ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Näin ollen kun väitteentekijä toimittaa väiteosastolle väitemenettelyn kielellä laaditut käännökset aikaisempien tavaramerkkiensä tunnettuutta koskevista todisteista ja todistuksista mainitun määräajan päätyttyä, on katsottava, että kantaja on asetuksen N:o 40/94 74 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla jättänyt toimittamatta todisteet määräajassa ja että sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) voi näin ollen kyseisen säännöksen nojalla olla ottamatta sanottuja todisteita huomioon.

Siitä seikasta, että yhtäältä yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 16 säännön 3 kohdassa viitataan 20 säännön 2 kohtaan ja toisaalta 17 säännön 2 kohdassa viitataan 16 säännön 3 kohtaan, on pääteltävissä, että määräaika, jonka väiteosasto 20 säännön 2 kohdan nojalla asettaa väitteen tueksi esitettyjä tosiseikkoja, todisteita ja huomautuksia koskevien yksityiskohtaisten tietojen antamista varten, koskee myös väitemenettelyn kielellä laadittuja käännöksiä väitteentekijän aikaisempien tavaramerkkien tunnettuutta koskevista todisteista.

Kun valituslautakunnan käsiteltävänä on päätös, jolla on hylätty merkin rekisteröimistä yhteisön tavaramerkiksi vastaan tehty väite, valituslautakunnalla on yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 74 artiklan 2 kohdan nojalla harkintavalta päättäessään edellyttäen, että se perustelee tältä osin päätöksensä ottaako se huomioon päätöksessä, joka sen on annettava, tosiseikkoja ja todisteita, jotka väitteentekijä on esittänyt väiteosastolle liian myöhään. Niiden huomioon ottaminen on perusteltua erityisesti silloin, kun yhtäältä liian myöhään esitetyt seikat ovat ensi arviolta mahdollisesti todella merkityksellisiä käsiteltävänä olevan väitteen ratkaisun kannalta ja toisaalta menettelyvaihe, jossa tällainen liian myöhäinen esittäminen tapahtuu, ja tähän liittyvät olosuhteet eivät ole esteenä niiden huomioon ottamiselle.

Valituslautakunta tekee näin ollen oikeudellisen virheen, jos se jättää suoraan käyttämättä harkintavaltaansa päättää, onko tällaisia todisteita ja todistuksia otettava huomioon vai ei.

(ks. 62, 63 ja 67 kohta)
Perusteluvelvollisuus on olennainen muotomääräys, joka on erotettava perustelujen aineellisesta paikkansapitävyydestä, koska viimeksi mainittu koskee riidanalaisen päätöksen aineellista lainmukaisuutta. EY 253 artiklassa edellytettyjen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimenpiteen luonteen mukaisia, ja niissä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava toimielimen toimenpiteen perustelut siten, että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, ja siten, että toimivaltainen tuomioistuin voi valvoa toimenpiteen laillisuutta. Tätä vaatimusta on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, koska sitä, ovatko päätöksen perustelut EY 253 artiklan mukaiset, tutkitaan paitsi päätöksen sanamuodon myös asiayhteyden ja kaikkien asiaa koskevien oikeussääntöjen suhteen.

Näistä periaatteista seuraa, että komission tehtävä on näyttää toteen, että toimenpide on valtiontukea ja että se on soveltumaton yhteismarkkinoille. Sillä ei kuitenkaan ole velvollisuutta ottaa kohta kohdalta kantaa sellaisiin kansallisten viranomaisten tai väliintulijoiden esittämiin väitteisiin, jotka eivät selvästikään liity asiaan.

Vaikka tietyissä tapauksissa jo tuen myöntämiseen liittyvistä seikoista ilmenee, että tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää tai uhata vääristää kilpailua, komission on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan joka tapauksessa mainittava nämä seikat päätöksensä perusteluissa.

Komission ei kuitenkaan tarvitse näyttää toteen todellisia vaikutuksia, joita laittomilla tuilla on ollut kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tällaisen näytön esittämistä koskevan vaatimuksen asettaminen komissiolle johtaisi nimittäin niiden jäsenvaltioiden suosimiseen, jotka maksavat tukia noudattamatta EY 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä ilmoitusvelvollisuutta, niiden kustannuksella, jotka ilmoittavat tuesta suunnitteluvaiheessa. EY 87 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan yhteismarkkinoille soveltumattomia ovat nimittäin paitsi tuet, jotka ”vääristävät” kilpailua, myös tuet, jotka ”uhkaavat” vääristää kilpailua

(ks. 117–119, 126 ja 127 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan yhteisö – Kieliä koskevat järjestelyt

(Neuvoston asetuksen N:o 1 3 artikla)

2. Euroopan yhteisö – Kieliä koskevat järjestelyt

(Neuvoston asetuksen N:o 1 3 artikla)

3. Kalastus – Meren luonnonvarojen säilyttäminen – Yhteisön laivastopolitiikka

(Neuvoston asetuksen N:o 2371/2002 12 ja 13 artikla)

Tiivistelmä

1. Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä annetun asetuksen N:o 1 rikkominen tointa tehtäessä tarkoittaa menettelyn säännönvastaisuutta, joka kuitenkin voi aiheuttaa lopullisesti tehdyn toimen kumoamisen ainoastaan silloin, kun ilman tätä virheellisyyttä menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen lopputulokseen.

(ks. 35 kohta)

2. Hallintokomitean esityslistan kohtaan liittyvät asiakirjat on osoitettava jokaiselle jäsenvaltiolle sen virallisella kielellä, kuten Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä annetun asetuksen N:o 1 3 artiklassa säädetään.

Tätä velvollisuutta ei sitä vastoin ole, kun on kyse komitean kokouksen kuluessa tehdyistä muutosehdotuksista sellaiseen asiakirjaan, joka on aikaisemmin sääntöjenmukaisesti toimitettu komitean jäsenille, jos missään kyseisen komitean työjärjestyksen säännöksessä ei säädetä velvollisuudesta tehdä mainitunkaltaiset ehdotukset kirjallisesti kaikilla virallisilla kielillä. Mahdollisuus esittää muutoksia suullisesti komitean kokouksen kuluessa on olemassa, vaikka kyse olisi sellaiseen ehdotukseen, joka on otettu kokouksen esityslistalle, tehtävistä sisällöllisistä muutoksista. Jos komission olisi nimittäin tehtävä muutosehdotuksensa kirjallisesti kaikilla virallisilla kielillä, kokouksessa olisi käytännössä mahdotonta tehdä sisällöllisiä muutoksia ehdotukseen.

(ks. 40 ja 41 kohta)

3. Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa annetun asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan 1 kohdassa olevat sanat ”1 päivästä tammikuuta 2003 alkaen” viittaavat sekä kalastuslaivastoon lisäämisiin että laivastosta poistoihin, joilla ne on korvattava, joten ainoastaan tästä päivästä lukien tehdyt poistot voidaan ottaa huomioon. Näin ollen asetuksella N:o 2371/2002 käyttöön otetuista laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevista korvausjärjestelyistä seuraa, että jäsenvaltion kalastuslaivaston kapasiteetti ei voi ylittää tasoa, jolla se oli 1.1.2003. Asetuksen N:o 2371/2002 12 artiklalla vahvistetuilla viitetasoilla on tosiasiallista merkitystä ainoastaan niille jäsenvaltioille, jotka ylittivät ne 1.1.2003, ja niistä tulee tarpeettomia heti, kun kaikki jäsenvaltiot noudattavat niitä.

(ks. 67–77 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki

–

Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen

–

Suhteelliset hylkäysperusteet

–

Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

–

Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä

–

Sanamerkit CARPOVIRUSINE ja CARPO (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 71 ja 72 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne, joka on nostettu SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 4.3.2004 tekemästä päätöksestä (asia R 289/2003-1), joka koski Calliope SAS:n ja BASF AG:n välistä väitemenettelyä

Asiaa koskevat tiedot

>lt>2

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki

–

Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen

–

Suhteelliset hylkäysperusteet

–

Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten (neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 33 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kumoamiskanne, joka on nostettu SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 18.3.2004 tekemästä päätöksestä (asia R 408/2003-1), joka koskee Fernando Rodrigues Carvalhaisin ja Profilpas Snc:n välistä väitemenettelyä

Asiaa koskevat tiedot

>lt>3

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
287

Kantajan väitteestä, jonka mukaan TIB:n sijoittamia varoja on pidettävä yksityisenä sijoituksena, on riittävää todeta, kuten edellä 236–260 kohdasta ilmenee, että TIB:n osakkuuteen kantajassa ei liittynyt sellaisia ehtoja, jotka olisivat olleet yksityisen sijoittajan kannalta järkeviä, ja että näin ollen varoja, jotka TIB on sijoittanut kantajaan (toimenpiteet 11 ja 12), on pidettävä valtiontukena. Kassavirtaa taas ei voida rinnastaa tuensaajayrityksen taloudelliseen osallistumiseen. Kun kyseessä on vaikeuksissa olevan yrityksen rakenneuudistus, positiivinen kassavirta on vain tulos tuensaajalle myönnetyistä tuista, eikä sitä näin ollen voida pitää osallistumisena rakenneuudistuksen kustannuksiin. Siltä osin kuin kyse on yksityisen sijoittajan väitetysti sijoittamista varoista, riittää, kun todetaan, että kantaja ei ole osoittanut, että ne kaksi lainaa, joiden avulla G. R. on rahoittanut osakkuutensa kantajassa (toimenpiteet 16 ja 17), eivät olleet kantajalle myönnettyä valtiontukea. Kantaja ei myöskään ole esittänyt hallinnollisessa tutkintavaiheessa eikä tämän oikeudenkäyntimenettelynkään kuluessa mitään sellaista, joka vahvistaisi sen, että yksityinen sijoittaja ei ollut vaatinut korkoa. Näin ollen komissio on aivan oikein katsonut, että kyseisiä tosiseikkoja ei ollut näytetty.
96

SMHV muistuttaa tältä osin, että asetuksen N:o 40/94 43 artiklan nojalla aikaisemman yhteisön tavaramerkin haltijan on hakijan pyynnöstä toimitettava todisteet siitä, että yhteisön tavaramerkin julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana, aikaisempaa yhteisön tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty yhteisössä niiden tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity ja joihin väite perustuu, sillä uhalla, että sen väite hylätään, ja että tämä todiste voidaan toimittaa SMHV:n asettaman määräajan kuluessa yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 22 säännön nojalla (EYVL L 303, s. 1). SMHV:n mukaan tässä tarkoituksessa tehtävä pyyntö on muotoiltava nimenomaisesti ja määräajassa. Tosiasiallista käyttöä koskevien todisteiden puuttumisesta voi olla seuraamuksena väitteen hylkääminen ainoastaan siinä tapauksessa, että hakija on nimenomaisesti ja hyvissä ajoin vaatinut tällaisia todisteita SMHV:ssa (edellä 19 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat MUNDICOR, tuomion 36–39 kohta).
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 17.4.2008 – Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. vastaan SMHV – Pelikan (Pelikaanin kuva)

(asia T-389/03)

Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus pelikaania esittävän kuviomerkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisemmat yhteisön tavaramerkit tai kansalliset tavaramerkit Pelikan – Suhteellinen hylkäysperuste – Sekaannusvaara – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 96, 98, 102, 103 ja 106 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n toisen valituslautakunnan 18.9.2003 tekemän päätöksen (asia R 191/2002-2), joka koskee Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG:n ja Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. Co. Ltd:n välistä väitemenettelyä, kumoamiseksi.

Asian tiedot

Yhteisön tavaramerkin hakija: Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. Co. Ltd Haettu yhteisön tavaramerkki: Kuviomerkki luokkiin 1, 2 ja 17 kuuluvia tavaroita varten – hakemus nro 1005826 Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Yhteisön tavaramerkit tai kansalliset kuviomerkit Pelikan Väiteosaston ratkaisu: Rekisteröinnin epääminen Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen hylkääminen





Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Komission päätöksen, jossa todetaan HT 65 artiklan 1 kohdan rikkominen ja määrätään sakko yrityksille, joiden väitetään osallistuneen kartelliin tämän määräyksen vastaisesti, ainoa oikeusperusta on HT 65 artiklan 4 ja 5 kohta, koska siinä viitataan nimenomaisesti tähän oikeusperustaan eikä siinä ole minkäänlaista viittausta oikeusperustaan, joka muodostuu asetuksen N:o 17 3 artiklasta ja sen 15 artiklan 2 kohdasta. Se, että toisessa väitetiedoksiannossa, joka on osoitettu asianomaisille yrityksille, komissio väitti aloittaneensa uuden menettelyn asetuksen N:o 17 perusteella ja viittasi nimenomaisesti sen 3 artiklaan, ei sellaisenaan riitä sen toteamiseksi, että päätöksen oikeusperusta on tämän asetuksen 3 artikla ja 15 artiklan 2 kohta.

(ks. 76, 78, 93, 94 ja 101 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Aikaisempi tavaramerkki on kansallinen tavaramerkki – Rekisteröimisen epääminen, vaikka suhteellinen hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa yhteisöä

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 2 kohta ja 8 artikla)

2. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sanamerkki SELENIUM-ACE ja kuviomerkki, joka sisältää sanaosan ”Selenium Spezial A-C-E”

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Vaikka yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklassa, joka koskee suhteellisia hylkäysperusteita, ei olekaan sellaista vastaavaa säännöstä kuin ehdottomia hylkäysperusteita koskevan 7 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan tavaramerkin rekisteröinnin epäämiseksi riittää, että ehdoton hylkäysperuste on olemassa ainoastaan osassa yhteisöä, samaa ratkaisua on sovellettava sellaisen väitemenettelyn osalta, joka perustuu aikaisempaan jäsenvaltiossa rekisteröityyn tavaramerkkiin. Tästä seuraa, että rekisteröinti on myös evättävä, vaikka suhteellinen hylkäysperuste olisi olemassa ainoastaan osassa yhteisöä.

(ks. 29 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu sekaannusvaara on Saksassa olevien keskivertokuluttajien keskuudessa olemassa sanamerkin SELENIUM-ACE, jonka rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi on haettu Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 3 ”kosmetiikka; kasvovoiteet; saippuat; ihon vanhenemista hidastavat voiteet ja emulsiot” ja luokkaan 5 ”lisäravintoaineet; vitamiinit ja kivennäisaineet” kuuluville tavaroille, ja sanaosan ”Selenium Spezial A-C-E” sisältävän sellaisen kuviomerkin välillä, joka on rekisteröity aikaisemmin Saksassa kyseiseen sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkiin 5 ja 30 kuuluville tavaroille ”tärkkelykseen, kalsiumin suoloihin, magnesiumstearaattiin ja hiivaan tai näiden aineiden yhdistelmiin pohjautuvat lisäravintoaineena käytettävät valmisteet, jotka eivät ole lääkkeellisiä eivätkä lääkkeitä”, koska tavarat, joita varten haetun tavaramerkin rekisteröintiä on haettu, ovat osittain samat ja osittain samankaltaiset kuin aikaisemmalla tavaramerkillä varustetut tavarat, koska kyseessä olevat merkit antavat samankaltaisen kokonaisvaikutelman ulkoasun, lausuntatavan ja merkityssisällön kannalta ja koska tavaroiden samuudesta ja samankaltaisuudesta seuraa, että erot kyseessä olevien merkkien välillä lievenevät sekaannusvaaraa kokonaisuutena arvioitaessa.

(ks. 31, 44 ja 48 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Yhtäältä sanaosan ”SELEZIONE ORO Barilla” sisältävän kuviomerkin, jonka rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi haetaan Nizzan sopimuksessa tarkoitettuun luokkaan 30 kuuluvia ”Elintarvikepastoja, jauhoja ja viljapohjaisia tuotteita, leipää, leivonnaisia ja makeisia; hiivaa ja leivinjauhetta; kastikkeita (mauste-)” varten, ja toisaalta aikaisemmin kansainvälisenä tavaramerkkinä Italiassa rekisteröidyn sanamerkin ORO, joka on voimassa muun muassa Itävallassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa ja Benelux-maissa luokkaan 30 kuuluvia tavaroita varten, joita ovat ”Kahvi, tee, kaakao, sokeri, riisi, tapioka, saago, kahvinkorvike, jauhot ja viljavalmisteet, leipä, keksit, kakut, leivonnaiset ja makeiset, karamellit, jäätelöt; hunaja; siirappi; hiiva, leivinjauhe, suola, sinappi; pippuri, etikka, kastikkeet (mauste-), mausteet; jää” ja sanamerkin ORO SAIWA, joka on rekisteröity aikaisemmin Italiassa samaan luokkaan kuuluvia ”Maitokeksejä, keksejä, leipää, kakkuja ja leivonnaisia” varten, välillä ei ole sekaannusvaaraa keskivertokuluttajan kannalta, vaikka tavarat ovat olennaisesti samat. Siinä, miten kuluttaja mieltää kilpailevat tavaramerkit, on näet merkittäviä ulkoasuun ja lausuntatapaan liittyviä eroja, ja pelkästään se, että niissä esiintyy ilmaisu ”oro”, ei voi tehdä niitä samankaltaisiksi. Lisäksi se, että kilpailevien tavaramerkkien merkityssisällöt ovat heikosti samankaltaisia, ei ole omiaan korvaamaan niiden ulkoasuun ja lausuntatapaan liittyviä eroja. Lopuksi sanalla ”oro”, jolla ensisijaisesti määritellään tavaroiden korkeaa laatua, joka erottuu vakiolaadusta, ei ole itsenäistä erottavaa merkitystä haetussa tavaramerkissä, vaan se on ymmärrettävä siten, että se on liitetty kuvailevaan ilmaisuun ”selezione” ilmoittamaan kuluttajalle, että on kyse korkealaatuisesta tuotteesta, joten merkin erottamiskyky johtuu ilmaisusta ”Barilla”.

(ks. 30, 32 ja 39–41 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kalastus – Meren luonnonvarojen säilyttäminen – Pyyntikiintiöjärjestelmä – Pyyntikiintiöiden määrän jakaminen jäsenvaltioiden kesken – Suhteellisen vakauden periaate – Kalastuksesta riippuvaisten alueiden ja väestön erityistarpeiden huomioon ottaminen – Yksityisille ei ole syntynyt subjektiivisia oikeuksia

(EY 288 artiklan toinen kohta; vuoden 1985 liittymisasiakirjan 161 artiklan 1 kohdan f alakohta; neuvoston asetuksen N:o 3760/92 8 artiklan 4 kohdan i ja ii alakohta)

Tiivistelmä

Yhteisön kalastus‑ ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta annetun asetuksen N:o 3760/92 8 artiklan 4 kohdan i ja ii alakohdassa mainittu suhteellisen vakauden periaate, jonka mukaan neuvosto jakaa pyyntimahdollisuudet jäsenvaltioiden kesken siten, että voidaan turvata kunkin jäsenvaltion kalastustoiminnan suhteellinen vakaus kunkin kyseessä olevan kannan osalta, ilmentää perustetta, jonka mukaan yhteisön kalastusmahdollisuudet jaetaan jäsenvaltioiden kesken jäsenvaltioille myönnettyjen kiintiöiden muodossa, eikä sillä näin ollen taata kalastajille mitään tiettyä kiinteää määrää kalaa, koska suhteellisen vakauden vaatimuksella on ymmärrettävä tarkoitettavan ainoastaan sitä, että kullakin jäsenvaltiolla säilyy tässä jaossa oikeus kiinteään prosenttiosuuteen.

Espanjan ja Portugalin liittymisehdoista tehdyn asiakirjan 161 artiklan 1 kohdan f alakohdan tarkoituksena on yksinomaan määrätä sardellikiintiön jaosta tietyllä alueella, eikä se sisällä mitään viittausta tällä alueella mahdollisesti sardellia pyytävien näiden kahden maan kalastajien tilanteeseen, eikä siinä varsinkaan määrätä neuvoston velvollisuudesta ottaa näiden kalastajien erityistilanne huomioon, kun se sallii sardellikiintiön siirron viereiseltä alueelta tälle alueelle.

Näin ollen suhteellisen vakauden periaatteessa ja edellä mainitun 161 artiklan 1 kohdan f alakohdassa yksilöidään riittävän tarkasti valtiot kalastusoikeuksien haltijoiksi ja määritellään näiden oikeuksien sisältö, joten kyseisillä oikeusnormeilla ei ole tarkoitus antaa oikeuksia yksityisille.

Tämän osalta on merkityksetöntä, että edellä mainitun asetuksen N:o 3760/92 johdanto-osan 13. perustelukappaleen mukaan tässä asetuksessa säädetyssä suhteellisessa vakaudessa on otettava huomioon niiden alueiden erityistarpeet, joiden väestö on erityisen riippuvainen kalastuksesta ja sen liitännäistoiminnoista, ja että neuvoston on jakaessaan pyyntimahdollisuudet jäsenvaltioiden kesken sovitettava yhteen kunkin kalakannan osalta ne intressit, joita kullakin jäsenvaltiolla on perinteisten kalastuselinkeinojensa suhteen tai kalastuksesta riippuvaisen paikallisväestön tai ‑elinkeinojen suhteen. Perinteiset kalastusoikeudet nimittäin kuuluvat valtioille eivätkä yksittäisille laivanvarustajille, joten nämä eivät voi vedota sellaiseen subjektiiviseen oikeuteen, jonka loukkaaminen antaisi niille oikeuden vahingonkorvaukseen EY 288 artiklan toisen kohdan perusteella.

(ks. 87, 89, 91 ja 93–96 kohta)