ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Liikenne - Maantieliikenne - Sosiaalilainsäädäntö - Valvonta - Asetuksen N:o 3821/85 15 artiklassa tarkoitettujen muiden työskentelyaikojen kuin ajoajan käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 3821/85 15 artikla)

Tiivistelmä

$$Tieliikenteen valvontalaitteista annetun neuvoston asetuksen N:o 3821/85 15 artiklaa on tulkittava siten, että kuljettajan velvollisuus merkitä kaikki muut työskentelyajat koskee myös aikaa, jonka kuljettaja käyttää siirtymisiin, jotka ovat tarpeen sellaisen ajoneuvon haltuunottamiseksi, jota koskee valvontalaitteen asennus- ja käyttövelvollisuus ja joka sijaitsee muualla kuin kuljettajan kotipaikassa tai työnantajan toimipaikassa, riippumatta siitä, onko työnantaja antanut tätä koskevia ohjeita vai onko kuljettaja vapaa valitsemaan siirtymisen aikataulun ja toteuttamistavan. Tällaisena aikana työntekijä nimittäin täyttää velvoitteen työnantajaan nähden eikä siis voi käyttää kyseistä aikaa haluamallaan tavalla.

Mainittua 15 artiklaa on tulkittava myös siten, että edellä mainittu velvollisuus koskee myös aikaa, jonka kuljettaja on käyttänyt asetuksen N:o 3821/85 soveltamisalaan kuulumattomaan ajotehtävään ennen sellaisen ajoneuvon haltuunottoa, johon kyseistä asetusta sovelletaan.

( ks. 23, 35 ja 39 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ympäristö Luonnonvaraisten lintujen suojelu Direktiivi 79/409/ETY Jäsenvaltioiden velvollisuus kieltää metsästys ajanjaksoina, jolloin linnut ovat erityisen haavoittuvia Niiden ajanjaksojen rajaus, jolloin metsästys on kielletty Rajaus, jolla taataan ainoastaan tietyn lajin lintujen enemmistön suojelu, ei ole sallittu

(Neuvoston direktiivin 79/409/ETY 7 artiklan 4 kohta)

2. Ympäristö Luonnonvaraisten lintujen suojelu Direktiivi 79/409/ETY Muuttolintujen ja vesilintujen metsästyksen päättymispäivien vahvistaminen Päättymispäivät, jotka on porrastettu lintulajien perusteella Edellytykset, joilla järjestely on sallittu

(Neuvoston direktiivi 79/409/ETY)

3. Ympäristö Luonnonvaraisten lintujen suojelu Direktiivi 79/409/ETY Täytäntöönpano ilman lainsäädäntötointa Rajat Yhteisen perinnön hallinnointi Jäsenvaltioille asetettu tarkan täytäntöönpanon vaatimus

(Neuvoston direktiivi 79/409/ETY)

Tiivistelmä

1. Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY 7 artiklan 4 kohdan tarkoitus on erityisesti kieltää kaikkien luonnonvaraisten lintulajien metsästys pesimisaikana tai eri lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaiheissa tai lisäksi, jos kyse on muuttavista lintulajeista, lintujen palatessa pesimisalueilleen. Lisäksi kyseisellä artiklalla pyritään toteuttamaan täyden suojelun takaava järjestelmä sellaisina ajanjaksoina, jolloin luonnonvaraisten lintujen eloonjääminen on erityisesti uhattuna. Näin ollen metsästystoimilta suojelu ei saa rajoittua tietyn lajin lintujen enemmistöön määritettynä keskimääräisten lisääntymisjaksojen ja muuttoliikkeiden perusteella.

( ks. 23 kohta )

2. Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetussa direktiivissä 79/409/ETY ei anneta kansallisille viranomaisille oikeutta vahvistaa muuttolintu- tai vesilintulajien perusteella porrastettuja metsästyskauden päättymispäivämääriä, paitsi jos asianomainen jäsenvaltio voi kuhunkin erityistapaukseen soveltuvien tieteellisten ja teknisten seikkojen perusteella näyttää toteen, että metsästyskauden päättymispäivien porrastaminen ei estä niiden lintulajien täyttä suojelua, joihin tämä porrastaminen saattaa vaikuttaa.

( ks. 43 kohta )

3. Direktiivin saattaminen osaksi valtion sisäistä oikeutta ei vaadi välttämättä sen säännösten muodollista ja sanatarkkaa toistamista nimenomaisessa ja erityisessä lain tai asetuksen säännöksessä tai hallinnollisessa määräyksessä, ja yleinen oikeustila saattaa olla riittävä, mikäli sillä tosiasiallisesti turvataan direktiivin täysimääräinen soveltaminen riittävän selvällä ja täsmällisellä tavalla. Kuitenkin luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY osalta tarkka täytäntöönpano on erityisen tärkeää, sikäli kuin yhteisen luonnonperinnön hallinnointi on uskottu kullekin jäsenvaltiolle sen alueella.

( ks. 53 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus Sijoittautumisvapaus Verolainsäädäntö Yhtiövero Tappioiden vähentäminen Sellaista kansallista lainsäädäntöä ei voida hyväksyä, jossa rajoitetaan niiden yhtiöiden, joilla on kiinteä toimipaikka toisessa jäsenvaltiossa, oikeutta vähentää kyseisessä jäsenvaltiossa syntyneitä tappioita

(EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla))

Tiivistelmä

$$Perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan kansallisen oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jolla on kotipaikka kyseisessä jäsenvaltiossa, voi yhtiöverotuksessa vähentää verovuoden voitosta edellisen vuoden tappion ainoastaan sillä edellytyksellä, että tätä tappiota ei ole voitu vähentää sen jossakin toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevassa kiinteässä toimipaikassa tuona samana aiempana vuonna saadusta voitosta, koska näin vähennykseksi kirjattua tappiota ei voida vähentää verotettavasta tulosta yhdessäkään kyseisistä jäsenvaltioista, kun taas siinä tapauksessa, että kyseisen yhtiön toimipaikat sijaitsisivat yksinomaan siinä jäsenvaltiossa, jossa yhtiöllä on kotipaikkansa, tappio olisi vähennyskelpoinen.

Tällaisessa lainsäädännössä kansallisen oikeuden mukaan perustettujen yhtiöiden verotuskohtelu on erilainen sen mukaan, onko niillä toimipaikkoja ainoastaan kyseisen jäsenvaltion alueella vai myös toisessa jäsenvaltiossa.

( ks. 23 ja 33 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteinen tullitariffi Tullausarvo Kauppa-arvon määrittäminen Perusteet, joiden mukaan analyysikulut sisällytetään siihen

(Neuvoston asetuksen N:o 1224/80 3 artiklan 1 kohta ja 3 kohdan a alakohta)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat Tuonti- tai vientitullien kantaminen jälkitullauksin Asetuksen N:o 1697/79 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut kantamatta jättämisen edellytykset Erityistapaus

(Neuvoston asetuksen N:o 1697/79 5 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Sellaisten analyysien kulut, joiden tarkoituksena on osoittaa tuontitavaroiden olevan tuontijäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisia ja jotka tuojayritys laskuttaa ostajalta tavaroiden hinnan lisäksi, on katsottava kuuluvan erottamattomana osana tavaroiden tullausarvon määrityksestä annetun asetuksen N:o 1224/80 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun tavaran "kauppa-arvoon", koska nämä analyysit ovat välttämättömiä sopimuksen mukaisen tavaran toimittamiseksi. Niihin liittyvien kustannusten on nimittäin katsottava kuuluvan asetuksen N:o 1224/80 3 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin "maksuihin, jotka ostaja on suorittanut tai tämän on suoritettava myyjälle maahan tuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä myyjän velvollisuuden täyttämiseksi".

( ks. 2324 ja 27 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Tuonti- tai vientitullien maksamisvelvoitteen sisältävään tullimenettelyyn ilmoitetuista tavaroista velalliselta kantamatta jääneiden tuonti- tai vientitullien kantamisesta jälkitullauksin annetun asetuksen N:o 1697/79 5 artiklan 2 kohdan mukaan se, että kansalliset viranomaiset voivat olla kantamatta tulleja jälkikäteen, edellyttää kolmen edellytyksen täyttymistä samanaikaisesti eli, että tullien kantamatta jäämisen on täytynyt johtua toimivaltaisten tulliviranomaisten omasta erehdyksestä, erehdyksen on oltava sellainen, että vilpittömässä mielessä oleva tullin maksamisesta vastuussa oleva ei ole voinut kohtuudella havaita sitä ja että velan maksamisesta vastuussa olevan on täytynyt noudattaa kaikkia voimassa olleita, tulli-ilmoitustaan koskeneita säännöksiä.

Tästä seuraa, että jäsenvaltion tulliviranomaisten on luovuttava tämän säännöksen mukaisesti jälkikannosta, jos samat viranomaiset ovat tehneet kyseisessä yrityksessä aiemmin tarkastuksen, jossa ei puututtu siihen, että kuluista maksettua kertakorvausta ei ollut sisällytetty samanlaisissa ostoissa tullausarvoon ja jos asiassa ei ole ilmennyt, että kyseinen, kaikkia tulli-ilmoituksia koskeneita voimassa olleita säännöksiä noudattanut taloudellinen toimija olisi voinut epäillä tarkastuksen lopputuloksen oikeellisuutta.

( ks. 3537 ja 3940 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus Määrälliset rajoitukset Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet Velvollisuutta mainita ilmoitusnumero ravintoaineita sisältävien elintarvikkeiden pakkausmerkinnöissä ei voida hyväksyä Tällaista velvollisuutta ei voida perustella kansanterveyden suojelulla

(EY:n perustamissopimuksen 30 artikla ja sitä seuraavat artiklat (joista on muutettuina tullut EY 28 artikla ja sitä seuraavat artiklat))

Tiivistelmä

$$Jäsenvaltio ei noudata perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) ja sitä seuraavien artiklojen mukaisia velvoitteitaan, kun se säätää ravintoaineiden ja elintarvikkeiden, joihin on lisätty ravintoaineita, markkinoille saattamista koskevassa lainsäädännössä, että ravintoaineita sisältävien elintarvikkeiden pakkaukseen on merkittävä kansalliselle elintarvikevalvontayksikölle tehdyn ilmoituksen numero.

Tällainen velvoite on nimittäin omiaan haittaamaan jäsenvaltioiden välistä kauppaa, koska se voi pakottaa maahantuojan muuttamaan tuotteidensa ulkoasua kaupanpitämispaikan mukaan sekä synnyttää tämän johdosta tälle lisää pakkaamis- ja pakkausmerkintäkuluja. Siitä huolimatta, että tieto ilmoitusnumerosta kertoo kuluttajille sen, että toimivaltaisille viranomaisille on tehty ilmoitus, tällainen tieto ei ole omiaan auttamaan päättämään sitä, pitääkö heidän nauttia tuotetta vai ei, ja jos pitää, niin paljonko. Tieto ei siis ole kuluttajille riittävän hyödyllinen, jotta merkintä voisi olla täysin perusteltu kansanterveyden kannalta. Tällainen toimi ei ole tarpeen kansanterveyden suojelemiseksi, sillä pakkausmerkinnöissä on muita tietoja, jotka ovat tältä kannalta vastaavan hyödyllisiä.

( ks. 17, 26 ja 2930 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka - Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät - Samapalkkaisuus - Belgialainen varhaiseläkettä täydentävä korvaus - Määrittely direktiivissä 86/378/ETY tarkoitetuksi ammatilliseksi sosiaaliturvajärjestelmäksi - Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen liitetyn, perustamissopimuksen 119 artiklasta (perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-143 artiklalla) tehdyn pöytäkirjan N:o 2 sovellettavuus - Direktiivin 76/207/ETY soveltamatta jättäminen

(EY:n perustamissopimus, 119 artiklasta (EY:n perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-143 artiklalla) tehty pöytäkirja N:o 2; neuvoston direktiivin 76/207/ETY 5 artikla ja direktiivin 86/378/ETY 2 ja 4 artikla)

Tiivistelmä

$$Työehtosopimuksen nro 17, jonka yleissitovuus perustuu 16.1.1975 annettuun kuninkaan asetukseen, ja sekakomiteassa nro 315.1 23.5.1984 tehdyn työehtosopimuksen mukaisen varhaiseläkettä täydentävää korvausta koskevan belgialaisen järjestelmän kaltaista ammatillista järjestelmää, joka takaa turvan työttömyyden varalta siten, että tietyn yrityksen työntekijät saavat etuuksia, joilla täydennetään lakisääteisen työttömyysturvajärjestelmän mukaisia etuuksia, on pidettävä direktiivin 86/378/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/97/EY, 2 ja 4 artiklassa tarkoitettuna ammatillisena sosiaaliturvajärjestelmänä. Kyseessä oleva täydentävä korvaus on näin ollen Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen liitetyssä, perustamissopimuksen 119 artiklasta (perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-143 artiklalla) tehdyssä pöytäkirjassa N:o 2 tarkoitettu ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän mukainen etuus, minkä vuoksi pöytäkirjaa voidaan soveltaa siinä asetettujen edellytysten täyttyessä.

Täydentävä korvaus, joka on esillä olevan tapauksen tavoin perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettua palkkaa, ei kuulu miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun direktiivin 76/207/ETY 5 artiklan soveltamisalaan.

( ks. 29-30, 33 ja 36 kohta sekä tuomiolauselman 1-2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka - Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Yrityksen luovutus - Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen - Direktiivi 77/187/ETY - Soveltamisala - Luovutuksen käsite - Sellaisen toiminnan luovutus julkisoikeudelliselle oikeushenkilölle, jota aiemmin on kunnan hyväksi harjoittanut yksityisoikeudellinen oikeushenkilö - Kuuluminen käsitteen alaan - Edellytykset

(Neuvoston direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseistä direktiiviä sovelletaan silloin, kun kunta - joka on julkisoikeudellinen oikeushenkilö ja jonka toimintaan sovelletaan erityisiä hallinto-oikeuden sääntöjä - aloittaa uudelleen yleisölle tarjoamiaan palveluita koskevan mainos- ja tiedotustoiminnan, jota siihen asti on kyseisen kunnan hyväksi harjoittanut voittoa tavoittelematon yhdistys - joka on yksityisoikeudellinen oikeushenkilö -, sillä edellytyksellä, että luovutettu kokonaisuus säilyttää identiteettinsä. Tältä osin pelkästään sen seikan perusteella, että aiemman työnantajan ja uuden työnantajan harjoittama toiminta on samanlaista, ei voida päätellä, että kyseessä olisi taloudellisen kokonaisuuden luovutus. Kokonaisuuden ei näet voida katsoa muodostuvan pelkästään harjoitetusta toiminnasta. Kokonaisuuden identiteetti määräytyy myös muiden seikkojen, kuten sen henkilökunnan, johdon, työn organisoinnin, liiketoiminnan harjoittamistapojen tai sen käytössä mahdollisesti olevien tuotantovälineiden perusteella.

( ks. 49 ja 57 kohta sekä tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Pääomien vapaa liikkuvuus - Rajoitukset - Suoria ulkomaisia sijoituksia koskeva ennakkolupajärjestelmä - Yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta perusteltu toimenpide - Täsmällisen määrittelyn puuttumisella loukataan oikeusvarmuuden periaatetta

(EY:n perustamissopimuksen 73 b artikla ja 73 d artiklan 1 kohdan b alakohta (joista on tullut EY 56 artikla ja EY 58 artiklan 1 kohdan b alakohta))

Tiivistelmä

$$Perustamissopimuksen 73 d artiklan 1 kohdan b alakohdassa (josta on tullut EY 58 artiklan 1 kohdan b alakohta), jossa määrätään, että perustamissopimuksen 73 b artiklassa (josta on tullut EY 56 artikla) - jossa kielletään rajoitukset, jotka koskevat pääomanliikkeitä jäsenvaltioiden välillä taikka jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä - ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta toteuttaa toimenpiteitä, jotka ovat perusteltuja yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta. Tätä säännöstä on tulkittava siten, että siinä ei sallita suoria ulkomaisia sijoituksia koskevaa sellaista ennakkolupajärjestelmää, jossa pelkästään yleisellä tavalla määritellään luvanvaraisiksi sijoituksiksi sijoitukset, jotka saattavat vaarantaa yleisen järjestyksen ja turvallisuuden, siten että asianomaiset eivät saa tietoonsa niitä erityistilanteita, joissa ennakkolupa on tarpeen. Koska tällaisen määrittelyn puuttuminen estää yksityisiä oikeussubjekteja saamasta tietoonsa perustamissopimuksen 73 b artiklasta johtuvien oikeuksiensa ja velvoitteidensa sisältöä, kyseinen järjestelmä on oikeusvarmuuden periaatteen vastainen.

(ks. 21-23 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta peräisin olevan riisin tuontia koskevien suojatoimenpiteiden käyttöön ottamisesta annettu neuvoston asetus - Merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta riisiä yhteisöön vievän yrityksen nostama kanne - Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan neljäs kohta (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta); neuvoston asetus N:o 304/97)

Tiivistelmä

$$Jotta yhteisön toimielimen antaman yleisesti sovellettavan säädöksen voidaan katsoa koskevan luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä erikseen, sen on vaikutettava niiden oikeudelliseen asemaan niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella nämä toimijat erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.

Merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta peräisin olevan riisin tuontia koskevien suojatoimenpiteiden käyttöön ottamisesta annettu neuvoston asetus N:o 304/97 ei koske erikseen yritystä, joka vie yhteisöön merentakaisista maista ja merentakaisilta alueilta (MMA) peräisin olevaa riisiä.

Tämän asetuksen voidaan katsoa koskevan kantajaa vain siksi, että se on objektiivisilta erityispiirteiltään taloudellinen toimija, joka harjoittaa MMA:ista peräisin olevan riisin myyntiä, aivan kuten kuka tahansa muu samanlaisessa tilanteessa oleva taloudellinen toimija. Pelkästään se, että kantaja on erityispiirteiltään luokiteltava riisin viejäksi MMA:ista yhteisöön tai jopa tällaisen riisin viejäksi ja myyjäksi, ei riitä sen toteamiseksi, että asetus N:o 304/97 koskee kantajaa erikseen.

Sen toteaminen, että neuvoston oli asetusta N:o 304/97 antaessaan, siltä osin kuin asiaan liittyvät olosuhteet eivät sitä estäneet, otettava huomioon kielteiset seuraukset, joita sen päätöksellä voi olla kyseisten MMA:iden taloudelle sekä niille yrityksille, joita asia koskee, ei poista kantajan velvollisuutta näyttää toteen, että tämä asetus vaikuttaa siihen sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella se erottuu kaikista muista.

( ks. 49, 51, 62 ja 67 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus - Rajoitukset - Palveluja tarjoavan yrityksen velvollisuus maksaa vastaanottavan jäsenvaltion kansallisissa säännöksissä vahvistettua vähimmäispalkkaa - Hyväksyttävyys - Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla))

Tiivistelmä

$$Perustamissopimuksen 59 artikla (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) ja perustamissopimuksen 60 artikla (josta on tullut EY 50 artikla) eivät estä jäsenvaltiota vaatimasta, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yritys, joka tarjoaa palveluja ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella, maksaa työntekijöilleen tämän valtion kansallisissa säännöksissä vahvistettua vähimmäispalkkaa. Tällaisten säännösten soveltaminen voi kuitenkin osoittautua suhteellisuusperiaatteen vastaiseksi, jos kyse on raja-alueella toimivan yrityksen työntekijöistä, jotka voivat joutua suorittamaan osa-aikaisesti lyhyiden ajanjaksojen aikana osan työtehtävistään yhden tai jopa usean muun jäsenvaltion kuin yrityksen sijoittautumisvaltion alueella. Tämän vuoksi vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ratkaistava, onko, ja missä määrin, kansallisten vähimmäispalkkasäännösten soveltaminen tällaiseen yritykseen välttämätöntä ja oikeassa suhteessa kyseisten työntekijöiden suojelun varmistamiseen nähden.

( ks. 41 kohta ja tuomiolauselma )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu Sakot Sakkojen asianmukainen suuruus Tuomioistuinvalvonta Seikat, jotka yhteisöjen tuomioistuimet voivat ottaa huomioon Tietojen, jotka eivät sisälly sakon määräämistä koskevaan päätökseen ja jotka eivät ole tarpeen päätöksen perustelemiseksi, huomioon ottaminen

(EY:n perustamissopimuksen 172 ja 190 artikla (joista on tullut EY 229 ja EY 253 artikla); neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla)

2. Kilpailu Sakot Sakkojen määräämistä koskeva päätös Perusteluvelvollisuuden laajuus Niiden arviointiperusteiden ilmoittaminen, joiden avulla komissio on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston Riittävä ilmoitus Sillä, että tarkemmat tiedot on annettu myöhemmin, ei ole merkitystä

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla (josta on tullut EY 253 artikla); neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan toinen alakohta)

Tiivistelmä

1. Kun on kyse sellaisista päätöksistä nostetuista kanteista, joissa komissio on määrännyt yrityksille sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisesta, yhteisöjen tuomioistuimilla on toimivalta EY:n perustamissopimuksen 172 artiklassa (josta on tullut EY 229 artikla) ja asetuksen N:o 17 17 artiklassa niille annetun täyden harkintavallan nojalla arvioida, onko sakkojen suuruus asianmukainen. Tämä arviointi saattaa edellyttää sellaisten lisätietojen esittämistä ja huomioon ottamista, joita EY:n perustamissopimuksen 190 artiklassa (josta on tullut EY 253 artikla) asetettu perusteluvelvollisuus ei sinänsä edellytä mainitsemaan sakon määräämistä koskevassa päätöksessä.

( ks. 40 ja 42 kohta )

2. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaan "sakon suuruutta määriteltäessä on otettava huomioon rikkomuksen vakavuuden lisäksi sen kesto". Perusteluvelvollisuudesta johtuvat aineelliset vaatimukset täyttyvät näin ollen, jos komissio ilmoittaa päätöksessään ne arviointiperusteet, joiden avulla se on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston. Mikäli näitä arviointiperusteita ei ole ilmoitettu, päätöstä rasittaa perustelujen puutteellisuus.

Se, että näitä arviointiperusteita tarkempia tietoja, kuten yritysten liikevaihto tai komission käyttämät alennusprosentit, on annettu myöhemmin lehdistötilaisuudessa tai oikeudenkäynnin kuluessa, ei heikennä päätöksen perustelujen riittävyyttä. Tarkennukset, joita kanteen kohteena olevan päätöksen tekijä tekee ja joilla täydennetään jo sinänsä riittäviä perusteluja, eivät varsinaisesti kuulu perusteluvelvollisuuden noudattamiseen, vaikka niistä saattaa olla hyötyä siinä päätöksen perustelujen sisällön tutkimisessa, jonka yhteisöjen tuomioistuimet suorittavat, siinä mielessä, että niiden avulla toimielin voi selventää päätöksen perustana olevia syitä.

( ks. 4344 ja 46 kohta )