Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätöksen päätösosa



Asianosaiset

Asiassa T-378/11,

Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG , kotipaikka Traben-Trarbach (Saksa), edustajinaan asianajajat R. Kunze ja G. Würtenberger,

kantajana,

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) , asiamiehinään K. Klüpfel ja G. Schneider,

vastaajana,

jossa on kyse kanteesta, joka on nostettu SMHV:n neljännen valituslautakunnan 10.5.2011 tekemästä päätöksestä (asia R 1598/2010-4), joka koskee aikaisempien tavaramerkkien aiemmuuden vaatimista kuviomerkin MEDINET rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi koskevan hakemuksen yhteydessä,

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Papasavvas sekä tuomarit V. Vadapalas (esittelevä tuomari) ja K. O’Higgins,

kirjaaja: hallintovirkamies C. Kristensen,

ottaen huomioon unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 18.7.2011 jätetyn kannekirjelmän,

ottaen huomioon unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 23.11.2011 jätetyn vastauskirjelmän,

ottaen huomioon 17.10.2012 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Asian tausta

1. Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG teki 29.12.2009 yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1) nojalla.

2. Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on seuraava kuviomerkki:

>image>1

3. Tavarat, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin tämä sopimus on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 33, ja ne vastaavat seuraavaa kuvausta: ”Viinit, kuohuviinit, viinipohjaiset juomat”.

4. Kantaja vaati samanaikaisesti SMHV:ssä asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan mukaisesti aiemmuutta, joka perustui aikaisempaan kansalliseen ja kansainväliseen kuviomerkkiin, jotka ovat saksalainen rekisteröinti numero 834732 ja Itävallassa, Benelux-maissa, Tšekin tasavallassa, Ranskassa, Unkarissa, Italiassa, Puolassa, Slovakiassa ja Sloveniassa voimassa oleva kansainvälinen rekisteröinti numero 364053 ja jotka koostuvat seuraavasta merkistä:

>image>2

5. Tutkija hylkäsi aikaisemman kansallisen ja kansainvälisen tavaramerkin aiemmuutta koskevan vaatimuksen 30.6.2010 tekemällään päätöksellä.

6. Kantaja valitti 17.8.2010 tutkijan päätöksestä SMHV:ssä asetuksen N:o 207/2009 58–64 artiklan nojalla.

7. SMHV:n neljä s valituslautakunta hylkäsi valituksen 10.5.2011 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös). Se katsoi erityisesti, ettei asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan 1 kohdassa säädetty aiemmuuden vaatimisen edellytys samoista tavaramerkeistä täyty, koska haetussa yhteisön tavaramerkissä ei nimetty mitään väriä, kun taas aikaisempi kansallinen ja kansainvälinen tavaramerkki ovat kullanvärisiä.

Asianosaisten vaatimukset

8. Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– kumoaa riidanalaisen päätöksen

– velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

9. SMHV vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

10. Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen liittyy asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, toinen mainitun asetuksen 75 artiklan rikkomiseen ja kolmas tämän saman asetuksen 77 artiklan rikkomiseen.

11. On tarkasteltava peräkkäin toista, ensimmäistä ja kolmatta kanneperustetta.

12. Ensiksi on huomattava, että kantaja viittaa kannekirjelmän 53 kohdassa useisiin jo valituslautakunnan ja tutkijan menettelyssä esittämiinsä väitteisiin ja toteaa, että ne on myös nimenomaisesti katsottava käsiteltävänä olevan kannekirjelmän osiksi.

13. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenhoidon takaamiseksi kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä on, että ne oleelliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, ilmenevät ainakin yhteenvedonomaisesti mutta silti johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmästä. Vaikka kannekirjelmän tekstiosaa voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla kannekirjelmän liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, sillä, että viitataan yleisluonteisesti muihin asiakirjoihin, vaikka ne olisivat kannekirjelmän liitteinä, ei voida korjata sitä, että itse kannekirjelmässä ei ole mainittu olennaisia oikeudellisia perusteita ja perusteluja, jotka siinä on asiaa koskevien säännösten mukaan mainittava. Koska kantaja ei erityisesti viittaa SMHV:n menettelyssä esitettyjä väitteitä sisältävien kirjelmiensä tiettyihin kohtiin, yleisluonteiset viittaukset mainittuihin kirjelmiin on siis jätettävä tutkimatta (ks. vastaavasti asia T-346/09, Winzer Pharma v. SMHV – Alcon (BAÑOFTAL), 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

Toinen kanneperuste, joka liittyy asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan rikkomiseen

14. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SMHV:n päätökset on perusteltava asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan nojalla. Tällä perusteluvelvollisuudella on sama laajuus kuin SEUT 296 artiklasta johtuvalla perusteluvelvollisuudella, jonka mukaan perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tekijän päättely. Tällä velvollisuudella on kaksi tavoitetta: antaa asianomaisille tieto toteutettujen toimenpiteiden syistä, jotta he voisivat puolustaa oikeuksiaan, ja antaa Euroopan unionin tuomioistuimille mahdollisuus tutkia päätöksen laillisuuden. Valituslautakuntia ei kuitenkaan voida vaatia esittämään perusteluja, joissa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia asianosaisten esittämiä päätelmiä. Perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi valituslautakunnan päätös on tehty, ja toimivaltaisella tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa (ks. asia T-389/11, Gucci v. SMHV – Chang Qing Qing (GUDDY), tuomio 12.7.2012, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

15. Lisäksi on muistettava, että velvollisuus perustella päätös on olennainen muotomääräys, joka on erotettava perustelujen paikkansapitävyydestä, joka koskee riidanalaisen päätöksen aineellista lainmukaisuutta. Päätöksen perusteluissa toistetaan näet virallisesti päätöksen perustana olevat syyt. Jos nämä syyt ovat virheellisiä, ne rasittavat päätöksen asiasisällön laillisuutta mutta eivät sen perusteluja, jotka saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä (ks. em. asia GUDDY, tuomion 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

16. Ensimmäiseksi kantaja katsoo, ettei valituslautakunta ole perustellut sen SMHV:n valituslautakuntien etusijan tai aiemmuuden vaatimista koskevista päätöksistä esittämien yksityiskohtaisten väitteiden hylkäämistä, vaikka kyseiset päätökset koskevat lähes samoja tosiseikkoja kuin käsiteltävän asian tosiseikat.

17. Tämä väite ei voi menestyä. Valituslautakunnalla ei nimittäin ollut velvollisuutta tutkia yksityiskohtaisesti näitä erilaisia päätöksiä, ja se on lisäksi täsmentänyt riidanalaisen päätöksen 21 kohdassa ne syyt, joiden vuoksi se ei pidä kantajan mainitsemia päätöksiä merkityksellisinä. Se totesi näin ollen, että nämä päätökset ovat ”ristiriidassa SMHV:n ensimmäisen asteen lautakuntien vakiintuneen päätöskäytännön kanssa”, eivätkä ne myöskään ole ”voimassa olevien oikeussäännösten mukaisia”.

18. Toiseksi kantaja katsoo, ettei valituslautakunta noudattanut perusteluvelvollisuuttaan todetessaan, ettei asetuksessa N:o 207/2009 ole sellaista sääntöä, jonka nojalla mustavalkoista tavaramerkkiä suojattaisiin kaikissa väreissä. Kantaja lisää, että vaikka valituslautakunta tarkasteli yhteisön tavaramerkkioikeuden periaatteita, joita se siteerasi laajasti tässä yhteydessä, sen olisi pitänyt todeta, että ainakin ”osittaisen aiemmuuden vaatiminen” on käsiteltävässä asiassa perusteltua.

19. Myöskään nämä väitteet eivät voi menestyä. Yhtäältä on nimittäin todettava, ettei valituslautakunta tyytynyt riidanalaisen päätöksen 20 kohdassa toteamaan, että ”[asetukseen N:o 207/2009] ei ole sisällytetty oikeudellista periaatetta, jonka mukaan mustavalkoista tavaramerkkiä suojataan kaikissa väreissä”, vaan katsoi, että ”on päinvastoin verrattava tavaramerkkejä sellaisina, kuin ne rekisteröitiin, jolloin tavaramerkin väri voi tapauksen mukaan kuulua tai olla kuulumatta sen hallitseviin ja erottaviin osiin, vaikuttaa tai olla vaikuttamatta mainitun tavaramerkin luomaan kokonaisvaikutelmaan ja lisätä tai vähentää samankaltaisuutta (ja tämän vuoksi suojan alaa) toisen tavaramerkin osista riippuen”.

20. Toisaalta kantajan väite, jonka mukaan valituslautakunnan olisi pitänyt hyväksyä ainakin ”vaatimus osittaisesta aiemmuudesta”, on tosiasiassa valituslautakuntaan kohdistuva moite siitä, ettei se ole noudattanut kantajan kantaa eikä perustellut päätöstään riittävällä tavalla. On kuitenkin muistutettava, kun otetaan huomioon edellä 15 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, että perustelujen paikkansapitävyys on eri asia kuin perusteluvelvollisuus.

21. Edellä esitetyillä perusteilla valituslautakunta on perustellut riittävästi ne syyt, joiden vuoksi se kieltäytyi hyväksymästä vaatimusta aikaisempien tavaramerkkien aiemmuudesta kuviomerkin MEDINET rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi koskevan hakemuksen yhteydessä ja joiden nojalla kantaja voi puolustaa oikeuksiaan ja unionin tuomioistuimet voivat tutkia päätöksen laillisuuden.

22. Toinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Ensimmäinen kanneperuste, joka liittyy asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan 1 kohdan rikkomiseen

23. Aluksi on huomattava, ettei mustavalkoiseen yhteisön tavaramerkkiin viittaaminen valituslautakunnan riidanalaisessa päätöksessä ja asianosaisten kirjelmissä kuitenkaan tarkoita värien musta ja valkoinen nimeämistä rekisteröitäväksi haetussa yhteisön tavaramerkissä, vaan että siinä ei nimetä mitään erityistä väriä.

24. Kantajan mukaan valituslautakunta rikkoi asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan 1 kohtaa, kun se ei hyväksynyt vaatimusta aikaisemman kansallisen ja kansainvälisen tavaramerkin aiemmuudesta yhteisön tavaramerkkiä MEDINET koskevalle rekisteröintihakemukselle.

25. Asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiossa tai Benelux-alueella rekisteröidyn aikaisemman tavaramerkin haltija, mukaan lukien aikaisempi kansainvälisesti, jäsenvaltiossa vaikuttavalla tavalla rekisteröity tavaramerkki, joka jättää hakemuksen samasta tavaramerkistä, joka on tarkoitus rekisteröidä yhteisön tavaramerkkinä samoja tavaroita tai palveluja varten, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity, tai näihin tavaroihin tai palveluihin sisältyviä tavaroita ja palveluja varten, voi vaatia aikaisemman tavaramerkin aiemmuutta yhteisön tavaramerkille sen jäsenvaltion osalta, jossa tai jota varten se on rekisteröity.

26. Jotta vaatimus aikaisemman tavaramerkin aiemmuudesta yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemukselle voidaan hyväksyä, kolmen edellytyksen on täytyttävä kumulatiivisesti: aikaisemman tavaramerkin ja haetun yhteisön tavaramerkin on oltava samat; haetun yhteisön tavaramerkin kattamien tavaroiden tai palvelujen on oltava samat kuin aikaisemman tavaramerkin kattamat tavarat tai palvelut tai niiden on sisällyttävä aikaisemman kansallisen tavaramerkin kattamiin tavaroihin tai palveluihin; kyseisten tavaramerkkien haltijan on oltava sama (asia T-103/11, Shang v. SMHV (justing), tuomio 19.1.2012, 14 kohta).

27. On muistutettava, että merkki on sama kuin tavaramerkki silloin, kun merkissä toistetaan ilman muutoksia tai lisäyksiä kaikki tavaramerkin muodostavat osatekijät tai kun se kokonaisuutena tarkasteltuna poikkeaa niin vähän tavaramerkistä, että on mahdollista, ettei keskivertokuluttaja huomaa eroja merkin ja tavaramerkin välillä (em. asia justing, tuomion 16 kohta).

28. Edellytystä, jonka mukaan merkin ja tavaramerkin on oltava samat, on tulkittava suppeasti tällaiseen samuuteen liittyvien seurausten vuoksi. Nyt käsiteltävässä tapauksessa asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan 2 kohdan mukaan yhteisön tavaramerkin haltija, jonka vaatimus aikaisemman tavaramerkin aiemmuudesta on hyväksytty, voi, jos hän luopuu aikaisemmasta tavaramerkistä tai antaa sen lakata, vaatia, että oikeudet pysyvät voimassa samoin, kuin jos aikaisempi tavaramerkki olisi edelleen rekisteröity (em. asia justing, tuomion 17 kohta).

29. Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kiistetty sitä, että haetun yhteisön tavaramerkin ja aikaisemman kansallisen ja kansainvälisen tavaramerkin kattamat tavarat ovat samat. Asianosaisten kesken on myös kiistatonta, että kyseisillä tavaramerkeillä on sama haltija.

30. Lisäksi on todettava, että vaikka aikaisempi kansallinen ja kansainvälinen tavaramerkki ja haettu yhteisön tavaramerkki sisältävät yhteisen sanaosan eli osan ”medinet”, joka sisältyy ristiä esittävään kuvioon, ensiksi mainitut merkit ovat kullanvärisiä, kun taas toiseksi mainitussa merkissä ei nimetä mitään erityistä väriä.

31. Kantaja katsoo ensiksi, että valituslautakunnan olisi merkin ja tavaramerkin samuuden edellytyksen tarkistamiseksi pitänyt soveltaa väitemenettelyissä kehitettyjä tavaramerkkien samuuteen liittyviä periaatteita. Se katsoo lisäksi, että valituslautakunta jätti ottamatta huomioon suojan kohteen ja laajuuden välisen eron. Lopuksi vaatimus aikaisemman tavaramerkin aiemmuudesta ei sen mukaan tarkoita, että kun kansallisista oikeuksista luovutaan, yhteisön tavaramerkillä olisi kyseisissä maissa vaikutuksia mainittujen kansallisten oikeuksien etuoikeuden vuoksi. Päinvastoin yhteisön tavaramerkin antaman suojan laajuus kyseisissä maissa perustuu aina niiden tavaramerkkien, joiden aiemmuuteen on vedottu, suojan laajuuteen. Käsiteltävässä asiassa on siis esitettävä kysymys kyseisten tavaramerkkien suojan laajuudesta.

32. Tavaramerkkien samuutta valituslautakunta arvioi riidanalaisen päätöksen 15 kohdassa siten, että ”tämä samuus puuttuu, koska aikaisempi tavaramerkki on värillinen ja rekisteröitäväksi haettu yhteisön tavaramerkki ei ole värillinen”. Se lisäsi riidanalaisen päätöksen 18 kohdassa, että ”aiemmuusvaatimuksen hyväksyminen korvaisi todellisuudessa aikaisemman värillisen tavaramerkin mustavalkoisen tavaramerkin suojalla eli muuttaisi tavaramerkin kuvaa”. Lopuksi se katsoi riidanalaisen päätöksen 19 kohdassa, että ”toimitettujen rekisteriotteiden perusteella voidaan vain hämärästi erottaa sanaosa [’medinet’], joka on yhteisön tavaramerkkiä koskevassa hakemuksessa kuitenkin selvästi luettavissa”, ja että ”rekisteriotteissa tämä sanaosa on vaaleampi kuin tausta, joka taas on tummempi kuin yhteisön tavaramerkkiä koskevassa hakemuksessa (musta valkoisella taustalla)”.

33. Valituslautakunta totesi kyseisten tavaramerkkien suojan laajuudesta riidanalaisen päätöksen 20 kohdassa, että ”käsiteltävässä asiassa ei ole kyse aikaisemman tavaramerkin tai yhteisön tavaramerkiksi haetun tavaramerkin (kun oletetaan, että se rekisteröidään myöhemmin) suojan laajuudesta”, että ”suojan kohteen on oltava sama, koska muutoin ei ole kyse samuudesta” ja että ”tämän osoittaa viittaus [yhteisöjen tuomioistuimen] asiassa ’Arthur et Félicie’ antamaan tuomioon”.

34. Kuten SMHV esitti suullisessa käsittelyssä, on todettava, että ”viittaus [yhteisöjen tuomioistuimen] asiassa ’Arthur et Félicie’ antamaan tuomioon” on katsottava viittaukseksi yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-291/00, LTJ Diffusion, 20.3.2003 antamaan tuomioon (Kok., s. I-2799).

35. Valituslautakunta hylkäsi lisäksi kantajan viittauksen asiassa T-418/07, LIBRO vastaan SMHV – Causley (LiBRO), 18.6.2009 annettuun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja katsoi, että tuomio on ”merkityksetön, kun otetaan huomioon, että tämä tuomio koskee – – pelkästään sekaannusvaaran tutkimista ja tavaramerkkien välisen samankaltaisuuden asteen tutkimista tässä yhteydessä” (riidanalaisen päätöksen 20 kohta).

36. Lisäksi valituslautakunta totesi seuraavaa:

”Aiemmuutta koskevan vaatimuksen tutkimisen yhteydessä olettamuksia kyseisen tavaramerkin suojan laajuudesta – – mahdollisiin kolmansiin tavaramerkkeihin nähden ei kuitenkaan tutkita. Tavaramerkkien samuuden käsitettä ei tarvitse välttämättä tulkita täysin [samalla] tavalla asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan yhteydessä kuin muiden säännösten yhteydessä, esimerkiksi [asetuksen N:o 207/2009] 8 artiklan 1 kohdan a [alakohdan] yhteydessä, tai myöskään kun arvioidaan [mainitun asetuksen] 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa samassa (rekisteröidyssä) muodossa käyttämistä” (riidanalaisen päätöksen 20 kohta).

37. Tältä osin SMHV väitti vastineessaan, että vastoin kantajan väitettä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan soveltamiseen liittyvä oikeuskäytäntö ei ole merkityksellinen mainitun asetuksen 34 artiklan soveltamisessa, koska väiteosaston menettelyssä määräävällä kuluttajien käsityksellä ei ole lainkaan merkitystä aikaisemman tavaramerkin aiemmuuden vaatimista koskevassa menettelyssä.

38. SMHV esitti kuitenkin suullisessa käsittelyssä, että riidanalaisen päätöksen perustana oli tosin edellä mainitussa asiassa LTJ Diffusion annettu tuomio mutta että jos asetuksen N:o 207/2009 34 artiklassa määritellyn samojen tavaramerkkien käsitteen yhteydessä voidaan ottaa huomioon kuluttajan käsitys, pitäisi ottaa huomioon myös toinen seikka eli kyseisten tavaramerkkien suojan laajuus.

39. On muistettava, että edellä mainitussa asiassa justing annetusta tuomiosta (16 kohta) johtuva tavaramerkkien samuuden käsitteen määritelmä on saanut vaikutteita sen määritelmästä edellä mainitussa asiassa LTJ Diffusion annetussa tuomiossa (54 kohta), jossa vastattiin jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, joka vastaa asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, koskevaan ennakkoratkaisupyyntöön.

40. Ainoastaan se seikka, että edellä mainitussa asiassa justing annetusta tuomiosta (16 kohta) johtuva tavaramerkkien samuuden käsitteen määritelmä on saanut vaikutteita sen määritelmästä edellä mainitussa asiassa LTJ Diffusion annetussa tuomiossa (54 kohta), ei kuitenkaan voi kyseenalaistaa tämän määritelmän merkitystä asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan tulkinnassa. Vaikka mainitun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja sen 34 artiklan päämäärät eivät ole samat, molemmissa nimittäin asetetaan niiden soveltamisen edellytykseksi se, että kyseiset tavaramerkit ovat samat. Lisäksi näihin kahteen artiklaan liittyvässä oikeuskäytännössä edellytetään, että samojen tavaramerkkien käsitettä tulkitaan suppeasti (em. asia LTJ Diffusion, tuomion 50 kohta ja em. asia justing, tuomion 17 kohta).

41. Säädöksen erilaisissa säännöksissä käytettävän käsitteen on johdonmukaisuuden ja oikeusvarmuuden syiden vuoksi ja etenkin silloin, kun sitä tulkitaan suppeasti, oletettava merkitsevän samaa asiaa riippumatta siitä, missä säännöksessä se on.

42. Vaikka direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tai asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ei nimenomaisesti viitata kohdeyleisön käsitykseen, yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa LTJ Diffusion annetussa tuomiossa ottanut sen huomioon hioessaan samojen tavaramerkkien käsitteen määritelmää, jonka avulla tavaramerkit voidaan todeta samoiksi, kun tavaramerkeissä on niin merkityksettömiä eroja, että ne voivat jäädä keskivertokuluttajalta huomaamatta.

43. Samojen tavaramerkkien käsitteelle edellä mainitussa asiassa LTJ Diffusion annettu tulkinta ensimmäisen direktiivin 89/104 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan, joka on sama kuin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan a alakohta, soveltamisessa on siis merkityksellinen asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan soveltamisessa.

44. Tämän vuoksi on todettava, että valituslautakunnan piti noudattaa samaa samojen tavaramerkkien käsitettä kuin oikeuskäytännössä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinnassa vakiintunut käsite.

45. Tältä osin on huomattava, että toisin kuin SMHV väitti suullisessa käsittelyssä, riidanalaisen päätöksen 20 kohdan perusteella ei voida todeta, että valituslautakunta on todella noudattanut samojen tavaramerkkien käsitettä sellaisena, kuin se johtuu edellä mainitussa asiassa LTJ Diffusion (tuomion 54 kohta) annetusta tuomiosta. Vaikka valituslautakunta viittaa tähän tuomioon todetessaan, että suojan kohteen on oltava sama, jotta olisi kyse samoista tavaramerkeistä, se nimittäin toteaa tämän saman kohdan lopussa, ettei asetuksen N:o 207/2009 34 artiklassa olevaa samojen tavaramerkkien käsitettä ole välttämättä tulkittava samalla tavalla kuin mainitun asetuksen 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan yhteydessä.

46. Tämä virhe ei kuitenkaan voi tehdä riidanalaisen päätöksen perusteluista pätemättömiä, koska kun luetaan riidanalaisen päätöksen perustelut kokonaisuudessaan, on ilmeistä, että valituslautakunnan päätelmät ovat edellä 27 kohdassa esitetyn unionin yleisen tuomioistuimen antaman määritelmän mukaisia.

47. Kyseisten tavaramerkkien suojan laajuus ei ole vastoin SMHV:n kantaa sellainen seikka, joka pitäisi ottaa huomioon aikaisemman tavaramerkin aiemmuutta koskevan vaatimuksen tutkimisessa. Kuten nimittäin edellä 26 kohdassa on todettu, yksi SMHV:n tutkimista tällaisen vaatimuksen hyväksymisen tai hylkäämisen edellytyksistä on kyseisten tavaramerkkien samuus. Tällaisen samuuden tutkiminen edellyttää kyseisten tavaramerkkien osien vertailua eikä mainituilla tavaramerkeillä olevan tai mahdollisesti olevan suojan laajuuden, joka voi muun muassa vaihdella soveltuvan asetuksen N:o 207/2009 säännöksen perusteella, arviointia tai vertailua.

48. Toiseksi kantaja katsoo, ettei ole kyse SMHV:n menettelyjä koskevissa suuntaviivoissa tarkoitetusta ilmeisestä erosta (B osan 5.5 kohta) kyseisten tavaramerkkien välillä eli sellaisesta erosta, jonka nojalla aikaisemman tavaramerkin aiemmuutta koskeva vaatimus voitaisiin hylätä. Mustavalkoisena haettu yhteisön tavaramerkki (”maior”) ei nimittäin kantajan mukaan pelkästään kata aikaisemman kansallisen ja kansainvälisen tavaramerkin (”minor”) väriä ”kalpea kulta”, vaan lisäksi haettu yhteisön tavaramerkki sisältää ilman lisäyksiä kaikki aikaisemman kansallisen ja kansainvälisen tavaramerkin muodostavat osat. Lopuksi on todettava, ettei niiden lausuntatavassa tai merkityssisällössä ole eroja.

49. On huomattava, että asianosaisten välillä on selvää, että kyseisissä tavaramerkeissä on kaikissa sanaosa ”medinet”, joka sisältyy ristiä esittävään kuvioon. Näin ollen on kysyttävä, johtuuko siitä mainittujen tavaramerkkien välisestä erosta, että aikaisempi kansallinen ja kansainvälinen tavaramerkki ovat kullanvärisiä, kun taas haetussa yhteisön tavaramerkissä ei nimetä mitään väriä, ettei näitä tavaramerkkejä voida katsoa samoiksi.

50. Vaikka SMHV:n asetuksen N:o 207/2009 34 artiklaa koskevissa menettelyihin liittyvissä suuntaviivoissa tarkennetaan, että ”[kun] on kyse kuviomerkeistä, tutkijan on hylättävä vaatimus, jos tavaramerkkien ulkoasuissa on ilmeinen ero”, on huomattava, että nämä suuntaviivat ovat vain koonnos ohjesäännöistä, joita SMHV pyrkii noudattamaan (ks. vastaavasti asia T-410/07, Jurado Hermanos v. SMHV (JURADO), tuomio 12.5.2009, Kok., s. II-1345, 20 kohta ja asia T-124/09, Valigeria Roncato v. SMHV – Roncato (CARLO RONCATO), tuomio 7.7.2010, 27 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

51. Näin ollen on tarkastettava edellä 27 kohdassa mainitun oikeuskäytännön kannalta eikä näiden suuntaviivojen kannalta, onko tämä väriero niin merkityksetön, että kyseiset tavaramerkit on katsottava samoiksi.

52. On todettava aluksi, ettei sitä, että tavaramerkki on rekisteröity tietyn värisenä tai päinvastoin että siinä ei nimetä mitään erityistä väriä, voida katsoa kuluttajan kannalta merkityksettömäksi seikaksi. Tavaramerkin aikaansaama vaikutelma on nimittäin erilainen silloin, kun se on värillinen, ja silloin, kun siinä ei nimetä mitään erityistä väriä.

53. Tässä yhteydessä kantajan kannekirjelmässä mainittu tuomio, jossa todetaan, että ”koska aikaisemmassa tavaramerkissä ei nimetä mitään erityistä väriä, sen suoja ulottuu myös värien yhdistelmiin” (em. asia LiBRO, tuomion 65 kohta), ei ole merkityksellinen käsiteltävässä asiassa, koska edellä 47 kohdassa esitetyllä tavalla tavaramerkkien suojan laajuus ei ole sellainen seikka, joka on otettava huomioon tutkittaessa aiemmuutta koskevaa vaatimusta. Joka tapauksessa tästä tuomiosta voidaan johtaa, että yhteisön tavaramerkin, jossa nimetään väri, suojan laajuus eroaa sellaisen yhteisön tavaramerkin suojan laajuudesta, jossa ei nimetä mitään erityistä väriä.

54. Näin ollen on todettava, että valituslautakunta katsoi perustellusti, etteivät kyseessä olevat tavaramerkit ole samoja.

55. Tätä päätelmää eivät horjuta kantajan esittämät muut väitteet.

56. Tältä osin on aluksi muistutettava, että kantaja väittää, ettei SMHV:n pääjohtajan 20.1.2003 tekemä päätös EX-03-5, joka koskee etuoikeuden tai aiemmuuden vaatimisen muodollisia edellytyksiä, tai yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1) 15 säännön 2 kohdan e alakohta ja 103 säännön 2 kohdan e alakohta, joihin valituslautakunta tukeutui siihen kysymykseen vastaamiseksi, missä määrin aikaisemman värillisen tavaramerkin aiemmuutta voidaan vaatia mustavalkoisen yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemukselle, ole merkityksellinen. Kantajan mukaan valituslautakunta kuitenkin rikkoi normihierarkiaa, kun se nojautui hallinnollisiin sääntöihin tavaramerkkejä koskevan yhteisön lainsäädännön tulkitsemiseksi.

57. Edellä 56 kohdassa mainituista asiakirjoista on huomattava, että valituslautakunta tarkensi sen jälkeen, kun se muistutti riidanalaisen päätöksen 15 kohdassa, ettei värillinen tavaramerkki ole sama kuin mustavalkoinen tavaramerkki, että ”tämän vuoksi päätöksen EX-03-5 3 artiklan 3 kohdassa vaaditaan, että kun aikaisempi tavaramerkki on värillinen, näytön (rekisteriote) aikaisemmasta tavaramerkistä on myös oltava värillinen” (riidanalaisen päätöksen 16 kohta) ja että ”myös kansainvälisessä rekisteröinnissä, jonka edellytetään olevan sama kuin perustana oleva värillinen tavaramerkki, vaaditaan, että kun mainittu perustana oleva tavaramerkki on värillinen, myös kansainvälistä rekisteröintiä koskevan hakemuksen on oltava värillinen” ja että ”tavaramerkin värillinen toisinto on välttämätön myös [asetuksen N:o 2868/95] 15 artiklan 2 kohdan e [alakohdan] säännön yhteydessä” (riidanalaisen päätöksen 17 kohta).

58. Edellisestä kohdasta johtuu, ettei valituslautakunta nojautunut edellä 56 kohdassa mainittuihin asiakirjoihin tulkitakseen asetuksen N:o 207/2009 34 artiklaa vaan vain viittasi niihin tukeakseen päätelmäänsä, jonka mukaan tavaramerkin väri on sen tärkeä elementti erityisesti tutkittaessa vaatimusta aikaisemman tavaramerkin aiemmuudesta yhteisön tavaramerkin rekisteröimistä koskevan hakemuksen yhteydessä, jolloin edellytetään, että mainitut tavaramerkit ovat täsmälleen samoja.

59. Vastoin kantajan väitettä valituslautakunta ei näin ollen rikkonut normihierarkiaa ja se saattoi perustellusti nojautua näihin eri säännöksiin asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan tulkinnan tukemiseksi.

60. Kantaja väittää edelleen, että valituslautakunnan olisi pitänyt ottaa huomioon SMHV:n valituslautakuntien aikaisemmat päätökset, joissa aikaisemman tavaramerkin aiemmuuden vaatiminen hyväksyttiin, kun haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä oli vähäinen ero.

61. Tästä on aluksi todettava, että SMHV:n on toimivaltaansa käyttäessään noudatettava unionin oikeuden yleisiä periaatteita. Vaikka SMHV:n on yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteiden mukaisesti otettava huomioon jo tehdyt samanlaisia hakemuksia koskevat päätökset ja pohdittava erityisesti sitä, onko tehtävä samanlainen päätös vai ei, näiden periaatteiden soveltaminen on kuitenkin sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen noudattamisen kanssa (ks. asia T-179/11, Sport Eybl & Sports Experts v. SMHV – Seven (SEVEN SUMMITS), tuomio 22.5.2012, 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

62. Lisäksi oikeusvarmuuden ja nimenomaan hyvän hallinnon vuoksi jokaisen rekisteröintihakemuksen tutkimisen on oltava tiukkaa ja kattavaa, jotta vältettäisiin tavaramerkkien perusteeton rekisteröinti. Tällainen tutkiminen on tehtävä jokaisessa konkreettisessa tapauksessa (ks. em. asia SEVEN SUMMITS, tuomion 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

63. Käsiteltävässä asiassa on todettava, että valituslautakunta katsoi riidanalaisen päätöksen 21 kohdassa, että aikaisemmat päätökset, joihin kantaja on vedonnut, ”ovat ristiriidassa SMHV:n ensimmäisen asteen lautakuntien vakiintuneen käytännön kanssa eivätkä ne myöskään ole voimassa olevien lainsäännösten mukaisia”. Se lisäsi, että ”asiat, joihin kantaja vetosi, joko eivät ole vertailukelpoisia, jolloin niitä ei tarvitse arvioida samalla tavalla, tai ovat vertailukelpoisia, jolloin etusijalla on SMHV:n toiminnan laillisuuden periaate eikä virheellisiä päätöksiä saada toistaa”.

64. Valituslautakunta otti siis huomioon aikaisemmat päätökset. Se tutki niitä ja katsoi, ettei ole päätettävä samalla tavalla, koska nämä asiat joko eivät ole vertailukelpoisia tai laillisuusperiaatetta loukattaisiin. Näin ollen valituslautakunta teki päätöksen, joka on edellä 61 ja 62 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukainen.

65. Joka tapauksessa on todettava, että se seikka, että aikaisempi kansallinen ja kansainvälinen tavaramerkki ovat värillisiä, kun taas haetussa yhteisön tavaramerkissä ei nimetä mitään eritystä väriä, ei ole merkityksetön ero, kuten edellä 52 kohdassa on todettu.

66. Lopuksi kantaja väittää, että sen aikaisemman tavaramerkin aiemmuutta koskevan vaatimuksen hyväksyminen ei tuo haetulle yhteisön tavaramerkille aikaisemman tavaramerkin etusijaa, vaan kantaja voisi pelkästään vastustaa sellaisia kolmansien yhteisön tavaramerkkejä tai kansallisia tavaramerkkejä, joita on haettu sen aikaisemman kansallisen ja kansainvälisen tavaramerkin rekisteröimisen jälkeen mutta ennen kyseisen yhteisön tavaramerkkihakemuksen jättämistä, yhteisön tavaramerkin suojan alle koottujen aikaisempien tavaramerkkien perusteella niiden kussakin muodossa. Näin ollen valituslautakunnan olisi pitänyt hyväksyä ”vaatimus osittaisesta aiemmuudesta”, jonka perusteella kantaja olisi voinut vedota kyseisissä maissa värillisten tavaramerkkien aiemmuuteen mutta ei yhteisön tavaramerkin aiemmuuteen sen mustavalkoisessa muodossa.

67. SMHV katsoo, että tämä väite on jätettävä tutkimatta, koska siihen on vedottu ensimmäisen kerran kannekirjelmässä ja se voi muuttaa valituslautakunnassa käsitellyn riidan kohdetta. Joka tapauksessa ”osittaisen aiemmuuden vaatimisen” hyväksyminen johtaisi tavaramerkin kohteen muuttumiseen, mikä on mahdotonta.

68. Vaikka katsottaisiin, että kantajan väite on tutkittava, se ei voi menestyä. Tällaisen väitteen hyväksyminen johtaisi nimittäin asetuksen N:o 207/2009 34 artiklan 1 kohdassa asetetun samojen tavaramerkkien vaatimuksen merkityksen katoamiseen. Mikäli kantajan perustelut hyväksyttäisiin, olisi mahdollista vaatia aikaisemman tavaramerkin aiemmuutta, vaikka haettu yhteisön tavaramerkki olisi täysin erilainen, koska – kuten kantaja väittää – tavaramerkkien haltija perustaisi väitteensä aikaisemman tavaramerkin rekisteröintipäivän ja yhteisön tavaramerkin rekisteröintipäivän välisen ajan osalta lopulta aikaisempaan tavaramerkkiin sellaisena kuin se alun perin rekisteröitiin. Näin ollen samojen tavaramerkkien vaatimuksella ei enää olisi merkitystä.

69. Lisäksi asetuksen N:o 207/2009 34 artiklassa ei säädetä mahdollisuudesta vedota aikaisemman kansallisen tavaramerkin osittaiseen aiemmuuteen. Kyseisen asetuksen 34 artiklaa tulkitaan nimittäin suppeasti, eikä unionin yleinen tuomioistuin näin ollen voi hyväksyä tällaista vaatimusta (ks. vastaavasti em. asia justing, tuomion 43 kohta).

70. Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetty, ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.

Kolmas kanneperuste, joka liittyy asetuksen N:o 207/2009 77 artiklan rikkomiseen

71. Asetuksen N:o 207/2009 77 artiklan 1 kohdan nojalla SMHV käyttää suullista menettelyä joko viran puolesta tai jonkin menettelyn osapuolen pyynnöstä, jos se pitää sitä tarkoituksenmukaisena.

72. Tältä osin valituslautakunnalla on harkintavaltaa sen kysymyksen osalta, onko suullinen käsittely siinä todella välttämätöntä (ks. yhdistetyt asiat T-299/09 ja T-300/09, Gühring v. SMHV (Väriherneenkeltaisen ja hopeanharmaan värin yhdistelmä sekä keltaruskean ja hopeanharmaan värin yhdistelmä), tuomio 3.2.2011, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

73. Kantaja väittää, että suullinen käsittely valituslautakunnassa olisi ollut tarkoituksenmukainen käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan oikeudellisen tilanteen perusteelliseksi selvittämiseksi. Sen mukaan valituslautakunta siis rikkoi mainittua artiklaa, kun se ei ottanut huomioon asetuksen N:o 207/2009 77 artiklassa mainittua tarkoituksenmukaisuutta ja ”pakotti” kantajan nostamaan kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa.

74. Asiakirjoista ja riidanalaisesta päätöksestä ilmenee kuitenkin, että valituslautakunnalla oli kaikki tarpeelliset tiedot mainitun päätöksen päätöslauselman tueksi. Erityisesti siitä väitteestä, jonka mukaan valituslautakunta olisi voinut tutkia suullisen käsittelyn järjestämisen avulla kysymystä siitä, voiko sellainen tavaramerkki, jossa ei nimetä mitään erityistä väriä, kattaa tavaramerkit, joissa nimetään väri, tai voidaanko kantajalle myöntää ainakin osittainen aiemmuus, on todettava, ettei kantaja ole osoittanut, missä määrin tätä seikkaa koskevat suulliset tarkennukset olisivat sen jo valituslautakunnalle toimittamissa kirjelmissä esittämien seikkojen lisäksi estäneet tällaisen päätöslauselman hyväksymisen.

75. Kolmas kanneperuste ja näin ollen kanne kokonaisuudessaan on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut

76. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.

77. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut SMHV:n vaatimusten mukaisesti.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)

on ratkaissut asian seuraavasti:

1) Kanne hylätään.

2) Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.