetty kielto ei koske tämän asetuksen 4 artiklassa säädetyin edellytyksin yhden tai useamman linjakonferenssin jäsenen tai joidenkin jäsenten sellaisia sopimuksia, päätöksiä tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden tarkoituksena on kuljetusmaksujen ja -ehtojen vahvistaminen ja mahdollisesti yksi tai useampi seuraavista:

a) kuljetusaikataulujen, lähtöjen tai satamassa käyntien yhteensovittaminen

b) lähtö- tai satamassakäyntikerroista päättäminen

c) lähtöjen tai satamassakäyntien yhteensovittaminen tai jakaminen konferenssin jäsenten kesken

d) kunkin jäsenen tarjoaman kuljetuskaluston määrittely

e) lastin tai tulojen jakaminen jäsenten kesken.”

7 Asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan linjakonferenssilla tarkoitetaan ”kahden tai useamman aluksia käyttävän ja määritellyllä maantieteellisellä alueella tietyllä reitillä tai tietyillä reiteillä kansainvälisiä linjaliikennepalveluja tarjoavien varustamojen ryhmää, jolla on jonkinlainen sopimus tai järjestely siitä, että varustamot toimivat yhdenmukaisin tai yhteisin kuljetusmaksuin ja noudattavat muita varustamopalvelujen tarjoamisesta sovittuja ehtoja”.

8 Asetuksen N:o 4056/86 kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

”Olisi säädettävä linjakonferensseja koskevasta ryhmäpoikkeuksesta; linjakonferensseilla on vakauttava vaikutus, koska ne takaavat rahdinantajille luotettavia palveluja; yleensä niillä osaltaan edistetään riittävien, tehokkaiden, aikatauluun perustuvien merikuljetusten tarjoamista, ja niissä otetaan oikeudenmukaisesti huomioon käyttäjien edut; tällaisia tuloksia ei voida saavuttaa ilman kuljetusmaksuja sekä tarvittaessa kuljetuskaluston saatavuutta, lastin ja tulojen jakamista koskevaa varustamoiden yhteistyötä konferensseissa; useimmissa tapauksissa konferenssin ulkopuolella olevat aikatauluun perustuvat palvelut sekä tietyissä tapauksissa hakurahtiliikenne ja muut kuljetustavat kilpailevat edelleen tehokkaasti konferenssien kanssa; merenkulkualan rakenteelle ominaisen aluskannan liikkuvuuden vuoksi konferenssit ovat jatkuvasti kilpailun kohteena, ja niillä ei yleensä voida poistaa tätä kilpailua merkittävältä osalta kyseisiä meriliikennepalveluja.”

9 Jotta linjakonferenssit eivät harjoittaisi EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 3 kohta) määräysten vastaista toimintaa ja jotta ne eivät ottaisi käyttöön sellaisia kilpailunrajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä poikkeusluvan perusteena olevien tavoitteiden saavuttamiseksi, asetuksessa N:o 4056/86 on säädetty tiettyjä ehtoja ja maksuja koskevasta ryhmäpoikkeuksesta. Kyseisen asetuksen 4 artiklassa säädetään, että sopimuksen tai sopimuksen asianomaisen osan mitättömyyden uhalla poikkeusluvan myöntäminen edellyttää ehdottomasti sitä, että kyseinen sopimus ei aiheuta haittaa tietyille satamille, kuljetusten käyttäjille tai varustamoille erilaisia ehtoja asettamalla. Asetuksen N:o 4056/86 5 artiklassa säädetään puolestaan poikkeuksesta, joka koskee lojaliteettijärjestelyihin, kuljetusmaksuihin sisältymättömiin palveluihin ja tariffien julkaisemiseen liittyviä tiettyjä velvoitteita.

10 Lisäksi asetuksen 13. perustelukappaleessa muistutetaan, että ”jos [perustamissopimuksen] 85 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset eivät täyty, kiellosta ei voida poiketa; komissiolla on sen vuoksi oltava toimivalta ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin, jos sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan vaikutukset jossakin erityisessä tapauksessa ovat soveltumattomia” kyseiseen artiklaan nähden.

11 Tässä tarkoituksessa asetuksen N:o 4056/86 7 artiklassa säädetään poikkeusluvan saaneita yhteistoimintajärjestelyjä koskevasta valvontamekanismista. Tämä säännös kuuluu seuraavasti:

”1. Velvoitteen laiminlyönti

Kun asianomaiset laiminlyövät velvoitteen, joka liittyy 5 artiklan mukaisesti 3 artiklassa tarkoitettuun poikkeuslupaan, komissio lopettaa nämä rikkomukset ja voi tässä tarkoituksessa II osastossa säädetyin edellytyksin

– antaa asianomaisille suosituksia

– mikäli asianomaiset eivät noudata näitä suosituksia, tehdä kyseisen rikkomuksen vakavuuden mukaan päätöksen, jolla joko kielletään tietyt toimet tai velvoitetaan tiettyjen toimien toteuttamiseen taikka myönnetään 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti yksittäispoikkeus siten, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta, tai sitten peruutetaan ryhmäpoikkeus.

2. 85 artiklan 3 kohdan kanssa yhteensopimattomat vaikutukset

a) Kun edellä kuvattujen erityisten olosuhteiden vuoksi sopimuksilla, päätöksillä ja yhdenmukaistetuilla menettelytavoilla, joille on myönnetty 3 ja 6 artiklassa tarkoitettu poikkeuslupa, on kuitenkin perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdassa säädettyjen edellytysten kanssa yhteensopimattomia vaikutuksia, komissio voi kantelun perusteella tai omasta aloitteestaan toteuttaa II osastossa säädetyin edellytyksin c alakohdassa luetellut toimenpiteet. Näiden toimenpiteiden on oltava oikeassa suhteessa tilanteen vakavuuteen.

b) Erityisiä olosuhteita voivat olla erityisesti

i) kaikki sellaiset konferenssin toimet tai sellaiset markkinaolosuhteiden muutokset jollakin liikenteen alalla, jotka johtavat siihen, että toimivaa tai mahdollista kilpailua ei ole tai että se lakkaa, kuten liikenteen kilpailulta sulkevat rajoittavat menettelytavat

tai

ii) kaikki sellaiset konferenssin toimet, jotka estävät teknistä tai taloudellista kehitystä tai käyttäjien mahdollisuutta saada osuus siitä seuraavasta tuotosta





iii) kaikki kolmannen maan toimet, jotka

– estävät konferenssin ulkopuolisten varustamojen (outsiders) toimintaa jollakin liikenteen alalla

– asettavat konferenssin jäsenille kohtuuttomia tariffeja

tai

– vahvistavat muita yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka estävät teknistä tai taloudellista kehitystä (kuljetetun lastin jako, alustyyppien mukaiset rajoitukset).

c) i) Jos toimivaa tai mahdollista kilpailua ei ole tai jos tällainen kilpailu on vaarassa lakata kolmannen maan toimenpiteen seurauksena, komissio kuulee tilanteen korjaamiseksi kyseisen kolmannen maan toimivaltaisia viranomaisia ja käy tämän jälkeen mahdollisesti neuvotteluja neuvoston antamien ohjeiden mukaisesti.

Jos erityiset olosuhteet johtavat toimivan tai mahdollisen kilpailun lakkaamiseen perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan b alakohdan vastaisesti, komissio peruuttaa ryhmäpoikkeuksen. Samaan aikaan se voi päättää lisäedellytyksistä ja velvoitteista, joiden täyttyessä kyseiselle yhteistoimintajärjestelylle voitaisiin myöntää yksittäispoikkeus, jotta muun muassa konferenssin ulkopuoliset jäsenet voisivat päästä markkinoille.

ii) Jos edellä b alakohdassa luetelluilla erityisillä olosuhteilla on muita kuin tämän kohdan i alakohdassa tarkoitettuja vaikutuksia, komissio toteuttaa yhden tai useamman 1 kohdassa kuvatuista toimenpiteistä.”

12 Asetuksen N:o 4056/86 8 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”1. Perustamissopimuksen 86 artiklassa [josta on tullut EY 82 artikla] tarkoitettu määräävän aseman väärinkäyttö on kiellettyä ilman, että siitä täytyy etukäteen tehdä päätöstä.

2. Jos komissio toteaa joko omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion tai perusteltuun intressiin vetoavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön pyynnöstä, että jossakin erityisessä tapauksessa linjakonferensseilla, joille on myönnetty mainitun asetuksen 3 artiklassa tarkoitettu poikkeus, kuitenkin on perustamissopimuksen 86 artiklan kannalta soveltumattomia vaikutuksia, se voi peruuttaa ryhmäpoikkeuksen ja toteuttaa 10 artiklan nojalla kaikki tarvittavat toimenpiteet perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomisen lopettamiseksi.

3. Ennen kuin komissio tekee 2 artiklan mukaisen päätöksen, se voi antaa kyseiselle linjakonferenssille suosituksia rikkomisen lopettamiseksi.”

13 Asetuksen N:o 4056/86 9 artiklan 1 kohdan mukaan tilanteessa, jossa kyseisen asetuksen soveltaminen voi johtaa ristiriitaan tiettyjen kolmansien maiden oikeuden kanssa, jolloin yhteisön merkittävät kaupalliset ja merenkulkua koskevat edut voivat vaarantua, komissio käy heti tilaisuuden tullen keskusteluja kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa sovittaakseen mahdollisuuksien mukaan yhteen edellä mainitut edut ja yhteisön oikeuden noudattamisen. Asetuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaan silloin, jos kolmansien maiden kanssa on neuvoteltava sopimuksista, komissio esittää neuvostolle suosituksia, ja neuvosto antaa komissiolle luvan aloittaa tarvittavat neuvottelut. Komissio johtaa näitä neuvotteluja ja kuulee meriliikenteen alan kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa noudattaen niitä ohjeita, joita neuvosto voi sille antaa.

14 Asetuksen N:o 4056/86 10 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:

”Komissio aloittaa menettelyt perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan rikkomisen lopettamiseksi sekä menettelyn tämän asetuksen 7 artiklan soveltamiseksi kantelun perusteella tai omasta aloitteestaan.”

15 Saman asetuksen 15 artiklan 3 kohdan mukaan meriliikenteen alan kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa kuullaan ennen 10 artiklassa tarkoitetun menettelyn perusteella tehtävää päätöstä.

16 Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksittäistapauksiin asetuksen N:o 4056/86 18. perustelukappaleessa todetaan, että ”merikuljetusten erityispiirteiden vuoksi on ensisijassa yritysten tehtävä varmistaa, että niiden tekemät sopimukset, päätökset tai yhdenmukaistetut menettelytavat ovat kilpailusääntöjen mukaiset, eikä siis ole tarpeen velvoittaa niitä ilmoittamaan niistä komissiolle.”

17 Asetuksen N:o 4056/86 11 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Jos komissio katsoo kantelun perusteella aloitetun tai omasta aloitteestaan aloittamansa menettelyn päätteeksi, että sopimus, päätös tai yhdenmukaistettu menettelytapa täyttää 85 artiklan 1 ja 3 kohdassa asetetut edellytykset, se tekee 85 artiklan 3 kohdan soveltamista koskevan päätöksen. Päätöksessä todetaan, mistä päivästä lukien se tulee voimaan. Tämä päivämäärä voi olla päätöksen päivämäärää aikaisempi.”

18 Kuitenkin asetuksen N:o 4056/86 12 artiklan 1 kohdan nojalla yritykset, jotka haluavat vedota perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan määräyksiin niiden perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen hyväksi, joihin ne osallistuvat, voivat osoittaa komissiolle hakemuksen. Tätä hakemusta käsitellään kyseisessä säännöksessä tarkoitetussa vastustamismenettelyssä.

19 Asetuksen N:o 4056/86 19 artiklassa säädetään seuraavaa:

”2. Komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille ja yritysten yhteenliittymille sakon, jonka suuruus on vähintään tuhat ecua ja korkeintaan miljoona ecua, ja viimeksi mainittu summa voi olla 10 prosenttia kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen edellisen tilikauden toteutuneesta liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta

a) rikkovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa tai 86 artiklaa tai eivät noudata tämän asetuksen 7 artiklan nojalla asetettua velvoitetta





b) laiminlyövät 5 artiklan tai 13 artiklan 1 kohdan nojalla asetettua velvoitetta.

Sakon suuruuden määrittämiseksi on otettava huomioon paitsi rikkomisen vakavuus, myös sen kesto.

─ ─

4. Edellä 1 ja 2 kohdan nojalla tehtävät päätökset eivät ole rikosoikeudellisia.

Edellä 2 kohdan a alakohdassa säädettyjä sakkoja ei voida määrätä toimenpiteistä, jotka on toteutettu komissiolle tehdyn ilmoituksen jälkeen ja ennen päätöstä, jolla se on suostunut soveltamaan tai kieltäytynyt soveltamasta perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohtaa, edellyttäen, että toimenpiteet eivät ylitä ilmoituksessa kuvattua toimintaa.

Tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta, jos komissio on ilmoittanut asianomaisille yrityksille katsovansa alustavan tutkimuksen perusteella, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset täyttyvät ja että 85 artiklan 3 kohdan soveltaminen ei ole perusteltua.”

20 Asetuksen N:o 4056/86 23 artiklan 1 kohdan mukaan ennen päätöksen tekemistä komission on varattava yrityksille tai yritysten yhteenliittymille, joita asia koskee, tilaisuus esittää huomautuksensa niitä vastaan esitetyistä väitteistä. Asetuksessa N:o 4056/86 säädetyistä tiedonannoista, valituksista, hakemuksista ja kuulemisista 16 päivänä joulukuuta 1988 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 4260/88 (EYVL L 376, s. 1), joka oli voimassa tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, tarkennetaan kuulemisessa noudatettavat menettelymääräykset.

Asian perustana olevat tosiseikat

I Trans-Atlantic Agreement (TAA)

21 Kantajat ovat yhtä lukuun ottamatta varustamoja, jotka ovat osallistuneet TAA-sopimuksen tekemiseen.

22 TAA-sopimus oli linjaliikenteestä Atlantilla Pohjois-Euroopan valtioiden ja Yhdysvaltojen välillä tehty sopimus, joka ilmoitettiin komissiolle 28.8.1992 ja joka tuli voimaan 31.8.1992.

23 TAA-sopimuksessa vahvistettiin muun muassa merikuljetuksen ja multimodaalikuljetuksen hinnat. Merikuljetuksen hinnoissa oli vähintään kahdensuuruisia hintoja. Multimodaalikuljetuksissa ne sisälsivät paitsi merikuljetuksen, myös tavaroiden maakuljetuksen sisämaassa sijaitsevista kohteista lähteviin kuljetuksiin ja näihin sisämaan kohteisiin suuntautuviin kuljetuksiin. Multimodaalikuljetuksen osalta noudatettaviin hintoihin sisältyy näin ollen merikuljetus- ja maakuljetusosuus. TAA-sopimus sisälsi myös määräyksiä muista konttien linjaliikennettä koskevista seikoista, erityisesti varastojen tai muiden tilojen vuokrauksesta ja kaluston vaihdosta, satamatoimintojen maksujen vahvistamisesta sekä merikuljetuskapasiteetin yhteisestä hallinnoinnista.

24 Komissio teki 19.10.1994 päätöksen 94/980/EY perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta (IV/34.446 ─ Trans-Atlantic Agreement) (EYVL L 376, s. 1).

25 Päätöksessä 94/980/EY (jäljempänä TAA-päätös) todetaan, että sopimukset hinnoista ja merikuljetuskapasiteetin käyttämättä jättämisestä ja sopimukset yhteisössä tai yhteisön kautta osana multimodaalikuljetusta suoritettavien konttien maakuljetusten hinnoista ovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisia (TAA-päätöksen 1 artikla).

26 TAA-päätöksessä katsotaan perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, että asetuksen N:o 4056/86 3 artiklassa tietyille linjakonferenssia koskeville sopimuksille myönnettyä ryhmäpoikkeusta ei sovelleta näihin TAA-sopimuksen määräyksiin sillä perusteella, että TAA-sopimus ei ole linjakonferenssi, joka soveltaisi asetuksen N:o 4056/86 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja ”yhdenmukaisia tai yhteisiä kuljetusmaksuja”, koska siinä vahvistetaan vähintään kahdensuuruisia merikuljetustariffeja. Vaikka TAA olisi linjakonferenssi, komissio katsoo, että TAA:n määräyksiin kapasiteetin käyttämättä jättämisestä ja multimodaalikuljetuksen yhteydessä tarjottujen maakuljetuspalvelujen hintojen vahvistamisesta ei voitaisi soveltaa ryhmäpoikkeusta, koska kapasiteetin jäädyttämistä ei voi pitää asetuksen N:o 4056/86 3 artiklan d alakohdassa tarkoitettuna ”kunkin jäsenen tarjoaman kuljetuskaluston määrittelyä” koskevana sopimuksena ja koska maakuljetuspalvelujen hintojen vahvistaminen, vaikka kuinka multimodaalikuljetuksen yhteydessä, ei kuulu asetuksen N:o 4056/86 soveltamisalaan, sillä tätä asetusta sovelletaan vain satamasta satamaan tapahtuviin merikuljetuksiin. Komissio kieltäytyy myöntämästä näille määräyksille poikkeuslupaa perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 1017/68 5 artiklan perusteella.

27 TAA-päätöksen 4 artiklassa velvoitetaan ne, joille päätös on osoitettu, pidättäytymään vastaisuudessa kaikista hintojen vahvistamista koskevista menettelytavoista, joilla voi olla sama tai samanlainen tarkoitus tai vaikutus kuin TAA-sopimuksen määräyksillä.

28 TAA-päätöksen 5 artiklassa velvoitetaan ne, joille päätös on osoitettu, ilmoittamaan asiakkaille, joiden kanssa ne ovat tehneet palvelusopimuksia tai muita sopimuksia TAA-sopimuksen yhteydessä, että ne voivat halutessaan neuvotella uudelleen näiden sopimusten ehdot tai purkaa sopimukset välittömästi.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti lykkäsi 10.3.1995 antamallaan määräyksellä päätöksen 1, 2, 3 ja 4 artiklan täytäntöönpanoa siihen saakka, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaisi tuomion pääasiassa, ja siltä osin kuin näissä artikloissa TAA-sopimuksen osapuolia kiellettiin päättämästä yhteisesti multimodaalikuljetuspalveluiden yhteisön alueella tapahtuvien maakuljetusosuuksien hintoja (asia T-395/94 R, Atlantic Container ym. v. komissio, määräys 10.3.1995, Kok. 1995, s. II-595). Komissio valitti tästä määräyksestä, mutta sen valitus hylättiin yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 19.7.1995 asiassa C-149/95 P(R), komissio vastaan Atlantic Container Line ym., antamalla määräyksellä (Kok. 1995, s. I-2165).

30 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi 28.2.2002 antamallaan tuomiolla TAA-päätöksestä nostetun kumoamiskanteen muilta kuin sen 5 artiklaa koskevilta osin (asia T-395/94, Atlantic Container Line ym. v. komissio, tuomio 28.2.2002, Kok. 2002, s. II-875) (jäljempänä TAA-tapauksessa annettu tuomio). Kyseisestä tuomiosta ei ole valitettu.

II Trans-Atlantic Conference Agreement (TACA)

31 TAA-sopimuksen osapuolten ja komission välisten keskustelujen seurauksena muutettiin TAA-sopimusta ja korvattiin se TACA-sopimuksella.

32 TAA-sopimuksen tavoin TACA-sopimus kattaa itään suuntautuvan liikenteen (Eastbound) ja länteen suuntautuvan liikenteen (Westbound) toisaalta Pohjois-Euroopan satamien sekä näiden satamien kautta liikennöityjen paikkojen ja toisaalta Amerikan Yhdysvaltojen satamien sekä näiden satamien kautta liikennöityjen paikkojen välillä.

33 On selvää, että TACA-sopimus sisältää samat määräykset kuin TAA-sopimus yhteisön alueella tarjottujen maakuljetuspalvelujen hintojen vahvistamisesta. TACA-sopimus sisältää myös sääntöjä kuljetuksia koskevista muista seikoista, erityisesti palvelusopimusten tekemisestä ja huolintapalkkioista.

TACA-sopimusta koskevat ilmoitukset

34 TACA-sopimus ilmoitettiin 5.7.1994 komissiolle asetuksen N:o 4056/86 12 artiklan 1 kohdan nojalla poikkeuksen saamiseksi perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan nojalla.

35 TACA-sopimuksen alkuperäisinä osapuolina oli seuraavat 15 varustamoa: A. P. Møller-Mærsk Line (jäljempänä Maersk), Atlantic Container Line AB (jäljempänä ACL), Hapag Lloyd AG (jäljempänä Hapag Lloyd), Nedlloyd Lijnen BV (jäljempänä Nedlloyd), P & O Containers Ltd (jäljempänä P & O), Sea-Land Service, Inc. (jäljempänä Sea-Land), Mediterranean Shipping Co. SA (jäljempänä MSC), Orient Overseas Container Line (UK) Ltd (jäljempänä OOCL), Polish Ocean Lines (POL), DSR-Senator Lines GmbH (jäljempänä DSR-Senator), Cho Yang Shipping Co. Ltd (jäljempänä Cho Yang), Neptune Orient Lines Ltd (jäljempänä NOL), Nippon Ysen Kaisha (jäljempänä NYK), Transportación Marítima Mexicana SA de CV (jäljempänä TMM) ja Tecomar SA de CV (jäljempänä Tecomar). Myöhemmin Hanjin Shipping Co. Ltd:stä (jäljempänä Hanjin) tuli 31.8.1994 TACA-sopimuksen osapuoli. Hyundai Merchant Marine Co. Ltd (jäljempänä Hyundai) liittyi TACA-sopimukseen 11.9.1995. Hyundai on edellä mainituista varustamoista ainoa, joka ei ole koskaan kuulunut TAA-sopimukseen.

36 Komissio ilmoitti asetuksen N:o 4260/88 4 artiklan 8 kohdan mukaisesti 15.7.1994 päivätyllä kirjeellä TACA-sopimuksen osapuolille, että se aikoi tutkia niiden yksittäispoikkeusta koskevan hakemuksen myös asetuksen N:o 1017/68 nojalla, koska tietyt ilmoitetut toiminnot eivät kuuluneet asetuksen N:o 4056/86 soveltamisalaan.

37 TACA-sopimus tuli voimaan 24.10.1994. Koska sitä on muutettu useaan eri kertaan, komissiolle on 5.7.1994 jälkeen ilmoitettu tästä sopimuksesta useampia eri versioita.

38 TACA-sopimuksen osapuolet ilmoittivat komission kanssa käytyjen eri keskustelujen ja neuvottelujen jälkeen 29.11.1995 European Inland Equipment Interchange Agreement -nimisen yhteistyösopimuksen (jäljempänä EIEIA-sopimus), joka koski multimodaalikuljetukseen liittyvää maaosuutta.

39 TACA-sopimuksen osapuolet ilmoittivat 10.1.1997 komissiolle maakuljetusten yhteistyötä koskevasta säteittäisestä kuljetusverkostosta (ns. hub and spoke -järjestelmä), jonka tarkoituksena oli saada poikkeuslupa kaikkia maakuljetuspalveluja koskevien hintojen yhteistä vahvistamista varten.

40 TACA-sopimus johti kahteen erilliseen menettelyyn: toinen koski sakkoimmuniteetin poistamista ja toinen perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaista kilpailusääntöjen rikkomista koskevaa menettelyä. Nyt esillä olevat kanteet liittyvät tähän jälkimmäiseen menettelyyn.

Sakkoimmuniteetin poistamista koskeva hallinnollinen menettely

41 Komissio osoitti 21.6.1995 TACA-sopimuksen osapuolille (lukuun ottamatta Hyundaita, joka ei ollut tuolloin TACA-sopimuksen osapuoli) väitetiedoksiannon, jonka mukaan komissio aikoi tehdä päätöksen sakkoimmuniteetin poistamisesta niiden sakkojen osalta, joita voitaisiin määrätä sen seurauksena, että TACA-sopimuksen osapuolet olivat ilmoittaneet yhteisön alueella suoritettavien maakuljetusten hintojen vahvistamista koskevasta sopimuksesta.

42 Komissio osoitti 1.3.1996 TACA-sopimuksen osapuolille täydentävän väitetiedoksiannon, jossa se totesi, että EIEIA-sopimus ei muuttanut millään tavalla sitä, miten se oli arvioinut asiaa 21.6.1995 annetussa väitetiedoksiannossa.

43 Komissio teki 26.11.1996 päätöksen K(96) 3414 lopullinen EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta (IV/35.134 ─ Trans-Atlantic Conference Agreement; ei julkaistu; jäljempänä sakkoimmuniteetin poistamista koskeva päätös), jolla se poisti TACA-sopimuksen osapuolten sakkoimmuniteetin niiden TACA-sopimuksen määräysten osalta, jotka koskevat maakuljetusten hintojen vahvistamista, sillä komission alustavan kannan mukaan nämä määräykset eivät täyttäneet perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan, asetuksen N:o 1017/68 5 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä.

44 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti TACA-sopimuksen osapuolten tästä päätöksestä nostaman kanteen tutkimatta 28.2.2002 antamallaan tuomiolla (asia T-18/97, Atlantic Container Line ym. v. komissio, tuomio 28.2.2002, Kok. 2002, s. II-1125). Tästä tuomiosta ei ole valitettu.

Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukainen kilpailusääntöjen rikkomista koskeva hallinnollinen menettely

45 Komissio osoitti 24.5.1996 TACA-sopimuksen osapuolille asetusten N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86 perusteella annetun, aineellisia kysymyksiä koskevan väitetiedoksiannon. Väitetiedoksiantonsa lopuksi komissio totesi katsovansa, että TACA-sopimus kuului perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa asetetun kiellon piiriin ja että tietyt tähän sopimukseen sisältyvät seikat eivät kuuluneet perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan. Komissio täsmensi, että se aikoi tehdä päätöksen, jossa TACA-sopimuksen osapuolten todetaan rikkovan 85 artiklan 1 kohtaa ja jossa ne velvoitetaan lopettamaan menettelytavat, jotka eivät kuulu 85 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan. Väitetiedoksiannossa todettiin niin ikään, että TACA-sopimuksen osapuolet olivat käyttäneet väärin määräävää markkina-asemaansa vastoin perustamissopimuksen 86 artiklaa ja että komissio aikoi määrätä niille tästä syystä sakkoja. Väitetiedoksiannossa todettiin vielä, että komission aikomuksena oli peruuttaa asetuksessa N:o 4056/86 säädetty sakkoimmuniteetti kyseisen asetuksen 7 ja/tai 8 artiklan mukaisesti.

46 Kantajat vastasivat 6.9.1996 komission 24.5.1996 antamaan väitetiedoksiantoon. TACA-sopimuksen osapuolet esittivät suullisesti näkemyksensä 25.10.1996 pidetyssä kuulemistilaisuudessa.

47 Komissio antoi 11.4.1997 täydentävän väitetiedoksiannon, jossa se ilmoitti aikovansa säteittäistä kuljetusverkostoa koskevasta ilmoituksesta huolimatta tehdä edelleen kieltopäätöksen, joka koskisi myös käytäntöä, jonka mukaan merikuljetuksen suorittajan yhteisön alueella tarjoamien kuljetuspalvelujen hinnat vahvistetaan silloin, kun nämä palvelut eivät kuulu TACA-sopimuksen säteittäiseen kuljetusverkostoon.

48 Komissio teki 16.9.1998 päätöksen 1999/243/EY perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä (IV/35.134 ─ Trans-Atlantic Conference -sopimus) (EYVL 1999, L 95, s. 1; jäljempänä päätös tai riidanalainen päätös). Komissio noudatti tätä päätöksentekoa varten asetuksissa N:o 17, N:o 1017/68 ja N:o 4056/86 säädettyjä menettelyjä.

49 Komissio katsoo riidanalainen päätöksen lopussa, että tietyt TACA-sopimuksen määräykset ovat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan, ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 1017/68 2 artiklan vastaisia ja että perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdassa, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen N:o 1017/68 5 artiklassa tarkoitetut yksittäispoikkeuksen myöntämisedellytykset eivät täyty. Komissio katsoo myös, että kantajat ovat rikkoneet perustamissopimuksen 86 artiklan ja ETA-sopimuksen 54 artiklan määräyksiä, ja määrää kaikille kantajille tämän perusteella sakkoja.

Riidanalainen päätös

I Asian kannalta merkitykselliset TACA-sopimuksen määräykset

50 TACA-sopimuksen määräykset, jotka ovat riidanalaisen päätöksen kohteena, koskevat kuljetusmaksujen vahvistamista, palvelusopimusten tekemistä ja huolintapalkkioita.

Kuljetusmaksujen vahvistaminen yhdessä

51 Riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että TACA-sopimuksen osapuolet vahvistavat yhdessä viisiosaisen tariffin, ja jokaiselle seuraavista palveluista on määrätty eri maksu: maakuljetus satamaan, lastin käsittely satamassa (siirto maakuljetusvälineestä alukseen), merikuljetus (merikuljetus satamasta toiseen), lastin käsittely määräsatamassa (siirto aluksesta maakuljetusvälineeseen) ja maakuljetus määräsatamasta lopulliseen määränpäähän (96 perustelukappale)

52 Riidanalaisessa päätöksessä täsmennetään lisäksi seuraavaa:

– yleistariffi sisältää tiettyjen määräpaikkojen välillä kuljetettavan lastin hintataulukon: taulukossa on määritelty 26 rahtiluokkaa ja jokaisen luokan hinnat on eritelty (13 perustelukappale)

– TACA julkaisee tariffit, ja ne ovat kaikkien rahdinantajien saatavilla (13 perustelukappale)

– konferenssin tariffissa määrätään lukuisista erilaisista maksuista: perusmaksuista, aikaan ja määrään perustuvista maksuista (Time/Volume Rates; jäljempänä TVR-maksut) sekä lojaliteettisopimuksien maksuista (103 perustelukappale)

– Yhdysvaltojen lain mukaan jokaisella konferenssin jäsenellä on oikeus luopua jonkin tietyn tuoteryhmän osalta konferenssin tariffista ja harjoittaa itsenäistä toimintaa edellyttäen, että siitä ilmoitetaan muille konferenssin jäsenille (104 perustelukappale).

Palvelusopimukset

53 Palvelusopimukset ovat sopimuksia, joissa rahdinantaja sitoutuu toimittamaan konferenssin välityksellä (konferenssin palvelusopimukset) tai yksittäisen kuljetusliikkeen välityksellä (erilliset palvelusopimukset) tietyn määrän lastia määrätyn ajan kuluessa ja jossa merikuljetusta harjoittava yleinen kuljetusliike tai konferenssi sitoutuu tiettyihin maksuihin ja aikatauluihin sekä määriteltyyn palvelutasoon (110 perustelukappale).

54 Erillisiä palvelusopimuksia kutsutaan yhteisiksi palvelusopimuksiksi, kun ne ovat usean erillisen kuljetusliikkeen tekemiä. On selvää, että ”yhteisten palvelusopimusten” käsitteellä tarkoitetaan riidanalaisessa päätöksessä sekä konferenssin palvelusopimuksia että yhteisiä erillisiä palvelusopimuksia.

55 Atlantin ylittävässä liikenteessä noin 50─60 prosenttia lastista kuljetetaan palvelusopimusten mukaisesti (122 perustelukappale).

56 Komissio toteaa riidanalaisessa päätöksessä, että TACA-sopimuksen tarkoituksena oli säännellä sekä konferenssien että erillisten palvelusopimusten neuvottelemista ja tekemistä.

57 Konferenssin palvelusopimuksista (tai TACA:n palvelusopimuksista) TACA-sopimuksen 14 artiklan 3 kohdassa määrätään, että TACA:n sihteeristön on neuvoteltava ne TACA:n jäsenten puolesta. Tämän jälkeen TACA:n osapuolet äänestävät TACA:n sihteeristön neuvottelemista palvelusopimuksista. TACA:n osapuoli, joka ei halua osallistua kyseessä olevaan palvelusopimukseen, voi toteuttaa yksipuolista toimintaa tämän palvelusopimuksen osalta. Yksipuolisen toiminnan laajuus on rajoitettu TACA-sopimuksen 14 artiklan 2 kohdan j alakohdassa (132─148 perustelukappale).

58 Riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että TACA on 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrännyt säännöt palvelusopimuksia koskeville neuvotteluille, minkä lisäksi se on päättänyt myös monista sitovista suuntaviivoista, jotka koskevat palvelusopimusten sisältöä sekä tilanteita, joissa niitä voidaan tehdä (149 perustelukappale). Asian kannalta merkitykselliset rajoitukset koskevat seuraavia seikkoja:

– kesto: TACA-sopimuksen 14 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla palvelusopimukset oli tehtävä korkeintaan kalenterivuodeksi; aikarajaa on sittemmin pidennetty kahteen ja sen jälkeen kolmeen vuoteen (17 perustelukappaleen f kohta ja 491 perustelukappale)

– suojalausekkeet: TACA-sopimuksen 14 artiklan 2 kohdan c alakohdassa kielletään sisällyttämästä palvelusopimuksiin lauseketta, jossa määrätään kyseiseen palvelusopimukseen liittyvien maksujen pienentämisestä suhteessa muiden rahdinantajien muiden sopimusten yhteydessä sopimiin ehtoihin (17 perustelukappaleen g kohta ja 489 perustelukappale)

– kerrallaan tehdyt useat eri sopimukset: TACA-sopimuksen 14 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla yksikään TACA:n osapuolista ei voi tehdä, itsenäisesti tai yhdessä toisen osapuolen kanssa, saman rahdinantajan kanssa konferenssiliikenteen alueella enempää kuin yhden sopimuksen kerrallaan (17 perustelukappaleen f kohta ja 493 perustelukappale)

– sopimussakkojen määrä, jos sopimusta ei noudateta: TACA-sopimuksen 14 artiklan 2 kohdan d alakohdan nojalla TACA:n osapuolet sopivat palvelusopimuksissa määrättyjen sopimussakkojen suuruudesta (495 perustelukappale); riidanalaisen päätöksen mukaan TACA:n osapuolet ovat vahvistaneet sopimussakkojen määräksi 250 Yhdysvaltain dollaria (USD) 20:tä jalkaa kohti (Twenty Foot Equivalent Units; jäljempänä TEU) (226 perustelukappale)

– luottamuksellisuus: riidanalaisen päätöksen mukaan TACA:n osapuolet edellyttävät, että osapuolten on paljastettava toisilleen kaikkien niiden palvelusopimusten ehdot, joissa ne ovat osapuolina, ja asetettava nämä tiedot kaikkien niiden varustamojen saataville, joista tulee TACA:n osapuolia (496 perustelukappale).

59 Vuosina 1994 ja 1995 TACA-sopimuksessa kiellettiin erilliset palvelusopimukset. Vuodesta 1996 TACA hyväksyi erilliset palvelusopimukset. Tältä osin riidanalaisessa päätöksessä selostetaan seuraavaa:

”32) TACA:n osapuolet ilmoittivat komissiolle 9 päivänä maaliskuuta 1995, että Yhdysvaltain liittovaltion meriliikennekomissio oli asettanut TACA:n osapuolille uuden edellytyksen. Tässä edellytyksessä vaadittiin TACA:n osapuolia muuttamaan TACA:ta siten, että yksittäiset TACA:n osapuolet voisivat tehdä vuotta 1996 koskevia palvelusopimuksia ilman muiden TACA:n osapuolten hyväksyntää edellyttäen, että kyseiset sopimukset ovat TACA:n 14.2 artiklan määräysten mukaisia.”

Huolintapalkkiot

60 TACA-sopimuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan TACA:n osapuolet sopivat välitystoimen määristä, tasoista ja maksuista sekä huolintapalkkioista mukaan lukien määrien maksuajat ja -ehdot sekä sellaisten henkilöiden nimeäminen, jotka voivat toimia välittäjinä (164 perustelukappale).

II Relevanttien markkinoiden määrittely

61 Riidanalaisessa päätöksessä todetaan 60─84 perustelukappaleessa esitetyn analyysin päätteeksi, että TACA:n kannalta merkitykselliset merikuljetuspalvelujen markkinat koskevat Pohjois-Euroopan ja Yhdysvaltojen välistä konttien linjakuljetusta, jota harjoitetaan Pohjois-Euroopan satamien sekä Yhdysvaltojen ja Kanadan satamien välisillä merireiteillä.

62 Komissio selostaa 519 perustelukappaleessa perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisen yhteydessä seuraavaa:

”519 Asian kannalta merkityksellisiä merikuljetuspalvelujen markkinoita kuvataan johdanto-osan 60─75 kappaleessa. Maantieteelliset markkinat muodostuvat alueesta, joilla merikuljetuspalveluita markkinoidaan, eli tässä tapauksessa Pohjois-Euroopan satamien vaikutusalueista. Nämä maantieteelliset markkinat vastaavat TACA:n maakuljetusten tariffin soveltamisalaa ja muodostavat huomattavan osan yhteismarkkinoista.”

III Oikeudellinen arviointi

63 Riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että kyseessä olevat TACA:n säännöt ja menettelytavat kuuluvat perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisalaan.

Perustamissopimuksen 85 artiklan soveltaminen

64 Komissio toteaa perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta, että TACA:han sisältyy seuraavia tekijöitä, joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy tämän määräyksen 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla:

– TACA:n osapuolten välinen merikuljetuksia koskeva hintasopimus (379 ja 380 perustelukappale)

– TACA:n osapuolten välinen hintasopimus, joka koskee muihin palveluihin yhdistettyjen maakuljetuspalvelujen tarjoamista rahdinantajille yhteisön alueella osana konttilastin multimodaalikuljetusta (varustamon tarjoamat maakuljetuspalvelut eli ”carrier haulage”) Pohjois-Euroopan ja Yhdysvaltojen välillä (379 ja 380 perustelukappale)

– TACA:n osapuolten välinen sopimus niistä ehdoista ja edellytyksistä, joilla nämä voivat tehdä palvelusopimuksia rahdinantajien kanssa (379, 380 ja 442─448 perustelukappale) ja

– TACA:n osapuolten välinen sopimus huolintapalkkion enimmäismäärien vahvistamisesta (379, 380 ja 505─508 perustelukappale).

65 Komissio katsoo sen sijaan, että tässä vaiheessa ei vielä ole selvää, vaikuttaako EIEIA-sopimuksen mukainen sopimus maakuljetuskaluston yhteiskäytöstä tuntuvasti kilpailuun. Sen vuoksi riidanalaisessa päätöksessä ei käsitellä sitä, olisiko perustamissopimuksen 85 artiklaa sovellettava tähän sopimukseen (384, 399 ja 426 perustelukappale).

66 Poikkeusluvan myöntämisestä komissio katsoo, että merikuljetuksen hintoja koskevaa sopimusta lukuun ottamatta muut kilpailua rajoittavat sopimukset eivät kuulu asetuksen N:o 4056/86 3 artiklassa säädetyn ryhmäpoikkeuksen piiriin (397─399 perustelukappale). Mahdollisuudesta myöntää yksittäispoikkeus komissio arvioi, että yksikään kyseessä olevista sopimuksista ei täytä perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen N:o 1017/68 5 artiklassa asetettuja edellytyksiä (409─441 perustelukappale).

Perustamissopimuksen 86 artiklan soveltaminen

67 Perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisesta riidanalaisessa päätöksessä todetaan, että TACA:n osapuolilla on yhteinen määräävä asema relevanteilla markkinoilla (519─576 perustelukappale) ja että ne ovat käyttäneet väärin tätä yhteistä määräävää markkina-asemaa vuosina 1994─1996 ensinnäkin tekemällä sopimuksen, jossa asetetaan rajoituksia palvelusopimusten tekemiselle ja niiden sisällölle (jäljempänä myös ensimmäinen väärinkäyttö), ja toiseksi muuttamalla markkinoiden kilpailurakennetta vahvistaakseen TACA:n määräävää asemaa (jäljempänä myös toinen väärinkäyttö) (550─576 perustelukappale).

68 Ensimmäistä väärinkäyttöä tarkastellessaan (551─558 perustelukappale) komissio katsoo, että tämä väärinkäyttö ilmeni ”erityisesti ehdoissa ─ ─, joita TACA:n osapuolet asettivat vastuulausekkeille, palvelusopimusten pituudelle, useiden samanaikaisten sopimusten tekemiselle ja sopimussakoille” sekä ”erillisten palvelusopimusten kieltämisessä vuonna 1995” (556 ja 557 perustelukappale).

69 Toisesta väärinkäytöstä (559─567 perustelukappale) komissio selostaa, että ”TACA:n osapuolten tarkoitus oli ─ ─ varmistaa, että jos mahdollinen kilpailija halusi tulla markkinoille, se tulisi niille vasta liityttyään TACA:n jäseneksi” (562 perustelukappale). TACA:n osapuolten toimiin mahdollisten kilpailijoiden houkuttelemiseksi aloittamaan toimintansa TACA:n osapuolina kuuluvat riidanalaisen päätöksen mukaan erityiset toimenpiteet Hanjinin (luottamuksellisten tietojen paljastaminen ja markkinaosuuden antaminen) ja Hyundain hyväksi (mahdollisuus tehdä heti palvelusopimuksia), useiden kaksoishinnoitteluun perustuvien palvelusopimusten tekeminen ja se, että järjestäytyneet TAA:n jäsenet eivät kilpailleet tietyistä palvelusopimuksista yleisten kuljetusliikkeiden, joilla ei ole aluksia (Non Vessel Operating Common Carriers; jäljempänä NVOCC-yritykset), kanssa.

Sakot

70 Riidanalaisessa päätöksessä määrätään kullekin TACA:n osapuolelle sakkoja perustamissopimuksen 86 artiklan rikkomisen vuoksi. Yhtään sakkoa ei ole määrätty perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomisesta.

71 Riidanalaisen päätöksen mukaan tämä rikkominen kesti osan vuotta 1994 ja koko vuoden 1995 ja 1996 (592 ja 594 perustelukappale).

Päätösosa

72 Riidanalaisen päätöksen päätösosa kuuluu seuraavasti:

”1 artikla

Liitteessä I luetellut yritykset ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä sekä asetuksen (ETY) N:o 1017/68 2 artiklan säännöksiä tekemällä hintasopimuksen, joka koskee muihin palveluihin yhdistettyjen sisämaakuljetuspalvelujen tarjoamista rahdinantajille yhteisön alueella osana konttilastin multimodaalikuljetusta Pohjois-Euroopan ja Amerikan yhdysvaltojen välillä. EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan ja asetuksen (ETY) N:o 1017/68 5 artiklan edellytykset eivät täyty.

2 artikla

Liitteessä I luetellut yritykset ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä vahvistamalla meklareiden ja huolitsijoiden palkkioiden määrät, tasot tai maksut, sekä näiden määrien maksuehdot ja sellaisten henkilöiden nimeämisen, jotka voivat toimia meklareina. EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät täyty.

3 artikla

Liitteessä I luetellut yritykset ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä sopimalla ehdoista ja edellytyksistä, joilla ne voivat tehdä palvelusopimuksia rahdinantajien kanssa. EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät täyty.

4 artikla

Liitteessä I lueteltujen yritysten on lopetettava 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitettu rikkominen sekä pidättäydyttävä vastaisuudessa kaikista sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla on sama tai samanlainen tarkoitus tai vaikutus kuin 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuilla sopimuksilla.

5 artikla

Liitteessä I luetellut yritykset ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa ja ETA-sopimuksen 54 artiklaa muuttamalla markkinoiden kilpailurakennetta Trans Atlantic -sopimuksen määräävän aseman lujittamiseksi.

6 artikla

Liitteessä I luetellut yritykset ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 86 artiklaa ja ETA-sopimuksen 54 artiklaa rajoittamalla palvelusopimusten tekemistä ja sopimusten sisältöä.

7 artikla

Liitteessä I lueteltuja yrityksiä vaaditaan lopettamaan välittömästi 5 ja 6 artiklassa tarkoitettu rikkominen ja vastaisuudessa pidättäytymään kaikesta toiminnasta, jolla on sama tai samanlainen tarkoitus tai vaikutus kuin 5 ja 6 artiklassa tarkoitetulla rikkomisella.

8 artikla

Edellä 5 ja 6 artiklassa tarkoitettujen EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan ja ETA-sopimuksen 54 artiklan määräysten rikkomisesta määrätään sakot seuraaville yrityksille:

A. P. Møller-Maersk Line 27 500 000 ecua

Atlantic Container Line AB 6 880 000 ecua

Hapag Lloyd Container Line GmbH 20 630 000 ecua

P & O Nedlloyd Container Line Limited 41 260 000 ecua

Sea-Land Service, Inc. 27 500 000 ecua

Mediterranean Shipping Co. 13 750 000 ecua

Orient Overseas Container Line (UK) Ltd 20 630 000 ecua

Polish Ocean Lines 6 880 000 ecua

DSR-Senator Lines 13 750 000 ecua

Cho Yang Shipping Co., Ltd 13 750 000 ecua

Neptune Orient Lines Ltd 13 750 000 ecua

Nippon Yusen Kaisha 20 630 000 ecua

Transportación Marítima Mexicana SA de

CV/Tecomar SA de CV 6 880 000 ecua

Hanjin Shipping Co., Ltd 20 630 000 ecua

Hyundai Merchant Marine Co., Ltd 18 560 000 ecua

9 artikla

Liitteessä I lueteltujen yritysten on kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta ilmoitettava asiakkailleen, joiden kanssa ne ovat tehneet palvelusopimuksia, että näillä on oikeus neuvotella uudelleen sopimusehdoista tai irtisanoa sopimukset.

10 artikla

Edellä 8 artiklassa määrätyt sakot on maksettava ecuina kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta Euroopan komission pankkitilille n:o 310─0933000-43, Banque Bruxelles Lambert, Agence Européenne, Rond-Point Schuman 5, B-1040 Bruxelles.

Mainitun ajan jälkeen sakosta peritään ilman eri toimenpidettä Euroopan keskuspankin ecumääräisistä liiketapahtumista tämän päätöksen tekokuukauden ensimmäisenä arkipäivänä veloittaman koron suuruista korkoa lisättynä 3,5 prosenttiyksiköllä eli 7,5 prosenttia.

11 artikla

Tämä päätös on osoitettu liitteessä I luetelluille yrityksille.

Tämä päätös on täytäntöönpanokelpoinen EY:n perustamissopimuksen 192 artiklan nojalla.”

Oikeudenkäyntimenettely

73 Kaksitoista niistä seitsemästätoista laivanvarustamosta, joille riidanalainen päätös on osoitettu, eli ACL, Cho Yang, DSR-Senator, Hanjin, Hapag Lloyd, Hyundai, Maersk, MSC, OOCL, POL, P & O Nedlloyd (P & O Nedlloyd perustettiin tammikuussa 1997, kun Nedlloyd ja P & O, jotka olivat molemmat olleet riidanalaisen päätöksen adressaatteja sen tekoajankohtana, sulautuivat) ja Sea-Land nostivat 7.12.1998 EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen, jossa vaadittiin kyseisen päätöksen kumoamista. Kanne rekisteröitiin kirjaamossa numerolla T-191/98 (Atlantic Container Line ym. v. komissio).

74 NOL nosti 29.12.1998 erillisellä kannekirjelmällä kanteen riidanalaisesta päätöksestä. Tämä kanne rekisteröitiin kirjaamossa numerolla T-212/98 (Neptune Orient Lines v. komissio). Samana päivänä myös NYK nosti kumoamiskanteen riidanalaisesta päätöksestä. Se rekisteröitiin numerolla T-213/98 (Nippon Yusen Kaisha v. komissio). TMM ja Tecomar jättivät vielä 30.12.1998 kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi. Tämä kanne rekisteröitiin kirjaamossa numerolla T-214/98 (Transportación Marítima Mexicana ja Tecomar v. komissio).

75 Asian esittelevä tuomari Jaeger piti 18.1.1999 kirjaajan aloitteesta epävirallisen kokouksen kantajien kanssa, ja siinä kantajia kehotettiin rajoittamaan yhteensä noin 2 000 sivun (ilman liitteitä) pituisia kannekirjelmiään, harkitsemaan, voisiko olla tarkoituksenmukaista laatia niistä tiivistelmä, lajittelemaan asian kannalta merkitykselliset asiakirjat, jotka sisältyvät liitteet muodostaviin noin sataan kansioon, ja ratkaisemaan tiettyihin asiakirjoihin liittyvät luottamuksellisuusongelmat. Vain osa näistä luottamuksellisuuskysymyksistä saatiin ratkaistua tässä kokouksessa.

76 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja yhdisti 22.2.1999 antamallaan määräyksellä asiat T-191/98, T-212/98, T-213/98 ja T-214/98 kirjallista ja suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.

77 European Council of Transport Users ASBL (jäljempänä ECTU, johon kuuluu European Shippers Council; jäljempänä ESC) pyysi 21.6.1999 saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia asioissa T-191/98, T-212/98, T-213/98 ja T-214/98.

78 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hylkäsi DSR-Senator Linesin riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä tekemän hakemuksen (asia T-191/98 R, DSR-Senator Lines v. komissio, määräys 21.7.1999, Kok. 1999, s. II-2531). Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hylkäsi kyseisestä määräyksestä tehdyn valituksen (asia C-364/99 P (R), DSR-Senator Lines v. komissio, määräys 14.12.1999, Kok. 1999, s. I-8733).

79 Kantajat pyysivät 17.8.1999 tiettyjen asiakirjojen luottamuksellista käsittelyä väliintulijan suhteen. Ne täsmensivät tätä hakemusta 23.8.1999 päivätyllä faksilla. Komissio vastusti eri perustein tätä hakemusta 10.9. ja 8.10.1999 päivätyissä kirjeissään.

80 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 15.11.1999 antamallaan määräyksellä ECTU:n väliintulohakemuksen ja hyväksyi osittain vaatimuksen luottamuksellisesta käsittelystä. Lisäksi tiettyjen asian T-191/98 kannekirjelmän liitteiden luottamuksellinen käsittely hyväksyttiin väliaikaisesti.

81 Kantajat ilmoittivat 8.12.1999 päivätyllä kirjeellään kirjaajalle, että ne aikoivat poistaa asiakirjavihosta kaikki 15.11.1999 annetussa määräyksessä tarkoitetut liitteet, yhtä lukuun ottamatta. Kantajat pyysivät vielä 10.12.1999 päivätyllä kirjeellään tiettyjen vastauskirjelmään sisältyvien tietojen luottamuksellista käsittelyä. Komissio vastusti pyyntöä 17.1.2000 päivätyllä kirjeellään.

82 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 14.3.2000 antamallaan määräyksellä osittain kantajien vaatimuksen siitä, että tietyt kannekirjelmään ja vastauskirjelmään sisältyvät tiedot on pidettävä salassa.

83 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hylkäsi Cho Yangin riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä tekemän hakemuksen (asia T-191/98 R II, Cho Yang Shipping v. komissio, määräys 28.6.1999, Kok. 1999, s. II-2551). Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti hylkäsi kyseisestä määräyksestä tehdyn valituksen (asia C-361/99 P (R), Cho Yang Shipping v. komissio, määräys 15.12.2000 (Kok. 2000, s. I-11657).

84 Kantaja asiassa T-213/98 pyysi 27.9.2000 päivätyssä, ECTU:n väliintulokirjelmästä esittämiensä huomautusten saatekirjelmässä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsittelisi tiettyjä sen huomautuksiin sisältyviä lukuja luottamuksellisina. Pyyntö toistettiin 20.10.2000 päivätyssä kirjeessä. Komissio vastusti pyyntöä 17.11.2000 päivätyllä kirjeellään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja suostui 20.6.2002 päivätyllä määräyksellään kantajan pyyntöön.

85 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja pyysi prosessinjohtotoimena asianosaisia esittämään tiettyjä asiakirjoja ja vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin. Asianosaiset vastasivat näihin pyyntöihin niille asetetuissa määräajoissa.

86 Asianosaisten lausumat ja vastaukset suullisiin kysymyksiin kuultiin 26. ja 27.3.2003 pidetyssä istunnossa.

Asianosaisten vaatimukset

87 Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen 8 artiklassa määrätyt sakot tai alentaa niiden määrää

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut

– velvoittaa komission korvaamaan kantajille ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiota odotettaessa sakkojen maksamisen sijaan annettuun pankkitakaukseen liittyvät kulut.

88 Komissio vaatii väliintulijan ECTU:n tukemana, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

89 Kantajat vetoavat kumoamiskanteensa tueksi seits