YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

11 päivänä kesäkuuta 1996

Asia T-118/95

Miguel Anacoreta Correia

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Palvelukseenottomenettely — Palkkaluokan A 1 virka”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-835

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan yhtäältä kumoamaan kantajan sen hakemuksen hylkäävä päätös, joka koski taloudellisten ulkosuhteiden pääosaston avustavan pääjohtajan virkaa, ja toisaalta kumoamaan B:n nimittäminen tähän virkaan.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka on komission palkkaluokan A 2 virkamies, toimii pääosastossa I (taloudelliset ulkosuhteet) Latinalaista Amerikkaa koskevien asioiden johtajana.

Komission nimittävä viranomainen aloitti 6.1.1994 julkaisemallaan avointa virkaa koskevalla ilmoituksellaan KOM/1/94 Euroopan yhteisöjen henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen menettelyn taloudellisten ulkosuhteiden pääosaston (DG IA) avustavan pääjohtajan, palkkaluokka A 1, viran täyttämiseksi.

Kantaja on ainoa virkamies, joka esitti riidanalaista virkaa koskevan hakemuksensa kilpailuilmoituksen mukaisessa määräajassa.

Nimittävä viranomainen päätti 27.4.1994 aloittaa henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Tämän menettelyn aloittamisesta ei julkaistu mitään ilmoitusta.

Samana päivänä portugalilainen diplomaatti B jätti riidanalaista virkaa koskevan hakemuksensa.

Nimittävä viranomainen päätti 15.6.1994 hyväksyä B:n hakemuksen ja nimitti hänet 20.7.1994 tekemällään päätöksellä palkkaluokan A 1 virkamieheksi.

Nimittävä viranomainen ilmoitti kantajalle 24.6.1994 päiväämällään kirjeellä, että kantajan hakemus oli hylätty.

Kantaja teki 14.9.1994 valituksen yhtäältä tätä hylkäämispäätöstä vastaan ja toisaalta nimittävän viranomaisen sitä päätöstä vastaan, jolla B nimitettiin kyseiseen virkaan. Nimittävä viranomainen hylkäsi valituksen 30.1.1995 tekemällään päätöksellä.

Ennen kuin avointa virkaa koskeva ilmoitus julkaistiin, portugalilaisessa, 10.12.1993 ilmestyneessä lehdessä julkaistiin artikkeli, jossa todettiin, että riidanalainen virka oli varattu portugalilaiselle, että toimivaltainen portugalilainen ministeri oli katsonut B:n parhaaksi hakijaksi ja että komission toimivaltainen jäsen oli hyväksynyt tämän valinnan käytyään pitkän keskustelun B:n kanssa.

Toisessa, 15.1.1994 ilmestyneessä portugalilaisessa lehdessä kirjoitettiin B:n tulevasta nimityksestä riidanalaiseen virkaan.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä

Harkintavallan väärinkäytön käsitteellä on hyvin täsmällinen sisältö, joka liittyy hallinnollisten viranomaisten osalta siihen, että viranomainen on käyttänyt toimivaltaansa muuhun tarkoitukseen kuin siihen, jota varten toimivalta on myönnetty sille. Päätökseen liittyy harkintavallan väärinkäyttö vain silloin, kun objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty muussa kuin esitetyssä tarkoituksessa (25 kohta).

Viittaukset: asia T-106/92, Frederiksen v. parlamentti, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 2.2.1995 (Kok. H. 1995, s. II-99. 47 kohta); asia T-562/93, Obst v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 19.10.1995 (Kok. H. 1995, s. II-737, 62 kohta).

Lehtiartikkeleissa olevia tietoja ei voida pitää objektiivisina, yhtäpitävinä ja asiaankuuluvina viitteinä siitä, että nimittävä viranomainen olisi edennyt hakijoiden valintaan tai tehnyt päätöksen nimittää B riidanalaiseen virkaan jo ennen palvelukseenottomenettelyn aloittamista (30 kohta).

Erityisesti se on mahdollista, että komission toimivaltaisen jäsenen ja mahdollisten riidanalaisen viran hakijoiden välillä pidetyillä tapaamisilla on ollut ”tutkiva” luonne. Lisäksi mikään ei estä sitä, että esimies, jota asia suoraan koskee, tapaa henkilön, joka mahdollisesti ilmoittaa kiinnostuksensa tietyllä hetkellä avoimeen virkaan, kunhan tällaisen tapaamisen jälkeen ei tehdä mitään sitomuksia kyseisen henkilön osalta, varsinkin kun haettavina ovat palkkaluokkien A 1 ja A 2 virat (31 kohta).

Se lehtiartikkeleiden laatijoiden tekemä johtopäätös, jonka he olivat tehneet niiden tapaamisten perusteella, joita toimivaltaisella komission jäsenellä oli ollut niiden henkilöiden kanssa, jotka mahdollisesti hakisivat riidanalaista virkaa, ja jonka mukaan B oli ”nimitetty” riidanlaiseen virkaan ja ”alkaisi hoitaa virkaa”, oli siten ennenaikainen (32 kohta).

Lisäksi nimittävä viranomainen voi aloittaa suoraan henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn vapaana olevan viran täyttämiseksi arvioituaan mahdollisuutta täyttää tämä kyseinen virka käyttämällä yhtä henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdan mukaisista menettelyistä, jos nimittävä viranomainen katsoo, ettei mikään näistä menettelyistä johda siihen, että mahdollisimman pätevä, kyvykäs ja luotettava henkilö nimitetään. Esillä olevassa asiassa tämän viimeksi mainitun säännöksen mukaisen menettelyn aloittaminen on osoitus siitä, ettei päätöstä B:n nimittämisestä riidanalaiseen virkaan ollut vielä tehty lehtiartikkeleiden ilmestyessä (34 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-18/92 ja T-68/92. Coussios v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 23.2.1994 (Kok. H. 1994. s. II-171. 98 kohta); asia T-586/93, Kotzonis v. talous- ja sosiaalikomitea, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 22.3.1995 (Kok. H. 1995. s. II-203, 94 kohta).

Lisäksi missään henkilöstösääntöjen säännöksessä ei anneta palvelukseenottomenettelyn yhteydessä hakijalle oikeutta mahdollisen esimiehensä tapaamiseen tai velvoiteta kutsumaan viran puolesta henkilöä, jota asia koskee, tällaiseen tapaamiseen (36 kohta).

Lisäksi myöskään sitä seikkaa, että B esitti hakemuksensa samana päivänä kuin henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan mukainen menettely aloitettiin, ei voida pitää todisteena tai objektiivisena ja ratkaisevana osoituksena B:n valinnasta tai nimityspäätöksestä riidanalaiseen virkaan jo ennen palvelukseenottomenettelyn aloittamista. Itse asiassa sitä seikkaa ei voida sulkea pois, että komission toimivaltaisen jäsenen tapaamisen jälkeen B oli seurannut palvelukseenottomenettelyä erittäin läheltä ja että hänelle oli ilmoitettu hyvissä ajoin henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta, jotta hän saattoi esittää hakemuksensa jo samana päivänä (37 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 7 ja 27 artiklan rikkomista

Valituksessa ei viitata henkilöstösääntöjen 7 ja 27 artiklan rikkomiseen tai syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen. Valituksessa ei ole mitään seikkaa, josta vastaaja olisi voinut päätellä edes pyrkiessään tulkitsemaan valitusta laajasti, että kantajan tarkoituksena oli vedota henkilöstösääntöjen 7 ja 27 artiklan rikkomiseen tai syrjintäkiellon periaatteen loukkaamiseen (44 kohta).

Viittaukset: asia T-57/89, Alexandrakis v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 29.3.1990 (Kok. 1990. s. II-143. 9 kohta).

Näissä olosuhteissa tämä kanneperuste on jätettävä tutkimatta (45 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 29 artiklan rikkomista

Kun, kuten esillä olevassa asiassa, ainoastaan yksi henkilö esittää hakemuksensa henkilöstösääntöjen 29 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen menettelyn aloittamisen jälkeen, nimittävän viranomaisen ei tarvitse arvioida etukäteen asianomaisen henkilön ansioita. Itse asiassa tässä henkilöstösääntöjen säännöksessä ei anneta virkamiehille subjektiivista oikeutta ylennykseen, vaikka nämä virkamiehet olisivat päteviä ylennyksen saamiseen. Nimittävä viranomainen voi päinvastoin aloittaa suoraan henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn saadakseen yhden tai useamman muun hakemuksen, jotta se voi valita todellisuudessa kyvykkäimmän henkilön täytettävään virkaan ja toteuttaa ansioiden vertailun (54 ja 55 kohta).

Viittaukset: asia 123/75, Küster v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuin 25.11.1976(Kok. 1976, s. 1701, 10 ja 17 kohta).

Lisäksi vaikka avointa virkaa koskeva ilmoitus oli kiistämättä suppea, tämä seikka ei sinänsä estänyt kantajaa esittämästä hakemustaan asianmukaisesti, varsinkin koska hän on ollut komission virkamies heinäkuusta 1987 alkaen ja tammikuusta 1992 alkaen korkeassa virassa DG I:ssä, hänen on täytynyt olla tietoinen riidanalaisen viran luonteesta ja viran saamisen yleisistä edellytyksistä (58 kohta).

Neljäs kanneperuste hakemusten vertailemista koskevan velvoitteen noudattamatta jättämisestä

Sekä kantajan valituksen hylkäävästä päätöksestä että vastineesta ja vastaajan vastauksesta käyvät selvästi ilmi ne syyt, joiden perusteella nimittävä viranomainen päätti hyväksyä B:n esittämän, riidanalaista virkaa koskevan hakemuksen. Näissä olosuhteissa ei ole syytä epäillä, etteikö nimittävä viranomainen olisi todellisuudessa vertaillut hakemuksia (65 kohta).

Toisaalta avointa virkaa koskeva ilmoitus, vaikka se oli varsin suppea, mahdollisti sen, että kaikki asianosaiset saattoivat hakea virkaa täysin asian tuntien, eikä nimittävä viranomainen ollut velvollinen kutsumaan kantajaa tapaamiseen, jotta kantaja voisi esittää hakemuksensa asianmukaisesti (66 kohta).

Viides kanneperuste, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä

Nimittävällä viranomaisella on erityisesti palkkaluokan A 1 ja A 2 täytettävien virkojen osalta laaja harkintavalta hakijoiden ansioiden vertailussa, eikä tätä harkintavaltaa voida saattaa kyseenalaiseksi, paitsi jos kysymyksessä on ilmeinen virhe. Lisäksi nimittävä viranomainen voi panna etusijalle toisen pätevistä hakijoista sellaisilla perusteilla, joissa on otettu huomioon yksikön etu. Esillä olevassa asiassa sekä valituksen hylkäävästä päätöksestä, vastineesta ja vastaajan vastauksesta sekä suullisessa käsittelyssä esitetystä käy selvästi ilmi ne B:n tiedot ja se kokemus, joiden perusteella nimittävä viranomainen pani etusijalle B:n hakemuksen suhteessa kantajan hakemukseen. Mistään kantajan esittämästä seikasta ei käy ilmi se, että nimittävä viranomainen olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen hakemusten vertailussa (75 ja 76 kohta).

Viittaukset: asia 151/80. De Hoe v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 17.12.1981 (Kok. 1981, s. 3161, 16 kohta); asia T-20/89, Moritz v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin 13.12.1990 (Kok. 1990, s. II-769, 29 kohta); em. asia Kotzonis v. talous-ja sosiaalikomitea, 81 kohta.

Kuudes kanneperuste, joka koskee perustelujen puuttumista

Nimittävän viranomaisen ei tarvitse perustella ylennyspäätöksiään niille hakijoille, joita ei ole ylennetty, mutta sen on sitä vastoin perusteltava päätöksensä, jolla se hylkää ylentämättömän hakijan tekemän valituksen, ja tämän hylkäyspäätöksen perustelun on vastattava sen päätöksen perustelua, jota vastaan valitus oli tehty. Tämä ratkaisu soveltuu myös sellaiseen nimityspäätökseen, joka on tehty henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn jälkeen (82 kohta).

Viittaukset: asia C-343/87, Culin v. komissio, yhteisöjen tuomioistuin 7.2.1990 (Kok. 1990, s. I-225, 13 kohta); em. asia Kotzonis v. talous-ja sosiaalikomitea, 105 kohta.

Ratkaisu:

Kanne hylätään.