FI Euroopan unionin virallinen lehti C 267/39

Valitus, jonka A2A SpA, aiemmin ASM Brescia SpA on tehnyt 11.8.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kahdeksas jaosto) asiassa T-301/02, AEM v. komissio, 11.6.2009 antamasta tuomiosta

(Asia C-320/09 P)

2009/C 267/70

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Valittaja: A2A SpA, aiemmin ASM Brescia SpA (edustajat: asianajajat A. Giardina, A. Santa Maria, C. Croff ja G. Pizzonia)

Muu osapuoli: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— asiassa T-301/02 annettu tuomio on kumottava yhteisön oikeuden rikkomisen ja erityisesti EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan rikkomisen sekä perustelujen puuttumisen vuoksi siltä osin kuin siinä luokitellaan kolmivuotinen vapautus yhteisöverosta valtiontueksi;

— tuomio on kumottava yhteisön oikeuden virheellisen ja ristiriitaisen soveltamisen vuoksi, siltä osin kuin siinä ei luokitella kolmivuotista vapautusta yhteisöverosta olemassa olevaksi tueksi;

— tuomio on kumottava yhteisön oikeuden rikkomisen vuoksi siltä osin kuin siinä todetaan, että päätöksessä (1) määrätty takaisinperimismääräys on laillinen, ja tämän seurauksena,

— päätös on kumottava siltä osin kuin siinä todetaan, että sellaisille julkisia paikallispalveluja tarjoaville yrityksille, joiden osake-enemmistö on julkisessa omistuksessa, varattu ja verotuksen jatkuvuutta koskeva siirtymäkauden järjestelmä on valtiontuki ja julistetaan se yhteismarkkinoille soveltumattomaksi (päätöksen 2 artikla) ja/tai siltä osin kuin siinä määrätään, että Italian on perittävä kyseiset tuet takaisin tuensaajilta (päätöksen 3 artikla);

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Ensimmäisellä perusteella A2A SpA väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut EY 87 artiklan 1 kohtaa ja laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa siltä osin kuin tuomiossa luokitellaan kolmivuotinen vapautus yhteisöverosta valtiontueksi. Valittaja väittää erityisesti, että komission päätöksessä ei ole osoitettu, että esillä olevassa asiassa täyttyisivät EY 87 artiklan 1 kohdassa määrätyt edellytykset eli kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tarkastanut asianmukaisesti edellytyksiä, joihin komissio on perustanut valtiontueksi luokittelemisen, vaikka sen olisi pitänyt tehdä näin ”täyttä” valvontaa koskevan yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä valossa.

Toisella perusteella valittaja väittää toissijaisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut EY 88 artiklaa ja laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, ja vaatii tässä yhteydessä, että tuomio on kumottava siltä osin kuin siinä luokitellaan kolmivuotinen vapautus yhteisöverosta ”uudeksi tueksi”. Valittaja väittää erityisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tyytynyt toistamaan komission väitteet ja on todennut, että kunnallisten yhtiöiden, jotka on muutettu osakeyhtiöiksi, hyväksi toteutettujen kolmivuotista vapautusta koskevien toimenpiteiden ei voida katsoa olevan ”olemassa olevia tukia”. Päinvastaiseen tulokseen päädytään sitä vastoin, jos katsotaan, että kyseistä verovapautusjärjestelmää sovellettiin myös kunnallisiin yhtiöihin, jotka, kuten myös komissio on myöntänyt, muodostavat saman taloudellisen yksikön kuin lain nro 142/90 mukaiset yhtiöt.

Lopuksi A2A vaatii kolmannella perusteella toissijaisesti, että tuomio on kumottava yhteisön oikeuden ja siihen sisältyvien periaatteiden rikkomisen vuoksi siltä osin kuin siinä todetaan, että komission päätökseen sisältyvä takaisinperimismääräys on laillinen. Valittajan mukaan tuomio on kumottava, koska siinä katsotaan yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännön vastaisesti, että päätökseen sisältyvä yleisluontoinen määräys on laillinen ja todetaan, ettei kansallisilla viranomaisilla ole minkäänlaista harkintavaltaa.

(1) Valtiontuesta, joka koskee Italian myöntämiä verovapautuksia ja halpakorkoisia lainoja yleishyödyllisille laitoksille, joiden osake-enemmistö on julkisessa omistuksessa, 5.6.2002 tehty komission päätös 2003/193/EY (EUVL 2003, L 77, s. 21).