Kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat vain sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Tältä osin edellytys siitä, että kanteen kohteena oleva päätös koskee kantajaa suoraan, vaatii kahden kumulatiivisen kriteerin täyttymistä eli ensinnäkin, että riidanalaisella unionin toimenpiteellä on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan, ja toiseksi, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on täysin automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista.

Sellaisen komission päätöksen osalta, jolla jäsenvaltiolle kieltäydytään myöntämästä EAKR:sta rahoitusosuutta kansalliseen suurhankkeeseen, on todettava, ettei ensimmäinen sitä koskeva kriteeri, että päätös koskee kantajaa suoraan, ole täyttynyt sellaisen yrityksen kyseisestä päätöksestä nostaman kanteen osalta, joka on nimetty jäsenvaltion esittämässä tukihakemuksessa hankkeen täytäntöönpanosta vastaavaksi yritykseksi ja joka on tehnyt mainitun jäsenvaltion kanssa sopimuksen tuen myöntämisestä kyseisen hankkeen täytäntöönpanoon. Toisaalta mainitulla päätöksellä ei ole vaikutuksia tällaisen yrityksen oikeusasemaan, koska juuri asianomainen jäsenvaltio on kyseessä olevaa unionin tukea koskevan oikeuden haltija. Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen N:o 1083/2006 säännöksistä näet ilmenee, että toimet, joilla pyritään siihen, että komissio arvioi EAKR:n rahoitusosuuden suurhankkeeseen ja vahvistaa sen jäsenvaltiolle tai jättää sen vahvistamatta, tapahtuvat yksinomaan komission ja jäsenvaltion välisissä suhteissa. Tämä saa vahvistuksen siitä, että FEDER:n tuki ymmärretään komission ja jäsenvaltion välisenä järjestelmänä. Tältä osin se, että jokin yksikkö on nimetty EAKR:sta maksettavan unionin taloudellisen tuen myöntämisestä tehdyssä päätöksessä hankkeen toteuttamisesta vastuussa olevaksi viranomaiseksi, ei tarkoita sitä, että tämä yksikkö itse olisi mainittua tukea koskevan oikeuden haltija. Näin on varsinkin silloin, kun EAKR:n tukea ei ole vielä myönnetty jäsenvaltiolle ja siis kun yksikön, joka on nimetty hankkeen toteuttamisesta vastaavaksi, hakemuksesta vastaavaksi tai tuensaajaksi, ja EAKR:n tuen välinen yhteys on sitäkin epäsuorempi.

Toisaalta se, että asianomainen jäsenvaltio panee riidanalaisen päätöksen täytäntöön, ei aiheuta riidanalaisen päätöksen itsensä tai niiden unionin oikeuden säännösten nojalla, joilla säännellään sen vaikutuksia, mitään seurausta kantajalle, koska sen vaikutukset on rajattu pelkästään unionin ja etenkin EAKR:n sekä mainitun jäsenvaltion välisiin suhteisiin. Riidanalaisella päätöksellä ei siis estetä kantajaa toteuttamasta hanketta tai jäsenvaltiota rahoittamasta kyseistä hanketta muilla rahoitusvaroilla kuin EAKR:sta maksettavilla varoilla. Riidanalaisessa päätöksessä ei myöskään edellytetä kyseistä jäsenvaltiota purkamaan sopimusta tai perimään takaisin summia, jotka se on maksanut kantajalle hankkeen toteuttamista varten. Tässä tilanteessa kantajalle ei aiheudu riidanalaisesta päätöksestä välittömästi mitään jälkiseurauksia unionin oikeuden tai päätöksen itsensä nojalla ja näin ollen myöskään toinen sitä koskeva kriteeri, että päätös koskee kantajaa suoraan, ei ole täyttynyt nyt käsiteltävässä tapauksessa.

(ks. tuomion 23, 32, 37–40, 45, 54, 64, 65 ja 67 kohta)