Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Vahingonkorvauskanne — Kohde — Vaatimus sellaisen vahingon korvaamiseksi, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että Euroopan oikeusasiamies on käsitellyt kantelua virheellisesti — Tutkittavaksi ottaminen — Yhteisöjen tuomioistuinten toimivalta yhteensoveltuva parlamentin valvontavallan kanssa — Oikeusasiamiehen itsenäisyyttä ei aseteta kyseenalaiseksi — (EY 195 artikla, EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta; Euroopan oikeusasiamiehen ohjesäännön 3 artiklan 7 ja 8 kohta ja 8 artikla)

2. Vahingonkorvauskanne — Itsenäisyys kumoamis- ja laiminlyöntikanteeseen nähden — Tarve arvioida yhteisön toimielimen tai laitoksen noudattaman, vahingon syynä olevan menettelyn laillisuus, jotta vastuu voidaan todeta — Kanne sellaisen vahingon korvaamiseksi, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että Euroopan oikeusasiamies on käsitellyt kantelua virheellisesti — Oikeusasiamiehen tehtäviään hoitaessaan noudattaman menettelyn laillisuuden arviointi — (EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta)

3. Muutoksenhaku — Valitusperusteet — Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja perustelujen pelkkä toistaminen — Oikeudellisen virheen määrittämättä jättäminen — Tutkimatta jättäminen — (EY 225 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta)

4. Euroopan oikeusasiamies — Yleistä velvollisuutta ilmoittaa kantelun tehneille käytettävissä olevista oikeussuojakeinoista ja niiden käyttöä koskevista määräajoista ei ole — (Euroopan oikeusasiamiehen ohjesäännön 2 artiklan 5 kohta)

5. Euroopan oikeusasiamies — Asianomaisen kansalaisen erityisen edun mukaiseen ratkaisuun pyrkiminen — Velvollisuus yhteistyöhön asianomaisen toimielimen kanssa — Oikeusasiamiehen harkintavalta — Päätös, jonka mukaan kantelijan vaatimukset tyydyttävään ratkaisuun ei päästä — Virkavirhettä ei ole tehty — (Euroopan oikeusasiamiehen ohjesäännön 3 artiklan 5 kohta)

Tiivistelmä

1. Vaikka onkin totta, että Euroopan oikeusasiamiehellä on laaja harkintavalta sen suhteen, ovatko hänelle saapuvat kansalaisten kantelut perusteltuja sekä mihin toimiin ne johtavat, ja että hänellä ei ole tältä osin minkäänlaista velvollisuutta tietyn tuloksen saavuttamiseen, joten yhteisöjen tuomioistuinten suorittaman valvonnan on tämän vuoksi oltava rajoitettua, ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että täysin poikkeuksellisissa olosuhteissa kansalainen voisi osoittaa, että oikeusasiamies on tehtäviään suorittaessaan rikkonut riittävän ilmeisesti yhteisön oikeutta siten, että asianomaiselle kansalaiselle aiheutuu vahinkoa. Näin ollen vahingonkorvauskanne, joka perustuu yhteisön sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen sillä perusteella, että oikeusasiamiehen väitetään käsitelleen kantelua virheellisesti, voidaan lähtökohtaisesti ottaa tutkittavaksi.

Tämän osalta oikeusasiamiehen toiminnan tuomioistuinvalvonta ei ole poissuljettu sen valvontavallan vuoksi, joka parlamentilla hänen osaltaan on. Yhtäältä oikeusasiamiehen velvollisuuden antaa kertomuksia parlamentille ei voida katsoa olevan valvontaa, jonka parlamentti kohdistaa siihen, että oikeusasiamies suorittaa tehtävänsä moitteettomasti käsitellessään kansalaisten tekemiä kanteluja. Toisaalta oikeusasiamiehen erottaminen edellyttää oikeusasiamiehen toiminnan kokonaisvaltaista arviointia eikä valvontaa, jonka parlamentti kohdistaa siihen, miten oikeusasiamies suorittaa tehtävänsä käsitellessään kansalaisen tekemää kantelua. Joka tapauksessa toimivalta, joka parlamentilla on käytettävissään oikeusasiamieheen nähden, ei missään tapauksessa ole samanlaista kuin valta suorittaa tuomioistuinvalvontaa. Tästä seuraa, että oikeusasiamiehen toiminnan tuomioistuinvalvonta ei ole päällekkäistä parlamentin suorittaman valvonnan kanssa.

Lisäksi on selvää, että se mahdollisuus, että yhteisön vastuu tietyissä olosuhteissa syntyy sen vuoksi, että oikeusasiamies on tehtäviään hoitaessaan menetellyt yhteisön oikeuden vastaisesti, ei ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi oikeusasiamiehen itsenäisyyttä.

(ks. 43–48 ja 52 kohta)

2. Vahingonkorvauskanne on itsenäinen oikeussuojakeino, jolla on oma tehtävänsä oikeussuojakeinojen järjestelmässä ja jonka nostamisen edellytykset määräytyvät sen erityisen tarkoituksen perusteella. Kun kumoamiskanteella ja laiminlyöntikanteella vaaditaan sen toteamista, että oikeudellisesti sitova toimi on lainvastainen tai että tällainen toimi on jätetty toteuttamatta, vahingonkorvauskanteen tarkoituksena on yhteisön toimielimen tai laitoksen syyksi luettavan lainvastaisen toimen tai lainvastaisen menettelyn aiheuttaman vahingon korvaaminen.

Koska yksi edellytyksistä oikeudelle saada vahingonkorvausta on, että oikeusnormia, jolla annetaan oikeuksia yksityisille, on rikottu riittävän ilmeisesti, yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun ollessa kysymyksessä on arvioitava vahingon syynä olevaa menettelyä, jotta yhteisön toimielimen tai laitoksen vastuu voidaan todeta. Jos yhteisöjen tuomioistuimet eivät voisi arvioida yhteisön toimielimen tai laitoksen menettelyn laillisuutta, EY 235 artiklan mukaiselta menettelyltä riistettäisiin sen tehokas vaikutus.

Tästä seuraa erityisesti, että sellaisen yhteisön sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuvan kanteen yhteydessä, jolla pyritään saamaan korvausta vahingosta, jonka väitetään aiheutuneen tavasta, jolla oikeusasiamies on käsitellyt kantelun, on arvioitava oikeusasiamiehen tehtäviään hoitaessaan noudattaman menettelyn laillisuus.

(ks. 59–62 kohta)

3. Kun valittaja riitauttaa tavan, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut tai soveltanut yhteisön oikeutta, ensimmäisessä oikeusasteessa tutkitut oikeuskysymykset voidaan valitusasiassa käsitellä uudelleen. Muutoksenhakumenettelyn tarkoitus jäisi nimittäin osittain toteutumatta, jollei valittaja voisi tällä tavoin perustaa valitustaan perusteisiin ja perusteluihin, jotka on esitetty jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. EY 225 artiklan, yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti valituksessa on kuitenkin ilmoitettava täsmällisesti kaikki ne arvostellut seikat tuomiossa, joiden kumoamista vaaditaan, sekä ne oikeudelliset väitteet, joilla tätä vaatimusta erityisesti tuetaan. Tätä edellytystä ei täytä valitus, jossa vain toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja väitteet, ilman että valitukseen edes sisältyisi perusteluja, joiden tarkoituksena olisi erityisesti osoittaa valituksenalaiseen tuomioon sisältyvä oikeudellinen virhe. Tällaisella valituksella tosiasiassa pyritään ainoastaan siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetty kanne tutkitaan uudelleen, mikä ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan.

(ks. 75–77 kohta)

4. Oikeusasiamiehen tehtävien hoitamista koskevissa säännöksissä ja määräyksissä ja erityisesti oikeusasiamiehen ohjesäännöstä ja hänen tehtäviensä hoitamista koskevista yleisistä ehdoista tehdyn päätöksen 94/262/EHTY, EY, Euratom 2 artiklan 5 kohdassa ei aseteta oikeusasiamiehelle mitään velvoitetta informoida kantelijaa muista kantelijan käytettävissä olevista oikeussuojakeinoista ja määräajoista, joita on noudatettava käytettäessä oikeussuojakeinoja lainkäyttöelimissä. Oikeusasiamies ei etenkään ole velvollinen neuvomaan kantelijaa käyttämään jotakin tiettyä oikeussuojakeinoa. Vaikka voikin olla oikeusasiamiehelle perustamissopimuksessa uskotun tehtävän moitteettoman suorittamisen kannalta edullista, että hän ilmoittaa tarvittaessa asianomaiselle kansalaiselle, minkä oikeussuojakeinon käyttäminen olisi parhaiten tämän edun mukaista, päätöksen 94/262/EHTY, EY, Euratom 2 artiklan 5 kohtaa ei pidä tulkita siten, että siinä annettaisiin kantelijalle oikeus siihen, että hänet osoitetaan kääntymään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puoleen, jotta hän voi siellä nostaa kumoamiskanteen kantelun kohteena olevan toimielimen päätöksestä.

(ks. 80 ja 81 kohta)

5. Siltä osin kuin kysymys on sovintoratkaisun löytämisestä riidassa, jossa osapuolina ovat henkilö, joka on tehnyt oikeusasiamiehelle kantelun, ja yhteisöjen toimielin, oikeusasiamies on päätöksen 94/262/EHTY, EY, Euratom 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti velvollinen ainoastaan pyrkimään kyseisen toimielimen kanssa mahdollisuuksien mukaan poistamaan epäkohdan ja antamaan kantelijaa tyydyttävän vastauksen. Oikeusasiamiehellä on tältä osin hyvin laaja harkintavalta. Hänen on erityisesti arvioitava, onko kantelijan vaatimukset tyydyttävä sovintoratkaisu mahdollinen, kun otetaan huomioon, että on olemassa tilanteita, joissa sovintoratkaisun etsiminen ei ole mahdollista, kuten ilmenee kyseisen ohjesäännön täytäntöönpanosäännösten 6 artiklan 3 kohdasta; tällöin oikeusasiamies lopettaa asian käsittelyn perustellulla päätöksellä. Ei kuitenkaan missään tapauksessa voida katsoa, että oikeusasiamies ei ole suorittanut hänelle uskottua tehtävää asianmukaisesti, pelkästään sillä perusteella, että hän on päätynyt siihen, että kantelijan vaatimukset tyydyttävää sovintoratkaisua on mahdotonta löytää. Tästä seuraa, että oikeusasiamies voi virkavirheeseen syyllistymättä päätellä tietyn tutkimuksen lopettamista koskevassa päätöksessään, että kantelijan vaatimukset tyydyttävään sovintoratkaisuun ei päästä.

(ks. 82 kohta)