JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER

24 päivänä toukokuuta 2005 1( )

Asia C‑147/04

De Groot en Slot Allium BV ja

Bejo Zaden BV

vastaan

Ministère de l’Économie, des Finances et de l’Industrie ja

Ministère de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et des Affaires rurales

(Ranskan tasavallan Conseil d’État’n esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Maataloustuotteiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan nimityksellä ”salottisipuli” voidaan pitää kaupan ainoastaan yksilöitä, jotka on viljelty kasvullisen lisäyksen avulla sipuleista

1. Ranskan tasavallan Conseil d’État tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, voiko jäsenvaltio estää alueellaan allium ascalonicum -nimisen kasvin( ) yksilöiden pitämisen kaupan nimellä ”salottisipuli”, kun ne on kasvatettu siemenistä eikä sipuleista.

2. Se mainitsee tämän kanssa ristiriidassa olevina yhteisön säädöksinä direktiivit 70/458/ETY( ) ja 92/33/ETY,( ) joissa säädetään vihannesten siementen sekä vihannesten muun lisäys- ja taimiaineiston kaupan pitämisestä.( ) Direktiivien tutkimisen lisäksi on kuitenkin välttämätöntä laajentaa kuvaa ja ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen sisältö, jotta ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle kyettäisiin antamaan hyödyllinen vastaus.

I Asiaa koskeva lainsäädäntö

A Yhteisön oikeusjärjestys

1. Primaarioikeus: yhteismarkkinat, tavaroiden vapaa liikkuvuus ja maataloustuotteet

3. Yhteismarkkinat, jotka EY 2 artiklalla pyritään toteuttamaan, kattavat maatalouden ja sen tuotteiden kaupan,( ) ja markkinoiden toimintaa pyritään edistämään yhteisellä maatalouspolitiikalla (EY 3 artiklan 1 kohdan e alakohta ja EY 32 artiklan 1 ja 2 kohta), jonka tavoitteisiin kuuluu maatalouden tuottavuuden lisääminen edistämällä teknistä kehitystä ja kehittämällä tuotantoa järkiperäisesti (EY 33 artiklan 1 kohdan a alakohta). Yhteistoiminta edellyttää joissain tapauksissa erilaisten kansallisten markkinajärjestelyjen pakollista yhteensovittamista (EY 34 artiklan 1 kohdan b alakohta).

4. Tämän toimintaympäristön luominen edellyttää myös tavaroiden liikkuvuutta rajoittavien esteiden poistamista jäsenvaltioiden väliltä (EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohta) myös maataloustuotteiden osalta (EY 32 artiklan 1 ja 2 kohta), mistä syystä määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä (EY 28 ja EY 29 artikla), lukuun ottamatta niitä rajoituksia, jotka ovat perusteltuja EY 30 artiklassa mainituista syistä( ) ja jotka eivät missään tapauksessa saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen.

5. EY 37 artiklan nojalla tätä koskevan lainsäädännön antaa neuvosto komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan.

2. Johdettu oikeus: vihannesten lisäysaineiston pitäminen kaupan

6. Vihannesten viljelyn tulosten tyydyttävyys riippuu suureksi osaksi niiden siementen, taimien ja muun lisäysaineiston laadusta ja terveydestä. Neuvosto antoi EY 37 artiklan nojalla edellä mainitut direktiivit yhdenmukaistaakseen vihannesten lisäysaineiston liikkumisedellytykset poistamalla esteet, joita erilainen kohtelu jäsenvaltioissa merkitsee mainittujen vihannesten liikkuvuudelle (molempien säädösten johdanto-osan toinen, kolmas ja neljäs perustelukappale).

7. Niillä otettiin käyttöön yleinen luettelo, joka laaditaan yhdenmukaisten sääntöjen mukaisesti, joten kirjaaminen luetteloon takaa sen, että kauppaa ei rajoiteta (siemendirektiivin johdanto-osan viides, seitsemäs, yhdeksäs ja kymmenes perustelukappale sekä 16 artikla ja taimidirektiivin johdanto-osan kymmenes ja viidestoista perustelukappale sekä 14 artikla).

8. Näiden kahden säädöksen soveltamisalat poikkeavat kuitenkin toisistaan.

a) Siemendirektiivi

9. Siemendirektiivi koskee direktiivin 2 artiklan 1 kohdan A osassa – jossa ei mainita salottisipulia –( ) lueteltujen vihannesten siemeniä, joiden lajikkeet voidaan varmentaa,( ) tarkastaa vakiosiemeninä( ) ja pitää kaupan yhteisön alueella, jos ne on virallisesti hyväksytty vähintään yhdessä jäsenvaltiossa (3 artiklan 1 kohta).

10. Jokainen jäsenvaltio laatii yhden tai useampia luetteloita,( ) joista puolestaan laaditaan yksi yleinen luettelo, joka komission on julkaistava (3 artiklan 3 kohta ja 17 artikla).

11. Lajike hyväksytään näihin luetteloihin sillä edellytyksellä, että se on erotettava, pysyvä ja riittävän yhtenäinen, eli: se erottuu selvästi morfologisen tai fysiologisen ominaisuuden osalta muista lajikkeista, jotka on hyväksytty tai joiden hyväksymistä on haettu; se pysyy peräkkäisten lisäysten jälkeen tai jokaisen jakson lopulla määriteltyjen olennaisten ominaisuuksiensa mukaisena; ja siihen kuuluvat kasvit – harvinaisia muunnoksia lukuun ottamatta – kasvien lisäysjärjestelmän erityispiirteet huomioon ottaen ovat samanlaisia tai geneettisesti tunnistettavia (4 ja 5 artikla). Mikäli lajike menettää nämä ominaisuutensa, lajikkeen hyväksyminen on peruutettava ja se on poistettava luettelosta (14 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan 1 kohta).

12. Jäsenvaltiot huolehtivat alueellaan hyväksyttyjen lajikkeiden luettelon virallisesta julkaisemisesta ja ilmoittavat sen muutoksista muille jäsenvaltioille ja komissiolle, samalla kun ne antavat lyhyen kuvauksen lajikkeiden käyttöä koskevista ominaisuuksista (10 artiklan 1 kohta ja 11 artiklan 1 ja 2 kohta).

13. Luetteloituja siemeniä koskevia rajoituksia on vältettävä, vaikka jäsenvaltio voi kyseisen direktiivin 40 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen kieltää lajikkeen siementen kaupan pitämisen, jos se ei ole erotettava, pysyvä eikä riittävän yhtenäinen (16 artiklan 1 ja 2 kohta).

14. Kuten olen jo todennut, komissio julkaisee otsikolla ”vihanneslajien yleinen lajikeluettelo” lajikkeet, joiden siemeniä pidetään 16 artiklan mukaisesti kaupan rajoituksetta (17 artikla).

15. Jäsenvaltiot voivat edellä mainitun 40 artiklan nojalla kieltää jonkin yleiseen lajikeluetteloon merkityn lajikkeen myynnin, jos sen viljely vahingoittaa muiden lajikkeiden viljelyä kasvien terveyden osalta (18 artikla).

16. Siemendirektiivi on kodifioitu 13.6.2002 annetulla samannimisellä neuvoston direktiivillä 2002/55/EY,( ) jolla se on korvattu. Tämä uusi säädös tuli voimaan elokuussa 2002, mutta sitä ei sovelleta nyt käsiteltävään asiaan, koska riidanalainen vaatimus liittyy kahteen siementyyppiin, jotka merkittiin yleiseen luetteloon vuonna 1997, kuten jäljempänä esitetään.

b) Taimidirektiivi

17. Taimidirektiivi koskee vihannesten lisäys- ja taimiaineiston,( ) lukuun ottamatta siemeniä, pitämistä kaupan yhteisössä. Nämä vihannekset kuuluvat liitteessä II lueteltujen vihannesten lajikkeisiin ja lajeihin tai ovat niiden hybridejä (1 artikla), ja niiden joukossa mainitaan myös salottisipuli.

18. Tällaiset vihannesten lisäysaineistot, jotka on lueteltu myös siemendirektiivin liitteessä, liikkuvat vapaasti yhteisössä, jos ne ovat viimeksi mainitun direktiivin mukaisesti hyväksyttyä lajiketta (taimidirektiivin 9 artiklan 1 kohta). Muussa tapauksessa, kuten salottisipulin osalta, kaupan pitäminen edellyttää virallista hyväksymistä vähintään yhdessä jäsenvaltiossa, ja siihen liittyviin menettelyihin ja muodollisuuksiin sovelletaan siemendirektiiviä (9 artiklan 2 kohta). Molemmissa tapauksissa hyväksyminen yleiseen luetteloon tapahtuu siemendirektiivin 16–19 artiklassa mainituin edellytyksin ja vaikutuksin (9 artiklan 4 kohta). Erityisesti säädetään, että niille ei saa asettaa muita kuin taimidirektiivissä mainittuja kaupan pitämisen rajoituksia (14 artikla).

B Ranskan oikeus: 17.5.1990 annettu asetus( )

19. Tämä asetus koskee kuluttajille tarkoitettuja luonnonmukaisia yksilöitä (2 artikla). Siinä sallitaan sanan ”salottisipuli” käyttö ainoastaan kasvullisen lisäyksen avulla tietyt ominaisuudet omaavista sipuleista saaduille allium cepa L. var ascalonicum -kasvin yksilöille, joten siinä kielletään muulla tavoin lisättyjen salottisipuleiden myynti tällä nimityksellä.

20. Kuluttajansuojalain 214 §:n ja hedelmien ja vihannesten kaupassa tapahtuvien petosten estämisestä 1.8.1905 annetun lain soveltamisesta 19.8.1955 annetun asetuksen nro 55-1126( ) nojalla 17.5.1990 annetun asetuksen säännösten rikkomisesta määrätään seuraamus rikoslainsäädännön mukaisena rikkomuksena.

II Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymys

21. Salottisipuli on liljakasvi, jota viljellään perinteisesti kasvullisen lisäyksen menetelmin( ) sipuleita käyttäen. Tätä viljelytapaa käytetään erityisesti Ranskan Bretagnen ja Loiren laakson alueella.

22. Alankomaalaiset yritykset De Groot En Slot Allium BV ja Bejo Zaden BV (jäljempänä De Groot ja Bejo) ovat kehittäneet tämän sipulikasvin siemenistä sen suvullista lisäämistä varten kaksi lajiketta, joita kutsutaan nimillä ”ambition” ja ”matador”. Molemmat lajikkeet otettiin 29.6.1995 asianmukaisten kokeiden jälkeen siemendirektiivin mukaisesti Alankomaiden luetteloon lajin allium ascalonicum L. – Echalote siemeninä, ja muille jäsenvaltioille ja komissiolle toimitettiin kuvaus niiden ominaisuuksista.

23. Komissio julkaisi 18.3.1997 täydennysosan yleisen luettelon 19. painokseen, johon edellä mainitut lajikkeet sisältyivät otsikon allium ascalonicum L. alle,( ) eikä tilannetta ole muutettu myöhemmissä painoksissa.( ) Kyseisestä päivästä lähtien lajikkeiden ”ambition” ja ”matador” yksilöitä on pidetty kaupan salottisipuleina jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Ranskaa, koska siellä on voimassa 17.5.1990 annettu asetus.

24. De Groot ja Bejo, jotka harjoittivat aiemmin lähinnä hedelmien välitystä kuluttajamyyntiä varten, ovat vuodesta 1999 lähtien keskittyneet siemeniin ja erityisesti kyseisiin kahteen riidanalaiseen siementyyppiin.

25. Komissiolle tuli vuosina 2000 ja 2001 kaksi kantelua näiden vihannesten vapaasta liikkuvuudesta, mutta kumpaankaan ei vastattu. Ensimmäisen kantelun tekivät ranskalaiset ja alankomaalaiset viljelijät kyseisten lajikkeiden merkitsemisestä yleiseen luetteloon, toisen kantelun alankomaalaiset tuottajat, jotka vetosivat siihen, että edellä mainittu Ranskan asetus on yhteisön oikeuden kanssa yhteensopimaton.

26. De Groot ja Bejo esittivät tarkemmin määrittelemättömänä ajankohtana vuonna 2001( ) toimivaltaiselle ministeriölle vaatimuksen siitä, että asetuksesta tehtäisiin poikkeus, mutta vaatimukseen ei vastattu, mistä syystä ne nostivat kanteen Conseil d’État’ssa, jossa järjestettyyn oikeudenkäyntiin on osallistunut myös Comité économique agricole regional ”Fruits et légumes de la Région Bretagne” (jäljempänä CERAFEL).

27. Kyseinen korkea-arvoinen tuomioistuin on 4.2.2004 tekemällään välipäätöksellä kääntynyt yhteisöjen tuomioistuimen puoleen, jotta tämä selventäisi, onko direktiivien 70/458 ja 92/33 säännöksiä tulkittava siten, että niiden mukaan yleiseen lajikeluetteloon voidaan kirjata ainoastaan ne salottisipulilajikkeet, jotka lisääntyvät ilman siemeniä kasvullisen lisäyksen avulla, ja voidaanko ”matador”- ja ”ambition”-lajikkeet merkitä yleiseen luetteloon salottisipuleille varatun otsakkeen alle.

III Oikeudenkäyntimenettely yhteisöjen tuomioistuimessa

28. EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisessa määräajassa ovat kirjallisia huomautuksiaan esittäneet komissio, Ranskan ja Alankomaiden hallitukset, pääasian valittajina olevat yritykset sekä CERAFEL, ja niiden asiamiehet ja edustajat ovat esittäneet suulliset lausumansa 21.4.2005 pidetyssä istunnossa.

IV Ennakkoratkaisukysymyksen tutkiminen

29. Riita-asiassa, jonka yhteydessä ennakkoratkaisukysymys on esitetty, vaaditaan kuluttajille tarkoitettujen jalostamattomien salottisipuleiden kaupan pitämistä sääntelevän Ranskan oikeussäännön kumoamista yhteisön oikeuden vastaisena. Tässä tilanteessa on tutkittava kahta toisiinsa läheisesti liittyvää ja joissain kirjallisissa huomautuksissa laajasti käsiteltyä seikkaa: yhtäältä tulkittavien direktiivien aineellista soveltamisalaa, toisaalta sitä mahdollisuutta, että vertailukohtana oleva oikeudellinen kokonaisuus vaihdetaan eli jätetään nämä säädökset huomiotta ja sisällytetään tarkasteluun primaarioikeuden periaatteet, kuten EY 28 artiklan mukainen periaate, jonka nojalla tuonnin määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä.

A Siemen- ja taimidirektiivien tavoite

30. Nämä yhteisön säädökset koskevat vihannesten lisäysaineistoa (ensin mainittu siemeniä ja jälkimmäinen taimia ja muuta lisäysaineistoa). Conseil d’État’ssa riitautettu asetus koskee myyntiä varten tuotettuja luonnonmukaisia yksilöitä, jotka ovat lisäysprosessin tulosta. Vertailtavien säädösten objektiivinen sisältö ei toisin sanoen ole sama, koska eurooppaoikeuden säädöksillä pyritään mainittujen lisäysaineistojen rajoittamattomaan kaupan pitämiseen yhteisön sisällä, kun asetus puolestaan koskee lopputuloksen pitämistä kaupan Ranskan alueella sen tuomiseksi yleisön saataville.

31. Edellä esitetty toteamus mahdollistaa nopean ja johdonmukaisen vastauksen ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen epäilyksiin, sillä on todettava, että riidanalaisia direktiivejä ei sovelleta pääasian riitaan, koska niissä ei säädetä lopputuotteen pitämisestä kaupan eikä sen nimityksestä, ja siten 17.5.1990 annettu asetus ei olisi yhteisön oikeuden vastainen. Tämä ratkaisu, jota ovat puoltaneet sekä komissio että De Groot ja Bejo, ei ole ainoastaan lain kirjaimen vaan myös sen tarkoituksen mukainen.

32. Siemen- ja taimidirektiiveillä samoin kuin EY 33 artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainituilla tavoitteilla pyritään lisäämään hedelmällisyyttä vihannesten viljelyssä erityisellä keinolla: niiden lisäämisessä käytettävien menetelmien laadun ja terveellisyyden valvonnalla, jolloin yhteisössä liikkuvat esteittä ainoastaan vihannekset, jotka täyttävät asetetut vaatimukset, ja tätä tarkoitusta varten yleinen luettelo on julkistamisen ja oikeusvarmuuden takaamisen keino.

33. Yhteisön salottisipulit ovat tietenkin maataloustuotteita, joille ei saa asettaa sisäisiä esteitä, mutta tämä vaatimus ei perustu edellä mainittuihin direktiiveihin, vaan se on yhteismarkkinoiden vaatimus, josta määrätään EY:n perustamissopimuksessa ja erityisesti EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja EY 32 artiklan 1 ja 2 kohdassa.( )

34. Riidan ratkaisemiseksi Conseil d’État’n ei siis tarvitse tutkia, aiheuttavatko siemendirektiivi, joka ei koske salottisipuleita, ja taimidirektiivi, joka koskee niitä, yhdessä arvioituina sen, että tämän liljakasvilajikkeen siemeniä ei saa merkitä yhteiseen luetteloon eikä niiden vapaata liikkuvuutta taata, koska asetuksessa, josta sen on annettava ratkaisu, ei säädetä lisäysaineistosta vaan kuluttajalle myytäväksi tarkoitetuista lisätyistä yksilöistä.

35. Kun kielletään siemenistä saatujen salottisipulien myynti nimellä ”salottisipuli”, vaikutetaan välillisesti niiden myyntiin estämällä näiden vihannesten pitäminen kaupan, mutta juuri tämä näkökohta on pääasian kohteena. Yhteisöjen tuomioistuimen on ainoastaan annettava ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle säännöt, joiden perusteella se kykenee arvioimaan, onko kansallinen oikeussääntö yhteisön oikeuden mukainen, mutta siinä yhteydessä siemen- ja taimidirektiiveillä ei ole merkitystä.

36. Asian käsittely ei kuitenkaan jää tähän.( ) Kaikkien maataloustuotteiden on liikuttava rajoituksitta,( ) koska näin edellytetään EY 28 artiklassa, lukuun ottamatta rajoituksia, jotka ovat perusteltavissa jollain EY 30 artiklassa mainituista syistä, ja tässä yhteydessä on merkityksetöntä, ovatko kyseessä enemmän tai vähemmän jalostetut lopputuotteet, jotka ovat valmiita kulutettaviksi, vai lisäysaineisto, josta niitä saadaan.( )

B EY 28 artiklan soveltaminen

1. Määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide

37. Ranskan hallitus nojautuu asiassa DaimlerChrysler annettuun tuomioon( ) väittäessään, että kun ala on yhdenmukaistettu, on tarkasteltava johdettua oikeutta eikä perustamissopimuksen määräyksiä. Tämä näkemys on kuitenkin hyvin virheellinen, koska mainituissa direktiiveissä viitataan lisäysaineistoon, eivätkä ne sisällä salottisipuleita, jotka ymmärretään lopputuotteeksi. Mikään ei siis estä sitä, että yhteisöjen tuomioistuin esittää näkemyksensä EY:n perustamissopimuksen perusteella.

38. Asiassa Dassonville 11.7.1974 annetusta tuomiosta,( ) jossa käytettyä lausetta on muussa yhteydessä pidetty ”tunnettuna”,( ) lähtien on tunnustettu, että EY 28 artiklassa kielletään kaikki toimenpiteet, jotka voivat rajoittaa jäsenvaltioiden välistä kauppaa suoraan tai välillisesti, tosiasiallisesti tai mahdollisesti, sillä niitä on pidettävä määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavina toimenpiteinä (5 kohta).

39. Oikeussääntö, jonka nojalla kotimaisia ja ulkomaisia tuotteita kohdellaan eri tavoin, on tällainen, mistä syystä se voidaan hyväksyä ainoastaan EY 30 artiklassa lueteltujen yleiseen etuun liittyvien syiden nojalla.( )

40. Samaan ryhmään kuuluvat myös toimenpiteet, joiden perusteella maahan tuotavia ja kotimaisia tuotteita koskee vastaavanlainen järjestely mutta maahan tuotavien tuotteiden pääsy markkinoille tehdään jollain tavoin vaikeammaksi.( ) Nämä tilanteet ovat yleisiä sellaisilla aloilla, joita ei ole yhdenmukaistettu ja joilla olemassa olevat erot luovat esteitä yhteisönsisäiselle vapaalle liikkuvuudelle.( ) Tällaiset rajoitukset ovat kuitenkin hyväksyttävissä, jos niillä tavoitellaan jotain EY 30 artiklassa mainituista tavoitteista tai jos niitä voidaan pitää välttämättöminä erityisesti verovalvonnan tehokkuutta, kansanterveyden suojelua, hyvää kauppatapaa ja kuluttajansuojaa koskevien pakottavien vaatimusten täyttämiseksi.( )

41. Asiassa Dassonville annettuun tuomioon liittyvä, useaan kertaan toistettu doktriini, joka osittain liittyy elintarvikkeisiin,( ) on vaikuttanut tapauksiin, joihin liittyvät tosiseikat muistuttavat pääasian oikeudenkäynnin tosiseikastoa, joten siitä saadaan hyödyllisiä perusteita asian ratkaisemiseksi.

42. Asiassa Miro annetussa tuomiossa( ) todettiin, että kansallinen toimenpide, jonka mukaan edellytetään, että alkoholijuomassa on oltava tietty alkoholipitoisuus, jotta sitä voitaisiin myydä gininä, ja jonka vuoksi muista jäsenvaltioista peräisin olevia juomia ei voida myydä tällä nimityksellä, mikäli ne eivät täytä vahvistettua vähimmäisalkoholipitoisuutta, vaikka niitä nautitaan perinteisesti niiden alkuperämaassa ja asiakkaille annetaan riittävät tiedot, on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) kanssa. Asiassa Deserbais annetussa tuomiossa( ) annettiin vastaavanlainen ratkaisu edamjuustojen osalta.

43. Edellä mainitussa asiassa Smanor annetussa tuomiossa puolestaan todettiin, että kyseisessä määräyksessä ei sallita sitä, että substantiivin ”jogurtti” käyttöä rajoitetaan muissa jäsenvaltioissa laillisesti markkinoille saatettujen pakastejogurttien osalta, kun niiden ominaisuudet eivät poikkea olennaisesti tuoreiden jogurttien ominaisuuksista. Asiassa komissio vastaan Ranska 22.10.1998 annetussa tuomiossa( ) todettiin kyseisen valtion rikkoneen EY 28 artiklaa, kun se oli kieltänyt ulkomaisen hanhenmaksavalmisteen markkinoille saattamisen nimityksellä hanhenmaksa (foie gras), koska se oli valmistettu Ranskan lainsäädännössä vahvistetuista poikkeavien sääntöjen ja menetelmien mukaisesti. Asiassa Guimont annetussa tuomiossa( ) tulkittiin kyseistä määräystä sen välttämiseksi, että jäsenvaltio (jälleen Ranska) kieltää nimityksen ”emmentaljuusto” käytön sellaisilta tuotteilta, jotka on valmistettu ilman kuorta laillisesti yhteisössä sen rajojen ulkopuolella. Espanja ja Italia rikkoivat 16.1.2003 annettujen tuomioiden( ) mukaan niin ikään kyseistä artiklaa, koska ne olivat kieltäneet tiettyjen suklaatuotteiden saattamisen markkinoille nimityksellä suklaa, vaikka ne tunnettiin tällä nimityksellä muissa yhteisön maissa.

44. Nyt käsiteltävässä asiassa tilanne on samankaltainen,( ) sillä kielto, joka koskee siemenistä kasvatettujen salottisipuleiden pitämistä kaupan, ei vaikuta ainoastaan Ranskassa vaan myös sen alueen ulkopuolella viljeltäviin sipuleihin. Samalla tavoin kuin edellä mainituissa tapauksissa( ) ja muissa samantyyppisissä tapauksissa,( ) vaikuttaa siltä, että koska tämä kielto vaikuttaa muissa jäsenvaltioissa kasvatettuihin salottisipuleihin, se merkitsee niiden tuonnin estettä, koska se edellyttää toisen sellaisen myyntinimikkeen keksimistä, joka on kuluttajille tuntematon tai heidän vähemmän arvostamansa, joten se vaikeuttaa niiden myyntiä ja vaikuttaa välillisesti yhteisön sisäiseen kauppaan.( )

45. Tästä syystä on tutkittava, ovatko Ranskan asetuksen säännökset perusteltavissa jollakin ns. Cassis de Dijon -tapauksessa mainituista poikkeuksista. Ennakkoratkaisupyynnössä sen enempää kuin tämän oikeudenkäynnin yhteydessä esitetyissä huomautuksissakaan ei selvennetä lainkaan tätä seikkaa; Ranskan hallitus ja CERAFEL eivät ota tähän kantaa; 17.5.1990 annetun asetuksen johdanto-osassa annetaan kuitenkin joitain vihjeitä asiasta, kun siinä viitataan tuotteisiin ja palveluihin liittyvistä petoksista ja väärennöksistä annettuun lainsäädäntöön. Tämä viittaus koskee kahta mahdollista alaa: kaupallisen omaisuuden suojelemista ja kuluttajansuojaa;( ) ensin mainittua ei pidä tässä tapauksessa tutkia, sillä kuten olen muistuttanut niin sanotuissa Feta II -tapauksissa 10.5.2005 antamani ratkaisuehdotuksen( ) 64 kohdassa, EY 30 artiklasta tehtävää poikkeusta on tulkittava suppeasti, eikä sitä saa ulottaa muihin kuin siinä määrättyihin tapauksiin, jolloin on katsottava, että nimitys ”salottisipuli” ei kuulu millään tavoin tähän erityisalueeseen.( )

2. Kuluttajansuoja

46. Tällä tavaroiden liikkuvuuden rajoittamisperusteella pyritään siihen, että kuluttajilla on tavaroista oikeat tiedot, jolloin heidän valintansa ei perustu virheellisiin käsityksiin.( )

47. Ostajan valistamiseksi riittävät usein asianmukaiset tiedot( ) sen osoittamiseksi, että vaikka tarjolla olevia elintarvikkeita myydään samalla nimityksellä, ne eivät ole samanlaisia. Tämä on suhteellisuusperiaatteen mukaista.( )

48. Mikäli tavaroiden välisillä eroilla on merkitystä, asiassa Smanor annetussa tuomiossa (21 kohta) ja asiassa Deserbais annetussa tuomiossa (sivumainintana 13 kohdassa)( ) annetaan jäsenvaltiolle oikeus asettaa maahantuodun elintarvikkeen kaupan pitämisen edellytykseksi nimityksen muuttaminen, mikäli sillä on koostumuksensa tai valmistustapansa vuoksi ominaisuuksia, joiden perusteella se poikkeaa huomattavasti yhteisössä tällä nimellä tunnetuista elintarvikkeista, jolloin niiden voidaan katsoa kuuluvan eri ryhmiin.

49. Tämän perusteella vastauksen antaminen ei ole helppoa. Ensinnäkin on kiistatonta, että perinteiset salottisipulit ja siemenistä kasvatetut salottisipulit näyttävät ulkonaisesti samanlaisilta, vaikka ne avattuina eroavat toisistaan huomattavasti, sillä ainoastaan viimeksi mainitut muistuttavat tavallisia sipuleita. Lisäksi tuotantomenetelmä on erilainen, koska toiset kasvatetaan kasvullisen lisäyksen avulla sipuleista, jotka istutetaan uudelleen ja jotka tuottavat oman jälkikasvunsa, kun toiset kasvatetaan suvullisesti siemenistä, ilman että lopputuloksesta syntyisi uusia yksilöitä. Erilaisista lisäämismenetelmistä huolimatta ei kuitenkaan saa unohtaa sitä, että luokittelun kannalta molemmat tavat kuuluvat samaan lajiin ( allium ascalonicum L.).

50. Siemenistä kasvatetut salottisipulit ovat tulleet hiljattain markkinoille, ja niiden osuus yhteisön viljelyn kokonaismäärästä on hyvin pieni. Tämä selittyy sillä, että Ranskassa, joka on Euroopan unionin suurin tuottaja (90 prosenttia kokonaismäärästä) käytetään yleisesti kasvullista lisäystä, koska se on maa, jossa nimenomaan 17.5.1990 annetun asetuksen voimassaolon vuoksi suvullisen lisäämisen avulla kasvatettuja salottisipuleita ei kutsuta tällä nimellä, jota kuitenkin käytetään muissa jäsenvaltioissa, kuten Alankomaissa.( )

51. Osuvimman ratkaisun esittää komissio kirjallisissa huomautuksissaan, jossa se ehdottamatta mitään vastausta ennakkoratkaisukysymyksen ratkaisemiseksi puoltaa lainsäädäntöehdotusta, jolla pyrittäisiin yhdenmukaistamaan tuotekuvaukset, jolloin nimitys ”siemenistä kasvatetut salottisipulit” varattaisiin siemenistä kasvatetuille yksilöille; niin kauan kuin näin ei menetellä, yhteisöjen tuomioistuimen on kuitenkin esitettävä Conseil d’État’lle perusteet, joita se tarvitsee pääasian riidan ratkaisemiseksi.

52. Tässä tilanteessa, ja kun otetaan huomioon se, että Ranskan viranomaisten tavoittelema päämäärä voitaisiin saavuttaa sillä, että ostajille annettaisiin asianmukaisilla päällysmerkinnöillä riittävät tiedot siitä, että kyseinen vihannes on kasvatettu siemenistä, ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että se vastaisi ennakkoratkaisukysymyksen esittäneelle tuomioistuimelle, että nyt käsiteltävän kaltainen kansallinen säännös, jolla asetetaan tarpeeton este, jonka rikosoikeudellinen suoja osoittaa sen suhteettomuuden, on ristiriidassa EY 28 artiklan kanssa.

V Ratkaisuehdotus

53. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Ranskan Conseil d’État’n esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:

1) Vihannesten siementen pitämisestä kaupan 29 päivänä syyskuuta 1970 annettua neuvoston direktiiviä 70/458/ETY ja vihannesten lisäys- ja taimiaineiston, lukuun ottamatta siemeniä, pitämisestä kaupan 28 päivänä huhtikuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/33/ETY ei sovelleta pääasian kohteena olevan kaltaisiin tilanteisiin.

2) Kansallinen säännös, jonka mukaan oikeus käyttää nimitystä ”salottisipuli” on varattu yksinomaan salottisipuleille, joita viljellään kasvullisen lisäyksen avulla, ja kielletty salottisipuleilta, jotka on kasvatettu siemenistä, vaikka viimeksi mainittuja pidetään kaupan ja tuotetaan laillisesti tällä nimellä muissa jäsenvaltioissa ja asianmukaiset päällysmerkinnät ovat riittävä keino taata se, että kuluttajat saavat oikean tiedon niiden erilaisesta alkuperästä, on ristiriidassa EY 28 artiklan kanssa.