ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43

(Neuvoston direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohta)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Komission on osoitettava, että jäsenvaltio ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan

(EY 226 artikla)

Tiivistelmä

1. Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdan mukaan suunnitelmien tai hankkeiden vaikutukset suojeltuun alueeseen on arvioitava asianmukaisesti, mikäli sanotut suunnitelmat tai hankkeet ovat omiaan vaikuttamaan suojeltuun alueeseen merkittävästi. Tämän ympäristönsuojelumekanismin käyttöön ottamisen edellytyksenä on todennäköisyys tai vaara siitä, että kyseessä oleva suunnitelma tai hanke vaikuttaa kyseiseen alueeseen merkittävästi. Vaikutuksen merkittävyyttä on arvioitava suhteessa alueen säilyttämisen tavoitteisiin. Näin ollen silloin, kun suunnitelma tai hanke, jolla on vaikutusta kyseiseen alueeseen, ei kuitenkaan vaaranna sen säilyttämisen tavoitteita, sitä ei voida myöskään pitää sellaisena, että se olisi omiaan vaikuttamaan merkittävästi kyseessä olevaan alueeseen. Tällainen vaara on arvioitava erityisesti sen alueen, jota tämä suunnitelma tai hanke koskee, ominaisuuksien ja erityisten ympäristöolosuhteiden valossa.

(ks. 33–35 kohta)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen osalta komission on näytettävä toteen väitteensä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä. Juuri komission on nimittäin esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle tarvittavat tiedot, jotta tämä voi tarkistaa, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä komissio voi tällöin nojautua minkäänlaisiin olettamiin. Komissiolle tällaisen kanteen yhteydessä kuuluva todistustaakka on määritettävä jäsenvaltioille direktiiveissä asetettujen velvollisuuksien tyyppien ja näin ollen niiden tulosten, jotka jäsenvaltioiden on saavutettava, perusteella.

Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43 6 artiklan 3 kohdassa säädettyjen velvollisuuksien noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä komissio ei siten voi vedota pelkästään erityissuojelualueella sijaitsevia teollisuusrakennushankkeita koskevien ohjelmasopimusten olemassaoloon vaan sen on myös esitettävä riittävän konkreettisia seikkoja, joiden perusteella voidaan todeta, etteivät kyseiset sopimukset ole luonteeltaan pelkästään osa viranomaisten alustavaa pohdintaa ja että niissä olevat suunnitelmat ovat niin täsmällisiä, että niiden ympäristövaikutusten arviointi on tarpeen. Komission on lisäksi näytettävä toteen, että suunnitelma tai hanke on omiaan vaikuttamaan alueen ominaisuuksien ja erityisten ympäristöolosuhteiden valossa kyseiseen alueeseen merkittävästi, kun otetaan huomioon alueen säilyttämisen tavoitteet.

(ks. 37–39 ja 41 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi

–

Tariffinimikkeet (ks. 27 ja 35 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Ennakkoratkaisupyyntö – Hoge Raad der Nederlanden – Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 9.9.1996 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1734/96 (EYVL L 238, s. 1) liitteen I tulkinta – Tuote, joka saadaan juoksuttamalla maitoa ja poistamalla suuri osa herasta ja joka sisältää enintään kaksi prosenttia heraproteiinia ja jonka valkuaisaineet hajoavat siihen lisätyn entsyymin vaikutuksesta 24–36 tuntia kestävän kuivattamisen aikana

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I olevaa yhdistetyn nimikkeistön nimikettä 0406, sellaisena kuin se on muutettuna 9.9.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1734/96, on tulkittava siten, että siihen voidaan luokitella pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tuote, joka saadaan juoksutetusta maidosta, josta poistetaan suuri osa herasta, jonka heraproteiinipitoisuus on laskettu entsyymin vaikutuksesta kahteen painoprosenttiin proteiinin kokonaismäärästä 24–36 tuntia kestävän kuivattamisen aikana ja joka koostuu kaseiinista ja yli 50‑prosenttisesti nesteestä.

2) Yhdistetyn nimikkeistön alanimikettä 0406 20 90 on tulkittava siten, että siihen voidaan luokitella pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tuote, joka sisältää yli 50 prosenttia nestettä ja alle 1 prosentin rasvaa, joka on muotoiltu halkaisijaltaan 2–4 millimetrin kokoisiksi säännöllisiksi rakeiksi ja joka on tarkoitettu käytettäväksi pizzatäytteiden valmistuksessa ja juustokastikkeiden valmistuksessa.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 89/104 – Rekisteröinnin esteet ja mitättömyysperusteet – Merkki, joka muodostuu tavaran muodosta, joka vaikuttaa olennaisesti tavaran arvoon

(Neuvoston direktiivin 89/104 3 artiklan 1 kohdan e alakohta ja 3 kohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 89/104 direktiivin 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan kolmatta luetelmakohtaa on tulkittava siten, että tavaran arvoon olennaisesti vaikuttava muoto ei voi olla tavaramerkki tämän direktiivin 3 artiklan 3 kohdan nojalla, kun se on ennen rekisteröintihakemusta hankkinut vetovoimansa sen johdosta, että se on tullut tunnetuksi erottavana tunnuksena sellaisten mainoskampanjoiden seurauksena, joissa esitellään kyseessä olevan tavaran erityiset ominaisuudet.

(ks. 28 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet

(EY 230 artiklan neljäs kohta)

2. Euroopan yhteisöt – Toimielinten toimien laillisuuden tuomioistuinvalvonta – Luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden tarve käyttää ennakkoratkaisumenettelyä pätevyyden ratkaisemiseksi

(EY 10 artikla, EY 230 artiklan neljäs kohta ja EY 234 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 230 artiklan neljännen kohdan perusteella alueellinen tai paikallinen yksikkö voi, jos se on kansallisen oikeuden perusteella oikeushenkilö, nostaa kanteen sille osoitetusta päätöksestä tai päätöksestä, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen. Edellytys siitä, että kanteen kohteena olevan päätöksen pitää koskea luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan, vaatii täyttyäkseen sen, että riidanalaisella yhteisön toimella on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan ja ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan yhteisön lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista.

Se, että alueellinen tai paikallinen yksikkö on nimetty Euroopan aluekehitysrahaston hankkeen toteuttamisesta vastuussa olevaksi viranomaiseksi, ei tarkoita sitä, että tämä yksikkö itse olisi kyseisen tukioikeuden haltija. Merkitystä ei myöskään ole sillä, että mainittu alueellinen yksikkö mainitaan myöntämispäätöksen liitteessä rahoitustukihakemuksesta vastaavana viranomaisena. ”Hakemuksesta vastaavan viranomaisen” asemasta, johon myöntämispäätöksen liitteessä viitataan, ei ole seurannut tilannetta, jossa tämän viranomaisen ja yhteisön tuen välillä olisi suora yhteys; lisäksi tuesta todetaan jo itse päätöksessä, että sitä on hakenut jäsenvaltion hallitus ja että se on myönnetty tälle valtiolle.

(ks. 29, 31, 32 ja 36 kohta)

2. Yksityisten on voitava saada tosiasiallista oikeussuojaa niille oikeuksille, jotka heille yhteisön oikeusjärjestyksen mukaan kuuluvat. Sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden oikeussuoja, jotka eivät EY 230 artiklan neljännessä kohdassa mainittujen tutkittavaksi ottamisen edellytysten vuoksi voi suoraan riitauttaa yhteisön toimia, on varmistettava tehokkaasti kansallisissa tuomioistuimissa käytettävissä olevilla oikeussuojakeinoilla. Niillä on EY 10 artiklassa määrätyn lojaalin yhteistyön periaatteen mukaisesti velvollisuus mahdollisuuksien mukaan tulkita ja soveltaa oikeussuojakeinojen käyttöä koskevia kansallisia menettelysääntöjä siten, että luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt voivat riitauttaa tuomioistuimissa sellaisen päätöksen tai muun kansallisen toimen laillisuuden, joka liittyy yhteisön toimen soveltamiseen niiden osalta, vetoamalla viimeksi mainitun toimen pätemättömyyteen sekä vaatimalla näitä tuomioistuimia esittämään yhteisöjen tuomioistuimelle tältä osin ennakkoratkaisukysymyksiä.

(ks. 39 kohta)
2)

Direktiivin 89/104, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyllä sopimuksella, 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että rinnakkaistuojan on ilmoitettava tavaramerkin haltijalle tarpeelliset ja riittävät tiedot, jotta haltija voi varmistua siitä, että kyseisellä tavaramerkillä varustetun tuotteen uudelleen pakkaaminen on välttämätöntä, jotta tuote voidaan saattaa markkinoille tuontijäsenvaltiossa.
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 4.10.2007 – Naipes Heraclio Fournier v. SMHV

(asia C‑311/05 P)

Muutoksenhaku – Asetus (EY) N:o 40/94 – Yhteisön tavaramerkki – Kuviomerkit, jotka sisältävät kuvan korttipelin miekasta sekä ratsumiehestä, joka on korttipelin maata nuija, ja kuninkaasta, joka on korttipelin maata miekka – Tavaramerkin julistaminen mitättömäksi

Yhteisön tavaramerkki – Muutoksenhakumenettely – Kanne yhteisöjen tuomioistuimissa – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivalta (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 63 artikla) (ks. 39, 42 ja 43 kohta)

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto) yhdistetyissä asioissa T‑160/02–T‑162/02, Naipes Heraclio Fournier, vastaan SMHV (väliintulija: France Cartes SAS), 11.5.2005 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteet, jotka koskivat sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) toisen valituslautakunnan 28.2.2002 tekemiä kolmea päätöstä, joilla hyväksyttiin France Cartes SAS ‑nimisen yhtiön esittämät mitättömyysvaatimukset kolmesta sellaisesta kuviomerkistä, joiden haltija valittaja on

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.

2) Naipes Heraclio Fournier SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EY 28 artikla kuvastaa velvollisuutta noudattaa syrjintäkiellon periaatetta ja muissa jäsenvaltioissa laillisesti valmistettavien ja kaupan pidettävien tuotteiden vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta sekä velvollisuutta varmistaa yhteisön tuotteille vapaa pääsy kansallisille markkinoille. EY 28 artiklassa tarkoitettuina tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavina toimenpiteinä on pidettävä sellaisia jäsenvaltion toteuttamia toimenpiteitä, joilla on tarkoituksena kohdella epäedullisemmin toisista jäsenvaltioista tuotavia tuotteita, ja toimenpiteitä, joilla on tällainen vaikutus, ja, jos jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksia, jotka aiheutuvat siitä, että toisista jäsenvaltioista tuotavien ja niissä laillisesti valmistettavien ja kaupan pidettävien tavaroiden on täytettävä toisen jäsenvaltion lainsäädännössä asetetut edellytykset, ja näin siitä huolimatta, että niitä sovelletaan erotuksetta kaikkiin tavaroihin. Saman käsitteen alaan kuuluvat myös kaikki muut toimenpiteet, joilla rajoitetaan muista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden pääsyä jäsenvaltion markkinoille.

Jäsenvaltio, joka säätää liikenneturvallisuuden suojeluun liittyvistä syistä kiellosta vetää mopon, moottoripyörän, kolmipyörän ja nelipyörän perässä perävaunua, joka on suunniteltu erityisesti niitä varten ja jota tuotetaan ja pidetään kaupan laillisesti muissa jäsenvaltioissa, ei jätä noudattamatta EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Tällainen kielto on tosin mainitussa artiklassa kielletty tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide siltä osin kuin sillä rajoitetaan sellaisten perävaunujen pääsyä relevanteille markkinoille, jotka on suunniteltu erityisesti moottoripyörille, koska sillä on huomattava vaikutus kuluttajien käyttäytymiseen ja se estää sen, että kyseisillä markkinoilla voisi olla tällaisten perävaunujen kysyntää.

Mainittua kieltoa on kuitenkin pidettävä perusteltuna liikenneturvallisuuden suojeluun liittyvistä syistä. Vaikka tältä osin onkin totta, että jäsenvaltion, joka vetoaa pakottavaan vaatimukseen tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksen perustelemiseksi, on näytettävä toteen, että sen lainsäädäntö on tarpeellinen sillä lainmukaisesti tavoitellun päämäärän toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, kyseisen todistustaakan osalta ei kuitenkaan voida mennä niin pitkälle, että tätä jäsenvaltiota vaadittaisiin näyttämään varmasti toteen, ettei millään muulla kuviteltavissa olevalla toimenpiteellä voida toteuttaa mainittua päämäärää samoissa olosuhteissa.

Vaikka näet on mahdollista, että liikenneturvallisuuden tietty taso moottoripyörästä ja perävaunusta muodostuvan yhdistelmän käyttämiseksi liikenteessä on mahdollista varmistaa muilla toimenpiteillä kuin kyseisellä kiellolla, jäsenvaltioilta ei voida kuitenkaan kieltää mahdollisuutta toteuttaa liikenneturvallisuuden kaltainen päämäärä ottamalla käyttöön sellaisia yleisiä ja yksinkertaisia sääntöjä, jotka kuljettajat ymmärtävät ja joita he voivat soveltaa helposti ja joita toimivaltaiset viranomaiset voivat hallinnoida ja valvoa sujuvasti.

(ks. 56–58, 66, 67 ja 69 kohta)
Perustellussa lausunnossa on esitettävä johdonmukaisesti ja yksityiskohtaisesti ne syyt, joiden vuoksi komissio päätyi siihen käsitykseen, että kyseinen jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta EY:n perustamissopimuksen mukaan sille kuuluvaa velvoitetta. Viralliselle huomautukselle ei puolestaan voida asettaa yhtä ankaria täsmällisyysvaatimuksia, koska se voi välttämättäkin olla vain alustava, suppea esitys näistä väitteistä. Mikään ei siis estä komissiota täsmentämästä perustellussa lausunnossa jo virallisessa huomautuksessa yleisluonteisemmin esiin tuomiaan väitteitä.

Jäsenvaltio ei noudata EY 18, EY 39 ja EY 43 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se sulkee lainsäädännössään toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevat asunnot tuloveron osalta yleisesti verovelvollisille henkilöille omaa asuntoa varten myönnettävän avustuksen ulkopuolelle.

Tällä lainsäädännöllä on ehkäisevä vaikutus niihin henkilöihin, jotka ovat tuloveron osalta yleisesti verovelvollisia kyseisessä jäsenvaltiossa, joilla on EY 18, EY 39 ja EY 43 artiklaan perustuva oikeus vapaaseen liikkuvuuteen ja jotka haluavat rakennuttaa tai hankkia asunnon henkilökohtaiseen asuinkäyttöön toisesta jäsenvaltiosta. Tällainen rajoitus ei ole oikeutettavissa tavoitteella, joka koskee asuntojen rakennuttamiseen rohkaisemista kyseisen jäsenvaltion alueella riittävän asuntotarjonnan takaamiseksi, koska se ylittää sen, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

(ks. 24, 27 ja 31 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
On kuitenkin niin, että jotta yhteisö voisi kehitysyhteistyöpolitiikassaan toteuttaa konkreettisen toimenpiteen, jolla pyritään torjumaan käsiaseiden ja kevyiden aseiden leviämistä, tuon toimenpiteen on niin tavoitteensa kuin sisältönsäkin puolesta kuuluttava sille EY:n perustamissopimuksessa tällä alalla annettujen toimivaltuuksien soveltamisalaan. Näin ei ole silloin, kun tällaisen toimenpiteen pääasiallisena tavoitteena on yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimeenpano, vaikka toimenpiteellä edistetäänkin kehitysmaiden taloudellista ja sosiaalista kehitystä.

Yhteisen toiminnan 2002/589/YUTP täytäntöönpanosta ja Euroopan unionin tuesta Länsi-Afrikan valtioiden talousyhteisölle pienaseita koskevan moratorion yhteydessä tehdyssä päätöksessä 2004/833 on sen tavoite ja sisältö huomioon ottaen kaksi osaa, joista kumpaakaan ei voida pitää liitännäisenä toiseen nähden ja joista toinen kuuluu yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja toinen yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan (YUTP).

Kun kyse on toimenpiteestä, jolla on useampi samanaikainen tarkoitus tai useita tekijöitä, joista mikään ei ole toiseen nähden toisarvoinen, ja kun EY:n perustamissopimuksessa määrätyt useat eri oikeudelliset perustat ovat näin sovellettavissa, sitä toteutettaessa on poikkeuksellisesti käytettävä useaa eri oikeudellista perustaa. Tällainen ratkaisu on kuitenkin EU 47 artiklan perusteella mahdoton, jos kyse on toimenpiteestä, jolla on useita sellaisia tarkoituksia tai tekijöitä, jotka liittyvät yhteisölle EY:n perustamissopimuksella tehtäväksi annettuun kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja YUTP:aan ja joista mikään ei ole toisiin nähden toisarvoinen. Koska EU 47 artiklan vastaista on se, että unioni Euroopan unionista tehdyn sopimuksen perusteella toteuttaa toimenpiteen, joka pätevästi voitaisiin toteuttaa EY:n perustamissopimuksen nojalla, unioni ei voi käyttää YUTP:aan liittyvää oikeudellista perustaa antaakseen säännöksiä, jotka kuuluvat myös yhteisölle EY:n perustamissopimuksella annetun toimivallan alaan.

Tästä seuraa, että neuvosto on rikkonut EU 47 artiklaa, koska se on tehnyt päätöksen 2004/833 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osaston perusteella, vaikka tämä päätös kuuluu myös kehitysyhteistyöpolitiikan alaan.

(ks. 75–77, 108 ja 109 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Yhtiöoikeus

(EY 56 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka pitää voimassa sellaista lainsäädäntöä, jossa yleisesti sovellettavista yhtiöoikeuden säännöistä poiketen rajataan kunkin osakkeenomistajan äänioikeus tietyssä yhtiössä 20 prosenttiin mainitun yhtiön yhtiöpääomasta ja vaaditaan yli 80 prosentin enemmistö yhtiöpääomasta tiettyihin yhtiökokouksen päätöksiin sekä annetaan yleisesti sovellettavista oikeussäännöistä poiketen jäsenvaltiolle ja kyseisen jäsenvaltion alueelliselle julkisyhteisölle kummallekin oikeus nimetä mainitun yhtiön hallintoneuvostoon kaksi edustajaa, ei noudata EY 56 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

Se, että vaadittavaksi enemmistöksi asetetaan yli 80 prosenttia yhtiöpääomasta, on yleisesti sovellettavista oikeussäännöistä poikkeava vaatimus, joka on asetettu erityislainsäädännöllä, ja antaa jokaiselle osakkeenomistajalle, jolla on 20 prosenttia yhtiöpääomasta, mahdollisuuden määrävähemmistöön sekä luo esillä olevassa asiassa välineen, jonka avulla julkisilla toimijoilla on mahdollisuus yleisesti sovellettavan oikeuden edellyttämää pienemmällä sijoituksella hankkia määrävähemmistö, jonka avulla niiden on mahdollista vastustaa tärkeitä päätöksiä. Kun erityislainsäädännöllä asetetaan äänioikeuden enimmäismäärä juuri tähän 20 prosenttiin, sillä luodaan sellainen oikeudellinen kehikko, jonka avulla mainituilla julkisilla toimijoilla on mahdollisuus käyttää huomattavaa vaikutusvaltaa tällä pienemmällä sijoituksella. Tällainen tilanne, joka rajoittaa sitä mahdollisuutta, että muut osakkeenomistajat ovat osakkaana yhtiössä tarkoituksenaan luoda tai ylläpitää yhtiöön pysyviä ja suoria yhteyksiä, jotka antavat todellisen mahdollisuuden osallistua yhtiön johtamiseen tai sen valvontaan, on omiaan saamaan muista jäsenvaltioista peräisin olevat sijoittajat luopumaan suorista sijoituksista vähentämällä mielenkiintoa osuuden hankkimiseen mainitun yhtiön pääomasta, ja se on siis pääomanliikkeiden rajoitus.

Sama koskee oikeutta nimetä kaksi edustajaa hallintoneuvostoon, koska se on erityinen oikeus, jolla poiketaan yleisesti sovellettavasta yhtiöoikeudesta ja joka on säädetty ainoastaan julkisten toimijoiden hyväksi kansallisella lainsäädäntötoimenpiteellä. Antaessaan julkisille toimijoille merkittävämmän mahdollisuuden osallistua hallintoneuvoston toimintaan kuin minkä niiden osakkeenomistajan asema muutoin mahdollistaisi mainittu toimenpide luo siis välineen, joka antaa julkisille toimijoille mahdollisuuden käyttää niiden sijoituksia suurempaa vaikutusvaltaa.

(ks. 43–46, 50–52, 54, 56, 59, 61, 62, 64, 66, 68 ja 82 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-424/05 P

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Sonja Hosman-Chevalier

”Muutoksenhaku — Palkkaus — Ulkomaankorvaus — Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty edellytys — Toiselle valtiolle suoritettujen palvelusten käsite”

Julkisasiamies P. Mengozzin ratkaisuehdotus 15.3.2007 I-5029

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 21.6.2007 I-5051

Tuomion tiivistelmä

Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu valtion käsite sisältää välttämättä jäsenvaltion pysyvän edustuston Euroopan unionissa. Tällaisen pysyvän edustuston henkilökuntaan kuuluvien, mukaan luettuna sen hallinnolliseen ja tekniseen henkilökuntaan kuuluvat, on katsottava, koska he kuuluvat tällaisen edustuston organisaatioon, olevan kyseessä olevan jäsenvaltion palveluksessa, joten heillä on kyseisen säännöksen nojalla oikeus ulko-maankorvaukseen, hoitivatpa he tässä elimessä minkälaisia erityistehtäviä tahansa, koska ulkomaankorvauksen saaminen ei edellytä välitöntä oikeudellista sidettä kyseessä olevien henkilöiden ja kyseessä olevan valtion välillä. Tällainen tulkinta on lisäksi sen itsenäisen toimivallan mukaista, joka jäsenvaltioilla on oltava pysyvien edustustojensa sisäisessä organisoinnissa. Kunkin jäsenvaltion asiana nimittäin on määrittää pysyvään edustustoonsa kuuluvat elimet ja ne julkiset intressit, joita tällaisessa edustustossa toimivien eri elinten on edistettävä suhteissa yhteisön toimielimiin.

(ks. 40, 41 ja 44-46 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Pääomien vapaa liikkuvuus – Kiinteän omaisuuden hankkimista koskevat rajoitukset

(EY 56 artikla)

Tiivistelmä

EY 56 artikla on esteenä sille, että kansallisella lainsäädännöllä asetetaan maatalouskiinteistön hankinnan edellytykseksi se, että luovutuksensaaja asettuu pysyvästi asumaan kiinteistölle kahdeksan vuoden ajaksi riippumatta kyseessä olevan maatalouskiinteistön erityisistä ominaisuuksista.

Voidaan tosin myöntää, että kansallisella lainsäädännöllä, joka sisältää tällaisen asumisvelvollisuuden, jolla pyritään estämään maatalousmaan hankkiminen pelkästään keinottelutarkoituksessa, ja jolla pyritään siten edistämään näiden maiden päätymistä ensisijaisesti sellaisten henkilöiden haltuun, jotka haluavat viljellä niitä, vastataan yleistä etua koskevaan tavoitteeseen jäsenvaltiossa, jonka maatalousmaat ovat rajallinen luonnonvara. Asumisvelvollisuus on kuitenkin toimenpide, jolla ylitetään se, mikä on tarpeen tällaisen tavoitteen saavuttamiseksi. Ensinnäkin näet se on erityisen rajoittava sikäli kuin sillä ei rajoiteta ainoastaan pääomien vapaata liikkuvuutta vaan myös luovutuksensaajan vapaata asuinpaikan valintaa koskevaa oikeutta, joka taataan Euroopan ihmisoikeussopimuksessa ja jota suojataan yhteisön oikeusjärjestyksessä, ja siten sillä loukataan perusoikeutta. Toiseksi ei ole mitään syytä todeta, että ei voida ottaa käyttöön muita toimenpiteitä, jotka ovat vähemmän rajoittavia kuin tämä velvollisuus, tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi. Tällaisella velvollisuudella – sitäkin suuremmalla syyllä, kun siihen liittyy edellytys, että asuinpaikka on pidettävä usean vuoden ajan – ylitetään se, mitä voidaan pitää tarpeellisena.

(ks. 33–37, 41, 42 ja 50 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)