Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Yrityskeskittymät – Komission suorittama tutkinta – Jäsenvaltioiden velvollisuus tiedottaa komissiolle asetuksen N:o 4064/89 21 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetusta yleisestä edusta – Komission toimivalta ratkaista päätöksellä tämän edun yhteensoveltuvuus yhteisön oikeuden kanssa siitä riippumatta, onko tästä edusta ilmoitettu sille vai ei

(Neuvoston asetuksen N:o 4064/89 21 artiklan 3 kohdan toinen ja kolmas alakohta)

2. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Sellainen päätös, jonka asiayhteys on tuttu sen adressaatille – Suppeat perustelut ovat sallittuja

(EY 253 artikla)

Tiivistelmä

1. Yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 4064/89 21 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa ei voida tulkita siten, että komissio ei voi ratkaista päätöksellä jäsenvaltion kansallisilla säännöksillä suojelemien, muiden kuin kyseisen kohdan toisessa alakohdassa lueteltujen etujen yhteensoveltuvuutta yhteisön oikeuden kanssa sen vuoksi, että näitä ei ole ilmoitettu sille.

Nimittäin jos silloin, kun asianomaisen jäsenvaltion ilmoitus puuttuu, komissio voisi pelkästään nostaa EY 226 artiklan mukaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen, asiassa olisi mahdotonta saada yhteisön päätöstä asetuksessa N:o 4064/89 asetettujen lyhyiden määräaikojen mukaisesti, ja tällöin olisi vaarana, että sellainen päätös tehdään vasta sen jälkeen kun yhteisön laajuisen keskittymän syntymistä olisi jo lopullisella tavalla haitattu kansallisilla toimenpiteillä. Lisäksi tämän asetuksen 21 artiklan 3 kohdan kolmas alakohta menettäisi sellaisen tulkinnan johdosta kokonaan tehokkaan vaikutuksensa, koska jäsenvaltiot voisivat silloin helposti välttää tässä säännöksestä säädetyn valvonnan.

Tästä seuraa, että jotta muiden kuin saman asetuksen 21 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettujen yleisten etujen valvonta, jonka suorittaminen on uskottu kyseisen kohdan kolmannessa alakohdassa komissiolle, olisi tehokasta, kyseiselle toimielimelle on tunnustettava toimivalta ratkaista päätöksellä näiden etujen yhteensoveltuvuus yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja muiden yhteisön oikeuden sääntöjen kanssa siitä riippumatta, onko näistä eduista ilmoitettu sille vai ei.

Vaikka on totta, että asianomaisen jäsenvaltion antaman ilmoituksen puuttumisen vuoksi komission tehtävä voi tulla epäselvemmäksi ja hankalammaksi, sillä komission voi olla vaikea yksilöidä kansallisilla toimenpiteillä suojeltuja etuja, komissio voi kuitenkin aina pyytää kyseiseltä jäsenvaltiolta näitä tietoja. Jos jäsenvaltio sitten jättää tästä pyynnöstä huolimatta toimittamatta pyydetyt tiedot, komissio voi tehdä päätöksen käytettävissään olevien tietojen perusteella

(ks. 54–58 kohta)

2. EY 253 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen toimenpiteen luonteen mukaan, ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, koska tutkittaessa, ovatko päätöksen tai muun toimenpiteen perustelut EY 253 artiklan mukaisia, on otettava huomioon paitsi päätöksen toimenpiteen sanamuoto myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.

Siten kyseiselle jäsenvaltiolle tutussa asiayhteydessä, eli sitä vastaan nostetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen käsittelyn yhteydessä, yrityskeskittymien valvonnasta annetun asetuksen N:o 4064/89 21 artiklan mukaisesta menettelystä tehty päätös saadaan perustella suppeasti silloin kun kyseinen jäsenvaltio ei ollut toimittanut tämän menettelyn kuluessa minkäänlaista selvitystä, jossa se olisi käsitellyt niitä yleisiä etuja, joita kyseisen päätöksen kohteena olevilla toimenpiteillä haluttiin suojata.

(ks. 66, 69 ja 70 kohta)