ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
38

Općinski sud u Rijeci – Stalna služba u Rabu on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [SEUT] 56 ja [SEUT] 63 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaisten kansainvälisiä piirteitä sisältävien luottosopimusten mitättömyydestä, jotka [Kroatiassa] on tehty luvattomien luotonantajien kanssa, annetulle laille – – ja erityisesti kyseisen lain 10 §:lle, jossa säädetään sellaisten luottosopimusten ja niistä johtuvien tai niihin perustuvien muiden oikeustoimien mitättömyydestä, jotka on tehty (kyseisen lain 1 §:ssä ja 2 §:n 1 kohdassa tarkoitetun) velallisen ja (saman lain 2 §:n 2 kohdassa tarkoitetun) luvattoman luotonantajan välillä, vaikka ne on tehty ennen kyseisen lain voimaantuloa, jolloin mitättömyys vaikuttaa sopimuksen tekohetkestä alkaen, mistä seuraa se, että kunkin sopimuspuolen on palautettava toiselle kaikki, mitä mitättömän sopimuksen perusteella on saatu, ja milloin tämä on mahdotonta tai kyseisen toimen luonne estää palauttamisen, suoritettava vastaava rahamääräinen korvaus, joka perustuu tuomioistuimen antaman ratkaisun ajankohtana vallitsevaan hintatasoon? 2) Onko [asetusta N:o 1215/2012] ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohtaa ja 25 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä sellaisten kansainvälisiä piirteitä sisältävien luottosopimusten mitättömyydestä, jotka [Kroatiassa] on tehty luvattomien luotonantajien kanssa, annetun lain – – 8 §:n 1 ja 2 momentin säännöksille, joissa säädetään, että tässä laissa tarkoitettuja kansainvälisiä piirteitä sisältäviä luottosopimuksia koskevissa oikeusriidoissa velallinen voi nostaa kanteen luvatonta luotonantajaa vastaan sen valtion tuomioistuimissa, jossa jälkimmäisellä on kotipaikka, tai luvattoman luotonantajan kotipaikasta riippumatta sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa velallisella on kotipaikka, kun taas laissa tarkoitettu luvaton luotonantaja voi nostaa velallista vastaan kanteen ainoastaan sen valtion tuomioistuimissa, jossa velallisella on kotipaikka? 3) Onko kyse asetuksen N:o 1215/2012 17 artiklan 1 kohdassa ja unionin oikeussäännöissä tarkoitetusta kuluttajasopimuksesta silloin, kun luotonottaja on luonnollinen henkilö, joka on tehnyt luottosopimuksen tarkoituksenaan sijoittaa lomahuoneistoihin voidakseen tarjota kotitaloudessaan matkailijoille majoituspalveluja? 4) Onko asetuksen N:o 1215/2012 24 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että Kroatian tuomioistuimet ovat toimivaltaisia käsittelemään asian, jossa vaaditaan luottosopimuksen ja kyseisen luoton vakuutena olevan kiinnityksen perustamisesta ja kirjaamisesta laaditun asiakirjan toteamista mitättömiksi ja kyseisen vakuuden poistamista kiinnitysrekisteristä, tilanteessa, jossa luottosopimuksesta johtuvien velvoitteiden täyttämisen vakuudeksi on kiinnitetty velallisen Kroatian tasavallassa sijaitsevaa kiinteää omaisuutta?”
2)

Direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin 14 artiklan 1 kohdan ja 24 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kun hankkija eli purkutyöyhtiö ostaa purettavaksi ostettava ‑sopimuksen nojalla purettavan tavaran ja sitoutuu romuttamaan tai purkamaan ja kuljettamaan pois tämän tavaran ja kuljettamaan pois jätteet sopimuksessa asetetussa määräajassa sopimussakon uhalla, tämä sopimus käsittää vastikkeellisen tavaroiden luovutuksen eli purettavan tavaran luovutuksen, jolloin luovutus on arvonlisäverollinen vain, jos sen suorittaa verovelvollinen tässä ominaisuudessaan, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava. Jos hankkijan on romutettava tai purettava ja kuljetettava pois tämä tavara sekä kuljetettava pois tästä aiheutuvat jätteet ja vastattava tällä tavoin erityisesti myyjän tarpeisiin, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, tämä sopimus käsittää lisäksi vastikkeellisen palvelujen suorituksen eli romuttamis- tai purkutöiden ja poiskuljettamistöiden suorituksen, jos hankkija antaa tälle suoritukselle arvon, jonka se ottaa ostotarjouksessaan huomioon tekijänä, joka alentaa purettavan tavaran hintaa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
70

Mahdollisuus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on siten kaikilla talouden toimijoilla, joille toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia. Tässä mielessä vakuutteluja, jotka voivat synnyttää tällaisia odotuksia riippumatta siitä muodosta, jossa ne on annettu tiedoksi, ovat täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot, jotka on saatu toimivaltaisista ja luotettavista lähteistä (tuomio 14.3.2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C-545/11, EU:C:2013:169, 24 ja 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
3)

Direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohtaa on tulkittava siten, että silloin kun kyse on ketjusta, joka muodostuu samojen valmisteveron alaisten tuotteiden peräkkäisistä hankinnoista, jotka ovat johtaneet tuotteiden kuljettamiseen väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmässä yhdellä ainoalla yhteisön sisäisellä kuljetuksella, se seikka, että nämä tuotteet on kuljetettu kyseisessä järjestelmässä, ei ole ratkaiseva päätettäessä, mihin näistä hankinnoista kuljetus on kohdistettava, kun kyseessä on mainittuun säännökseen perustuvasta arvonlisäveron suorittamisesta.
33

Yhtäältä on näin ollen niin, että koska edustaja on päämiehen toimitiloissa työskentelemisen vuoksi tämän lähietäisyydellä, hän saattaa joutua noudattamaan päämiehen ohjeita. Toisaalta on katsottava, että koska mainitulla edustajalla on tällaiseen työskentelypaikkaan liittyvät aineelliset edut, kuten työtilan käyttöoikeus tai mahdollisuus käyttää henkilöstölle tarkoitettuja tiloja ja välineitä, ei voida sulkea pois sitä, että hän on todellisuudessa tilanteessa, joka estää häntä harjoittamasta toimintaansa itsenäisesti sekä kyseisen toiminnan järjestämisen että siihen liittyvien taloudellisten riskien kannalta. Viimeksi mainittujen osalta on nimittäin korostettava, että tällaiset edut voivat pienentää kyseisen edustajan toimintakustannuksia ja siten vähentää hänen toimintansa harjoittamiseen liittyvää taloudellista riskiä, jos tällaista kustannusten vähenemistä ei oteta huomioon päämiehen edustajalle maksamien provisioiden suuruudessa.
52

Kolmannen valitusperusteen ensimmäisestä osasta on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin muistutti perustellusti valituksenalaisen tuomion 122 kohdassa, että päätöksen 2010/413, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2012/635, 20 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja asetuksen N:o 267/2012, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1263/2012, 23 artiklan 2 kohdan d alakohdassa mainittu Iranin hallitukselle annettavaa tukea koskeva arviointiperuste on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan asianomaisen henkilön tai yhteisön omaa toimintaa, jolla tosin ei sellaisenaan ole mitään suoraa tai välillistä yhteyttä ydinaseiden levittämiseen mutta joka on kuitenkin omiaan edistämään sitä, koska siten Iranin hallitukselle tarjotaan resursseja tai aineellisia, rahoituksellisia tai logistisia välineitä siten, että sen on mahdollista jatkaa levittämistoimintaa (ks. vastaavasti tuomio 1.3.2016, National Iranian Oil Company v. neuvosto, C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 80 ja 81 kohta ja tuomio 7.4.2016, Central Bank of Iran v. neuvosto, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, 44 kohta).
9

Direktiivin 2001/29 1–4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1 artikla Soveltamisala 1. Tämä direktiivi koskee tekijänoikeuden ja lähioikeuksien oikeudellista suojaa sisämarkkinoilla ja erityisesti tietoyhteiskunnassa. 2. Muissa kuin 11 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa tämä direktiivi ei aiheuta muutoksia eikä millään tavoin vaikuta voimassa oleviin yhteisön säädöksiin, jotka koskevat: a) tietokoneohjelmien oikeudellista suojaa; b) vuokrausoikeutta, lainausoikeutta ja tiettyjä tekijänoikeuden lähioikeuksia henkisen omaisuuden alalla; c) satelliitin välityksellä tapahtuvaan ohjelmien yleisradiointiin ja niiden kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavaa tekijänoikeutta ja lähioikeuksia; d) tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suoja-aikaa; tai e) tietokantojen oikeudellista suojaa. 2 artikla Kappaleen valmistamista koskeva oikeus Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen on: a) tekijöillä teostensa osalta; – – 3 artikla Oikeus välittää yleisölle teoksia ja oikeus saattaa muu aineisto yleisön saataviin 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana. – – 4 artikla Levitysoikeus 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden levitys yleisölle missä muodossa tahansa myymällä tai muutoin. – –”
7

Asetuksen N:o 1008/2008 23 artiklan, jonka otsikko on ”Tiedottaminen ja syrjintäkielto”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Kun liikennöidään Euroopan yhteisön perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla jäsenvaltion alueella sijaitsevalta lentoasemalta, yleisön saatavilla oleviin lentoliikenteen lentohintoihin ja kuljetusmaksuihin on sisällyttävä sovellettavat ehdot, kun lentohintoja ja kuljetusmaksuja tarjotaan tai julkaistaan missä tahansa muodossa, myös internetissä. Lopullinen hinta on aina ilmoitettava, ja sen on sisällettävä sovellettava lentohinta tai kuljetusmaksu sekä julkaisuhetkellä pakolliset ja ennakoitavat sovellettavat verot, maksut, lisämaksut ja palvelumaksut. Ilmoitetun lopullisen hinnan lisäksi on eriteltävä vähintään seuraavat: a) lentohinta tai kuljetusmaksu; b) verot; c) lentoasemamaksut; ja d) muut maksut, lisämaksut tai palvelumaksut, esimerkiksi turvatoimiin tai polttoaineeseen liittyvät maksut, jos b, c ja d alakohdassa luetellut maksut on lisätty lentohintaan tai kuljetusmaksuun. Valinnaiset lisämaksut on ilmoitettava selkeästi, avoimesti ja yksiselitteisesti varausmenettelyn alussa, ja asiakkaan on voitava hyväksyä ne vapaaehtoisesti.”
30

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää kuitenkin, että se on katsonut 1.8.2007 antamassaan periaatteellisesti merkittävässä ratkaisussa, että rikosasiaa ei käsitellä uudelleen pelkästään siinä tilanteessa, jossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut ensin, että rikostuomioistuimen tuomiolla tai päätöksellä on rikottu Euroopan ihmisoikeussopimusta tai jotain sen pöytäkirjaa, vaan rikosasia voidaan käsitellä uudelleen myös silloin, kun ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on itse todennut tällaisen rikkomisen. Kun asia on siis saatettu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen sijasta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi muulla kuin sillä perusteella, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut, että Euroopan ihmisoikeussopimusta tai sen jotain pöytäkirjaa on rikottu, Oberster Gerichtshof laajentaa siltä osin kuin ne tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät, joita sovelletaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa vireille pantuun valitukseen, kyseisen menettelyn koskemaan jokaista, joka väittää, että jotain hänen kyseisessä yleissopimuksessa ja sen pöytäkirjoissa taattua oikeuttaan on loukattu, ja ennakoi siten Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisun asiakysymyksestä.
1)

Unionin tuomioistuin on SEUT 267 artiklan nojalla toimivaltainen tulkitsemaan oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY 15 artiklaa pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa tilanteissa, joissa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on lausuttava erillisen oleskeluluvan myöntämisestä kolmannen maan kansalaiselle, joka on sellaisen unionin kansalaisen perheenjäsen, joka ei ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, silloin kun mainittua säännöstä sovelletaan kansallisen oikeuden nojalla tällaisiin tilanteisiin suoraan ja ehdottomasti.
”1)

Käsittääkö julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjä koskevan unionin lainsäädännön ja erityisesti direktiivin [2004/18] 1 ja 2 artiklan soveltamisala myös sellaiset monimutkaiset toimenpiteet, joilla hankintaviranomainen aikoo antaa suoraan tietylle talouden toimijalle tiettyyn tarkoitukseen sidotun rahoituksen, joka on tarkoitettu kokonaan sellaisten tuotteiden valmistamiseen, jotka on tarkoitettu toimitettaviksi, ilman myöhempää sopimuksentekomenettelyä, ilmaiseksi eri viranomaisille, jotka on vapautettu maksamasta mainitulle toimittajalle minkäänlaista vastiketta; ja onko näin ollen mainittu unionin lainsäädäntö esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan se, että suoraan myönnetään tiettyyn tarkoitukseen sidottu rahoitus, joka on tarkoitettu sellaisten tuotteiden valmistamiseen, jotka on tarkoitettu toimitettaviksi, ilman myöhempää sopimuksentekomenettelyä, eri viranomaisille, jotka on vapautettu maksamasta mainitulle toimittajalle minkäänlaista vastiketta?
91

Tästä seuraa, että viidenteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen on otettava viran puolesta esiin kantajana olevan kuluttajan sijasta ja tämän puolesta sopimusehdon mahdollinen kohtuuttomuus, jos sillä on käytössään tämän edellyttämät oikeudelliset seikat ja tosiseikat.
60

Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että unioni on SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetussa sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa vahingosta ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: unionin toimielimen moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja toimielimen toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (tuomio 14.10.2014, Giordano v. komissio, C‑611/12 P, EU:C:2014:2282 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Česká pojišťovna a.s. ja WCZ, spol. s r. o. ja jossa on kyse niiden kulujen korvaamisesta, jotka ovat aiheutuneet maksumuistutuksista, jotka Česká pojišťovna a.s. on osoittanut WCZ:lle tämän erääntyneiden vakuutusmaksujen viivästyksen johdosta ennen kuin Česká pojišťovna a.s. nosti näiden maksujen suorittamista koskevan kanteen.
1)

Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY 4 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioilla on velvollisuus tunnustaa pääasian valittajan kaltainen tavaramerkinhaltijoita kollektiivisesti edustava järjestö henkilöksi, jolla on tavaramerkinhaltijoiden oikeuksien suojaamiseksi niiden loukkaamiselta oikeus pyytää omissa nimissään direktiivissä säädettyjen oikeussuojakeinojen soveltamista ja nostaa omissa nimissään tuomioistuimessa kanne tavaramerkinhaltijoiden oikeuksien panemiseksi täytäntöön, edellyttäen että tällaisella järjestöllä katsotaan kansallisen lainsäädännön mukaan olevan välitön intressi näiden oikeuksien puolustamiseen ja että sillä on kansallisen lainsäädännön mukaan kelpoisuus esiintyä asianosaisena tässä tarkoituksessa, ja tämän seikan tutkiminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
Mainitun asetuksen 48 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:

”1. Jos EKP:n ja kansallisen toimivaltaisen viranomaisen välistä toimivaltaa on tarkoitus muuttaa, viranomaisen, jonka toimivalta on päättymässä (jäljempänä ’viranomainen, jonka toimivalta päättyy’), on ilmoitettava viranomaiselle, josta on määrä tulla toimivaltainen (jäljempänä ’valvonnan aloittava viranomainen’) päätöstä edellyttävistä virallisesti aloitetuista valvontamenettelyistä. Viranomaisen, jonka toimivalta päättyy, on toimitettava nämä tiedot välittömästi saatuaan tietää tulevasta toimivallan muutoksesta. Viranomaisen, jonka toimivalta päättyy, on päivitettävä näitä tietoja jatkuvasti, yleensä kuukausittain, jos valvontamenettelystä on uutta ilmoitettavaa tietoa. Valvonnan aloittava viranomainen voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa sallia ilmoittamisen harvemmin. Valvontamenettelyllä tarkoitetaan 48 ja 49 artiklaa sovellettaessa EKP:n tai kansallisen toimivaltaisen viranomaisen valvontamenettelyä.

Ennen toimivallan siirtymistä viranomaisen, jonka toimivalta päättyy, on otettava yhteyttä valvonnan aloittavaan viranomaiseen ilman aiheetonta viivästystä sen jälkeen kun on aloitettu virallisesti mikä tahansa päätöksen tekemistä edellyttävä uusi valvontamenettely.

– –

3. Jos virallisesti aloitettua valvontamenettelyä, joka edellyttää päätöksen tekemistä, ei kyetä saattamaan päätökseen ennen päivämäärää, jona valvontatoimivallan siirtymisen on määrä tapahtua, viranomaisen, jonka toimivalta päättyy, on pysyttävä toimivaltaisena tällaisen vireillä olevan valvontamenettelyn päätökseen saattamisessa. Tätä tarkoitusta varten viranomaiselle, jonka toimivalta päättyy, on myös jäätävä kaikki asianomaiset valtuudet, kunnes valvontamenettely on viety päätökseen. Viranomaisen, jonka toimivalta päättyy, on vietävä kyseinen vireillä oleva valvontamenettely päätökseen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti sille jääneiden valtuuksien mukaisesti. Viranomaisen, jonka toimivalta päättyy, on ilmoitettava valvonnan aloittavalle viranomaiselle ennen päätöksentekoa päätöksistä, jotka tehdään valvontamenettelyssä, joka oli vireillä ennen toimivallan muutosta. Sen on toimitettava valvonnan aloittavalle viranomaiselle jäljennös tehdystä päätöksestä ja kaikista asiaankuuluvista kyseiseen päätökseen liittyvistä asiakirjoista.”
20

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee täsmällisemmin, sallitaanko unionin oikeudessa se, että jäsenvaltio antaa työntekijöiden saatavien suojaamisesta annetun lain 4 §:n 1 momentin kaltaisen säännöksen, jossa jätetään vähimmäissuojan ulkopuolelle silloin, kun työnantaja on julistettu maksukyvyttömäksi, sellaiset palkkasaatavat, jotka ovat syntyneet työsuhteesta, joka on päättynyt yli kolme kuukautta ennen maksukyvyttömäksi julistamista, kun tämä tapahtuu automaattisesti ja ehdottomasti. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että direktiivissä 2008/94 ei säädetä mahdollisuudesta rajoittaa niiden henkilöiden ryhmää, joilla on työntekijöiden asema ja joilla on maksamattomia palkkasaatavia maksukyvyttömäksi julistetulta työnantajalta, lukuun ottamatta erityistä henkilöryhmää, jotka on suljettu suojan ulkopuolelle tämän direktiivin 12 artiklassa säädetyn olettaman nojalla.
11

Direktiivin 2013/32 46 artikla, jonka otsikko on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin”, sisältää 5 ja 6 kohdan, joiden sanamuoto on seuraava: ”5. Jäsenvaltion on sallittava hakijoiden jäädä alueelleen siihen asti, kun määräaika, jonka kuluessa näiden on käytettävä oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, on päättynyt, ja silloin, kun tällaista oikeutta on käytetty määräajassa, odottamaan muutoksenhaun tulosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 kohdan soveltamista. 6. Kun kyseessä on a) päätös katsoa hakemus ilmeisen perusteettomaksi 32 artiklan 2 kohdan mukaisesti – –; – – tuomioistuimella on oltava valtuudet ratkaista joko hakijan pyynnöstä tai omasta aloitteestaan, saako hakija jäädä jäsenvaltion alueelle, jos päätöksen seurauksena hakijan oikeus jäädä jäsenvaltioon lakkaa ja kun kansallisessa lainsäädännössä ei ole tällaisissa tapauksissa säädetty oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle odottamaan muutoksenhaun tulosta.”
76

Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä mainitun perusteella vastattava, että henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehtyä sopimusta on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jolla velvoitetaan kyseessä olevan jäsenvaltion sosiaaliturvaviranomaisen kanssa erityissopimuksen tehnyt siirtotyöläinen maksamaan eläkevakuutusmaksuja vähimmäismaksuperusteen mukaisesti, jolloin mainitun jäsenvaltion toimivaltainen laitos rinnastaa kyseisen erityissopimuksen piiriin kuuluvan ajanjakson samassa jäsenvaltiossa täyttyneeseen ajanjaksoon, kun se laskee kyseisen työntekijän vanhuuseläkkeen teoreettisen määrän, ja ottaa kyseisessä laskelmassa huomioon ainoastaan mainitun työntekijän kyseisen sopimuksen perusteella suorittamat eläkevakuutusmaksut, vaikka mainittu työntekijä oli suorittanut kyseisessä jäsenvaltiossa eläkevakuutusmaksuja vähimmäisperusteita korkeampien maksuperusteiden mukaisesti ennen kuin hän käytti oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, ja kun otetaan vielä huomioon, että tällaisen sopimuksen tekevällä kotimaahansa jäävällä työntekijällä, joka ei ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, on mahdollisuus suorittaa eläkevakuutusmaksuja vähimmäismaksuperusteita korkeampien vakuutusmaksuperusteiden mukaisesti.
70

Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, käsiteltävässä asiassa yhdyskunnan saarnaamistyötä harjoittavien jäsenten on toki arvioitava, missä konkreettisessa tilanteessa he keräävät tavattujen henkilöiden henkilötietoja, mitä nimenomaisia tietoja kerätään ja millä tavoin he niitä myöhemmin käsittelevät. Kuten tämän tuomion 43 ja 44 kohdassa kuitenkin palautettiin mieleen, henkilötietojen kerääminen suoritetaan ovelta ovelle ‑saarnaamistyön, jonka avulla yhdyskunnan saarnaamistyötä harjoittavat jäsenet levittävät yhdyskuntansa uskoa, yhteydessä. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, kyseinen saarnaamistyö on yhdyskunnan keskeinen toimintamuoto ja kyseinen yhdyskunta organisoi ja koordinoi tätä toimintaa ja kannustaa siihen. Tässä yhteydessä tiedot kerätään muistin tueksi, jotta niitä voidaan käyttää myöhemmän mahdollisen uuden käynnin yhteydessä. Yhdyskunnan seurakunnilla on niiden saarnaamistyötä harjoittavien jäsenten niille toimittamien tietojen perusteella rekistereitä henkilöistä, jotka eivät halua, että jäsenet käyvät jatkossa heidän ovellaan.
18

Siltä osin kuin kyse on pääasian valittajien ensimmäisestä valitusperusteesta, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmaisee aikovansa hylätä sen ja vahvistaa Tribunale amministrativo regionale per la Sardegnan analyysin, jonka mukaan pääasiassa kyseessä oleva hankintasopimus kuuluu erityisaloihin sovellettavien asetuksen nro 163/2006 säännösten soveltamisalaan, koska sillä on niihin toiminnallinen yhteys. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa aikovansa hylätä myös pääasian valittajien toisen valitusperusteen sillä perusteella, että näillä säännöksillä on etusija siviilikoodeksin 1664 §:ään nähden, koska ne ovat pakottavia, että pääasian asianosaiset ovat sopineet nimenomaisesta säännöstä, jolla poiketaan tästä pykälästä, ja ettei kyseisessä pykälässä tarkoitettu ”yllättäviä olosuhteita” koskeva edellytys täyttynyt nyt kyseessä olevassa tapauksessa. Kyseinen tuomioistuin katsoo kuitenkin, että koska se toimii asiassa viimeisenä oikeusasteena ja koska pääasian valittajat ovat esittäneet sille tätä koskevan pyynnön, sen asiana on tarkistaa, onko erityisesti asetuksen nro 163/2006 206 § unionin oikeuden mukainen, kun kyseisessä pykälässä suljetaan pois kyseisen asetuksen 115 §:n sovellettavuus paitsi erityisalojen hankintasopimuksiin, tuomioistuimen tulkinnan kautta myös sellaisia palveluja koskeviin hankintasopimuksiin, joilla – vaikka ne eivät koske erityisaloja – on niihin toiminnallinen yhteys. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lisäksi, että sen on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan esitettävä unionin tuomioistuimelle pääasian valittajien esittämä kysymys direktiivin 2004/17 pätevyydestä.
39

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 805/2004 17 artiklan a alakohtaa ja 18 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että tuomioistuimen ratkaisua, joka on annettu ilman, että velalliselle on annettu tiedoksi sen tuomioistuimen osoitetta, jolle vastaus on lähetettävä, jonka istuntoon on saavuttava tai jolle valitus kyseisestä ratkaisusta voidaan – tarvittaessa – toimittaa, ei voida vahvistaa eurooppalaiseksi täytäntöönpanoperusteeksi.