ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 171/2

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 20.5.2008 — Euroopan yhteisöjen komissio v. Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-91/05) (1)

(Kumoamiskanne - EU 47 artikla - Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - Päätös 2004/833/YUTP - Yhteisen toiminnan 2002/589/YUTP täytäntöönpano - Käsiaseiden ja kevyiden aseiden leviämisen torjuminen - Yhteisön toimivalta - Kehitysyhteistyöpolitiikka)

(2008/C 171/03)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: P. J. Kuijper, J. Enegren ja M. Petite)

Väliintulija, joka tukee kantajan vaatimuksia: Euroopan parlamentti (asiamiehet: R. Passos, K. Lindahl ja D. Gauci)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: J.-C. Piris, R. Gosalbo Bono, S. Marquardt ja E. Finnegan)

Väliintulijat, jotka tukevat vastaajan vaatimuksia: Tanskan kuningaskunta (asiamiehet: A. Jacobsen, C. Thorning ja L. Lander Madsen), Espanjan kuningaskunta (asiamies: N. Díaz Abad), Ranskan tasavalta (asiamiehet: G. de Bergues, E. Belliard ja C. Jurgensen), Alankomaiden kuningaskunta (asiamiehet: M. de Grave, C. Wissels ja H. G. Sevenster), Ruotsin kuningaskunta (asiamies: A. Falk) ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: R. Caudwell ja E. Jenkinson, avustajanaan barrister A. Dashwood)

Oikeudenkäynnin kohde

Yhteisen toiminnan 2002/589/YUTP täytäntöönpanosta ja Euroopan unionin tuesta Länsi-Afrikan valtioiden talousyhteisölle pienaseita koskevan moratorion yhteydessä 2.12.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/833/YUTP (EYVL L 359, s. 65) kumoaminen sekä Euroopan unionin osallistumisesta käsiaseiden ja kevyiden aseiden epävakauttavan keskittymisen ja leviämisen torjumiseen ja yhteisen toiminnan 1999/34/YUTP kumoamisesta 12.7.2002 hyväksytyn neuvoston yhteisen toiminnan 2002/589/YUTP (EYVL L 191, s. 1) toteaminen lainvastaiseksi.

Tuomiolauselma

1) Kumotaan yhteisen toiminnan 2002/589/YUTP täytäntöönpanosta ja Euroopan unionin tuesta Länsi-Afrikan valtioiden talousyhteisölle pienaseita koskevan moratorion yhteydessä 2.12.2004 tehty neuvoston päätös 2004/833/YUTP.

2) Euroopan yhteisöjen komissio ja Euroopan unionin neuvosto vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

3) Tanskan kuningaskunta, Espanjan kuningaskunta, Ranskan tasavalta, Alankomaiden kuningaskunta, Ruotsin kuningaskunta ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta sekä Euroopan parlamentti vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 82, 14.4.2007.
1)

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, liitteessä VI olevan C osan (”Saksa”) 1 kohdan säännökset ovat ristiriidassa henkilöiden vapaan liikkuvuuden ja erityisesti EY 42 artiklan kanssa sikäli kuin niissä mahdollistetaan se, että pääasioissa kyseessä olevien tilanteiden kaltaisissa olosuhteissa maksukaudet, jotka ovat täyttyneet vuosien 1937 ja 1945 välisenä aikana siihen alueeseen, jolla sovellettiin Saksan valtakunnan sosiaaliturvalainsäädäntöä kuuluvilla osilla, jotka kuitenkin sijaitsevat Saksan liittotasavallan alueen ulkopuolella, otetaan vanhuusetuuksien maksamisessa huomioon vain sillä edellytyksellä, että edunsaaja asuu kyseisessä jäsenvaltiossa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/2

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 6.12.2007 (Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardian (Italia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Federconsumatori, Adiconsum, ADOC ja Ercole Pietro Zucca (C-463/04) sekä Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico ja Sandro Sartorio (C-464/04) v. Comune di Milano

(Yhdistetyt asiat C-463/04 ja C-464/04) (1)

(EY 56 artikla - Pääomien vapaa liikkuvuus - Rajoitukset - Yksityistetyt yritykset - Kansallinen säännös, jonka mukaan osakeyhtiön yhtiöjärjestyksessä voidaan myöntää kyseisen yhtiön osakkeita omistavalle valtiolle tai julkiselle taholle oikeus nimittää suoraan yksi tai useampia yhtiön hallituksen jäsenistä)

(2008/C 22/02)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Federconsumatori, Adiconsum, ADOC ja Ercole Pietro Zucca (C-463/04) sekä Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico ja Sandro Sartorio (C-464/04)

Vastaaja: Comune di Milano

Väliintulijat: AEM SpA (C-463/04 ja C-464/04) ja Edison SpA (C-463/04)

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — EY 56 artiklan tulkinta — Kansallinen laki, jonka mukaan julkiset laitokset voivat nimittää yksityistettyjen yritysten hallituksen jäseniä ja tilintarkastajia — Alueellinen laitos, joka omistaa merkittävän osuuden yksityistetystä yrityksestä ja joka soveltaa tätä lakia

Tuomiolauselma

EY 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä Italian codice civilen 2449 §:n kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan osakeyhtiön yhtiöjärjestyksessä voidaan myöntää kyseisen yhtiön osakkeita omistavalle valtiolle tai julkiselle taholle mahdollisuus nimittää suoraan yksi tai useampia hallituksen jäsenistä ja joka itsessään tai, kuten pääasioissa kyseessä olevissa asioissa, yhdessä jonkin muun säännöksen, kuten 31.5.1994 annetun asetuksen N:o 332, joka on muunnettu 30.7.1994 annetuksi laiksi N:o 474, sellaisena kuin se on muutettuna 24.12.2003 annetulla lailla N:o 350, 4 §:n kanssa, jossa myönnetään kyseiselle valtiolle tai julkiselle taholle oikeus osallistua niiden hallituksen jäsenten, joita se ei itse nimitä suoraan, valintaan listavaaleissa, on omiaan antamaan kyseiselle valtiolle tai julkiselle taholle suhteettoman suuren valvontavallan sillä yhtiössä olevaan omistusosuuteen nähden.

(1) EUVL C 249, 14.10.2006.
C 45/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 18.10.2022 – J. P. Mali Kerékpárgyártó és Forgalmazó Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Asia C-653/22)

(2023/C 45/10)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Fővárosi Törvényszék

Pääasian asianosaiset

Kantaja: J. P. Mali Kerékpárgyártó és Forgalmazó Kft.

Vastaaja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Ennakkoratkaisukysymys

Onko unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 952/2013 (1) (jäljempänä tullikoodeksi) tulkittava siten, että tullikoodeksin 42 artiklan 1 kohdassa säädetyn oikeasuhteisuuden vaatimuksen kanssa sopusoinnussa on unionin tullilainsäädännön täytäntöönpanosta vuonna 2017 annetun lain CLII (az uniós vámjog végrehajtásáról szóló 2017. évi CLII. törvény; jäljempänä tullilaki) 84 §:n 8 momentti, jossa ei sallita sitä, että tulliviranomaiset arvioivat kaikki asiaan liittyvät olosuhteet ja tulli-ilmoituksen antaneen toimijan menettelyn, kun niiden on määrättävä sakko tulli-ilmoituksen tietojen korjaamiseen liittyvään sääntöjenvastaisuuteen perustuvien maksamatta olevien tullien määrän perusteella, vaan jossa velvoitetaan määräämään sakon suuruudeksi 50 prosenttia todetusta maksamatta olevien tullien määrästä riippumatta rikkomisen vakavuudesta ja arvioimatta mainitun toimijan vastuuta?

(1) EUVL 2013, L 269, s. 1.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Najwyższy (Puola) on esittänyt 18.11.2022 – Advance Pharma sp. z o.o. v. Skarb Państwa – Główny Inspektor Farmaceutyczny

(Asia C-711/22)

(2023/C 45/16)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Najwyższy

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Advance Pharma sp. z o.o.

Vastaaja: Skarb Państwa – Główny Inspektor Farmaceutyczny

Ennakkoratkaisukysymys

Kun otetaan huomioon perusoikeuskirjan 47 artikla, luettuna yhdessä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, onko joidenkin unionin jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä säädetty oikeussuojakeino – eli mahdollisuus hakea sellaisen oikeusriidan ottamista uudelleen käsiteltäväksi, jossa on annettu lainvoimainen tuomio, siitä syystä, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on antanut tuomion, jossa todetaan, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukaisia vaatimuksia on rikottu – olennainen osa tehokasta oikeussuojaa tuomioistuimessa koskevaa oikeutta siviilioikeudellisissa asioissa, kun jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä säädetään toisesta oikeussuojakeinosta, jolla voidaan suojata asianosaisen oikeuksia tuomioistuimessa, kun oikeudenkäynti on päättynyt ja siinä on annettu lainvoimainen tuomio?
1)

Onko arvonlisäverodirektiivin (1) 135 artiklan 1 kohdan g alakohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen eläkerahaston osuudenhaltijoiden voidaan katsoa kantavan sijoitusriskin, mikä merkitsee sitä, että eläkerahasto on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu erityinen sijoitusrahasto? Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, — onko osuudenhaltijoilla yksilöllinen sijoitusriski vai riittääkö, että osuudenhaltijat ryhmänä, ja vain he, kantavat sijoitustulosten seuraukset? — miten suuri kollektiivinen tai yksilöllinen riski on? — missä määrin eläke-etuuden suuruus riippuu myös muista tekijöistä, kuten eläkkeen karttumisvuosien määrästä, palkan suuruudesta ja tuotto-odotuksesta?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Puola) on esittänyt 10.11.2022 – I. sp. z o.o. v. M. W.

(Asia C-693/22)

(2023/C 35/43)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

Pääasian asianosaiset

Kantaja: I. sp. z o.o.

Vastaaja: M. W.

Ennakkoratkaisukysymys

Onko luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (1) (yleinen tietosuoja-asetus) (EUVL 2016, L 119, s. 1, sellaisena kuin se on muutettuna) 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä 6 artiklan 1 kohdan a, c ja e alakohdan sekä 6 artiklan 3 kohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle, joka mahdollistaa tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11.3.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/9/EY (2) (EYVL L 77, s. 20, sellaisena kuin se on muutettuna) tarkoitetun henkilötiedoista koostuvan tietokannan myymisen, jos rekisteröidyt eivät ole antaneet suostumusta tällaiseen myyntiin?

(1) EUVL 2016, L 119, s. 1.

(2) EUVL 1996, L 77, s. 20.
Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 16.9.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-408/21, HB v. Euroopan komissio, 6.7.2022 antamasta tuomiosta

(Asia C-597/22 P)

(2023/C 24/29)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J. Baquero Cruz, J. Estrada de Solà ja B. Araujo Arce)

Muu osapuoli: HB (edustaja: L. Levi, avocate)

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-408/21, HB v. komissio, 6.7.2022 antaman tuomion siltä osin kuin siinä kumotaan komission 5.5.2021 antamat päätökset C(2021) 3339 final ja C(2021) 3340 final

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se voi antaa asiaratkaisun kumoamiskanteen osalta

— velvoittaa HB:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valituksensa tueksi komissio vetoaa yhteen ainoaan valitusperusteeseen, jonka mukaan on tehty oikeudellinen virhe.

Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että päätökset C(2019) 7318 final ja C(2019) 7319 olivat luonteeltaan sopimusoikeudellisia.

Se, että näitä kahta saatavaa on pidetty virheellisesti luonteeltaan sopimusoikeudellisina, on siten johtanut tuomioon ADR (C-584/17) perustuvan oikeuskäytännön mukaisesti siihen, että komission 5.5.2021 antamat päätökset C(2021) 3339 final ja C(2021) 3340 final on kumottu virheellisesti, mikä on tämän valituksen kohteena.
1)

Onko asetuksen 1896/2006 (1) 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava niin, että sellainen jäsenvaltion kansallinen säännös kuin Viron siviiliprosessikoodeksin (tsiviilkohtumenetluse seadustik) 371 §:n 1 momentin 4 kohta (jonka mukaan tuomioistuin ei ota kannetta tutkittavaksi muun muassa siinä tapauksessa, että on olemassa virolaisen tuomioistuimen antama lainvoimainen menettelyn päättämistä koskeva ratkaisu, joka koskee samoja osapuolia ja jossa riidan kohde on sama ja jonka perusteet ovat samat, ja jonka mukaan samaa asiaa ei voi saattaa uudelleen tuomioistuimen käsiteltäväksi) muodostaa esteen kanteen käsittelylle sellaisen vaatimuksen osalta, josta jäsenvaltion tuomioistuin on antanut ja todennut täytäntöönpanokelpoiseksi eurooppalaisen maksamismääräyksen?
1)

Onko unionin oikeuden ja erityisesti yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (1), kun otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artikla, mukaista kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan yksityinen organisaatio, jonka eetos perustuu uskontoon, a) voi pitää henkilöitä, jotka ovat ennen työsuhteen syntymistä eronneet tietystä uskonnollisesta yhdyskunnasta, soveltumattomina sen palvelukseen, tai b) voi vaatia sen palveluksessa työskenteleviltä henkilöiltä, että he eivät ole ennen työsuhteen syntymistä eronneet tietystä uskonnollisesta yhdyskunnasta, tai c) voi asettaa työsuhteen jatkumisen edellytykseksi sen, että sen palveluksessa työskentelevä henkilö, joka on ennen työsuhteen syntymistä eronnut tietystä uskonnollisesta yhdyskunnasta, liittyy siihen uudelleen, kun se ei muutoin edellytä, että sen palveluksessa työskentelevät henkilöt kuuluvat kyseiseen uskonnolliseen yhdyskuntaan?
4)

Jos direktiivin 2011/92 [– –] 11 artiklan 1 kohdan a alakohdalla [– –], luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan ja/tai Århusin yleissopimuksen, sellaisena kuin se on hyväksyttynä Euroopan yhteisön puolesta neuvoston päätöksellä 2005/370/EY, 9 artiklan 2–4 kappaleen kanssa, ei ole ensimmäisessä kysymyksessä kuvattua vaikutusta yleisissä olosuhteissa, onko sillä tällainen vaikutus, jos kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä asetetut edellytykset sille, että valtiosta riippumaton järjestö voi kuulua 1 artiklan 2 kohdan e alakohdassa tarkoitettuun yleisöön, jota asia koskee, ovat sellaisia, että [– –] ajanjakso, jonka valtiosta riippumattoman järjestön on täytynyt olla olemassa voidakseen kuulua yleisöön, jota asia koskee, on pitempi kuin lakisääteinen määräaika rakennuslupahankkeen käsittelemiselle, mistä siten seuraa, että valtiosta riippumaton järjestö, joka ei ole oikeussubjekti ja joka on muodostettu tietyn rakennuslupahakemuksen johdosta, ei tavallisesti koskaan täyttäisi 1 artiklan 2 kohdan e alakohdan täytäntöönpanolainsäädännössä asetettuja edellytyksiä?
2.

Onko direktiivin 2011/92 2 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sen 4 artiklan 1 kohdan ja kyseisen direktiivin liitteessä I olevan 17 kohdan a alakohdan ja 24 kohdan kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan silloin, kun a. kananpoikien tehokasvatuslaitoksella täydennetään tällaista jo luvan saanutta laitosta, b. lisälaitos (29 990 paikkaa) ja jo hyväksytty laitos (84 000 paikkaa) ylittävät yhdessä direktiivin 2011/92 liitteessä I olevan 17 kohdan a alakohdassa vahvistetun kananpoikia koskevan raja-arvon, joka on 85 000 paikkaa, c. lisälaitos ei täytä kansallisen lainsäädännön mukaista sijaintikohtaista ennakkoarviointia koskevaa kansallista raja-arvoa (30 000 paikkaa) eikä kansallisen lainsäädännön mukaista yleistä ennakkoarviointia koskevaa kansallista raja-arvoa (40 000 paikkaa) ja kun d. jo luvan saaneen laitoksen ympäristövaikutuksia ei ole arvioitu, mutta sen osalta on tehty direktiivin 2011/92 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tapauskohtainen selvitys (tekemällä kansallisen lainsäädännön mukainen yleinen ennakkoarviointi), jonka perusteella on päätelty, että jo luvan saaneen laitoksen ympäristövaikutuksia ei ollut tarpeen arvioida; lisälaitoksen ympäristövaikutukset on arvioitava vain, jos direktiivin 2011/92 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tapauskohtainen selvitys (tekemällä kansallisen lainsäädännön mukainen yleinen ennakkoarviointi) osoittaa, että uuden lisälaitoksen käyttöönotolla voi olla merkittäviä haitallisia ympäristövaikutuksia tai muita merkittäviä haitallisia ympäristövaikutuksia voi aiheutua?
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 4 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä 2 artiklan j alakohdan ja 3 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että matkustajan on aina ilmoittauduttava lähtöselvitykseen niitä ehtoja noudattaen ja siinä määräajassa, jotka lentoliikenteen harjoittaja, matkanjärjestäjä tai valtuutettu matkatoimisto on etukäteen ilmoittanut, tai jos määräaikaa ei ole ilmoitettu, viimeistään 45 minuuttia ennen julkistettua lähtöaikaa ja myös kyseisen asetuksen 2 artiklan j alakohdan mukaisesti ilmoittauduttava lennolle saman asetuksen 3 artiklan 2 kohdan ehtojen mukaisesti?
C 424/29

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 15.8.2022 – Air Europa Lineas Aereas v. VO ja GR

(Asia C-545/22)

(2022/C 424/38)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Air Europa Lineas Aereas

Vastapuolet: VO ja GR

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että tietyn lennon peruutus on johtunut poikkeuksellisista olosuhteista, kun lentoyhtiö on maailmanlaajuisen covid-19-pandemian alettua yhtäkkisesti ja merkittävästi vähentänyt reittilentojensa määrää ja peruuttanut lukuisia lentoja, koska maailmanlaajuinen lentoliikenne supistui yhtäkkisesti ja merkittävästi maaliskuusta 2020 alkaen, koska lentojen taloudellinen täyttöaste jäi liian matalaksi ja koska se halusi suojella lentohenkilökuntansa ja lentäjänsä terveyttä, ja kun lentoyhtiö ei joutunut peruuttamaan kyseistä lentoa viranomaistoimenpiteiden – kuten lentoasemien sulun, lentokiellon tai maahantulokiellon – perusteella?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EYVL 2004, L 46, s. 1)
Onko jäsenvaltion käytäntö, jonka mukaan tilanteessa, jossa saavutettu poikimisprosentti suhteessa ilmoitettujen eläinten lukumäärään on alempi kuin ilmoitetuilta eläimiltä jäsenvaltion vahvistamien tukikelpoisuusedellytysten mukaisesti edellytetty ja näille eläimille määritetty poikimisprosentti, emolehmätuotantoon tarkoitettua tuotantosidonnaista tukea koskeva maksupyyntö on hylättävä kokonaisuudessaan silloinkin, kun ilmoitetuilta eläimiltä edellytetty poikimisprosentti saavutetaan, jos ilmoitettujen eläinten ryhmää rajataan pienemmäksi, kun otetaan huomioon, että kansallisessa lainsäädännössä edellytettyä poikimisprosenttia pienempi poikimisprosentti tarkoittaa, että yhtäkään ilmoitetuista eläimistä ei pidetä tukikelpoisena, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän sekä suoriin tukiin, maaseudun kehittämistukeen ja täydentäviin ehtoihin sovellettavien maksujen epäämis- ja perumisedellytysten sekä hallinnollisten seuraamusten osalta 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 640/2014 ( 1 ) (jäljempänä delegoitu asetus N:o 640/2014) 30 artiklan 3 kohdan, kun otetaan huomioon sen johdanto-osan 28 ja 31 perustelukappale ja sen 2 artiklan 1 kohdan 16 ja 18 alakohta ja 31 artiklan 1–3 kohta, mukainen?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Giudice di pace di Fondi (Italia) on esittänyt 18.8.2022 – M.M. v. Presidenza del Consiglio dei ministri, Ministero della Giustizia ja Ministero dell'Economia e delle Finanze

(Asia C-548/22)

(2022/C 424/39)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Giudice di pace di Fondi

Pääasian asianosaiset

Kantaja: M.M.

Vastaajat: Presidenza del Consiglio dei ministri, Ministero della Giustizia ja Ministero dell'Economia e delle Finanze

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEUT 288 artiklaa, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17, 31, 34 ja 47 artiklaa, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (1) 7 artiklaa, Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY (2), sellaisena kuin se on muutettuna 7.4.1998 annetulla neuvoston direktiivillä 98/23/EY (3), liitteenä olevan, 6.6.1997 tehdyn osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lauseketta sekä määräaikaisesta työstä 18.3.1999 tehdyn puitesopimuksen, joka on Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (4) liitteenä, 4 lauseketta tulkittava siten, että ne ovat esteenä 13.7.2017 annetun asetuksen (decreto legislativo) nro 116 29 §:n, sellaisena kuin se on korvattuna 30.12.2021 annetun lain nro 234 1 §:n 629 momentilla, kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään automaattisesta, ex lege tapahtuvasta luopumisesta kaikista edellä mainittujen direktiivien täytäntöönpanoa koskevista vaatimuksista, mikä merkitsee myös kaiken muun unionin oikeudessa taatun palkkaa, työtä ja sosiaaliturvaa koskevan suojan menettämistä,

— siinä tapauksessa, että magistrato onorario -tuomari määräaikaisena ja osa-aikaisena eurooppalaisena työntekijänä, joka on verrattavissa eurooppalaisena vakituisena ja kokoaikaisena työntekijänä toimivaan ammattituomariin, yksinkertaisesti jättää osallistumishakemuksen vakinaistamismenettelyihin, joilla pannaan ainoastaan muodollisesti täytäntöön määräaikaisesta työstä 18.3.1999 tehdyn puitesopimuksen, joka on direktiivin 1999/70 liitteenä, 5 lausekkeen 1 kohta

— tai siinä tapauksessa, että hän – mikäli hän ei läpäise näitä menettelyjä tai ei jätä hakemusta – ottaa vastaan korvauksen, joka on määrältään ilmeisen riittämätön ja joka ei ole oikeassa suhteessa edellä mainittujen direktiivien täytäntöönpanon laiminlyönnistä aiheutuneisiin vahinkoihin?

(1) EUVL 2003, L 299, s. 9.

(2) EYVL 1998, L 14, s. 9.

(3) UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta annetun direktiivin 97/81/EY ulottamisesta koskemaan Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kuningaskuntaa 7.4.1998 annettu neuvoston direktiivi 98/23/EY (EYVL 1998, L 131, s. 10).

(4) EYVL 1999, L 175, s. 43.
4)

Lopuksi, voidaanko niin ikään mainittuun 7 artiklan 4 kohtaan sisältyvää ilmausta ”taikka jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten luvan perusteella” tulkita siten, että jäsenvaltiolla on mahdollisuus määrittää ylimääräinen yleinen kategoria (lievä huolimattomuus), joka tavaran tuhoutumisen tai menettämisen yhteydessä on omiaan vaikuttamaan kulutukseen luovuttamisen käsitteeseen, vai onko niin, että mainittua ilmausta ei voida ymmärtää näin, vaan se on sen sijaan ymmärrettävä viittaukseksi yksittäisiin tapauksiin, joihin saadaan tapauskohtainen lupa tai jotka yksilöidään joka tapauksessa objektiivisesti määriteltyjen tapauskohtaisten tekijöiden perusteella?