ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 252/19

Kanne 4.5.2021 – Euroopan komissio v. Ranskan tasavalta

(Asia C-286/21)

(2021/C 252/25)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: O. Beynet, M. Noll-Ehlers)

Vastaaja: Ranskan tasavalta

Vaatimukset

Nyt esillä olevassa asiassa komissio vaatii, että unionin tuomioistuin

— toteaa yhtäältä, että Ranskan tasavalta on edelleen jättänyt noudattamatta ilmanlaadusta ja sen parantamisesta 21.5.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/50/EY (1) 13 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin liitteen XI kanssa, mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan, kun se on ylittänyt systemaattisesti ja jatkuvasti PM10-hiukkasten päiväkohtaisen raja-arvon 1.1.2005 lähtien Pariisin taajamassa ja ilmanlaadun arviointialueella (FR04A01/FR11ZAG01) ja 1.1.2005 alkaen vuoteen 2016 asti Martinique/Fort-de-Francen alueella (FR39N10/FR02ZAR01)

— toteaa toisaalta, että Ranskan tasavalta on näillä kahdella alueella 11.6.2010 lähtien jättänyt noudattamatta direktiivin 2008/50/EY 23 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, luettuna yhdessä direktiivin liitteen XV kanssa, mukaisia jäsenyysvelvoitteitaan ja erityisesti velvoitettaan huolehtia siitä, että ylityksen kesto jää mahdollisimman lyhyeksi.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Pariisin osalta päiväkohtaista raja-arvoa on jätetty noudattamatta yhtäjaksoisesti vuodesta 2005 lähtien viimeksi saatavilla oleviin tietoihin eli vuoteen 2019 asti. Tämän lisäksi todetaan, että päiväkohtaisen raja-arvon ylitykset Pariisin alueella ovat selvästi sallittua yleisempiä (ylitysten lukumäärä on kaksinkertainen sallittujen ylitysten lukumäärään verrattuna) eivätkä ne ole parantuneet vuodesta 2015 lähtien. Martiniquen alueella päiväkohtaista raja-arvoa on jätetty noudattamatta yhtäjaksoisesti vuoteen 2016 saakka (pois lukien vuosi 2008).

Pariisin ja Martiniquen alueilla PM10-hiukkasten raja-arvot ylittyivät hetkellä, jolloin perusteltuun lausuntoon vastaamisen määräaika päättyi. Tuolloin Ranskan olisi pitänyt laatia suunnitelmat ja ilmoittaa niistä. Analyysi osoittaa, ettei Ranska ole hyväksynyt tällaisia suunnitelmia. Ranska ei ole (kansallisella ja alueellisella tasolla) toteuttamillaan toimenpiteillä kyennyt takaamaan sitä, että ylityksen kesto jää mahdollisimman lyhyeksi, kuten direktiivin 2008/50/EY säännöksissä edellytetään.

(1) EUVL 2008, L 152, s. 1.
—

niinpä vastapuoli on velvoitettava maksamaan korvauksena aineellisesta vahingosta (i) se palkasta maksamatta oleva osuus, joka vastaa vuositarkistuksen soveltamista vuodelta 2019, eli 1,2 prosentin korotus ajanjaksolta 1.1.2019–31.12.2019, (ii) se palkasta maksamatta oleva osuus, joka vastaa seurauksia 0,8 prosentin suuruisen vuositarkistuksen soveltamisesta vuodelta 2019 niiden palkkojen määrälle, jotka maksetaan tammikuusta 2019 lähtien, (iii) viivästyskorkoa palkasta maksamatta oleville osuuksille, kunnes maksamatta olevat määrät on maksettu täysimääräisesti, siten, että viivästyskoron sovellettava korkokanta on laskettava käyttäen perusteena Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioille vahvistamaa ja kyseisenä ajanjaksona sovellettua korkokantaa korotettuna kolmella prosenttiyksiköllä
1)

Onko menettelydirektiivin (1) 11 artiklan 2 kohtaa, 12 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 2 kohtaa, 23 artiklan 1 kohdan b alakohtaa sekä 45 artiklan 1 ja 3–5 kohtaa tulkittava Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artikla huomioon ottaen siten, että mikäli kyseessä on jokin kyseisen direktiivin 23 artiklan 1 kohdassa luetelluista kansalliseen turvallisuuteen liittyviin syihin perustuvasta poikkeustapauksesta, kansainvälistä suojelua koskevassa asiassa kansalliseen turvallisuuteen liittyviin syihin perustuvan hylkäävän päätöksen tai suojeluaseman poistamista koskevan päätöksen tehneellä jäsenvaltion viranomaisella ja tietojen luottamuksellisuudesta päättäneellä asiantuntijaviranomaisella on velvollisuus huolehtia siitä, että asianomaiselle turvapaikanhakijalle, pakolaiselle tai toissijaisen suojeluaseman saaneelle ulkomaalaiselle tai hänen lakisääteiselle edustajalleen taataan joka tapauksessa oikeus tutustua tällaisiin syihin perustuvan päätöksen perusteena oleviin luottamuksellisiin tai turvallisuusluokiteltuihin tietoihin ja oikeus käyttää näitä tietoja päätöstä koskevassa menettelyssä siinä tapauksessa, että toimivaltainen viranomainen vetoaa siihen, että tietojen luovuttaminen on ristiriidassa kansalliseen turvallisuuteen liittyvien syiden kanssa?
3)

Onko unionin oikeuden vastaista, jos ostaja, joka on ostanut tahattomasti ajoneuvon, jonka valmistaja on saattanut markkinoille varustettuna asetuksen N:o 715/2007 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla kielletyllä estolaitteella, voi esittää siviilioikeudellisia deliktiperusteisia vaatimuksia ajoneuvon valmistajaa kohtaan saadakseen korvauksen vahingosta, erityisesti myös vaatimuksen ajoneuvosta maksetun kauppahinnan palauttamiseksi ajoneuvon palauttamista ja omistuksen siirtoa vastaan poikkeuksellisesti vain silloin, jos ajoneuvon valmistaja on menetellyt tahallisesti ja hyvien tapojen vastaisesti? Jos tähän vastataan myöntävästi:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht München I (Saksa) on esittänyt 28.1.2021 – Phoenix Contact GmbH & Co. KG v. HARTING Deutschland GmbH & Co. KG ja Harting Electric GmbH & Co. KG

(Asia C-44/21)

(2021/C 182/40)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht München I

Pääasian asianosaiset

Hakija: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Vastaajat: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG ja Harting Electric GmbH & Co. KG

Ennakkoratkaisukysymys

Onko direktiivin 2004/48/EY (1) 9 artiklan 1 kohdan mukaista, että ylimmät toimivaltaiset osavaltion ylioikeudet (Oberlandesgericht) lähtökohtaisesti epäävät patenttien loukkaamiseen perustuvat turvaamistoimenpiteet turvaamistoimenpiteiden määräämistä koskevassa menettelyssä, jos riidanalainen patentti ei ole läpäissyt ensimmäisessä asteessa käytyä väite- tai mitättömyysmenettelyä?

(1) Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY (EUVL 2004, L 157, s. 45).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesverwaltungsgericht Steiermark (Itävalta) on esittänyt 11.2.2021 – WY

(Asia C-85/21)

(2021/C 148/10)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Pääasian asianosaiset

Valittaja: WY

Vastapuolena oleva viranomainen: Steiermärkische Landesregierung

Ennakkoratkaisukysymys

Onko SEUT 21 artiklaa tulkittava siten, että silloin kun kyse on kansallisessa lainsäädännössä säädetystä kansalaisuuden menettämisestä ex lege ja siitä seuraavasta unionin kansalaisen aseman menettämisestä, kyseinen määräys on otettava huomioon yksittäistapauksen oikeasuhteisuuden tutkinnassa unionin tuomioistuimen antamassa tuomiossa Tjebbes ym. (1) vahvistettujen periaatteiden mukaisesti, ja että se voi olla esteenä kansalaisuuden menettämiselle, jos kansalainen on saanut takaisin aikaisemman kansalaisuutensa kansalaisuuden palauttamista koskevan ilmoituksen perusteella ja jos häntä uhkaavalla unionin kansalaisen aseman menettämisellä on merkittäviä vaikutuksia hänen perhe- ja työelämäänsä?

(1) EU:C:2019:189
3)

Seuraako oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, sellaisena kuin se taataan perusoikeuskirjan 47 artiklassa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 6 artiklan ja 53 artiklan kanssa ja tarkasteltuna palauttamisdirektiivin 15 artiklan 2 kohdan b alakohdan, vastaanottodirektiivin 9 artiklan 3 kohdan ja Dublin-asetuksen 28 artiklan 4 kohdan taustaa vasten, että ulkomaalaisen hakiessa säilöönoton lopettamista ja hänen vapauttamistaan kaikkien oikeusasteiden tuomioistuinten on liitettävä jokaiseen tätä hakemusta koskevaan päätökseensä kestävät aineelliset perustelut, kun kyseinen oikeussuojakeino on muilta osin toteutettu siten kuin tässä jäsenvaltiossa? Jos unionin tuomioistuin pitää sellaista kansallista oikeuskäytäntöä, jossa toisen ja samalla ylimmän oikeusasteen tuomioistuin voi tyytyä ratkaisemaan asian ilman mitään aineellisia perusteluja, unionin oikeuden vastaisena, kun otetaan huomioon tapa, jolla kyseinen oikeussuojakeino on jäsenvaltiossa muilta osin toteutettu, merkitseekö tämä sitä, että tällaista toimivaltaa, joka on annettu turvapaikka-asioista ja tavanomaisista ulkomaalaisasioista toisena ja samalla ylimpänä oikeusasteena päättävälle tuomioistuimelle, on myös pidettävä unionin oikeuden vastaisena, kun otetaan huomioon ulkomaalaisen haavoittuva asema, ulkomaalaisasioita koskeviin menettelyihin liittyvä huomattava intressi ja se seikka, että näissä menettelyissä sovelletaan kaikista muista hallinnollisista menettelyistä poiketen oikeussuojan osalta samoja ulkomaalaisen kannalta vähäisiä menettelytakeita kuin säilöönottomenettelyssä? Kun otetaan huomioon perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohta, onko näihin kysymyksiin vastattava toisin, jos henkilö, joka riitauttaa tuomioistuimessa viranomaisten antaman ulkomaalaisoikeutta koskevan päätöksen, on alaikäinen?
2.

Direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan mukaiset luottosopimuksissa mainittavat tiedot a) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan p alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksessa mainittavan maksettavan koron määrän päivää kohden on käytävä laskennallisesti ilmi sopimuksessa mainitusta sopimuksen mukaisesta lainakorosta? b) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan l alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksen tekohetkellä sovellettava viivästyskorko on ilmoitettava absoluuttisena lukuna ja että ainakin sovellettava viitekorko (käsiteltävässä asiassa BGB:n 247 §:n mukainen peruskorko), jonka perusteella sovellettava viivästyskorko määräytyy lisäämällä siihen tietty prosenttimäärä (käsiteltävässä asiassa BGB:n 288 §:n 1 momentin toisen virkkeen mukaisesti viisi prosenttiyksikköä), on ilmoitettava absoluuttisena lukuna, ja onko kuluttajalle selvitettävä viitekorko (peruskorko) ja sen vaihtelu? c) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan t alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksen tekstissä on mainittava olennaiset muodolliset edellytykset tuomioistuimen ulkopuolisten valitus- ja oikeussuojamenettelyjen käyttämiselle? Jos ainakin johonkin edellä olevista kysymyksistä II. 2. a–c vastataan myöntävästi: d) Onko direktiivin 2008/48/EY 14 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan b alakohtaa tulkittava siten, että peruuttamisen määräaika alkaa vasta sitten, kun saman direktiivin 10 artiklan 2 kohdan mukaiset tiedot on ilmoitettu kokonaisuudessaan ja oikein? Jos ei ole: e) Mitkä ovat merkityksellisiä perusteita sille, että peruuttamisen määräaika alkaa kulua, vaikka tietoja ei ole ilmoitettu kokonaisuudessaan tai ne ovat virheellisiä? Jos edellä olevaan kysymykseen II. 1. a ja/tai ainakin johonkin kysymyksistä II. 2. a–c vastataan myöntävästi:
6)

Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi tai jos 27.11.2019 päivättyä kirjettä ei voida enää riitauttaa käsiteltävän asian yhteydessä, onko asetuksen (EY) N:o 1223/2009 27 artiklaan perustuvaa väliaikaista toimenpidettä pidettävä asetuksen vastaisena kyseisen toimenpiteen toteuttamisesta lähtien vai vasta alkaen kirjeen tiedoksi antamisesta Agence nationalede sécurité du médicament et des produits de santélle vai vasta sellaisesta kohtuullisesta määräajasta lähtien, joka alkaa kulua tiedoksi antamisesta ja jonka tarkoituksena on mahdollistaa toimenpiteen kumoaminen, kun otetaan huomioon myös kirjeen soveltamisalaan liittyvä epävarmuus sekä se, että komissio ei vastannut virastolle, joka oli ilmoittanut ”pitävänsä turvaamistoimena voimassa 13.3.2019 tekemänsä päätöksen, kunnes komissio tekee asetuksen (EY) N:o 1223/2009 27 artiklan säännöksiin perustuvan päätöksen”?
1)

Edellyttääkö neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (1) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä rakennerahastoista yhteisrahoitettujen toimien tukikelpoisuuden osalta 28.7.2000 annettu komission asetus (EY) N:o 1685/2000, erityisesti sen liitteessä olevan 1 säännön ”menojen osoittamista” koskevan 2 kohdan 2.1. alakohdassa tarkoitettu säännös, että lopullisen edunsaajan on ehdottomasti osoitettava suorittamansa maksut maksukuiteilla siinäkin tapauksessa, että rahoitus on myönnetty edunsaajalle kiinteistöhankkeen toteuttamiseksi sen omilla tarvikkeilla ja välineillä ja omalla työvoimalla, vai voidaanko tästä poiketa muutoinkin kuin nimenomaisesti säädetyssä tapauksessa, jossa maksukuittien esittäminen ei ole mahdollista ja jossa vaaditaan esittämään ”vastaavalla tavalla todistusvoimaiset kirjanpitoasiakirjat”?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Najwyższy (Puola) on esittänyt 21.12.2020 – Gmina Wieliszew v. Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominien, asetettu konkurssiin, konkurssipesän pesänhoitaja (syndyk)

(Asia C-698/20)

(2021/C 182/36)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Najwyższy

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Gmina Wieliszew

Vastaaja: Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominien, asetettu konkurssiin, konkurssipesän pesänhoitaja (syndyk)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1083/2006, (1) mukaan lukien erityisesti sen 2 artiklan 5 alakohtaa, 3 artiklaa, 4 artiklaa, 57 artiklan 1 kohtaa, 70 artiklaa ja 80 artiklaa, ja nykyistä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2013 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 1303/2013, (2) mukaan lukien erityisesti sen 2 artiklan 15 alakohtaa, 37 artiklan 1 kohtaa, 66 artiklaa, 67 artiklan 1 kohtaa, 74 artiklan 1 kohtaa ja 89 artiklan 1 kohtaa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, joka estää Euroopan unionin talousarviosta peräisin olevia varoja saanutta toimijaa vaatimasta tehokkaasti tuomioistuimessa näiden varojen jättämistä konkurssipesän ulkopuolelle, jos ne on maksettu sellaisen pankin pankkitilille, joka asetettiin tämän jälkeen konkurssiin, tai kansallisen oikeuden säännökselle, jossa ei jätetä näitä varoja konkurssivelallisen pankin konkurssipesän ulkopuolelle?

(1) EUVL 2006, L 210, s. 25.

(2) EUVL 2013, L 347, s. 320.
3)

Jos edellä olevaan kysymykseen on vastattava myöntävästi, voidaanko asetuksen (EU) N:o 604/2013 20 artiklan 3 kohtaa soveltaa analogisesti myös siltä osin kuin sen toisessa virkkeessä todetaan, että jälkeenpäin syntyneen lapsen osalta ei ole tarpeen aloittaa erillistä menettelyä lapsen vastaanottamiseksi, vaikka tällöin on olemassa vaara siitä, että vastaanottavalla jäsenvaltiolla ei ole tietoa mahdollisesta vastaanottotilanteesta alaikäisen lapsen osalta tai se kieltäytyy hallintokäytäntönsä perusteella soveltamasta analogisesti asetuksen N:o 604/2013 20 artiklan 3 kohtaa, jolloin alaikäisen lapsen osalta on olemassa vaara siitä, että hänestä tulee valtiosta toiseen kiertävä pakolainen – –?
1)

Onko EUT-sopimuksessa taattuja perusvapauksia ja direktiiviä 2005/36/EY (1) tulkittava siten, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava hakijan oikeutta harjoittaa säänneltyä ammattia SEUT 45 ja 49 artiklan ja niihin liittyvän oikeuskäytännön (erityisesti tuomio 7.5.1991, Vlassopoulou, C-340/89 (2) ja tuomio 6.10.2015, Brouillard, C-298/14 (3)) kannalta siitä huolimatta, että direktiivin 2005/36/EY 13 artiklan 2 kohdassa näytettäisiin yhdenmukaistetun ne säännellyn ammatin harjoittamisen edellytykset, joilla vastaanottavan jäsenvaltion on sallittava ammatin harjoittaminen hakijalle, jolla on muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja sellaisesta jäsenvaltiosta, jossa ammatti ei ole säännelty, mutta joka ei täytä direktiivin säännöksessä asetettua ammatin harjoittamista koskevaa vaatimusta?
C 53/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) on esittänyt 17.11.2020 – Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo v. Ministero dello Sviluppo Economico ja Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

(Asia C-610/20)

(2021/C 53/28)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo

Vastaajat: Ministero dello Sviluppo Economico ja Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko unionin oikeus esteenä asetuksen (decreto-legge) nro 91/2014, joka on muutettu laiksi nro 116/2014, 26 §:n 2 ja 3 momentin kaltaisen kaltaisten kansallisten oikeussääntöjen soveltamiselle, joilla rajoitetaan tai viivytetään huomattavalla tavalla lailla jo myönnettyjen ja sellaisten erillissopimusten perusteella määriteltyjen kannustimien myöntämistä, jotka auringonvalosta sähköä tuottavat toimijat ovat tehneet Gestore dei servizi energetici s.p.a.:n (alaa hallinnoimaan perustettu julkinen energiapalveluyhtiö) kanssa?

2) Ovatko tällaiset kansalliset oikeussäännöt unionin yleisten oikeusperiaatteiden, kuten perustellun luottamuksen, oikeusvarmuuden, lojaalin yhteistyön ja tehokkaan vaikutuksen periaatteiden sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 ja 17 artiklan, direktiivin 2009/28/EY (1) ja siinä säädettyjen tukijärjestelmien sekä SEUT 216 artiklan 2 kohdan mukaisia, kun kyseisiä kansallisia säännöksiä tarkastellaan Euroopan energiaperuskirjan kannalta?

(1) Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta 23.4.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/28/EY (EUVL 2009, L 140, s. 16).
4.

Onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja oikeutta saattaa asiansa etukäteen laillisesti perustetun tuomioistuimen käsiteltäväksi, tulkittava siten, että jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen on hylättävä asian asiakirja-aineiston siirtämistä koskeva pyyntö, jos tällaisen pyynnön on esittänyt henkilö, joka on nimitetty tuomarin virkaan sellaisen kansallisen lainsäädännön nojalla ja olosuhteissa, joiden johdosta tuomioistuin ei täytä puolueettomuuden ja riippumattomuuden vaatimuksia eikä ole laillisesti perustettu tuomioistuin, ilman että sen olisi ensin päätettävä asiassa C-508/19 esitetyssä ennakkoratkaisupyynnössä tai unionin tuomioistuimen 19.11.2019 antamassa tuomiossa A. K. ym. (C-585/18, C-624/18 ja C-625/18, EU:C:2019:982) tarkoitettu menettely?
1.

Onko EY 43 artiklaa, luettuna yhdessä EY 48 artiklan kanssa, (nykyisin SEUT 49 artiklaa, luettuna yhdessä SEUT 54 artiklan kanssa) tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, joka estää kotimaista yhtiötä vähentämästä toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän toimipaikan tappioita veronalaisesta voitostaan, jos yhtiö ensinnäkin on käyttänyt sen jäsenvaltion, jossa kyseinen kiinteä toimipaikka sijaitsee, lainsäädännössä sille annettavat kaikki mahdollisuudet vähentää nämä tappiot ja jos toiseksi se ei saa enää tuloja kyseisestä kiinteästä toimipaikasta, joten tappioita ei ole enää mahdollista ottaa huomioon kyseisessä jäsenvaltiossa (”lopulliset” tappiot), myös silloin, kun kyseisessä lainsäädännössä on kyse voittojen ja tappioiden vapauttamisesta kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehdyn jäsenvaltioiden kahdenvälisen sopimuksen perusteella?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugali) on esittänyt 16.7.2020 – VO ym. v. SATA International – Azores Airlines SA

(Asia C-316/20)

(2021/C 35/31)

Oikeudenkäyntikieli: portugali

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

Pääasian asianosaiset

Kantaja: VO, ZO, ML, NB, KE, JE, PI ja VY

Vastaaja: SATA International – Azores Airlines SA

Ennakkoratkaisukysymys

Kuuluvatko käsitteen matkustajat, jotka matkustavat alennettuun hintaan, jota ei tarjota suoraan tai välillisesti yleisölle, alaan matkustajat, jotka ovat maksaneet osan lipun hinnasta, ja loppuhinnasta on vastannut lentoyhtiö urheilukilpailun sponsoroinnin yhteydessä?

Unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on 26.11.2020 antamallaan määräyksellä määrännyt seuraavaa:

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) 261/2004 (1) 3 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kyseistä asetusta ei sovelleta matkustajaan, joka matkustaa lentoliikenteen harjoittajan tapahtuman sponsoroinnin yhteydessä kirjoittamalla lipulla, jonka hintaa on alennettu ja jonka käyttöoikeus on rajattu tietyille määritellyille henkilöille ja jonka kirjoittaminen edellyttää kyseisen lentoliikenteen harjoittajan etukäteen antamaa yksilöityä lupaa.

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Kúria (Unkari) on esittänyt 21.10.2020 – Upfield Hungary Kft. v. Somogy Megyei Kormányhivatal

(Asia C-533/20)

(2021/C 28/33)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Kúria

Pääasian asianosaiset

Kantaja ja Revision-menettelyn vastapuoli: Upfield Hungary Kft.

Vastaaja ja Revision-menettelyn valittaja: Somogy Megyei Kormányhivatal

Ennakkoratkaisukysymys

Onko elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 1169/2011 (1) säännöksiä ja konkreettisesti sen 18 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kun vitamiineja lisätään elintarvikkeisiin, elintarvikkeiden ainesosia ilmoitettaessa on mainittava vitamiinien nimen lisäksi myös elintarvikkeisiin mahdollisesti lisättävien vitamiiniformulaatioiden nimitys?

(1) EUVL 2011, L 304, s. 18.
—

Direktiiviä 96/71/EY ja direktiiviä 2014/67/EU koskevien erityisten sääntöjen vahvistamisesta siltä osin kuin on kyse maantieliikenteen alan työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon ja direktiivin 2006/22/EY muuttamisesta valvontavaatimusten osalta sekä asetuksen (EU) N:o 1024/2012 (1) muuttamisesta 15.7.2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2020/1057 1 artiklan 3, 4, 6 ja 7 kohta sekä 9 artiklan 1 kohta on kumottava.
C 28/30

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England and Wales), Family Division on esittänyt 16.11.2020 – SS v. MCP

(Asia C-603/20)

(2021/C 28/48)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England and Wales), Family Division

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SS

Vastaaja: MCP

Ennakkoratkaisukysymys

Säilyykö Bryssel IIa -asetuksen (1) 10 artiklan nojalla toimivalta – ilman mitään aikarajoituksia – jäsenvaltiolla, jos lapsi, jonka asuinpaikka oli kyseisessä jäsenvaltiossa, vietiin luvattomasti kolmanteen maahan (tai jätettiin luvattomasti palauttamatta sieltä), jossa hänellä on tällaisen luvattoman viemisen (tai palauttamatta jättämisen) seurauksena nyt asuinpaikka?

(1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003 (EUVL 2003, L 338, s. 1).