ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
66

Kun toisaalta otetaan huomioon sekä lisäpöytäkirjan, päätöksen N:o 2/76 ja päätöksen N:o 1/80 – joihin lisäpöytäkirjan 41 artiklan 1 kohta sekä päätöksen N:o 2/76 7 artikla ja päätöksen N:o 1/80 13 artikla kuuluvat – että assosiaatiosopimuksen, johon nämä määräykset liittyvät, luonne, asiayhteys ja tavoite, sellaisina kuin nämä luonne, asiayhteys ja tavoite ilmenevät edeltä 41–47 kohdasta, on katsottava, että päätöksen N:o 2/76 7 artiklaan sisältyvällä standstill-lausekkeella pyritään työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta samoihin tavoitteisiin kuin lisäpöytäkirjan 41 artiklan 1 kohdassa ja päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa eli – kuten oikeuskäytännöstä ja erityisesti 21.10.2003 annetusta tuomiosta Abatay ym. (C‑317/01 ja C‑369/01, EU:C:2003:572, 72 kohta) ilmenee – luomaan sellaiset suotuisat olosuhteet, joilla voidaan asteittain toteuttaa sijoittautumisoikeus ja palvelujen tarjoamisen vapaus sekä työntekijöiden vapaa liikkuvuus kieltämällä kansallisia viranomaisia ottamasta käyttöön uusia kyseisten vapauksien esteitä, jotta näiden vapauksien asteittainen toteuttaminen jäsenvaltioiden ja Turkin tasavallan välillä ei vaikeutuisi.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS ja Selver AS sekä toisaalta Tallinna linn (Tallinnan kaupunki, Viro) ja Maksu- ja Tolliamet (vero- ja tulliviranomainen, Viro; jäljempänä veroviranomainen) ja jossa on kyse kyseisten yhtiöiden maksaman myyntiveron palauttamisesta.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd ja Generics (UK) Ltd, joka toimii toiminimellä ”Mylan”, ja toisaalta Gilead Science Inc. (jäljempänä Gilead) ja jossa on kyse viimeksi mainitulle ihmisen immuunikatovirusinfektion (jäljempänä HIV) hoitoon käytettävälle tuotteelle myönnetyn lisäsuojatodistuksen pätevyydestä.
26

Tältä osin on niin, että – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – Turbogás riitauttaa polttoaine- ja energiaveron kantamisen lainmukaisuuden tuotetun sähkön sähköntuotantoprosessissa kulutettavan osan osalta. Kuten Euroopan komissio on ehdottanut kirjallisissa huomautuksissaan ja kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 13 ja 27 kohdassa, näin ollen on tutkittava myös mainitunlaisen kulutuksen mahdollista verovapautusta direktiivin 2003/96 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla, sillä siinä vapautetaan verosta energiatuotteet ja sähkö, joita käytetään sähkön tuottamiseen.
7

Kyseisen asetuksen 18 artiklan sanamuoto on seuraava: ”1. Jäsenvaltio, joka on tämän asetuksen perusteella vastuussa hakemuksen käsittelystä, on velvollinen: – – b) ottamaan 23, 24, 25 ja 29 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti takaisin hakijan, jonka hakemusta käsitellään ja joka on jättänyt hakemuksen toisessa jäsenvaltiossa tai joka oleskelee ilman oleskelulupaa toisessa jäsenvaltiossa; c) ottamaan 23, 24, 25 ja 29 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti takaisin kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön, joka on käsittelyn kuluessa peruuttanut hakemuksensa ja jättänyt hakemuksen toisessa jäsenvaltiossa tai joka oleskelee toisessa jäsenvaltiossa ilman oleskelulupaa; d) ottamaan 23, 24, 25 ja 29 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti takaisin kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön, jonka hakemus on hylätty ja joka on jättänyt hakemuksen toisessa jäsenvaltiossa tai joka oleskelee ilman oleskelulupaa toisessa jäsenvaltiossa. 2. Jäsenvaltion, joka on vastuussa hakemuksen käsittelystä, on 1 kohdan a ja b alakohdan soveltamisalaan kuuluvissa tapauksissa käsiteltävä hakijan jättämä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus tai saatettava päätökseen sen käsittely. – – Jos hakemus on 1 kohdan d alakohdan soveltamisalaan kuuluvissa tapauksissa hylätty ainoastaan ensimmäisessä käsittelyssä, hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion on varmistettava, että asianomaisella henkilöllä on tai on ollut mahdollisuus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon [kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60)] 46 artiklan mukaisesti.”
20

Mainitun kanteen 22 kohdassa todettiin lisäksi, että ”koska [vastapuoli] ei ilmoita 14.9.2016 antamansa tuomion [Ori Martin ja SLM v. komissio (C‑490/15 P ja C‑505/15 P, ei julkaistu, EU:C:2016:678),] 53–72 kohdassa syitä, joiden vuoksi [valittajan] tekemien, tosiseikkoja koskevien täsmennysten hylkääminen on perusteltua, se on rikkonut perusoikeuskirjan 47 artiklaa, koska se ei ole antanut [valittajalle] mahdollisuutta – – saada oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä, jossa sen, joka on tuomittu tai jolle on määrätty seuraamus, on tiedettävä, minkä todellisten syiden vuoksi näin on tapahtunut ja mistä sitä konkreettisesti syytetään”.
28

Tältä osin on todettava ensinnäkin, että riidanalaisia maksuja on pidettävä jäsenvaltion yksipuolisesti asettamina rahamaksuina. Koska tarkoituksella, jonka vuoksi tällaiset maksut on asetettu, ei ole merkitystä, on merkityksetöntä, onko kyse sellaisesta maksusta, joka on tarkoitettu sosiaaliturvaetuuksien rahoittamiseen (ks. vastaavasti tuomio 21.9.2000, Michaïlidis, C-441/98 ja C-442/98, EU:C:2000:479, 17 kohta).
48

Edellä esitetyn perusteella kahteen ensimmäiseen kysymykseen asioissa C-195/17, C-197/17–C-203/17, C-226/17, C-228/17, C-274/17, C-275/17, C-278/17–C-286/17, C-290/17 ja C-291/17 sekä kysymyksiin asiassa C-292/17 on vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa, kun se luetaan asetuksen johdanto-osan 14 perustelukappaleen valossa, on tulkittava siten, että se, että lentomiehistöstä merkittävä osa on spontaanisti poissa työstä (villi lakko) – kuten tilanne on pääasioissa – ja tämä johtuu lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan yllättäen antamasta yrityksen rakenneuudistusta koskevasta ilmoituksesta, sellaisen kehotuksen jälkeen, jota eivät antaneet yrityksen työntekijöiden edustajat vaan spontaanisti itse työntekijät, jotka jäivät sairauslomalle, ei kuulu tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksellisten olosuhteiden käsitteen alaan.
35

Tämä vähimmäismäärä vahvistetaan kyseisen direktiivin 6 artiklassa niin, että sen perustana on lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärä per platoaste tai lopputuotteen hehtolitrojen lukumäärä per alkoholiprosentti. Näin ollen kyseisen direktiivin johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa olevaa viittausta tuotteen alkuperäiseen tiheyteen on tulkittava siten, että sillä viitataan oluen platoasteisiin perustuvaan oluen valmisteveron laskentamenetelmään, kun taas samaan perustelukappaleeseen sisältyvää viittausta tuotteen alkoholipitoisuuteen on tulkittava siten, että sillä viitataan oluen alkoholiprosenttiin perustuvaan oluen valmisteveron laskentamenetelmään. Tästä seuraa, että platoasteet on laskettava kyseisen 6 artiklan soveltamista varten siten, että laskelmassa otetaan huomioon oluen alkuperäinen tiheys eli sen kantakierre.
12

Standardin EN 590:2013 on laatinut tekninen komitea CEN/TC 19 ”Kaasumaiset ja nestemäiset polttoaineet, voiteluaineet ja niihin liittyvät maaöljypohjaiset tuotteet, jotka ovat biologista tai synteettistä alkuperää”, ja sen on 26.7.2013 hyväksynyt Euroopan standardointikomitea (CEN) Euroopan komission 13.11.2006 antaman toimeksiannon (M 394, Mandate to CEN on the revision of EN 590 to increase the concentration of FAME and FAEE to 10 % [V/V]) perusteella.
10

Asetuksen N:o 805/2004 VII lukuun, jonka otsikko on ”Suhde muihin yhteisön säädöksiin”, sisältyvässä asetuksen 27 artiklassa, jonka otsikkona puolestaan on ”Suhde asetukseen (EY) N:o 44/2001”, säädetään seuraavaa: ”Tämä asetus ei vaikuta mahdollisuuteen hakea riitauttamattoman vaatimuksen johdosta annetun tuomion, tuomioistuimen hyväksymän sovinnon tai virallisen asiakirjan tunnustamista ja täytäntöönpanoa [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 44/2001 [(EYVL 2001, L 12, s. 1)] mukaisesti.”
Asia C-672/17

Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA

vastaan

Autoridade Tributária e Aduaneira

[Tribunal Arbitral Tributárion (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) esittämä ennakkoratkaisupyyntö]

Ennakkoratkaisupyyntö – Arvonlisävero – Veron peruste – Alentaminen – Verotuksen neutraalisuuden periaate

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 6.12.2018

Verolainsäädännön yhdenmukaistaminen – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Veron peruste – Maksun täyden tai osittaisen laiminlyönnin vuoksi veron perusteeseen tehtävä alennus – Kansalliset poikkeavat erityistoimenpiteet – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että veron perusteen alentamisen edellytyksenä on, että verovelvollinen ilmoittaa etukäteen aikomuksestaan kumota vero, jotta ostaja oikaisisi tekemäänsä arvonlisäveron vähennystä – Sallittavuus myös verotuksen neutraalisuuden periaatteen nojalla

(Neuvoston direktiivin 2006/112 90 ja 273 artikla)

Verotuksen neutraalisuuden periaatetta sekä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 90 ja 273 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että verovelvollisen ei ole sallittua alentaa arvonlisäveron perustetta maksun laiminlyönnin johdosta, jos se ei ole ilmoittanut verovelvolliselle tavaran tai palvelun ostajalle etukäteen aikomuksestaan kumota arvonlisävero kokonaan tai osittain, jotta tämä ostaja ilmoituksen johdosta oikaisisi alun perin mahdollisesti tekemäänsä arvonlisäveron vähennystä.

Verotuksen neutraalisuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen osalta on todettava, että tällä vaatimuksella, jonka avulla velalliselle voidaan ilmoittaa, että sen on oikaistava sen arvonlisäveron määrä, jonka se on voinut vähentää hankinnoistaan, voidaan edesauttaa arvonlisäveron kannon oikean toimittamisen varmistamista sekä petosten ja verotulojen menettämisen vaaran eliminoimista (ks. analogisesti tuomio 26.1.2012, Kraft Foods Polska, C-588/10, EU:C:2012:40, 32 ja 33 kohta).

(ks. 36 ja 42 kohta sekä tuomiolauselma)
Tilanteessa, jossa on kyse kumoamiskanteesta, jonka yksityinen oikeussubjekti on nostanut toimesta, jonka adressaatti kyseinen oikeussubjekti ei ole, on todettava, että kun toimi vaikuttaa sellaiseen henkilöryhmään, jonka jäsenet olivat tiedossa tai yksilöitävissä toimen tekoajankohtana kyseisen ryhmän jäsenille ominaisten kriteerien perusteella, toimen voidaan katsoa koskevan niitä erikseen talouden toimijoiden rajoitettuun piiriin kuuluvina henkilöinä ja näin voi olla muun muassa silloin, kun päätöksellä muutetaan kyseisen henkilön ennen sen antamista saamia oikeuksia.

Näin ei ole silloin, kun on kyse kanteesta, jonka tiettyjen tuotteiden tuottaja on nostanut polkumyyntitullin kumoamisesta annetusta asetuksesta, joka koskee kyseisiä tuotteita. Koska riidanalaisella asetuksella kumotut polkumyynnin vastaiset toimenpiteet vaikuttavat yksinomaan kyseisillä toimenpiteillä nimenomaisesti tarkoitettujen tuotteiden maahantuojiin, mainittu asetus koskee kantajaa ainoastaan sen objektiivisen ominaisuuden perusteella, että se on asianomaisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden kohteena olleiden tuotteiden maahantuoja, ottamatta huomioon sen yksilöllistä tilannetta. Erityisesti on todettava, ettei voida väittää, että edellytys siitä, että toimen täytyy koskea henkilöä erikseen, täyttyisi siinä tapauksessa, että se, mihin vaikutus kohdistuu, on objektiivinen tilanne. Myöskään sen, että kantajaan jo kohdistuu polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä, ei pätevästi voida katsoa merkitsevän oikeutta, jonka kantaja olisi saavuttanut ennen riidanalaisen asetuksen antamista.

(ks. 36–38 ja 40 kohta)
Yhtäältä yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 146 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja toisaalta tätä säännöstä ja saman direktiivin 153 artiklaa yhdessä on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion verotuskäytännölle, jonka nojalla tavaroiden maastavientiin välittömästi liittyvien kuljetuspalvelujen osalta ja näihin kuljetuspalveluihin osallistuvien välittäjien suorittamien palvelujen osalta säädetyn arvonlisäverovapautuksen edellytyksenä on, että maksuvelvollinen esittää vientitullausilmoituksen kyseisistä tavaroista. Tältä osin toimivaltaisten viranomaisten on tällaisten vapautusten myöntämistä varten tutkittava, voidaanko kyseisten tavaroiden maastavientiä koskevan edellytyksen täyttyminen päätellä riittävällä todennäköisyydellä kaikista niistä todisteista, jotka voivat olla näiden viranomaisten käytettävissä. Tässä asiayhteydessä maksuvelvollisen esittämä ja tavaroiden määränpäänä olevan kolmannen maan tullin vahvistama TIR-carnet on asiakirja, joka näiden viranomaisten on periaatteessa otettava asianmukaisesti huomioon, jollei niillä ole täsmällisiä syitä epäillä tämän asiakirjan aitoutta tai luotettavuutta.

(ks. 68 kohta ja tuomiolauselma)
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/29/EY on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että elintarvikkeen maulle annetaan tekijänoikeussuojaa tämän direktiivin perusteella ja että kansallista lainsäädäntöä tulkitaan siten, että siinä annetaan tekijänoikeussuojaa tällaiselle maulle.

On nimittäin yhtäältä huomattava, että tekijänoikeuteen luonnostaan kuuluvien yksinoikeuksien suojaa valvovien viranomaisten on voitava tietää selvästi ja täsmällisesti tällaiset suojan kohteet. Sama pätee yksityisiin ja muun muassa talouden toimijoihin – erityisesti kilpailijoihin –, joiden on voitava tunnistaa selvästi ja täsmällisesti kolmansille kuuluvat suojan kohteet. Toisaalta on tarpeen, että suojan kohteen tunnistamisprosessista suljetaan pois kaikki oikeusvarmuudelle vahingolliset subjektiiviset seikat, mikä edellyttää sitä, että suojan kohde on voitava ilmaista täsmällisesti ja objektiivisesti. Elintarvikkeen maun täsmällinen ja objektiivinen tunnistaminen ei kuitenkaan ole mahdollista. Esimerkiksi kirjallisesta teoksesta tai kuva-, elokuva- tai musiikkiteoksesta – jotka ovat täsmällisiä ja objektiivisia ilmauksia – poiketen elintarvikkeen maun tunnistaminen perustuu olennaisesti makuelämyksiin ja ‑kokemuksiin, jotka ovat subjektiivisia ja vaihtelevia, koska ne riippuvat muun muassa kyseistä elintarviketta maistavaan henkilöön liittyvistä tekijöistä, kuten tämän iästä, ruokamieltymyksistä ja kulutustavoista sekä ympäristöstä tai asiayhteydestä, jossa elintarviketta maistetaan. Elintarvikkeen maun täsmällinen ja objektiivinen yksilöiminen, jonka perusteella tämä maku voidaan erottaa muista samantapaisista elintarvikkeista, ei myöskään ole teknisin keinoin mahdollista tieteellisen kehityksen nykytilassa.

(ks. 41–43 ja 46 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-484/17

K

vastaan

Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

(Raad van Staten (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2003/86/EY – Oikeus perheenyhdistämiseen – 15 artikla – Erillisen oleskeluluvan epääminen – Kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta läpäistä kotoutumiskoe

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.11.2018

Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Maahanmuuttopolitiikka – Oikeus perheenyhdistämiseen – Direktiivi 2003/86 – Perheenjäsenten maahantulo ja maassaoleskelu – Erillinen oleskeluoikeus viiden vuoden oleskelun jälkeen – Kansallinen säännöstö, jonka nojalla hakemus erillisestä oleskeluluvasta voidaan hylätä, jos asianomainen ei ole osoittanut läpäisseensä kotoutumiskoetta – Hyväksyttävyys – Edellytys – Oikeasuhteisuus

(Neuvoston direktiivin 2003/86 15 artiklan 1 ja 4 kohta)

Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY 15 artiklan 1 ja 4 kohta eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, joka mahdollistaa sen, että yli viisi vuotta jäsenvaltion alueella perheenyhdistämisen nojalla oleskelleen kolmannen maan kansalaisen hakemus erillisestä oleskeluluvasta voidaan hylätä sillä perusteella, ettei hän ole osoittanut läpäisseensä kyseisen jäsenvaltion kieltä ja yhteiskuntaa koskevaa kotoutumiskoetta, kunhan tällaisen kokeen läpäisyvelvollisuutta koskevat konkreettiset säännöt eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi, joka on helpottaa kolmansien maiden kansalaisten kotoutumista, minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana.

Tätä varten kyseisen tuomioistuimen on varmistuttava erityisesti siitä, että kotoutumiskokeen läpäisemiseksi vaadittavat tiedot vastaavat perustasoa, että kansallisessa säännöstössä asetettu edellytys ei johda siihen, että se estää erillisen oleskeluoikeuden myöntämisen sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat esittäneet näyttöä halustaan läpäistä kyseinen koe ja ponnisteluistaan tätä varten, että erityiset yksilölliset olosuhteet otetaan asianmukaisesti huomioon ja etteivät kyseiseen kokeeseen liittyvät kulut ole liiallisia (ks. vastaavasti tuomio 9.7.2015, K ja A, C-153/14, EU:C:2015:453, 54–70 kohta).

Tässä yhteydessä on korostettava muun muassa sitä, että perheenkokoajan asianomaisten perheenjäsenten iän, koulutustason, taloudellisen tilanteen tai terveydentilan kaltaisten olosuhteiden on voitava johtaa siihen, etteivät toimivaltaiset viranomaiset aseta erillisen oleskeluluvan myöntämisen edellytykseksi kotoutumiskokeen läpäisemistä silloin, kun kyseisten olosuhteiden johdosta osoittautuu, etteivät he kykene osallistumaan kyseiseen kokeeseen tai läpäisemään sitä (ks. vastaavasti tuomio 9.7.2015, K ja A, C-153/14, EU:C:2015:453, 58 kohta).

(ks. 22–24 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C-625/17

Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

vastaan

Finanzamt Feldkirch

(Ennakkoratkaisupyyntö – Verwaltungsgerichtshof)

Ennakkoratkaisupyyntö – SEUT 56 ja SEUT 63 artikla – Palvelujen tarjoamisen vapaus ja pääomien vapaa liikkuvuus – Luottolaitokset – Vakausmaksu ja vakausmaksun erityisosuus, jotka lasketaan Itävaltaan sijoittautuneiden luottolaitosten konsolidoimattoman taseen perusteella – Rajatylittävien pankkiliiketoimien huomioon ottaminen – Toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden tytäryhtiöiden liiketoimien huomiotta jättäminen – Erilainen kohtelu – Rajoitus – Oikeuttaminen

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 22.11.2018

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Luottolaitosten verotus – Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään vakausmaksusta ja vakausmaksun erityisosuudesta, jotka lasketaan kotimaassa asuvien luottolaitosten konsolidoimattoman taseen perusteella – Sellaisten palvelujen huomioon ottaminen, jotka luottolaitos on tarjonnut muissa jäsenvaltioissa asuville asiakkaille käyttämättä ulkomailla asuvaa kiinteää toimipaikkaa – Ulkomailla asuvien tytäryhtiöiden ulkomailla asuville asiakkaille tarjoamia palvelujen huomiotta jättäminen – Sallittavuus

(SEUT 56 artikla)

SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle siltä osin kuin siinä säädetään, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten Itävaltaan sijoittautuneiden luottolaitosten, jotka tarjoavat palveluja muissa jäsenvaltioissa asuville asiakkailleen käyttämättä niihin perustettua kiinteää toimipaikkaa, on maksettava tietty maksu ”keskimääräisen konsolidoimattoman taseen summan perusteella”, mikä kattaa näiden laitosten muiden jäsenvaltioiden kansalaisten kanssa suoraan toteuttamat pankkiliiketoimet, vaikka samoja liiketoimia ei oteta huomioon, kun Itävaltaan sijoittautuneiden luottolaitosten tytäryhtiöt ovat toteuttaneet ne, jos näiden tytäryhtiöiden kotipaikka on muissa jäsenvaltioissa.

(ks. 44 kohta ja tuomiolauselma)
Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY 4 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioilla on velvollisuus tunnustaa tavaramerkinhaltijoita kollektiivisesti edustavat järjestöt henkilöiksi, joilla on tavaramerkinhaltijoiden oikeuksien suojaamiseksi niiden loukkaamiselta oikeus pyytää omissa nimissään oikeussuojakeinojen soveltamista ja nostaa omissa nimissään tuomioistuimessa kanne tavaramerkinhaltijoiden oikeuksien panemiseksi täytäntöön, edellyttäen että tällaisella järjestöllä katsotaan kansallisen lainsäädännön mukaan olevan välitön intressi näiden etujen puolustamiseen ja että sillä on kansallisen lainsäädännön mukaan kelpoisuus esiintyä asianosaisena tässä tarkoituksessa, ja tämän seikan tutkiminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.

(ks. 39 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-555/17

2M-Locatel A/S

vastaan

Skatteministeriet

(Østre Landsretin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (ETY) no 2658/87 – Tulliliitto ja yhteinen tullitariffi – Tariffiluokittelu – Yhdistetty nimikkeistö – Alanimikkeet 85287113 ja 85287190 – Laite, joka mahdollistaa internetprotokollan avulla suorana lähetyksenä välitettyjen televisiosignaalien vastaanottamisen, avaamisen ja käsittelyn

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kymmenes jaosto) 20.9.2018

Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Laite, joka mahdollistaa internetprotokollan avulla suorana lähetyksenä välitettyjen televisiosignaalien vastaanottamisen, avaamisen ja käsittelyn – Luokitteleminen yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 85287190 – Edellytys – Videovirittimen puuttuminen

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1549/2006, liite I)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 17.10.2006 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1549/2006, olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että laitteet, joiden avulla on mahdollista vastaanottaa, avata ja käsitellä internetprotokollan avulla välitettyjä Live TV -televisiosignaaleja, kuten pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset laitteet, kuuluvat yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 85287190, jos niissä ei ole videoviritintä eikä televisioviritintä, minkä tarkastaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia.

(ks. 52 kohta ja tuomiolauselma)