YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

25 päivänä kesäkuuta 1998

Asia T-185/97

Philippe Godts

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Väliaikainen toimihenkilö — Määräaikainen työsopimus — Voimassaolon pidentämismahdollisuus — Tosiasiallinen pidentäminen — Kumoamiskanne Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-893

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan kumoamaan 1.8.1996 tehty komission päätös, jolla nimenomaisesti hylättiin kantajan vaatimus, jossa hän oli vaatinut väliaikaiseksi toimihenkilöksi ottamista koskevan työsopimuksensa voimassaolon pidentämistä, ja jossa toissijaisesti vaaditaan kumoamaan kantajan valituksesta 11.3.1997 tehty komission nimenomainen hylkäämispäätös.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Määräyksen lyhennelmä

Väliaikaisten toimihenkilöiden osalta noudatettavasta politiikasta 12.7.1988 tehdyn komission päätöksen mukaan, sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1992 tehdyllä päätöksellä, väliaikaisia toimihenkilöitä koskevat työsopimukset saadaan tehdä kestoltaan ajallisesti rajoitettuihin toimiin enintään viideksi vuodeksi.

Komissio ilmoitti 16.3.1994, että koko väliaikaisten toimihenkilöiden osalta noudatettavan politiikan osalta aiotaan antaa ennen seuraavaa kesää uudet suuntaviivat ja että ennen näiden uusien suuntaviivojen antamista uusien väliaikaisia toimihenkilöitä koskevien työsopimusten kesto rajoitetaan kolmeen vuoteen.

Komissio tarjosi 23.9.1994 kantajalle kolmen vuoden pituista väliaikaisen toimihenkilön toimea kiinnittäen kuitenkin kantajan huomiota siihen, että komission lähiaikoina antamaksi aikomien uusien suuntaviivojen takia kantajan sopimuksen myöhemmästä pidentämisestä ei voitu antaa minkäänlaisia takeita. Komissio toimitti kantajalle 30.9.1994 päivätyllä kirjeellä palvelukseenottamista koskevan sopimuksen ja ilmoitti samalla, ettei se voi antaa minkäänlaisia takeita sen voimassaolon pidentämisestä. Kantaja aloitti 1.10.1994 työt komissiossa palkkaluokan A 7 väliaikaisena toimihenkilönä allekirjoitettuaan palvelukseenottamista koskevan sopimuksen, jonka 4 kohdassa määrätään, että se oli tehty kolmen vuoden määräajaksi.

Kantaja teki 4.6.1996 katsottuaan, ettei hän tiennyt, mikä hänen oikeuksiensa sisältö oli, ja todettuaan, ettei hän ollut saanut minkäänlaista tietoa väliaikaisten toimihenkilöiden osalta noudatettavan politiikan uusista suuntaviivoista, Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa -jota Euroopan yhteisöjen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 46 artiklan perusteella sovelletaan vastaavasti väliaikaisiin toimihenkilöihin - tarkoitetun vaatimuksen palvelukseenottamista koskevien sopimusten tekemiseen toimivaltaiselle viranomaiselle. Kantaja pyysi siinä virallisesti, että hänen hyväkseen sovelletaan väliaikaisten toimihenkilöiden osalta aikaisemmin noudatettua komission politiikkaa tai muuta menettelyä, jonka ansiosta hänen sopimuksensa voimassaoloa voitaisiin pidentää tai sopimus voitaisiin muuttaa toistaiseksi voimassaolevaksi sopimukseksi.

Komissio ilmoitti kantajalle tämän pyynnön hylkäämisestä 1.8.1996 päivätyllä kirjeellä, joka on annettu tiedoksi 5.8.1996. Komissio perusteli päätöksensä ennen kaikkea sillä, että vaikkakin väliaikaisten toimihenkilöiden osalta noudatettavan politiikan uudet suuntaviivat oli annettu asioihin etukäteen varautuen, niihin ei sisältynyt minkäänlaista velvollisuutta pidentää kyseisten toimihenkilöiden työsopimusten voimassaoloa.

Kantaja valitti 24.9.1996 tästä hylkäävästä päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti jättämällään valituksella. Se korostaa valituksessaan, että koska väliaikaisten toimihenkilöiden osalta noudatettavan politiikan uusista suuntaviivoista ei ole päätetty komission itsensä asettamassa määräajassa, 16.3.1994 tehdyssä päätöksessä ollut varaus on menettänyt merkityksensä ja siitä on tullut tarkoitukseton. Näin ollen väliaikaisten toimihenkilöiden osalta noudatettavasta politiikasta 18.3.1992 tehtyyn päätökseen sisältyviä sääntöjä oli sovellettava edelleen.

Komissio teki 13.11.1996 väliaikaisten toimihenkilöiden osalta noudatettavan politiikan lopullisesta tarkastelusta päätöksen [SEK(96) 1940/6]. Tässä henkilöstön tietoon 14.11.1996 saatetussa päätöksessä todettiin, että 15.4.1994 jälkeen palvelukseen otettujen henkilöiden väliaikaiseksi toimihenkilöksi ottamista koskevat työsopimukset tehdään enintään kolmeksi vuodeksi ja ne voidaan uusia vuodeksi, jos yksikön tarve sitä vaatii, kuitenkin niin, että sopimussuhteen enimmäiskesto on neljä vuotta. Nämä väliaikaiset toimihenkilöt saavat lisäksi osallistua nimittämistä varten jäljestettäviin sisäisiin kilpailuihin.

Palvelukseenottamista koskevien sopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen hylkäsi 11.3.1997 kantajan valituksen.

Tämä viranomainen päätti 2.7.1997 pidentää kantajan palvelukseenottamista koskevan sopimuksen kestoa 30.9.1998 saakka siten, että työsopimuksen kokonaiskestoksi tuli neljä vuotta.

Tutkittavaksi ottaminen

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artiklan mukaan silloin, jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai kanne on selvästi täysin perusteeton, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi jatkamatta asian käsittelyä ratkaista asian perustellulla määräyksellä (21 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat siltä osin kuin siinä vaaditaan toteamaan, että kantajaan on sovellettava 18.3.1992 tehtyä päätöstä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa toisaalta siitä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sen tehtävänä ei ole henkilöstösääntöjen 91 artiklan perusteella nostetun kanteen yhteydessä antaa periaatteellisia lausumia tai osoittaa yhteisöjen toimielimille määräyksiä. Toisaalta säädöksen tultua kumotuksi kyseisen toimielimen on EY:n perustamissopimuksen 176 artiklan perusteella toteutettava tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Joka tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi pakottaa komissiota soveltamaan päätöstä sen jälkeen kun komissio on kumonnut sen myöhemmin antamallaan päätöksellä (28 kohta).

Viittaukset:asiaT-28/96, Chew v komissio, tuomio2.7.1977(Kok.H1997, s. II-497,17 kohta) ja asia T-19/97, Richter v, komissio, tuomio 16.12.1997 (Kok.-H 1997-, s.II-1019, 60 kohta).

Toiseksi siltä osin kuin kanteessa vaaditaan kumoamaan komission 1.8.1996 tekemäksi väitetty päätös sillä perusteella, että siinä rajoitetaan mahdollisuutta pidentää kantajan työsopimuksen voimassaoloa, on katsottava, että sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, koska kysymyksessä oleva päätös ei ole henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla hänelle vastainen (29 kohta).

Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittäin pelkästään sellaisen toimen voidaan katsoa olevan henkilölle vastainen, joka vaikuttaa suoraan ja välittömästi asianomaisen henkilön oikeusasemaan. Kanteen kohteena olevassa päätöksessä täsmennetään kuitenkin ainoastaan, että komissio ei ole sitoutunut pidentämään kantajan työsopimuksen voimassaoloa. Siinä ei siten oteta millään tavoin kantaa mahdollisuuteen pidentää kantajan työsopimuksen voimassaoloa, ja se ei siten vaikuta hänen oikeusasemaansa (30 kohta).

Viittaukset: asia T-14/91. Weyrich v komissio, tuomio 7.6.1991 (Kok. 1991 s. II-235, 35 kohta).

Näin ollen kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat myös siltä osin kuin siinä vaaditaan kumoamaan kantajan valituksesta 11.3.1997 tehdyksi väitetty hylkäämispäätös (31 kohta).

Kolmanneksi kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten on katsottava selvästi puuttuvan myös siltä osin kuin kanteessa vaaditaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan komission 13.11.1996 tekemä päätös lainvastaiseksi, eli ennen kaikkea siltä osin kuin siinä riitautetaan kantajan työsopimuksen voimassaolon pidentämistä koskevan mahdollisuuden rajoittaminen. Jos kantaja nimittäin katsoo, että tämä päätös on hänelle vastainen tai hän haluaa riitauttaa tämän rajoituksen pätevyyden, hänen on aloitettava asianmukainen menettely henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan ja perustamissopimuksen 179 artiklan mukaisesti. On kuitenkin selvää, että tässä tapauksessa kantaja ei ole esittänyt vaatimusta ja/tai tehnyt valitusta riitauttaakseen tämän päätöksen tai sen täytäntöönpanotoimen sisällön (32 kohta).

Näin ollen koko kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat (33 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta.