Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 27 päivänä tammikuuta 2000. - J.M. Mulder, W.H. Brinkhoff, J.M.M. Muskens, T. Twijnstra ja Otto Heinemann vastaan Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio. - Maidon lisämaksu - Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Vahingon korvaus ja arviointi. - Yhdistetyt asiat C-104/89 ja C-37/90.



Oikeustapauskokoelma 2000 sivu I-00203



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Oikeudenkäyntimenettely - Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa - Vahingonkorvauskanne - Muutetut, numeeriset vahingonkorvausvaatimukset - Kannekirjelmän vaatimusten lisääminen - Tutkittavaksi ottaminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohta)

2 Oikeudenkäyntimenettely - Kielto esittää uusia vaatimuksia käsittelyn kuluessa - Ulottuvuus - Vahingonkorvauskanne - Rahan arvon alentumisesta johtuva, hyvitysluonteisia korkoja koskeva vaatimus - Tutkittavaksi ottaminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 19 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artikla)

3 Oikeudenkäyntimenettely - Oikeusvoima - Viivästyskorkoja koskeva tuomio - Ulottuvuus - Ei vaikuta hyvitysluonteisiin korkoihin

4 Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Sellaisen lainsäädännön pätemättömyys, jolla maidontuottajilta on laittomasti evätty viitemäärät asetuksilla N:o 875/84 ja N:o 1371/84 käyttöönotetun lisämaksujärjestelmän soveltamisen yhteydessä - Vahinko - Vahingonkorvaus - Menetetyn voiton määrän vahvistaminen ja tällöin huomioon otettavat seikat - Laskemista koskevat yksityiskohtaiset säännöt

(EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan toinen kohta (josta on tullut EY 288 artiklan toinen kohta); neuvoston asetukset N:o 1078/77, N:o 857/84 ja N:o 764/89; komission asetus N:o 1371/84)

5 Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Sellaisen lainsäädännön pätemättömyys, jolla maidontuottajilta on laittomasti evätty viitemäärät asetuksilla N:o 875/84 ja N:o 1371/84 käyttöönotetun lisämaksujärjestelmän soveltamisen yhteydessä - Vahinko - Vahingonkorvaus - Periaatteet - Tosiasiallisesti aiheutuneen vahingon arviointi - Laskentatapa - Yhteisöjen tuomioistuimen harkintavalta - Todistustaakka

(EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan toinen kohta (josta on tullut EY 288 artiklan toinen kohta); neuvoston asetus N:o 857/84; komission asetus N:o 1371/84)

6 Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu - Sellaisen lainsäädännön pätemättömyys, jolla maidontuottajilta on laittomasti evätty viitemäärät asetuksilla N:o 875/84 ja N:o 1371/84 käyttöönotetun lisämaksujärjestelmän soveltamisen yhteydessä - Vahinko - Vahingonkorvaus - Ajanjakso, jolta vahingot korvataan

(EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan toinen kohta (josta on tullut EY 288 artiklan toinen kohta); neuvoston asetus N:o 857/84; komission asetus N:o 1371/84)

Tiivistelmä

1 Tilanteessa, jossa yhteisöjen tuomioistuin on velvoittanut välituomiossa yhteisön korvaamaan kantajille riidanalaisten säädösten johdosta aiheutuneen vahingon, on niin, että kunkin kantajan menettämän voiton laskemista koskevan asiantuntijalausunnon jättämisen jälkeisiä ja välituomiossa määritettyjen vahingon laskentatavan yksityiskohtaisten sääntöjen huomioon ottamiseksi muutettuja numeerisia vaatimuksia, jotka perustuvat asiantuntijan käyttämiin tilastoihin, ei voida katsoa esitetyn vahingonkorvausasiassa liian myöhään, koska niiden on katsottava olevan sallittuja lisäyksiä kannekirjelmän vaatimuksiin. Tämä pätee varsinkin, koska yhteisöjen tuomioistuin ensinnäkin määritteli vahingon laskemiseksi tarvittavat seikat ensimmäisen kerran välituomiossaan ja koska toiseksi vahinkojen tarkkaa koostumusta ja maksettavan vahingonkorvauksen täsmällistä laskentatapaa ei ollut vielä käsitelty välituomion yhteydessä. (ks. 38-39 kohta)

2 EY:n tuomioistuimen perussäännön 19 artiklasta ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklasta, joissa suljetaan pois uusien vaatimusten lisääminen asian käsittelyn kuluessa, käy ilmi, että hyvitysluonteisia korkoja koskevia lisävaatimuksia ei oteta tutkittavaksi, jos ne esitetään ensimmäistä kertaa asian käsittelyn aikana, ja varsinkin, jos ne esitetään välituomion antamisen jälkeen. Kuitenkin sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun yhteydessä tapahtuvan vahingonkorvauksen tarkoituksena on saattaa niin pitkälle kuin mahdollista vahinkoa kärsineen omaisuus ennalleen. Näin ollen silloin kun sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevat edellytykset täyttyvät, sellainen lukuina ilmaistuihin vaatimuksiin tehty muutos, joka johtuu rahanarvon alentumisen huomioon ottamiseksi tehdyn hyvitysluonteisten korkojen suorittamista koskevasta sellaisesta vaatimuksesta, joka esitettiin yhteisöjen tuomioistuimen todettua välituomiossa yhteisön olevan vastuussa vahingosta, on katsottava kannekirjelmässä esitettyjen vaatimusten välttämättömäksi mukautukseksi ja se on siten otettava tutkittavaksi. (ks. 47, 50-52 kohta)

3 Vahingonkorvauskanteen yhteydessä on tehtävä ero viivästyskorkojen ja hyvitysluonteisten korkojen välillä. Siten yhteisöjen tuomioistuimen viivästyskorkoja koskeva päätös ei voi vaikuttaa hyvitysluonteisiin korkoihin. (ks. 55 kohta)

4 Se voitto, jonka kukin kantaja menetti maidon lisämaksun soveltamista koskevista yleisistä säännöistä annetun neuvoston asetuksen N:o 857/84, sellaisena kuin se on täydennettynä asetuksella N:o 1371/84, pätemättömyyden johdosta, siksi että näissä asetuksissa ei ollut säädetty sille tuottajaryhmälle, johon kantajat kuuluivat, myönnettävistä viitemääristä, koostuu niiden tulojen, jotka kantajat olisivat saaneet 1.4.1984 eli asetuksen N:o 857/84 voimaantulopäivän ja 29.3.1989 eli asetuksen N:o 857/84 muuttamisesta annetun asetuksen N:o 764/89 voimaantulopäivän välisenä ajanjaksona toteuttamistaan maidontoimituksista, jos heillä olisi tuolloin ollut käytettävissään ne viitemäärät, joihin he olivat oikeutettuja, (jäljempänä hypoteettiset tulot) sekä toisaalta niiden tulojen, jotka kantajat tosiasiallisesti saivat tämän ajanjakson aikana sen aikana toteuttamistaan viitemäärien ulkopuolisista maidontoimituksista lisättynä tuloilla, jotka he samana ajanjaksona saivat tai olisivat voineet saada mahdollisesta korvaavasta toiminnasta (jäljempänä vaihtoehtoiset tulot), välisestä erotuksesta.

Hypoteettisten tulojen laskemiseksi on otettava huomioon hypoteettiset viitemäärät, jotka on laskettava asetuksella N:o 1078/77 käyttöönotetun kaupan pitämisestä luopumista koskevan palkkion määrittämiseksi käytettyjen määrien perusteella, joita on korotettava yhdellä prosentilla ja joista on tehtävä asetuksen N:o 857/84 2 artiklassa tarkoitettuihin tuottajiin sovellettava vähennys. Hypoteettisten tulojen laskemisessa on laskentaperusteeksi otettava kunkin kantajan tilatyypin osalta edustavaksi katsottavan tilan kannattavuus, jolloin voidaan ottaa huomioon myös tilan huono kannattavuus maidontuotannon käynnistämisvaiheessa. Vaihtoehtoiset tulot käsittävät kantajien korvaavasta toiminnasta tosiasiallisesti saadut tulot (tosiasialliset vaihtoehtoiset tulot) ja ne tulot, jotka kantajat olisivat voineet hankkia, jos he olisivat järkevällä tavalla ryhtyneet tällaiseen toimintaan (keskimääräiset vaihtoehtoiset tulot). (ks. 60-62 ja 92-94 kohta)

5 Koska vahingonkorvauksen tarkoituksena on saattaa niin pitkälle kuin mahdollista yhteisön toimielinten lainvastaisesta toiminnasta kärsineen henkilön omaisuus ennalleen, kantajien asetusten N:o 857/84 ja N:o 1371/84 pätemättömyyden takia menettämä voitto on arvioitava mahdollisuuksien mukaan henkilökohtaisten tietojen ja lukujen perusteella, jotka kuvastavat kunkin kantajan ja hänen maatilansa tosiasiallista tilannetta. Tulot, jotka kantajat olisivat saaneet maidontoimituksista, jos he olisivat tuottaneet maitoa niiden viitemäärien mukaisesti, joihin he olivat oikeutettuja, ovat luonteeltaan hypoteettisia tuloja, jotka voidaan luonteensa takia arvioida ainoastaan turvautumalla keskimääräisiin tilastoarvoihin, jotka vastaavat kunkin kantajan tilatyypin osalta edustavaksi katsottavaa tilatyyppiä. Tällainen menetelmä on myös asianmukainen keskimääräisten vaihtoehtoisten tulojen osalta siltä osin kuin ne käsittävät keskimääräiset vaihtoehtoiset tulot, jotka kantajat olisivat voineet hankkia, jos he olisivat järkevällä tavalla ryhtyneet korvaavaan toimintaan.

Koska tilastoarvojen perusteella määritellyt hypoteettiset ja vaihtoehtoiset tulot kuvastavat kuitenkin ainoastaan sen tilaryhmän keskimääräistä tilannetta, johon kantajien tilat kuuluvat, tosiasiallisia lukuja käyttämällä voidaan antaa, siltä osin kuin nämä luvut ovat saatavilla, täsmällisempi kuva kunkin kantajan henkilökohtaisesta tilanteesta yksilöllisesti ja näitä lukuja ei siten voida jättää ottamatta huomioon. Lisäksi, koska menetettyä voittoa ei saada selville pelkästään matemaattisen laskutoimituksen avulla, vaan monitahoisten taloudellisten tietojen arvioinnin ja tarkastelun perusteella, yhteisöjen tuomioistuimella on käytössään suuri harkintavalta käytettävien tilastolukujen ja tilastotietojen suhteen ja ennen kaikkea sen osalta, miten niitä käytetään vahingon määrän laskemisessa ja arvioimisessa.

Koska menetetyn voiton arviointi on luonteeltaan pääasiallisesti hypoteettista, asiantuntijalla on määräävä merkitys, jos yksikään asianosainen ei kykene itse esittämään näyttöä niistä tiedoista tai luvuista, joihin hän vetoaa, silloin kun nämä tiedot ja luvut ovat riidanalaisia. (ks. 63-66, 75-79 ja 84 kohta)

6 Kantajille asetusten N:o 857/84 ja N:o 1371/84 pätemättömyyden takia aiheutuneen, korvattavaksi tulevan vahingon määrittämiseksi on otettava huomioon 1.4.1984 ja 29.3.1989 välinen ajanjakso, jonka aikana kantajat olisivat saaneet suorittamistaan maidontoimituksista tuloja, jos heillä olisi tuolloin ollut käytettävissään ne viitemäärät, joihin he olivat oikeutettuja. Kunkin kantajan henkilökohtainen vahingonkorvausajanjakso alkaa kuitenkin sinä päivänä, jolloin hänen maidon kaupan pitämisestä luopumisesta antamansa sitoumus umpeutui ja päättyy päivänä, jolloin tuottaja tosiasiallisesti aloitti uudelleen maidontuotantonsa, kuitenkin niin, että ajanjakson viimeinen päivä ei voi olla 29.3.1989 jälkeen; tämän päivän jälkeen maidontuotannon uudelleen aloittamisen myöhästymistä ei missään tapauksessa voida lukea yhteisön syyksi. (ks. 85-86, 89, 265 ja 268 kohta)

Asianosaiset

Yhdistetyissä asioissa C-104/89 ja C-37/90,

J. M. Mulder, W. H. Brinkhoff, J. M. M. Muskens ja Tj. Twijnstra,

edustajinaan asianajajat H. J. Bronkhorst, Haag, ja E. H. Pijnacker Hordijk, Amsterdam, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto J. Loesch, 11 rue Goethe,

kantajina asiassa C-104/89,

ja

Otto Heinemann, edustajanaan asianajaja M. Düsing, Münster, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Lambert, Dupong ja Konsbrück, 14 a rue des Bains,

kantajana asiassa C-37/90,

vastaan

Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään asiassa C-104/89 oikeudellinen neuvonantaja Arthur Brautigam ja oikeudellisen yksikön virkamies G. Houttuin ja asiassa C-37/90 A. Brautigam, prosessiosoite Luxemburgissa c/o Euroopan investointipankin lakiasiainosaston ylijohtaja A. Morbilli, 100 boulevard Konrad Adenauer,

ja

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään

- asiassa C-104/89 oikeudellinen neuvonantaja T. van Rijn

- asiassa C-37/90 oikeudellinen neuvonantaja D. Booß, avustajanaan asianajaja H.-J. Rabe, Hampuri,

prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajina,

joissa kantajat vaativat ÅÕ:n perustamissopimuksen 178 artiklan ja 215 artiklan toisen kohdan (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta) nojalla vahingonkorvausta ja korkoja,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

(kuudes jaosto),

toimien kokoonpanossa: kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä hoitava tuomari P. J. G. Kapteyn sekä tuomarit G. Hirsch (esittelevä tuomari) ja H. Ragnemalm,

julkisasiamies: A. Saggio,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen ja sen kaksi lisäystä,

kuultuaan asianosaisten 28.5.1998 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,

kuultuaan julkisasiamiehen 10.12.1998 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Yhteisöjen tuomioistuin on 19.5.1992 nyt esillä olevissa yhdistetyissä asioissa antamallaan välituomiolla (Kok. 1992, s. I-3061; jäljempänä välipäätös) velvoittanut Euroopan yhteisön, jota Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan yhteisöjen komissio edustavat, korvaamaan kantajille vahingon, joka heille on aiheutunut asetuksen (ETY) N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista maito- ja maitotuotealalla koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84 (EYVL L 90, s. 13) soveltamisesta, sellaisena kuin asetus on täydennettynä asetuksen (ETY) N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 16 päivänä toukokuuta 1984 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 1371/84 (EYVL L 132, s. 11) sen takia, että näissä asetuksissa ei ollut säädetty sellaisten maanviljelijöiden viitemäärästä, jotka eivät olleet maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämisestä luopumista ja lypsykarjan tuotannon muuttamista koskevasta palkkiojärjestelmästä 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1078/77 (EYVL L 131, s. 1) mukaisesti annettujen sitoumusten täytäntöönpanon takia toimittaneet maitoa kyseisen jäsenvaltion valitseman viitevuoden aikana.

2 Yhteisöjen tuomioistuin määräsi suorittamaan maksettavan vahingonkorvauksen määrille asiassa C-104/89 8 prosentin ja asiassa C-37/90 7 prosentin suuruista vuotuista korkoa välituomion julistamispäivästä alkaen. Kanteet hylättiin muilta osin.

3 Välituomion tuomiolauselman 4 ja 5 kohdan mukaan asianosaisten on ilmoitettava yhteisöjen tuomioistuimelle yhteisellä sopimuksella maksettaviksi vahvistamansa määrät 12 kuukauden kuluessa tuomion julistamisesta tai siinä tapauksessa, että sopimukseen ei päästä, toimitettava yhteisöjen tuomioistuimelle samassa määräajassa omat vaatimuksensa korvattavasta määrästä lukuina ilmaistuina. Välituomion mukaan oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

4 Asianosaiset aloittivat välituomion jälkeen neuvottelut vahingon arvioimiseksi. Neuvottelut eivät johtaneet tulokseen asetetussa määräajassa. Kantajat esittivät siten vaatimuksensa korvattavan vahingon määrästä lukuina ilmaistuina 19.6.1993 asiassa C-104/89 ja 30.6.1993 asiassa C-37/90 sekä neuvosto ja komissio jättivät näissä asioissa yhteiset vaatimuksensa 3.11.1993 ja 29.10.1993.

5 Suorittaakseen välituomiosta johtuvat toimenpiteet kaikkien siinä kysymyksessä olevien tuottajien osalta neuvosto antoi tietyille maidon ja maitotuotteiden tuottajille, jotka eivät voineet tilapäisesti harjoittaa toimintaansa, tarjottavasta hyvityksestä 22 päivänä heinäkuuta 1993 asetuksen (ETY) N:o 2187/93 (EYVL L 196, s. 6). Asetusta on täydennetty tietyille maidon ja maitotuotteiden tuottajille, jotka eivät voineet tilapäisesti harjoittaa toimintaansa, tarjottavasta hyvityksestä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2187/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 28 päivänä syyskuuta 1993 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2648/93 (EYVL L 243, s. 1).

6 Näiden asetusten ja erityisesti ensiksi mainitun asetuksen mukaisesti komissio teki kaikille kysymyksessä oleville tuottajille tarjouksen kiinteästä hyvityksestä, joka laskettiin etupäässä maitomäärän ja vahingonkorvauksen kannalta merkityksellisen ajanjakson perusteella. Asetuksessa N:o 2187/93 säädetään maksettavan kiinteän vahingonkorvauksen määrän määrittämisessä käytettävistä laskentatavasta ja arviointiperusteista. Asetuksen liitteessä määritetään kiinteän korvauksen määrä vihreinä ecuina 100 maitokilolta kutakin markkinointivuotta ja kolmea eri tuotantomäärää kohti.

7 Asetuksen N:o 2187/93 10 artiklan 2 kohdan mukaan hyvityshakemuksen jättämisaika päättyi 30.9.1993. Koska kantajien lukuina ilmaistut korvausvaatimukset saapuivat yhteisöjen tuomioistuimeen ennen asetuksen voimaantuloa, he eivät ole käyttäneet tätä hyvitystarjousta hyväkseen.

I Asianosaisten vaatimukset ja asiantuntijalausunnon tulokset

A Vaatimukset asiassa C-104/89

8 Kantajat vaativat asiassa C-104/89 jättämässään kannekirjelmässä vahingonkorvauksena seuraavia summia lisättyinä vahingonkorvauksien maksamispäivään asti laskettavalla 8 prosentin laillisella vuotuisella korolla, pidättäen kuitenkin itselleen oikeuden vaatia korvausta vielä sen jälkeen aiheutuvasta vahingosta:

- Mulder 533 937 Alankomaiden guldenia (NLG) - Brinkhoff 288 473 NLG - Muskens 448 099 NLG - Twijnstra 787 366 NLG.

9 Kantajat tarkistivat vielä vahingonkorvausvaatimuksiensa määrää ylöspäin, ensimmäisen kerran vastauskirjelmässään ja toisen kerran välituomion antamisen jälkeen. Välituomion antamisen jälkeen kantajat esittivät menetetystä voitosta seuraavat vaatimukset: Mulder 1 159 000 NLG, Brinkhoff 1 166 000 NLG, Muskens 778 500 NLG ja Twijnstra 1 069 000 NLG.

10 Kantajat vaativat vastauskirjelmässään "8 prosentin vuotuista korkoa laskettuna 30.3.1989 alkaen maksamispäivään asti" ja välituomion jälkeen jättämässään kirjelmässä "8 prosentin vuotuista korkoa laskettuna kyseisen asian välituomion antamisesta, eli 19.5.1992 alkaen, maksamispäivään asti".

11 Kantajat vaativat yhteisöjen tuomioistuinta velvoittamaan yhteisön korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa ja vaativat sisällyttämään oikeudenkäyntikuluihin "kantajille aiheutuneiden vahinkojen arvioimisesta aiheutuvat kulut".

12 Asiantuntijalausunnon johdosta antamassaan vastauksessa kantajat vaativat, että heille on suoritettava vahingonkorvauksena seuraavat määrät:

- Mulder 703 090 NLG - Brinkhoff 570 020 NLG - Muskens 535 762 NLG - Twijnstra 751 141 NLG,

siten, että kyseisiin määriin lisätään hyvitysluonteiset korot välituomion antamiseen asti laskettuina Alankomaiden viranomaisten valtion lainoihin soveltaman koron mukaan. Kantajat vaativat myös neuvoston ja komission velvoittamista korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa kantajille aiheutuneiden vahinkojen arvioimisesta aiheutuvat kulut mukaan lukien.

13 Neuvosto yhtyy komission esittämiin lukuihin ja perusteluihin, mutta ilmoittaa kuitenkin toissijaisesti olevansa valmis tarjoamaan asetuksen N:o 2187/93 mukaista hyvitystä.

14 Komissio määrittelee kantajille aiheutuneen vahingon määrän niin pitkälle kuin mahdollista kantajien henkilökohtaisen tilanteen perusteella ja päätyy seuraaviin määriin:

- Mulder 50 579,15 NLG - Brinkhoff 109 675,55 NLG - Muskens 120 090,83 NLG - Twijnstra 137 299,20 NLG.

15 Koska komissio kuitenkin ilmoittaa olevansa valmis hyväksymään toissijaisesti asetuksen N:o 2187/93 mukaisen hyvityksen, se arvioi suoritettavan vahingonkorvauksen määräksi seuraavat määrät:

- Mulder 377 240,60 NLG - Brinkhoff 308 241,20 NLG - Muskens 291 121,49 NLG - Twijnstra 393 014,95 NLG.

16 Neuvosto ja komissio vaativat kantajien velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut siltä osin kuin kantajien väitteet hylätään.

B Vaatimukset asiassa C-37/90

17 Heinemann vaati kannekirjelmässään yhteisöjen tuomioistuinta velvoittamaan neuvoston ja komission yhteisvastuullisesti maksamaan hänelle aiheutuneesta vahingosta vahingonkorvauksena 52 652 Saksan markkaa (DEM) kanteen nostamiseen asti laskettavine 7 prosentin laillisine vuotuisine viivästyskorkoineen. Hän vaati vastauksessaan vastaajina olevien toimielinten velvoittamista korvaamaan hänen oikeudenkäyntikulunsa.

18 Heinemann vaati välituomion jälkeen jättämässään kirjelmässään 71 826 DEM:n suuruista vahingonkorvausta 19.5.1992 alkaen laskettavine 7 prosentin vuotuisine viivästyskorkoineen ja lisäksi 4 000 DEM korvauksena hänelle myönnettävästä vahingonkorvauksesta perittävästä korotetusta tuloverosta.

19 Neuvosto ilmoittaa olevansa valmis tarjoamaan asetuksen N:o 2187/93 mukaisesti laskettua hyvitystä.

20 Komissio suostuu maksamaan kantajalle vahingonkorvauksena 1 239 DEM, ja toissijaisesti ilmoittaa, ettei se vastusta asetuksen N:o 2187/93 mukaisesti suoritettavaa hyvitystä.

21 Neuvosto ja komissio vaativat kantajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut siltä osin kuin yhteisöjen tuomioistuin hylkää hänen väitteensä.

C Asiantuntijalausunnon tulokset

22 Yhteisöjen tuomioistuimessa 20.5.1996 toimitetun asianosaisten epävirallisen kuulemisen jälkeen yhteisöjen tuomioistuin määräsi 12.7.1996 antamallaan määräyksellä, että asiassa on hankittava asiantuntijalausunto. Asiantuntija jätti 27.2.1997 asiantuntijalausuntonsa yhteisöjen tuomioistuimelle. Asiantuntijalausunnossa arvioitiin kunkin kantajan menettämä voitto ja määritettiin vahingon laskemisessa huomioon otettavat seikat, joiden osalta yhteisöjen tuomioistuin esitti kysymyksiä.

23 Asiantuntija esitti asiassa C-104/89, että menetettynä voittona suoritetaan seuraavat määrät:

- Mulder 475 767 NLG - Brinkhoff 386 891 NLG - Muskens 318 938 NLG - Twijnstra 517 186 NLG.

24 Asiantuntijalausunnosta käy asian C-37/90 osalta ilmi, että menetettynä voittona Heinemannille suoritettavaksi tuleva määrä riippuu niihin viitemääriin sovellettujen vähennysten suuruudesta, joihin kantajalla olisi ollut oikeus, jos asiat olisivat sujuneet normaalisti. Ottaen huomioon, että vähennys oli 2, 4 tai 7 prosenttia koko ajanjaksolta tai että vähennys oli "asteittainen" eli 2 prosenttia ensimmäisen kolmen ja 7,5 prosenttia kahden viimeisen markkinointivuoden aikana, asiantuntija arvioi vahingon määräksi kulloinkin 13 096 DEM, 11 648 DEM, 13 325 DEM ja 17 167 DEM.

II Tutkittavaksi ottaminen

25 Komissio ja neuvosto esittävät asiassa C-104/89 oikeudenkäyntiväitteen sillä perusteella, että menetettynä voittona viimeksi vaadittua vahingonkorvausta (jäljempänä lukuina ilmaistu vahingonkorvausvaatimus) on tarkistettu ylöspäin ja että vaatimus on siksi kannekirjelmässä vaadittuja summia suurempi.

26 Komission mukaan yhteisöjen tuomioistuimen on tässä asiassa jätettävä tutkimatta myös kantajien välituomion antamisen jälkeen esittämät vahingonkorvausvaatimuksen kolme lisäkohtaa (jäljempänä lisävahingot). Tällä vaatimuksella yritetään nimittäin saada korvausta vahingosta, joka johtuu progressiivisesta veroasteikosta (jäljempänä verotuksellinen vahinko), rahan arvon alenemisesta johtuvasta taloudellisesta menetyksestä ja yhteisöjen tuomioistuimen kieltäytymisestä määrätä suoritettavaksi viivästyskorkoja välituomiota edeltävältä ajalta. Komissio katsoo, että näihin lisävahinkoihin on vedottu ensimmäisen kerran välituomion antamisen jälkeen.

27 Vastaajina olevat kaksi toimielintä esittävät saman perusteen johdosta oikeudenkäyntiväitteen kantajien viimeisissä kirjelmissä vaatimia hyvitysluonteisia korkoja koskevien vaatimusten osalta.

28 Neuvosto ja komissio esittävät asiassa C-37/90 pääasiallisesti siihen perustuvan oikeudenkäyntiväitteen, että lukuina ilmaistuihin vahingonkorvausvaatimuksiin sisältyy alkuperäisiin vaatimuksiin verrattuina lisävaatimus, joka vastaa välituomion antamista edeltäneeseen jaksoon kohdistuvia hyvitysluonteisia korkoja pääomitettuina. Komissio väittää lisäksi, että progressiivisesta veroasteikosta johtuvaa vahinkoa koskeva vaatimus on jätettävä tutkimatta.

29 Neuvosto vetoaa lisäksi näissä kahdessa asiassa siihen, että kantajat eivät ole ottaneet huomioon välituomion oikeusvoimavaikutusta ja siis sitä, että yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt ainoastaan viivästyskorot 19.5.1992 alkaen ja hylännyt kanteen muilta osin.

30 Kantajat väittävät näissä kahdessa asiassa, että niille aiheutuneen vahingon tarkoista määristä ja niistä osista, joista vahinko koostuu, ei ole vielä käyty oikeutta, koska yhteisöjen tuomioistuin on päättänyt ainoastaan siitä, että yhteisölle on syntynyt vahingonkorvausvastuu. He viittaavat yhdistetyissä asioissa 56/74-60/74, Kampffmeyer ym. vastaan komissio ja neuvosto, 2.6.1976 annettuun tuomioon (Kok. 1976, s. 711), jonka mukaan oikeudenkäynnin aikana tehdyt vaaditun vahingonkorvauksen määrän muutokset eivät kuulu yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. Ne viittaavat hyvitysluonteisia korkoja koskevan oikeutensa perustelemiseksi asiassa C-271/91, Marshall, 2.8.1993 annettuun tuomioon (Kok. 1993, s. I-4367).

31 Ensinnäkin on todettava, että vedotessaan näissä kahdessa asiassa siihen, että kantajat ovat jättäneet noudattamatta työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdassa olevaa kieltoa uusien perusteiden esittämisestä asian käsittelyn aikana, vastaajina olevat toimielimet tekevät väitteen siitä, että kantajien kaikki uudet vaatimukset on esitetty liian myöhään.

32 Toiseksi on todettava, että neuvosto vetoaa oikeusvoimaan pelkästään hyvitysluonteisten korkojen suorittamista koskevien vaatimusten osalta.

33 Tällaisessa tilanteessa on syytä tutkia erikseen oikeudenkäyntiväite, joka koskee vaatimusten esittämistä liian myöhään, ja oikeusvoiman huomiotta jättämistä.

A Vaatimusten esittäminen liian myöhään

34 Oikeudellisen päättelyn selvyyden vuoksi lukuina ilmaistut vaatimukset ja muut vahingonkorvausvaatimukset on käsiteltävä erikseen.

35 Asiassa C-104/89 kantajat ovat ensinnäkin korjanneet ylöspäin välituomion antamisen jälkeen lukuina ilmaistuja vahingonkorvausvaatimuksiaan sisällyttämällä niihin määrän, jota ne vaativat lisävahingosta, esittämättä kuitenkaan tätä vaatimustaan riittävän täsmällisesti. Tämän vaadittujen vahingonkorvausten määrän korjaamisen tarkoituksena on myös ottaa huomioon välituomiossa määritetyt vahingon laskentatapaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka on täsmennetty oikeudenkäynnin kuluessa, ja tämä määrän korjaaminen johtuu lisäksi siitä, että tämän määrän vahvistamiseksi on käytetty muita asiantuntijalausunnossa käytettyjen kaltaisia tilastoja.

36 Asiassa C-37/90 kantajana oleva Heinemann on sitä vastoin joutunut korottamaan lukuina ilmaistuja vaatimuksiaan pääasiallisesti sisällyttääkseen vaatimuksiin pääomitettuja hyvitysluonteisia korkoja vastaavan määrän.

37 Tällaisessa tilanteessa on tutkittava ensiksi pelkästään se, onko lukuina ilmaistut vaatimukset otettava tutkittavaksi asiassa C-104/89, koska näitä vaatimuksia on korotettu ainoastaan laskentatavan ja tilastoiden muuttumisen takia. Sen jälkeen on käsiteltävä yhdessä kysymykset, jotka koskevat asiassa C-104/89 lisävahinkojen korvaamista koskevien lukuina ilmaistujen vaatimusten ja näissä kahdessa asiassa hyvitysluonteisten korkojen suorittamista koskevien vaatimusten tutkittavaksi ottamista. Tätä menettelyä voidaan pitää perusteltuna siksi, että asiassa C-104/89 lisävahingot osoittautuvat samanlaisiksi kuin ne vahingot, joille vaaditaan hyvitysluonteisten korkojen suorittamista.

1. Lukuina ilmaistujen vaatimusten esittäminen liian myöhään

38 Lukuina ilmaistujen vaatimusten liian myöhäistä esittämistä koskevaa oikeudenkäyntiväitettä ei voida hyväksyä asiassa C-104/89, siltä osin kuin näitä vaatimuksia on muutettu välituomiossa määritettyjen vahingon laskentatavan yksityiskohtaisten sääntöjen huomioon ottamiseksi ja siltä osin kuin nämä muutokset perustuvat asiantuntijan käyttämiin tilastoihin.

39 Nimittäin ei voida katsoa, että siten muutetut, asiantuntijalausunnon jättämisen jälkeen esitetyt vaatimukset on esitetty liian myöhään. Asiassa 25/63, Plaumann, 15.7.1963 annetun tuomion (Kok. 1963, s. 197, 224; Kok. Ep. I, s. 181) valossa niiden on katsottava olevan sallittuja, jopa välttämättömiä lisäyksiä kannekirjelmään sisältyviin vaatimuksiin, varsinkin koska yhteisöjen tuomioistuin ensinnäkin määritteli vahingon laskemiseksi tarvittavat seikat ensimmäisen kerran välituomiossaan ja koska toiseksi vahinkojen tarkkaa koostumusta ja maksettavan vahingonkorvauksen täsmällistä laskentatapaa ei ollut vielä käsitelty välituomion yhteydessä.

40 Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on pyytänyt asianosaisia välituomion päätösosassa esittämään lukuina ilmaistut vahingonkorvausvaatimuksensa siinä tapauksessa, että sopimukseen vahingon määrästä ei päästä. Tämä pyyntö olisi vailla merkitystä ja sisältöä, jos asianosaiset eivät voisi tuomion antamisen jälkeen esittää eri vaatimuksia kuin kannekirjelmässä.

2. Hyvitysluonteisten korkojen suorittamiseen tähtäävien vaatimusten esittäminen liian myöhään

41 Aluksi on täsmennettävä, että näiden kahden asian osalta riittää, että tutkitaan pelkästään hyvitysluonteisten korkojen osalta, ovatko kantajat esittäneet vaatimuksensa liian myöhään. Ne menevät nimittäin päällekkäin lukuina ilmaistujen vahingonkorvausvaatimusten kanssa, joita on nostettu korvauksen saamiseksi lisävahingoista. Näillä molemmilla vaatimuksilla on yksi ja sama kohde, joka pääasiallisesti koskee kantajien taloudelliseksi luokitteleman vahingon korvaamista, eli vaatimus korvata lisävahingot hyvitysluonteisten korkojen maksamisella, mikä selittää lukuina ilmaistujen vaatimusten korottamisen.

42 Kantajien lisävahinkojen luonteesta, sisällöstä ja laajuudesta tältä osin esittämät seikat eivät ole yksiselitteisiä. Tulkittaessa näitä vaatimuksia järkevällä tavalla, käy kuitenkin ilmi, että vaikka niihin sisältyy myös mahdollisia verotuksellisia seurauksia, ne koostuvat pääasiallisesti hyvitysluonteisista koroista ja rahan arvon alenemista vastaavasta määrästä.

43 Kantajat pyrkivät nimittäin näissä kahdessa asiassa vaadituilla hyvitysluonteisilla koroilla saamaan korvauksen heidän mukaansa maksettavaksi tulevasta sellaisesta taloudellisesta vahingosta, joka johtuu paitsi rahan arvon alenemisesta, myös siitä, että maidontuotannosta saatava tuotto ei ollut käytettävissä.

44 Tällaisen tulkinnan valossa on liian myöhään esitettyjä vaatimuksia koskevaa oikeudenkäyntiväitettä tutkittava asiassa C-104/89 ainoastaan kantajien viimeksi esittämien vaatimusten osalta.

45 Myös Heinemann on vaatinut asiassa C-37/90 hyvitysluonteisia korkoja lisäämällä lukuina ilmaistuihin vaatimuksiinsa niitä koskevan määrän täsmentämättä kuitenkaan näitä vaatimuksia.

46 Tästä seuraa, että asiaa C-37/90 koskevaa verotuksellista vahinkoa lukuun ottamatta on näissä kahdessa asiassa selvitettävä pelkästään se, otetaanko hyvitysluonteisten korkojen suorittamiseksi tähtäävät vaatimukset tutkittaviksi.

47 Tältä osin yhteisöjen tuomioistuimen erityisesti siitä oikeuskäytännöstä, joka koskee liian myöhään esitettyihin virkamiesten palkkauksen oikaisemisvaatimuksiin liittyviä oikeusriitoja, käy ilmi (ks. esim. asia 737/79, Battaglia v. komissio, tuomio 15.1.1985, Kok. 1985, s. 71, 13 kohta ja asia 158/79, Roumengous Carpentier v. komissio, tuomio 15.1.1985, Kok. 1985, s. 39, 14 kohta), että hyvitysluonteisia korkoja koskevia lisävaatimuksia ei oteta tutkittavaksi, jos ne esitetään ensimmäistä kertaa asian käsittelyn aikana, ja varsinkin, jos ne esitetään välituomion antamisen jälkeen. Tämä oikeuskäytäntö perustuu EY:n tuomioistuimen perussäännön 19 artiklaan ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklaan, joissa suljetaan pois uusien vaatimusten lisääminen asian käsittelyn kuluessa, vaikka työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdassa kielletään nimenomaisesti ainoastaan uusien perusteiden esittäminen.

48 Asiassa C-104/89 tehtyjä väitteitä siitä, että hyvitysluonteisten korkojen suorittamiseen tähtäävät vaatimukset on esitetty liian myöhään, ei voida hyväksyä, koska ne eivät ole uusia vaatimuksia. Yhteisöjen tuomioistuimessa 30.3.1989 rekisteröidyn kannekirjelmän "Schadeberekening verzoeker" -nimisistä liitteistä käy ilmi, että kantajien tuolloin esittämiin, lukuina ilmaistuihin vahingonkorvausvaatimuksiin jo sisältyy pääomitettuja viivästyskorkoja vastaava määrä sen ajanjakson osalta, jolta vahingonkorvausta oli vaadittu. Siten ei ole tarpeen enää tutkia kantajien ensimmäisten, yhteisöjen tuomioistuimelle kannekirjelmässään esittämien ja vastauskirjelmässään täsmentämien "8 prosentin lailliseen vuotuiseen korkoon" liittyvien vaatimuksien täsmällistä sisältöä ja laajuutta; varsinkaan ei ole tarpeen tutkia sitä, sisältyikö viimeksi mainittuihin vaatimuksiin ainakin osittain vaatimus, joka koski vahingon ilmaantumisesta alkaen laskettavia samantyyppisiä korkoja.

49 Sen sijaan asiassa C-37/90 esitetty hyvitysluonteisten korkojen saamista koskeva vaatimus voidaan ainoastaan hylätä liian myöhään tehtynä. Heinemann ilmoitti nimittäin nimenomaisesti kannekirjelmässään tarkoituksestaan olla vaatimatta hyvitysluonteisia korkoja oikeudenkäyntikulujen kohoamisvaaran vuoksi, vaikka oli ilmeistä, että hän oli ilmoitusajankohtana tietoinen hyvitysluonteisia korkoja koskevan oikeuden ja sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun toteamisen välisestä yhteydestä.

50 Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy nimittäin ilmi, että voidakseen vaatia hyvitysluonteisten korkojen maksamista kantajan on täytynyt täyttää sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevat edellytykset (ks. em. asioissa Kampffmeyer ym. v. komissio ja neuvosto ja Roumengous Carpentier v. komissio annetut tuomiot; yhdistetyt asiat T-17/89, T-21/89 ja T-25/89, Brazzelli ym. v. komissio, tuomio 26.2.1992, Kok. 1992, s. II-293, 35 kohta ja asia C-136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994, Kok. 1994, s. I-1981, 42 kohta).

51 On kuitenkin syytä muistuttaa siitä, että asiassa C-308/87, Grifoni vastaan Euratom, 3.2.1994 annetun tuomion (Kok. 1994, s. I-341, 40 kohta) mukaan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun yhteydessä tapahtuvan vahingonkorvauksen tarkoituksena on saattaa niin pitkälle kuin mahdollista vahinkoa kärsineen omaisuus ennalleen. Näin ollen silloin kun sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevat edellytykset täyttyvät, vahingon aiheuttavan tapahtuman ja vahingonkorvauksen maksamisen välisen ajanjakson kulumisesta aiheutuvia epäedullisia seurauksia ei edellä mainitusta kantajan nimenomaisesta ilmoituksesta huolimatta voida jättää ottamatta huomioon rahanarvon alenemisen osalta.

52 Siten lukuina ilmaistuihin vaatimuksiin tehty muutos, joka johtuu rahanarvon alentumisen huomioon ottamiseksi tehdystä hyvitysluonteisten korkojen suorittamista koskevasta sellaisesta vaatimuksesta, joka esitettiin yhteisöjen tuomioistuimen todettua välituomiossa yhteisön olevan vastuussa vahingosta, on tämän vuoksi katsottava välttämättömäksi mukautukseksi.

53 Sitä vastoin siitä, että maidontuotannosta saatava mahdollinen tuotto ei ollut käytettävissä, johtuva lukuina ilmaistujen vaatimusten nostaminen on jätettävä tutkimatta samoin kuin verotuksellisen vahingon korvaamista koskeva vaatimus.

B Oikeusvoimaa koskeva oikeudenkäyntiväite

54 Siltä osin kuin hyvitysluonteisten korkojen saamista ei ole vaadittu liian myöhään, neuvosto esittää oikeusvoimaa koskevan oikeudenkäyntiväitteen kantajien vaatimuksia vastaan. Neuvoston mukaan määrätessään maksettavaksi viivästyskorkoa tuomion julistamisesta alkaen yhteisöjen tuomioistuin päätti kaikista koroista kyseisessä asiassa ja erityisesti kieltäytyi määräämästä kantajille hyvitysluonteisia korkoja koskevaa etua.

55 Tältä osin yhteisöjen tuomioistuimen erityisesti siitä vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, joka koskee liian myöhään esitettyihin virkamiesten palkkauksen oikaisemisvaatimuksiin liittyviä oikeusriitoja, käy ilmi, että viivästyskorkojen ja hyvitysluonteisten korkojen välillä on tehtävä ero (em. asia komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomion 35 kohta). Siten viivästyskorkoja koskeva päätös ei voi vaikuttaa hyvitysluonteisiin korkoihin.

56 Näin ollen hyvitysluonteisia korkoja vastaan tehty oikeusvoimavaikutusta koskeva oikeudenkäyntiväite on hylättävä.

57 Yhteisöjen tuomioistuimelle viimeksi käsiteltäväksi esitettyjen vaatimuksien tutkimatta jättämistä koskevien kaikkien väitteiden johdosta on todettava asiassa C-104/89, että mitään vastaajina olevien toimielinten esittämistä oikeudenkäyntiväitteistä ei voida hyväksyä ja että viimeksi mainitut vaatimukset otetaan siten tutkittaviksi (ks. tämän tuomion 38-40 kohta sekä 48 ja 56 kohta).

58 Sen sijaan asiassa C-37/90 on todettava, että Heinemannin lukuina ilmaistut vaatimukset otetaan alun perin vaadittua määrää ylittävältä osin tutkittavaksi ainoastaan siltä osin kuin niissä on otettu huomioon pääomitetut korot, jotka vastaavat rahan arvon alentumista. Korotetut vaatimukset on muilta osin jätettävä tutkimatta samoin kuin vaatimukset, joissa kantaja vaati korvausta aiheutuneeksi väitetystä verotuksellisesta vahingosta (ks. tämän tuomion 53 ja 56 kohta).

III Näiden kahden asian yhteinen asiakysymys

A Menetetyn voiton laskeminen välituomion mukaan

59 Aluksi on palautettava mieliin, että välituomion mukaan näissä kahdessa asiassa on korvattava vahinko, joka vastaa kullekin kantajalle sinä aikana, jolta vahingonkorvausta maksetaan, tosiasiallisesti aiheutunutta voiton menetystä.

60 Menetetty voitto koostuu välituomion 26 kohdan mukaan toisaalta niiden tulojen, jotka kantajat olisivat saaneet, jos asiat olisivat sujuneet normaalisti, 1.4.1984 eli asetuksen N:o 857/84 voimaantulopäivän ja 29.3.1989 eli asetuksen N:o 857/84 muuttamisesta 20.3.1989 annetun neuvoston asetuksen N:o 764/89 (EYVL L 84, s. 2) voimaantulopäivän välisenä ajanjaksona toteuttamistaan maidontoimituksista, jos heillä olisi tuolloin ollut käytettävissään ne viitemäärät, joihin he olivat oikeutettuja, (jäljempänä hypoteettiset tulot) sekä toisaalta niiden tulojen, jotka kantajat tosiasiallisesti saivat kyseisen ajanjakson aikana toteuttamistaan viitemäärien ulkopuolisista maidontoimituksista lisättynä tuloilla, jotka he samana ajanjaksona saivat tai olisivat voineet saada mahdollisesta korvaavasta toiminnasta (jäljempänä vaihtoehtoiset tulot), välisestä erotuksesta.

61 Otettuaan kantaa välituomion 28-31 kohdassa viitemäärien määrittelyyn yhteisöjen tuomioistuin täsmensi päätöksen 32 kohdassa, että niiden hypoteettisten tulojen laskemiseksi, jotka vastaavat niitä maidontoimituksia, jotka kantajat olisivat toteuttaneet, jos heillä olisi ollut käytettävinään ne viitemäärät, joihin he olivat oikeutettuja, on laskentaperusteeksi otettava kunkin kantajan tilatyypin osalta edustavaksi katsottavan tilan kannattavuus, jolloin voidaan ottaa huomioon myös tilan huono kannattavuus maidontuotannon käynnistämisvaiheessa.

62 Välituomion 33 kohdan mukaan vaihtoehtoiset tulot käsittävät kantajien korvaavasta toiminnasta tosiasiallisesti saatujen tulojen (jäljempänä tosiasialliset vaihtoehtoiset tulot) lisäksi ne tulot, jotka he olisivat voineet hankkia, jos he olisivat järkevällä tavalla ryhtyneet tällaiseen toimintaan (jäljempänä keskimääräiset vaihtoehtoiset tulot).

B Kantajille aiheutuneen vahingon korvaamista koskevat periaatteet

63 Kuten tämän tuomion 51 kohdassa on jo todettu, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahingonkorvauksen tarkoituksena on saattaa niin pitkälle kuin mahdollista yhteisön toimielinten lainvastaisesta toiminnasta kärsineen henkilön omaisuus ennalleen (ks. em. asia Grifoni v. Euratom, tuomion 40 kohta). Näistä seikoista on vahinkoa kärsineiden henkilöiden saattamiseksi sellaiseen asemaan, jossa ne olisivat olleet, jollei vahingon aiheuttavaa tapahtumaa olisi ollut, korvattava ensimmäiseksi tosiasiallisesti aiheutunut vahinko. Siten menetetty voitto on arvioitava mahdollisuuksien mukaan henkilökohtaisten tietojen ja lukujen perusteella, jotka kuvastavat kunkin kantajan ja hänen maatilansa tosiasiallista tilannetta.

64 Kuitenkin sellainen henkilökohtaisiin ja konkreettisiin tietoihin perustuva arviointi kariutuu nyt esillä olevassa asiassa rakenteellisiin ja tosiasiallisiin esteisiin, jotka koskevat sekä hypoteettisia että vaihtoehtoisia tuloja.

65 Kuten välituomiosta käy ilmi, tulot, jotka kantajat olisivat saaneet maidontoimituksista, jos asiat olisivat sujuneet normaalisti, eli jos he olisivat tuottaneet maitoa niiden viitemäärien mukaisesti, joihin he olivat oikeutettuja, ovat luonteeltaan hypoteettisia tuloja. Sen takia nämä tulot voidaan luonteensa takia arvioida ainoastaan turvautumalla keskimääräisiin tilastoarvoihin, jotka vastaavat, kuten välituomiossa on määrätty, kunkin kantajan tilatyypin osalta edustavaksi katsottavaa tilaa.

66 Tällainen menetelmä on myös asianmukainen keskimääräisten vaihtoehtoisten tulojen osalta siltä osin kuin ne välituomion 33 kohdan mukaisesti käsittävät keskimääräiset vaihtoehtoiset tulot, jotka kantajat olisivat voineet hankkia, jos he olisivat järkevällä tavalla ryhtyneet korvaavaan toimintaan.

1. Laskentatapa

67 Asianosaiset ovat näiden vaikeuksien takia sopineet menetetyn voiton laskentatapaa koskevista periaatteista. Sopimus koskee suurinta osaa hypoteettisia ja vaihtoehtoisia tuloja koskevista eri osatekijöistä. Nämä kysymyksessä olevien tulojen vahvistamisen kannalta merkitykselliset seikat vastaavat suurelta osalta vastaajina olevien toimielinten ehdottamia seikkoja. Yhteisöjen tuomioistuimen hankittavaksi määräämässä asiantuntijalausunnossa on myös noudatettu tätä laskentatapaa.

68 Asianosaiset ovat hypoteettisten tulojen määrittämiseksi ottaneet huomioon maidon hypoteettisista toimituksista saatavien tulojen lisäksi teuraslehmien ja vasikoiden myynnistä saatavat tulot.

69 Asianosaiset ovat sopineet siksi, että kaikkeen maidontuotantoon liittyy luonnollisena osana tiettyjä kuluja, että hypoteettisista bruttotuloista vähennetään muuttuvat kulut eli kulut, jotka poistuvat maidontuotannon lopettamisen yhteydessä (jäljempänä muuttuvat kulut). Sitä vastoin kiinteitä kuluja ei vähennetä, sillä maanviljelijän on vastattava niistä maidontuotannon keskeyttämisestä huolimatta.

70 Vaikka näissä kahdessa asiassa ei kiistetäkään muuttuvien kustannusten vähentämisen periaatetta sellaisenaan, asiassa C-104/89 on riitautettu tällaisten kustannusten koostumus ja tietyt osatekijät.

71 Asiassa C-104/89 arvostellaan erityisesti ulkopuolisen työvoiman käyttöön liittyvien kulujen vähentämistä joko muuttuvien kustannusten muodostaviin seikkoihin kuuluvina kuluina tai näistä erillisinä seikkoina. Asianosaiset väittelevät tältä osin sekä periaatteellisella tasolla kustannusten vähennettävyydestä että siitä, onko tällaisia kustannuksia tosiasiassa syntynyt.

72 Heinemannia lukuun ottamatta kantajat ovat kunkin kantajan vaihtoehtoisten tulojen arvioimista varten lopulta suostuneet sellaisten keskimääräisten vaihtoehtoisten tulojen käyttämiseen, jotka lasketaan maidontuotannon keskeyttämisen yhteydessä vapaaksi tulleiden kolmen tuotantotekijän mukaan; näitä tuotantotekijöitä voidaan käyttää muuhun taloudelliseen toimintaan ja ne ovat pääoma, maa-alue ja työ.

2. Tilastoarvot

73 Asianosaisia on myös kuultu näissä kahdessa asiassa merkityksellisten tietojen ja lukujen lähteistä. Lopulta he hyväksyvät asiantuntijan laskelmissa käyttämät luvut ja tiedot. Tilastot sekä käytetyt luvut ja tiedot on saatu alaan erikoistuneilta toimivaltaisilta valtion laitoksilta. Asiassa C-104/89 tällainen laitos on Landbouw Economisch Instituut (maatalousekonomian instituutti, jäljempänä LEI) ja asiassa C-37/90 ennen kaikkea Landwirtschaftskammer Hannover (Hannoverin maatalouspiiri).

74 Vastaajana olevat toimielimet kuitenkin vastustavat tilastotietojen ja tosiasiallisten lukujen yhdistämistä, jonka oikeellisuuden ne kiistävät, ja korostavat samalla pitävänsä tosiasiallisten lukujen käyttämistä parempana. Tällaisella yhdistämisellä saatetaan niiden mukaan antaa väärä kuva kullekin kantajalle tosiasiallisesti aiheutuneista vahingoista.

75 Asiassa on todettava, että vaikka vastaajina olevat toimielimet arvostelevat tilastoarvojen ja tosiasiallisten lukujen yhdistämistä, ne kuitenkin myönsivät 20.5.1996 pidetyn kuulemistilaisuuden aikana, että eräät niistä ovat paikkansapitäviä, ja hyväksyivät, että ne ovat asian kannalta merkityksellisiä, kuten esimerkiksi meijereiden maidosta siinä tapauksessa maksaman hinnan osalta, että maitoa olisi toimitettu sinne. Ne eivät voi myöskään olla myöntämättä sitä, että tilastollisiin arvoihin turvautuminen osoittautuu väistämättömäksi silloin, kun on arvioitava hypoteettista toimintaa.

76 Koska tilastoarvojen perusteella määritellyt hypoteettiset ja vaihtoehtoiset tulot kuvastavat ainoastaan sen tilaryhmän keskimääräistä tilannetta, johon kantajien tilat kuuluvat, tosiasiallisia lukuja käyttämällä voidaan kuitenkin antaa siltä osin kuin nämä luvut ovat saatavilla, täsmällisempi kuva kunkin kantajan henkilökohtaisesta tilanteesta.

77 Kuitenkin vastaajina olevien toimielinten ja asiantuntijan kuulemistilaisuuden aikana mainitsemat vaarat on otettava huomioon. Nimittäin toisaalta voi olla mahdollista, että tilastotietojen ja tosiasiallisten lukujen samanaikainen käyttö todella vääristää vahingonkorvauksen laskemista ja johtaa virheelliseen lopputulokseen. Toisaalta kantajien tosiasiallisesti kärsimän vahingon esille saamiseksi niin pitkälti, kuin se jälkikäteen on mahdollista, saatavilla olevia tosiasiallisia lukuja ei voida jättää kokonaan ottamatta huomioon, elleivät vastaajina olevat toimielimet tai asianosainen, joka katsoo tämän vahinkojen arviointimenetelmän olevan itselleen epäedullinen, näytä, miltä osin tosiasiallisten lukujen käyttäminen vääristää laskelmaa.

78 Toisaalta keskimääräisten tulojen käyttämisellä ei myöskään taata kunkin kantajan taloudellisen tilanteen oikeaa arviointia, koska tilojen talouden erityispiirteitä ei oteta huomioon.

79 Tässä on syytä korostaa sitä, että näissä kahdessa asiassa menetettyä voittoa ei saada selville pelkästään matemaattisen laskutoimituksen avulla, vaan monitahoisten taloudellisten tietojen arvioinnin ja tarkastelun perusteella. Yhteisöjen tuomioistuinta on siten pyydetty arvioimaan taloudellista toimintaa, joka on suurelta osalta luonteeltaan hypoteettista. Sillä on siten kansallisen tuomioistuimen tavoin käytössään suuri harkintavalta käytettävien tilastolukujen ja tilastotietojen suhteen ja ennen kaikkea sen osalta, miten niitä käytetään vahingon määrän laskemisessa ja arvioimisessa.

80 Kantajien asiassa C-104/89 esittämät väitteet ja perustelut, joiden mukaan käytetyt perusteet olivat eriyttämättömiä, tai ainakin, että jäsenmaiden ja alueiden välisiä eroja ei otettu tarpeeksi huomioon, ovat tulleet merkityksettömiksi, koska vahingon arvioimiseksi käytettyjen laskelmien perustana olevat tilastot koskevat niitä alueita, joissa asianomaisten tilat sijaitsevat. Siten pohjoista savi- ja turvealuetta (Nordliches Klei- und Moorbodengebiet) koskevia tietoja sovelletaan Mulderin, Brinkhoffin ja Twijnstran tilanteisiin ja läntisen laidunalueen (Westliches Weidegebiet) tietoja Muskensin tilanteeseen.

81 Kantajien asiassa C-104/89 esittämät väitteet siitä, että tietojen alueellistaminen on tehty tässä yhteydessä liian karkeasti, on hylättävä sillä perusteella, että väite ei ole riittävän yksityiskohtainen. Erityisesti Muskens ei vetoa mihinkään sellaiseen seikkaan, jonka perusteella voitaisiin osoittaa, että hänen tilanteensa voitaisiin arvioida paremmin käyttämällä jonkin toisen alueen tietoja.

3. Todistustaakka

82 Siinä tapauksessa, että asiassa ei olla yksimielisiä vahingon tosiseikkoja koskevista tiedoista eikä vahingon osatekijöistä, kantajien tehtävänä on näissä kahdessa asiassa näyttää toisaalta se, että vahinko on syntynyt, ja toisaalta vahingon osatekijät ja laajuus. Koska tässä tapauksessa vahingon syntyminen on jo todettu välituomiossa, kantajien on ainoastaan näytettävä vahingon eri osatekijät ja laajuus toteen.

83 Siltä osin kuin vastaajina olevat toimielimet kiistävät kantajien esittämät tiedot ja luvut, asiassa ei riitä se, että ne kiistävät tällaisten tietojen olemassaolon tai lukujen paikkansapitävyyden. Niiden on nimittäin eriteltävä esittämänsä arvostelu yksityiskohtaisesti.

84 Samoin on todettava, että koska menetetyn voiton arviointi on luonteeltaan pääasiallisesti hypoteettista, asiantuntijalla on määräävä merkitys, jos yksikään asianosainen ei kykene itse esittämään näyttöä niistä tiedoista tai luvuista, joihin se vetoaa silloin kun nämä tiedot ja luvut ovat riidanalaisia.

IV Asian C-104/89 aineellinen kysymys

A Vahingonkorvauksen kannalta merkitykselliset ajanjaksot

85 Välituomion 26 kohdan mukaan korvattavaksi tulevan vahingon määrittämiseksi on otettava huomioon 1.4.1984 ja 29.3.1989 välinen ajanjakso, jonka aikana kantajat olisivat asioiden sujuessa normaalisti saaneet suorittamistaan maidontoimituksista tuloja, jos heillä olisi tuolloin ollut käytettävissään ne viitemäärät, joihin he olivat oikeutettuja.

86 Kunkin kantajan henkilökohtainen vahingonkorvausajanjakso alkaa sinä päivänä, jolloin hänen maidon kaupan pitämisestä luopumisesta antamansa sitoumus päättyi. Riidatonta on, että tämä päivä on Mulderin osalta 1.10.1984, Brinkhoffin osalta 5.5.1984, Muskensin osalta 22.11.1984 ja Twijnstran osalta 10.4.1985.

87 Ajanjakso, jonka perusteella vahingonkorvausta on maksettava, päättyy saman välituomion 26 kohdan mukaan viimeistään asetuksen N:o 764/89 voimaantulopäivänä 29.3.1989. Komission mukaan kaikki kantajat ja etenkin Brinkhoff ja Muskens ovat aloittaneet uudelleen maidontuotantonsa ennen 31.12.1988, ja ne tuntuvat pitävän kyseistä päivää huomioon otettavan ajanjakson viimeisenä päivänä. Komissio on viitannut 28.5.1998 pidetyssä istunnossa Alankomaiden maatalousministeriöstä saatuun tietoon, jonka mukaan Brinkhoff oli aloittanut tuotantonsa uudelleen 25.12.1988.

88 Lukuun ottamatta Muskensia, jonka osalta minkään seikan perusteella ei voida päätellä hänen aloittaneen maidontuotantoa uudelleen ennenaikaisesti, vahvistetaan, että kolme muuta kantajaa on aloittanut maidontuotannon mainittua päivää aiemmin. Vastauskirjelmästä käy ilmi, että Mulder on aloittanut tuotannon 10.7.1988 ja Twijnstra 1.5.1988. Brinkhoff ilmoitti itse 28.5.1998 pidetyssä istunnossa aloittaneensa tuotannon 31.12.1988.

89 Mulderin, Brinkhoffin ja Twijnstran osalta vahingonkorvauksen kannalta merkityksellinen ajanjakso päättyy sinä päivänä, jona he ovat tosiasiallisesti aloittaneet maidontuotannon uudelleen ennenaikaisesti, vaikka välituomiossa katsottiin, että kyseinen ajanjakso päättyi viimeistään 29.3.1989.

90 On totta, että ajanjakso, jonka aikana tuottajilta oli evätty kokonaan mahdollisuus maidontuotantoon, päättyi tosiasiallisesti asetuksen N:o 764/89 voimaantulopäivänä; kyseiset tuottajat (jäljempänä SLOM-tuottajat) pystyivät tämän asetuksen perusteella erityisviitemäärät, joihin heillä oli oikeus, saatuaan aloittamaan uudelleen maidontuotantonsa. Tämä ajanjakso saattoi kuitenkin päättyä ennen tätä päivää tuotannon tosiasiallisen uudelleenaloittamisen johdosta silloin, kun tuotanto on lisämaksua koskevan järjestelmän ja yhteisöjen tuomioistuimen asiaa koskevan lainsäädännön mukainen. Välituomion tarkoituksena on nimittäin korvata kantajille vahinko siltä ajanjaksolta, jonka aikana heidät oli suljettu lisämaksuja koskevan alkuperäisen järjestelmän ulkopuolelle ja siten syrjäytetty koko maidontuotannosta. Tässä tapauksessa kantajat, jotka täyttivät nämä edellytykset, pystyivät aloittamaan tuotannon asioissa 120/86, Mulder (Kok. 1988, s. 2321) ja 170/86, Von Deetzen (Kok. 1988, s. 2355) 28.4.1988 annettujen tuomioiden jälkeisenä päivänä.

91 Edellä olevasta seuraa, että ajanjakso, jolta vahingonkorvausta on maksettava, on Mulderin osalta 1.10.1984-10.7.1988 (eli 182 päivää markkinointivuodelta 1984/1985, 365 päivää seuraavilta kolmelta markkinointivuodelta ja 100 päivää markkinointivuodelta 1988/1989), Brinkhoffin osalta 5.5.1984-31.12.1988 (eli 331 päivää markkinointivuodelta 1984/1985, 365 päivää seuraavilta kolmelta markkinointivuodelta ja 275 päivää markkinointivuodelta 1988/1989), Muskensin osalta 22.11.1984-29.3.1989 (eli 130 päivää markkinointivuodelta 1984/1985, 365 päivää seuraavilta neljältä markkinointivuodelta) ja 10.4.1985-1.5.1988 Twijnstran osalta (eli 356 päivää markkinointivuodelta 1985/1986, 365 päivää seuraavilta kahdelta markkinointivuodelta ja 30 päivää markkinointivuodelta 1988/1989).

B Kantajien hypoteettiset tulot

1. Maidontoimituksesta saadut hypoteettiset tulot

92 Tulot, jotka kantajat olisivat saaneet maidontoimituksesta, jos asiat olisivat sujuneet normaalisti, lasketaan kertomalla maidon hinnalla ne maitomäärät, jotka he olisivat voineet toimittaa vahingonkorvauksen maksamisen kannalta merkityksellisen ajanjakson aikana. Ensimmäiseksi on siten tarpeen määritellä viitemäärät, joihin kantajat olisivat olleet oikeutettuja kyseisen ajanjakson kuluessa (jäljempänä hypoteettiset viitemäärät).

a) Hypoteettiset viitemäärät

93 Hypoteettiset viitemäärät on laskettava välituomion 28-32 kohdan mukaan kaupan pitämisestä luopumista koskevan palkkion määrittämiseksi käytettyjen määrien perusteella. Asiassa ei ole kiistetty sitä, että tämä määrä oli Mulderin osalta 463 566 kiloa, Brinkhoffin osalta 296 507 kiloa, Muskensin osalta 300 340 kiloa ja Twijnstran osalta 591 905 kiloa.

94 Näitä määriä on korotettava yhdellä prosentilla ja niistä on tehtävä välituomion 29-31 kohdassa osoitetun suuruiset vähennykset. Asianosaiset eivät ole eri mieltä siitä, minkä suuruisia vähennyksiä maidon markkinointivuoden suhteen käytetään. Jos maidon markkinointivuosi voidaan ottaa huomioon vain osaksi, eli niissä tilanteissa, joissa ajanjakso, jolta maidon kaupan pitämisestä on luovuttu, päättyy markkinointivuoden kuluessa tai kantaja on aloittanut maidontuotantonsa uudelleen kesken markkinointivuotta, viitemäärää on kuitenkin vähennettävä suhteellisesti. Siten, kun tosiasiallisia kiintiöitä tarkastellaan markkinointivuotta kohti, hypoteettiset viitemäärät ovat asiantuntijan tekemän arvion mukaan seuraavat:

- Mulderin osalta 228 049 maitokiloa markkinointivuodelta 1984/1985, 454 015 maitokiloa markkinointivuosilta 1985/1986 ja 1986/1987, 444 932 maitokiloa markkinointivuodelta 1987/1988 ja 118 859 maitokiloa markkinointivuodelta 1988/1989

- Brinkhoffin osalta 265 282 maitokiloa markkinointivuodelta 1984/1985, 290 398 maitokiloa markkinointivuosilta 1985/1986 ja 1986/1987, 284 588 maitokiloa markkinointivuodelta 1987/1988 ja 209 069 maitokiloa markkinointivuodelta 1988/1989

- Muskensin osalta 105 536 maitokiloa markkinointivuodelta 1984/1985, 294 152 maitokiloa markkinointivuosilta 1985/1986 ja 1986/1987, 288 267 maitokiloa markkinointivuodelta 1987/1988 ja 281 078 maitokiloa markkinointivuodelta 1988/1989

- Twijnstran osalta 565 416 maitokiloa markkinointivuodelta 1985/1986, 579 710 maitokiloa markkinointivuodelta 1986/1987, 568 112 maitokiloa markkinointivuodelta 1987/1988 ja 45 530 maitokiloa markkinointivuodelta 1988/1989.

b) Maidon hinta

95 Tällä tavoin vahvistetuista hypoteettisista viitemääristä on esitetty lausumia julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 56 kohdasta ilmenevällä tavalla.

96 Asianosaiset sopivat 20.5.1996 pidetyn kuulemistilaisuuden aikana siitä, että hintojen osalta otetaan huomioon niiden meijereiden vahingonkorvausajanjakson aikana tosiasiallisesti maksamat hinnat, joihin kantajat toimittivat ennen maitonsa ja joihin suurin osa heistä toimitti maitoa maidon kaupan pitämisestä luopumisesta annettujen sitoumusten päättymisen jälkeenkin. Asiantuntija laati tällaisessa tilanteessa lausuntonsa sivulla 18 olevan taulukon Hollannin guldeneina 100 maitokiloa kohti esitetyistä meijerikohtaisista hinnoista, jotka sisälsivät Alankomaissa perittävän arvonlisäveron. Nämä luvut on toistettu julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 57 kohdassa olevassa taulukossa A.

97 Kertomalla näin hyväksytyt hinnat niillä hypoteettisilla viitemäärillä, jotka kukin kantaja olisi toimittanut, jos asiat olisivat sujuneet normaalisti, päädytään tiettyjen laskelmaa koskevien virheiden korjaamisen ja kunkin kantajan osalta vahvistettujen vahingonkorvausajanjaksojen sekä meijerien, johon maitoa olisi toimitettu, huomioon ottamisen jälkeen seuraaviin kokonaistuloihin:

- Mulder 1 353 918 NLG - Brinkhoff 1 075 069 NLG - Muskens 1 002 178 NLG - Twijnstra 1 399 748 NLG.

98 Neuvoston ja komission asiantuntijalausuntoon antaman vastineen mukaisesti Twijnstran osalta on käytettävä Twee Provinciën -nimisen meijerin eikä De Goede Verwachting -nimisen meijerin maksamia hintoja. Kantaja on nimittäin itse ilmoittanut toimittaneensa maidot samaan meijeriin kuin Mulder. Siitä huolimatta, että De Goede Verwachting on hankkinut haltuunsa Twee Provinciënin, Twee Provinciën käytti edelleen omia hintojaan, kuten Mulderin tapaus osoittaa. Lisäksi asiantuntija tai asianosaiset eivät ole esittäneet minkäänlaista näyttöä perustellakseen sitä, miksi Twijnstran osalta pitäisi hypoteettisesti käyttää muuta meijeriä kuin sitä, johon tämä on tosiasiallisesti toimittanut maitonsa.

99 Sen sijaan kantajien esittämää arvostelua, jonka mukaan asiantuntijan olisi pitänyt käyttää maidon markkinointivuoteen eikä kalenterivuoteen liittyviä hintoja, ei voida hyväksyä. Kysymyksessä olevien meijereiden ilmoittamat hinnat ovat keskimääräisiä hintoja, jotka eivät sovellu muutettavaksi maidon markkinointivuoteen kohdistuviksi hinnoiksi. Siten sellaisessa tapauksessa, jossa maidontuotanto on alkanut vuonna 1984, tuottaja saa siksi, että korkeampi hinta otetaan huomioon 1.1.1985 lähtien, osakseen siitä saatavan hyödyn markkinointivuodesta 1984/1985 lähtien, kun taas siinä tapauksessa, että hintaa ei laskettaisi kalenterivuoden osalta, vaan markkinointivuoden osalta, nousu ei vaikuttaisi edellä mainittuun markkinointivuoteen 1984/1985.

2. Teuraslehmien ja vasikoiden myynnistä saatavat hypoteettiset tulot

100 Vahvistettaessa kantajien hypoteettisia tuloja on toisena seikkana otettava huomioon toisaalta teuraslehmien, eli teurastettavaksi tarkoitettujen lehmien, ja toisaalta vasikoiden myynnistä saatavat tulot.

101 Sovittuaan periaatteellisesti näiden tulojen huomioon ottamisesta kantajat päätyivät 18.6.1993 jättämänsä kirjelmänsä liitteinä olevissa "Begroting inkomstenschade" -nimisissä laskelmataulukoissaan komission 28.10.1993 jättämän kirjelmän liitteenä olevassa "Schadeberekening"-nimisessä laskelmataulukossa ilmeneviä lukuja pienempiin lukuihin.

102 Ilmoitettaessa vain Mulderin tapausta koskevat luvut kantajat ilmoittavat kohdassa "omzet en aanwas" tuloksi 13,24 NLG 100 maitokilolta vuoden 1984 osalta, 13,99 NLG 100 maitokilolta vuoden 1985 osalta, 11,84 NLG 100 maitokilolta vuoden 1986 osalta ja 13,51 NLG 100 maitokilolta vuoden 1987 osalta, kun taas niitä vastaavat, komission kohdassa "tulot = vasikoiden ja lehmien myynti" ilmoittamat määrät ovat 18,11 NLG 100 maitokilolta markkinointivuoden 1984/1985 osalta, 18,63 NLG 100 maitokilolta markkinointivuoden 1985/1986 osalta, 19,46 NLG 100 maitokilolta markkinointivuoden 1986/1987 osalta, 20,27 NLG 100 maitokilolta markkinointivuoden 1987/1988 osalta ja 21,12 NLG 100 maitokilolta viimeiseltä markkinointivuodelta. Ero selittyy ennen kaikkea sillä, että kantajat käyttävät yksityisen yrityksen laatimia tilastoja.

103 Asianosaiset pääsivät 20.5.1996 pidetyssä kuulemistilaisuudessa sopimukseen teuraslehmien ja vasikoiden hinnoista, jotka vahvistettiin teuraslehmien osalta seuraavasti: 1 600 NLG vuoden 1984/1985 osalta, 1 650 NLG vuoden 1985/1986 osalta, 1 700 NLG vuoden 1986/1987 osalta, 1 750 NLG vuoden 1987/1988 osalta, 1 800 NLG vuoden 1988/1989 osalta; vasikoiden osalta hinnat vahvistettiin seuraavasti: 385 NLG vuoden 1984/1985 osalta, 395 NLG vuoden 1985/1986 osalta, 418 NLG vuoden 1986/1987 osalta, 440 NLG vuoden 1987/1988 osalta ja 465 NLG vuoden 1988/1989 osalta.

104 Teuraslehmien ja vasikoiden myynnistä saatavat tulot riippuvat myös eläinmäärästä, jonka kukin kantaja olisi pystynyt myymään markkinointivuoden aikana. Tältä osin asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että 25 prosenttia karjan lypsylehmistä menee teuraaksi joka vuosi ja 90 prosentilta lypsylehmistä saadaan myytäviä vasikoita.

105 Kuitenkaan tämä asianosaisten välillä syntynyt sopimus edellä mainituista hinnoista ja kustakin karjasta myytävissä olevien teuraslehmien ja vasikoiden osuudesta ei riitä siihen, että yhteisöjen tuomioistuin pystyisi määrittämään myytävien eläinten tarkan määrän. Edelleen jää nimittäin riidanalaiseksi se, minkä kokoisen karjan tai täsmällisemmin sanottuna, kuinka monta lypsylehmää kukin kantaja tarvitsee tuottaakseen kunkin markkinointivuoden osalta merkityksellisten hypoteettisten viitemäärien verran maitoa.

106 Komissio katsoo siten olevan sen takia, että kantajien tilojen kannattavuus on väitetysti alankomaalaista keskiarvoa alempi, tarpeen tietää täsmällisesti, kuinka monta lypsylehmää kullakin kantajalla oli ollut maidon kaupan pitämisestä luopumisesta annetun sitoumuksen alkaessa. Kantajat toteavat sitä vastoin lehmäkohtaisen tuottavuuden kehittyneen ja tarvinneensa sen vuoksi huomattavasti vähemmän lehmiä.

107 Asiantuntija katsoi asianosaisten esittämien hintojen perusteella sitä vastoin, että myyntiä varten käytettävissä olevien teuraslehmien ja vasikoiden määrän vahvistamiseksi oli välttämätöntä ottaa huomioon lypsylehmien lukumäärän välttämätön mukauttaminen kaikkien markkinointivuosien kuluessa muuttuviin viitemääriin nähden, lehmän keskimääräisen tuottavuuden kehitys, tarve korvata myydyt teuraslehmät, eläinten kuolemisesta aiheutuvat tappiot ja karjan mukauttaminen sen itseuusiutumisen mahdollistamiseksi.

108 Kunkin kantajan karjasta myytävissä olevien teuraslehmien ja vasikoiden lukumäärän vahvistamista varten asiantuntija määritteli ensiksi keskimääräisen tuottavuuden kehityksen lehmää kohden kyseessä olevia kahta aluetta koskevien tilastotietojen perusteella.

109 Julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 70 kohdassa olevasta ensimmäisestä taulukosta ilmenevät, maitokiloina lehmää ja markkinointivuotta kohden ilmaistut keskimääräiset määrät ovat tosiasiallisesti tuotettuihin keskimääräisiin määriin nähden ainoastaan se osa, joka voitiin toimittaa meijereihin. Tämä meijeriin toimitettavissa oleva osuus on 95,51-97,54 prosenttia maidontuotannosta, sillä loppu menee vasikoiden ruokkimiseen, omaan kulutukseen ja muihin tarkoituksiin.

110 Arvioituaan lehmää ja markkinointivuotta kohden lasketun keskimääräisen toimitetun maitomäärän perusteella, kuinka monta lypsylehmää kunkin kantajan olisi pitänyt pitää - tämä luku ilmenee julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 70 kohdassa olevasta toisesta taulukosta - ja selvitettyään kunkin kantajan karjan kokonaiskoon karjan itseuusiutumisen tarpeen huomioon ottaen, asiantuntija päätyi täsmälliseen arvioon myytävissä olevien teuraslehmien ja vasikoiden määrästä.

111 Näin saadun teuraslehmien ja vasikoiden lukumäärän ja asianosaisten sopimien hintojen perusteella asiantuntija päätyi Mulderin osalta 255 980 NLG:n, Brinkhoffin osalta 174 324 NLG:n, Muskensin 157 090 NLG:n ja Twijnstran osalta 228 641 NLG:n suuruisiin kokonaistuloihin.

112 Sekä kantajat että vastaajina olevat toimielimet arvostelevat näitä tuloksia siksi, että asiantuntija on pyöristänyt myönnettyjen määrien suuruiseen tuotantoon tarvittavien lehmien lukumäärän suurempaan yksikköön sen sijaan, että se olisi perustanut laskelmansa "karjan kymmenykseen", mikä vastaa täsmällisesti tuotantoon tarvittavaa lehmien määrää. Pyöristäminen saattoi komission mukaan johtaa 5 000 tai 6 000 liiallisen maitolitran huomioon ottamiseen ja kantajien mukaan useiden tuhansien guldenien suuruiseen epäedulliseen tulokseen.

113 Tätä väitettä, jonka perustuu kunkin tilan todellisten olosuhteiden ja tilastojen eroavaisuuteen, ei voida hyväksyä. Asianosaiset eivät todella kiistä sen menetelmän oikeellisuutta, jonka mukaisesti lehmien lukumäärä pyöristettiin ylempään yksikköön ja jonka vuoksi kullekin kantajalle laskettiin markkinointivuotta kohden yksi lehmä enemmän, vaan ne ovat pääasiallisesti eri mieltä maidontuotannon yliarvioinnin aiheuttamista epäedullisista seurauksista. Menemättä sen enempää yksityiskohtiin on riittävää viitata tämän tuomion 137-139 kohtaan, joissa täsmennetään, että asiantuntija on ottanut huomioon tämän yliarvioinnin muuttuvien kulujen yhteydessä, joten ylituotantoon kuuluvaksi katsotuista määristä ei aiheudu millekään asianosaiselle etua eikä haittaa.

114 Komissio toistaa lisäksi kantajien tilojen heikon kannattavuuden osalta esittämänsä kritiikin ja arvostelee asiantuntijaa siitä, että tämä oli laiminlyönyt selvittää kunkin kantajan yksilöllisen kannattavuustason ja ottaa kantaa tiloja koskeviin rakenteellisiin ongelmiin. Komissio väittää etenkin, että Twijnstran tilaa lukuun ottamatta kaikkien tilojen kannattavuus on vastaavaksi katsotun tilan kannattavuutta parempi.

115 Komission perusteluja ei voida hyväksyä. Kun kyseessä on maidon hypoteettisen tuotannon edistymisen arvioiminen, tuottavuuden kehitys voidaan todeta jälkikäteen kunkin kantajan omaan tilanteeseen liittyvien seikkojen täydellisen puuttumisen takia ainoastaan tilastotietojen avulla, jotka kuvastavat kantajien tilojen kanssa niiden samanlaisten tilojen keskimääräistä kehitystä niillä kahdella alueella, joilla kantajien tilat sijaitsevat. Lisäksi komissio ei ole vedonnut täsmällisiin ja yksityiskohtaisiin todisteisiin, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että tilojen kannattavuus olisi huonompi.

116 Edellä olevasta seuraa, että koska asianosaiset eivät kiistä karjan koostumukseen liittyviä yleisiä tietoja, eivätkä esitä yksityiskohtaisia vastaväitteitä kunkin tilan teuraslehmien ja vasikoiden lukumäärän vahvistamiseksi käytetyn laskentatavan osalta, yhteisöjen tuomioistuin yhtyy asiantuntijan esittämään arvioon.

C Vähennettävät muuttuvat kulut

1. Muuttuvat kulut ulkopuolisen työvoiman käyttöön liittyviä kuluja lukuun ottamatta

a) Asianosaisten ja asiantuntijan esittämät laskelmat

117 Vaikka asianosaiset ovat sopineet muuttuvien kustannusten vähentämisen periaatteesta (ks. tämän tuomion 69 kohta), ne ovat erimielisiä useista kohdista, jotka koskevat muun muassa joko myönnettyihin viitemääriin tai tilojen kokoon perustuvan laskelman oikeellisuutta, tiettyjen seikkojen, kuten erityisesti ulkopuolisesta työvoimasta johtuvien kulujen, kuulumisesta näihin kustannuksiin ja tiettyjen muuttuvien kustannusten osatekijöiden, kuten rehuun liittyvien kustannusten, laskemisesta.

118 Eri tulokset, joihin asianosaiset ovat päätyneet, kuten ne on esitetty julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 63 kohdassa, selittyvät ensinnäkin ja ennen kaikkea sillä, että asianosaiset ovat erimielisiä siitä, kuinka paljon lypsylehmiä tarvitaan hypoteettisesti myönnettyjen viitemäärien mukaiseen tuotantoon siitä huolimatta, että ne näyttävät olevan yksimielisiä siitä, että muuttuvien kustannusten tärkeimmäksi osaksi katsottavat rehukustannukset on määriteltävä täsmällisesti sen mukaan, kuinka monta lehmää tarvitaan hypoteettisten viitemäärien mukaiseen tuotantoon. Kuten tämän tuomion 106 kohdassa on todettu, neuvosto ja komissio katsovat ensisijaiseksi kunkin kantajan maidon kaupan pitämisestä luopumisesta antaman sitoumuksen alkaessa pitämän karjan merkityksen kun taas kantajat perustavat arvionsa pienempään lehmämäärään eläinkohtaisen tuottavuuden kehittymisen takia.

119 Kantajat arvostelevat myös komission laskentatapaa siltä osin kuin siinä lähdetään liikkeelle hehtaaria kohti lasketuista muuttuvista kustannuksista. Kantajien mukaan suhteuttaessaan muuttuvat kulut viljeltyyn peltoalaan komissio olettaa virheellisesti, että maitokiloa kohden tarkastellut muuttuvat kulut kasvaisivat sitä mukaan kuin hehtaarituotto pienenee. Mitä suurempi tila on, sitä pienempi vaikutus sen koolla olisi kokonaistuotantokustannuksiin.

120 Kantajat kiistävät lisäksi siipikarjan ja sikojen ruokinnasta aiheutuneet kulut. Kiistämättä sitä, että tällaisia eläimiä pidetään usein myöskin pitkälti maidontuotantoon erikoistuneilla tiloilla, ne katsovat, että näiden eläinten kasvatuksesta saadut tulot ylittävät niiden ruokinnasta aiheutuvat välttämättömät kulut.

121 Asiantuntija esittää kaksi kantajien esittämistä luvuista eroavaa muuttuvien kustannusten laskentataulukkoa, jotka perustuvat niiden kahden alueen erilaiseen tuottavuuteen, joilla kantajien tilat sijaitsevat.

122 Julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 64 kohtaan otetuista asiantuntijalausunnon taulukoista käy asiantuntijan istunnossa esittämien seikkojen valossa ilmi, että muuttuvien kustannusten osatekijöihin kuuluvat toisaalta tilastoarvot guldeneina eläimeltä ilmaistuina ja toisaalta asiantuntijan huomioon ottamat, guldeneina hehtaarilta ilmaistut seikat, jotka ovat peräisin asiantuntijan suorittamista laskelmista.

123 Kuten kahden taulukon kahdesta ensimmäisestä kohdasta käy ilmi, ensimmäinen ryhmä koostuu "rehusta" ja "muista muuttuvista kustannuksista". Toiseen ryhmään kuuluvat seuraavat kohdat: "energia", "viljelykulut", "viljelystä saatu ja muu tuotto", "alihankinta", "koneiden vuokraus ja huolto", "rakennusten kunnossapito" ja "muiden eläinten ruokinta".

124 Asiantuntija ilmaisi muuttuvien kustannusten osalta saamansa kokonaismäärän niin ikään guldeneina hehtaarilta.

125 Asianosaisten muuttuvien kustannusten osalta esittämän arvostelun suuren määrän ja merkityksen takia eri arvostelukohteet on syytä käsitellä erikseen.

b) Muuttuvien kustannusten käsite

126 Kantajat arvostelevat erityisesti käsitettä muuttuvat kulut sellaisena kuin asiantuntija on sitä käyttänyt. Niiden mukaan nämä kustannukset tarkoittavat vastaajina olevien toimielinten asetuksen N:o 2187/93 puitteissa valitseman menetelmän tavoin niitä kustannuksia, joihin viitataan yhteisön maatilatypologian perustamisesta 7 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn komission päätöksen 85/377/ETY (EYVL L 220, s. 1) liitteessä I olevissa määritelmissä. Kantajat katsovat LEI:n lausunnon perusteella, että päätöksen mukaisesti yksikään asiantuntijan mainitsemista otsikoista ei täytä täsmälleen muuttuvien kustannusten määritelmää. Näin on erityisesti seuraavien kohtien kanssa: energiaan, huoltoon, aliurakointiin ja erityisesti vielä "koneiden vuokraukseen ja huoltoon" liittyvien kulujen kanssa, joiden osalta edellä mainittujen kustannusten määritelmiä ei ole noudatettu. Näin ollen kantajat katsovat, että asiassa on viitattava päätöksessä 85/377/ETY hyväksyttyihin muuttuvien kustannusten määritelmiin.

127 Lisäksi kantajat katsovat asianmukaiseksi vähentää hypoteettisista bruttotuloista ei pelkästään lannoitekulujen kaltaisia muuttuvia kustannuksia, vaan myös tietyn määrän muita, muuttumattomia kustannuksia, jotka poistuvat maidontuotannon lopettamisen yhteydessä. Näihin viimeksi mainittuihin kuuluvat "polttoaineisiin", "koneiden vuokraukseen", "palkkoihin" ja "veteen ja sähköön" ja "laitteisiin" liittyvät kustannukset, kuten julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 64 kohtaan otetuista taulukoista A ja B käy ilmi.

128 Asiantuntija vastasi kantajien tämän käsitteen osalta esittämän arvostelun johdosta istunnossa, että muuttuvien kulujen osalta esitetyt eri määritelmät eivät vaikuta laskelmaan siltä osin kuin kantajat ehdottavat myös vähennettäväksi hypoteettisista tuloista samoja kustannuskohtia riippumatta siitä, että he tekevät eron "muuttuvien kustannusten" ja "muiden, muuttumattomien kustannusten, joita ei voida vähentää" välillä.

c) Rehukustannukset

129 Kuten tämän tuomion 122 ja 123 kohdasta käy ilmi, asiantuntija on esittänyt rehukustannukset guldeneina lehmää kohden sellaisina kuin ne seuraavat kunkin alueen omista tilastoista. Toisin kuin asianosaiset, asiantuntija ei laske kokonaismäärää, joka vastaisi rehukustannuksia markkinointivuotta ja karjaa kohden, jotta hänen ei tarvitsisi perustaa sellaista laskelmaansa sen karjan lehmien kokonaislukumäärään, joka tarvitaan kullekin tuottajalle myönnettyjen viitemäärien tuottamiseen. Rehukustannukset päätä kohti ovat siten pohjoisen alueen osalta 1 391 NLG vuonna 1984/1985, 1 398 NLG vuonna 1985/1986, 1 319 NLG vuonna 1986/1987, 1 129 NLG vuonna 1987/1988, 1 142 NLG vuonna 1988/1989 ja läntisen alueen osalta 1 622 NLG vuonna 1984/1985, 1 589 NLG vuonna 1985/1986, 1 517 NLG vuonna 1986/1987, 1 286 NLG vuonna 1987/1988 ja 1 229 NLG vuonna 1988/1989.

130 Koska kantajien väite, joka koski sitä, ettei alueiden välisiä eroja otettu huomioon käytetyissä tiedoissa, kuten tämän tuomion 80 kohdassa on todettu, jää vaille merkitystä, ei ole mitään syytä olla hyväksymättä lukuja asianmukaisina ja kohtuullisina.

d) Kohtaan "koneiden vuokraus ja huolto" liittyvät kulut

131 Kantajat väittävät, että kohta "koneiden vuokraus ja huolto" on virheellinen. Tähän kohtaan sisältyy koneistoon ja kaikkiin laitteistoihin, kuten traktoreihin, niittokoneisiin, navetoihin, lypsykoneisiin ja kylmäsäiliöihin liittyvät kulut.

132 Kantajien näiden kustannusten laskemisesta esittämää arvostelua ei kuitenkaan voida hyväksyä, vaikka kantajien esittämät ja asiantuntijan hyväksymät määrät poikkeavat toisistaan huomattavasti tältä osin.

133 Asiantuntijan istunnossa antamien selitysten mukaan tulosten eroa ei voida selittää sillä, että muuttuvat kulut muodostaviin seikkoihin on katsottu kuuluvan erilaisia seikkoja, vaan se johtuu siitä, että toisin kuin kantajien käyttämissä lähteissä, asiantuntija on sisällyttänyt näihin seikkoihin poistoja vastaavat kustannukset ja koneiden rahoitukseen liittyvät kulut. Asiantuntija perustelee tämän menetelmän käyttöä sillä, ettei se ollut ottanut huomioon vaihtoehtoisten tulojen laskemisen yhteydessä mitään sellaista määrää, joka vastaisi koneista ja laitteistoista vapaaksi tulevaa pääomaa.

134 Siten on todettava, että kyseistä kohtaa vastaavien kulujen arviointimenetelmä sisältyy loogisena osana asiantuntijan vapaaksi tulleen pääoman määrittämiseksi valitsemaan menetelmään. Tämä perustuu erityisesti sellaiseen olettamukseen, että vapaaksi tullut pääoma sisältää ainoastaan määrät, jotka tarvitaan lypsylehmäkarjan uudelleen muodostamiseksi maidontuotannon uudelleenaloittamisen ajankohtana. Asiantuntijan antamista selityksistä käy sitä vastoin ilmi, että maidontuotannon lopettamisesta seuraa, että kantajille syntyi koneiden vuokrauksen ja huollon ja laitteistojen osalta säästöjä. Näin ollen asiantuntija ei arvosta näitä koneita eikä laitteita vapaaksi tulleen pääoman arvioinnin yhteydessä vaan ottaa ne huomioon muuttuvien kustannusten arvioinnin yhteydessä.

135 Asiassa ei voida kiistää sitä, että tällaiset taloudelliset arvioinnit ovat loogisia ja näyttävät vastaavan kantajien tilojen taloudellista todellisuutta. Näin ollen kantajat eivät voi esittää minkäänlaista yksityiskohtaista kritiikkiä niiden osalta.

e) Maidon ylituotannon huomioonottaminen

136 Samalla kun kantajat väittävät, etteivät ne voi hyväksyä asiantuntijan toteamia kuluja "viljelyistä saatua ja muuta tuottoa" varten, komissio katsoo, että "viljelyistä saatua ja muuta tuottoa", jota ei ole käytetty tilalla, koskeva luku on korvattava luvulla "näiden viljelyjen tuotantokustannukset".

137 Asiantuntija ilmoittaa yrittäneensä tässä kohdassa "viljelyistä saatu ja muu tuotto" koskevilla määrillä arvioida jonkin verran liian suureksi arvioidusta maidontuotannosta johtuvia taloudellisia vaikutuksia. Kuten jo tämän tuomion 113 kohdasta ilmenee, tämä selittyy sillä, että asiantuntija luuli voivansa hyvin pyöristää saatujen maitomäärien tuottamiseen tarvittavien lehmien lukumäärän ylempään yksikköön. Samalla kun tämä kohta sisältää asiantuntijan antaman selityksen mukaan myydyn rehun, toimitettuihin ja omaan käyttöön otettuihin määriin nähden ylitse jääneen maidon määrän, ja maitokiintiöiden vähentämisen johdosta mahdollisesti maksettavat avustukset, kohdalla "muiden eläinten ruokinta" pyritään kertakaikkisella tavalla arvioimaan, mikä on kunkin kantajan omaan käyttöönsä ottamista määristä sekä maidontuotantoon erikoistuneella tilalla olevien muiden eläinten ruokkimiseen käytetystä rehusta saama hyöty.

138 Asiantuntijan mukaan sen näihin kahteen kohtaan ottamat määrät on vähennettävä muuttuvista kustannuksista. Asiantuntijan oman ilmoituksen mukaan laskemisessa on nimittäin otettava huomioon hypoteettisen maidontuotannon yhteydessä sen lisäksi ilmenevät taloudelliset edut.

139 Näiden määrien vähentäminen muuttuvista kustannuksista tuntuu järkevältä sen valossa, mitä asiantuntija on esittänyt toimitettujen maitomäärien ja tuotettujen maitomäärien välisestä erosta. Koska kantajat saavat maidontuotantoon perustuvaa taloudellista etua hypoteettisten viitemäärien, jotka pelkästään voivat olla vahingonkorvauksen kohteena, ylittävästä maidontuotannosta, tällaisilla eduilla on nimittäin taloudellista arvoa, joka on yhtä kuin joko hypoteettinen lisätulo tai kustannusten säästö.

140 Lisäksi kohtaa "muiden eläinten ruokinta" ei voida riitauttaa, sillä kantajat myöntävät heillä olleen muita eläimiä, muun muassa siipikarjaa, vaikka heidän tilansa ovat pitkälti erikoistuneet maidontuotantoon.

141 Näin ollen ei ole olemassa mitään syytä estää ottamasta tällaista maidontuotantoon liittyvien kustannusten vähentymistä huomioon.

f) Keinosiemennyksen ja muiden kulujen ottaminen kahdesti huomioon

142 Koska kantajat olivat väittäneet, että siemen-, taimi- ja kasvinsuojeluainekulut on otettu huomioon kahteen kertaan, ensimmäisen kerran "muina muuttuvina kuluina" ja toisen kerran "viljelyihin liittyvinä kuluina", asiantuntija selitti istunnossa, että ensimmäinen kohta käsittää keinosiemennys-, terveydenhoito-, siemen- ja taimikustannukset sekä kasviensuojeluun ja kuivikkeisiin liittyvät kustannukset kun taas toinen kohta koskee lannoitteisiin liittyviä kustannuksia.

143 Tämä selitys on vakuuttava. Näin ollen kantajien väitteitä tiettyjen kustannusten kuten keinosiemennyskustannusten ottamisesta kahdesti huomioon ei voida hyväksyä.

g) Huomioon otettuja tai huomioon otettavia pinta-aloja koskeva arvostelu

144 Sitä kantajien esittämää arvostelua ei voida hyväksyä, jonka mukaan, kun laskelmassa otetaan huomioon rehukasvien kustannukset hehtaarilta ja viljelyalan kustannukset hehtaarilta, rehukasviviljelyalan hehtaaripinta-ala, joka voidaan ainoana ottaa huomioon, ei vastaa viljelyalojen kokonaispinta-alaa. Kantajat eivät nimittäin täsmennä yksityiskohtaisella tavalla, missä määrin tämä viljelyä koskeva ero voi vaikuttaa asiantuntijan saamiin tuloksiin.

145 Komissio katsoo, että se, että asiassa ei ole osoitettu viljelylajeittain, kuinka monta hehtaaria peltoa kullakin kantajalla oli hallinnassaan, voi vaikuttaa muuttuvien kustannusten määrittämiseen erittelemättä kuitenkaan, kuinka suuri tämä vaikutus on.

146 Edellä olevan perusteella on siten suoralta kädeltä todettava, että tätä arvostelua ei voida hyväksyä.

h) Yksilöllinen kannattavuus

147 Siinä tapauksessa, että komission esittämä väite siitä, että asiantuntija ei ole tutkinut kunkin tilan yksilöllistä kannattavuutta, olisi merkityksellinen muuttuvien kustannusten yhteydessä, sen osalta riittää, että viitataan tämän tuomion 114-116 kohdassa lausuttuun.

148 Kaikesta edellä olevasta seuraa, että asiantuntijan muuttuvien kustannusten määrittämisen osalta antamat selitykset vaikuttavat asianmukaisilta ja kohtuullisilta varsinkin niiden laskentatavan osalta, joka eroaa asianosaisten käyttämästä laskentatavasta. Näin ollen asiantuntijan luvut on hyväksyttävä varsinkin kun kantajat eivät ole esittäneet mitään ratkaisevaa arvostelua tällaista laskentatapaa vastaan, eivätkä ole esittäneet yhtään perustelua tai perustetta, jonka perusteella tällainen asiantuntijan käyttämä menetelmä voitaisiin katsoa virheelliseksi.

149 Siten muuttuvat kulut, jotka olisivat tulleet kantajille vastattaviksi, jos asiat olisivat sujuneet normaalisti, ovat kokonaisuudessaan seuraavat: 756 323 NLG Mulderin osalta, 607 116 NLG Brinkhoffin osalta, 574 588 NLG Muskensin osalta ja 773 196 NLG Twijnstran osalta.

2. Ulkopuolista työvoimaa koskevat kustannukset

150 Asianosaiset ovat sen sijaan eri mieltä siitä, onko ulkopuolisten työtekijöiden palkkaamiseen liittyviä kuluja otettava huomioon ja missä määrin niin on tehtävä. Riidatonta on, että tähän riidanalaiseen kohtaan eivät sisälly kustannukset, jotka liittyvät tiettyjen lyhytaikaisten kausitöiden teettämiseen aliurakkana.

151 Komissio väittää, että muuttuvien kustannusten kaltaisiksi kustannuksiksi on hyväksyttävä työntekijöiden tekemään tietyn tuntimäärän mukaiseen työpanokseen perustuvat tuotantokustannukset. Se ottaa huomioon tältä osin kantajaa ja markkinointivuotta kohden luvut, joihin julkisasiamies on viitannut ratkaisuehdotuksensa 74 kohdassa. Luvut perustuvat 60 tunnin vuosittaiseen työaikaan lehmää kohti kerrottuna niiden lehmien määrällä, jotka kullakin tilalla oli sen ajanjakson alkaessa, jonka aikana maidon kaupan pitämisestä oli luovuttu; komissio vähentää tästä karjalle käytetystä kokonaistuntimäärästä 2 496 tuntia, jotka tilan omistajan oletetaan tehneen itse, ja katsoo, että jäljelle jäävä tuntimäärä vastaa työntekijöiden suorittamaa työtuntimäärää.

152 Kantajat väittävät, etteivät he ole koskaan käyttäneet työntekijöitä. Ne eivät periaatteessa hyväksy ulkopuolisen työvoiman käyttämisestä aiheutuneiden kustannusten huomioonottamista erityisesti siksi, että Alankomaissa sijaitsevilla tiloilla käytettävä palkattu työntekijämäärä ei normaaliaikana ylitä 4:ää prosenttia tilalla työskentelevän työvoiman kokonaismäärästä. Ne esittävät tältä osin, että komissio ei ole itse hyväksynyt sellaisia työntekijäkustannuksia päätöksessään 85/377/ETY, eikä 13.5.1993 tekemässään ehdotuksessa neuvoston asetukseksi tietyille maidon ja maitotuotteiden tuottajille, jotka eivät voi tilapäisesti harjoittaa toimintaansa, tarjottavasta hyvityksestä (KOM(93) 161 lopullinen, EYVL C 157, s. 11), josta on tullut joidenkin neuvoston tekemien muutosten jälkeen asetus N:o 2187/93.

153 Kantajat ovat hyväksyneet 20.5.1996 pidetyssä kuulemistilaisuudessa komission ehdottaman luvun 60 työtunnista lehmää kohden vuodessa.

154 Toisin kuin erityisesti komissio on esittänyt, asiantuntija katsoo, että hypoteettisten viitemäärien haltijalla käytettävissä olevien tuntien lukumäärän vahvistamiseksi ei ole otettava huomioon pelkästään viljelijän itsensä tekemää työtä vaan myös hänen perheenjäseniensä suorittamat työt. Asiantuntija tukeutuu LEI:ltä peräisin oleviin tilastoihin ja ottaa laskelman perustaksi 2 496 työtuntia vuodessa (eli 312 päivää laskettuna 8 päivittäisen työtunnin mukaisesti), jotka viljelijä on itse suorittanut tilansa hyväksi ja joihin se lisää viljelijän perheenjäsenten suorittaman työajan, jonka määräksi on arvioitava 80 prosenttia viljelijän työajasta. Siten viljelijä ja hänen perheensä käyttivät asiantuntijan mukaan 4 492 työtuntia vuodessa.

155 Asiantuntijan mukaan ulkopuolisen työvoiman käyttö on välttämätöntä ainoastaan, jos tilan osalta tarvitaan enemmän työtunteja kuin viljelijän ja hänen perheensä työskentelemät 4 492 tuntia. Työtuntien tarve kullakin tilalla määräytyy karjan koon mukaan.

156 Arvioituaan tällaisessa tilanteessa niin sanotun standardituotantoyksikön perusteella tarvittavan työajan lehmää kohden vuodessa asiantuntija on todennut, että ulkopuolista työvoimaa on tarvittu ainoastaan Twijnstran tilalla ja sielläkin pelkästään markkinointivuoden 1985/1986 aikana; kuten julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 75 kohtaan otetusta taulukosta ilmenee, tämän tarpeen suuruus oli 1,35 NLG sadalta toimitetulta maitokilolta.

157 Kantajat ilmoittavat sinänsä olevansa yhtä mieltä siitä asiantuntijan lopputuloksesta, johon tämä päätyi sisällyttämällä arvioonsa perheenjäsenet, mutta uudistavat silti esittämänsä arvostelukohdat kiistäen yksityiskohtaisesti ulkopuolisen työvoiman käytön ja sen, että heidän perheenjäsenensä olisivat osallistuneet töihin. Työtuntien määrä lehmää kohden riippuu enemmän tilan koosta ja toiminnasta kuin siitä alueesta, jolla se sijaitsee. Lisäksi viljelijä saa vapaasti tehdä työtä enemmän kuin asiantuntijan esittämissä tuntimäärissä on osoitettu.

158 Komissio vetoaa 20.5.1996 pidetyn kuulemistilaisuuden aikana aikaansaatuun sovintoratkaisuun, jonka mukaan Mulder ja Twijnstra ovat työskennelleet 60 tuntia lehmää kohden vuodessa ja Brinkhoff ja Muskens 65 tuntia.

159 Asiantuntijan valitsema tilastollinen lähestymistapa perustuu siihen oletukseen, että kantajien perheenjäsenet ovat kysymyksessä olevana ajanjaksona osallistuneet maidontuotantoon liittyviin työtehtäviin. Kantajat ovat pystyneet tämän oletetun työskentelyn ansiosta luopumaan työntekijöiden palkkaamisesta lukuun ottamatta Twijnstran kohdalla kysymykseen tullutta yhtä maidon markkinointivuotta.

160 Asiantuntijan suorittaman päättelyn mukaan tästä oletuksesta seuraa vaihtoehtoisten tulojen osalta, että tulo, joka perheenjäsenten oletetaan saaneen maidontuotannon keskeytymisen aikana palkatusta työstä, on pakosta lisättävä kunkin kantajan vaihtoehtoisiin tuloihin. Asiantuntija katsoo, että jollei näin olisi, taloudellinen lähestymistapa ei olisi johdonmukainen.

161 Asiantuntija ei ole kiistänyt istunnossa kantajien vaatimuksia, joiden mukaan hänen ulkopuolisen työvoiman käyttöä koskeviin tilastotietoihin perustuva menetelmänsä ei sulje pois sitä, että kantajat olisivat voineet tuottaa niiden hyväksi luetut määrät turvautumatta ulkopuoliseen työvoimaan. Asiantuntija ei ole myöskään kumonnut esitettyjä väitteitä, joiden mukaan kantajat eivät tosiasiassa ole koskaan palkanneet työntekijöitä, eikä sitä, että asiantuntijalausunnon lopputuloksissa annetaan ainoastaan keskiarvo ja että ne eivät siten edusta täsmällisesti kunkin kantajan erityistä tilannetta.

162 Kuitenkaan tällaiset väitteet eivät myöskään ole täysin yksiselitteisiä. Kantajat katsovat nimittäin, että ne tarvitsevat lehmää kohden vuodessa enemmän työtunteja kuin asiantuntija on todennut, vaikka ne esittävät samaan aikaan, että ne pystyvät suoriutumaan itse suuremmasta työmäärästä ilman perheenjäsenten tai työntekijöiden työpanosta.

163 Tältä osin on todettava, että lopputulosten, joihin asiantuntija on päätynyt tilastoarvojen käyttämisen perusteella, vuoksi ei voida olettaa, että ulkopuolista työvoimaa olisi palkattu, eikä kumota kantajien väitteitä, joiden mukaan heidän perheenjäsenensä eivät olleet osallistuneet työhön. Koska kuitenkaan tilastoarvoihin turvautumisesta ei välttämättä seuraa se, että kantajien ammattitoimintaa luonnehtivat todelliset olosuhteet jätetään huomioimatta, nämä viimeksi mainitut olosuhteet on otettava huomioon.

164 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 77 kohdassa, komissio ei ole silloin kun sitä pyydettiin perustelemaan yhtäältä, miksi muuttuviin kustannuksiin oli tarpeen sisällyttää ulkopuolisen työvoiman kustannukset ja osoittamaan, mikä tämän työvoiman määrä on, ja toisaalta näyttämään, että kantajat ovat tosiasiassa käyttäneet työntekijöitä, vedonnut yhteenkään argumenttiin perustellakseen ulkopuolisesta työvoimasta aiheutuvien kustannusten huomioon ottamista, eikä esittänyt yhtään konkreettista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin päätellä, että kantajat olisivat käyttäneet työntekijöitä. Lisäksi on muistutettava siitä, että komissio on asetusehdotuksensa yhteydessä itse luopunut ottamasta laskelmassa huomioon tätä tekijää.

165 Koska tilastollisella lähestymistavalla tai komission perusteluilla ei voida kumota kantajien toteamuksia, joiden mukaan heillä ei ole koskaan ollut työntekijöitä, yhteisöjen tuomioistuin ei ota työntekijöitä vastaavia kustannuksia muuttuvien kustannusten yhteydessä huomioon.

166 Näin ollen hypoteettisista tuloista vähennetään muuttuvat kulut ainoastaan sen suuruisina kuin ne on vahvistettu tämän tuomion 149 kohdassa.

D Vaihtoehtoiset tulot

1. Keskimääräisten vaihtoehtoisten tulojen ja tosiasiallisten vaihtoehtoisten tulojen merkittävyys

167 Kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 79 kohdassa, vaihtoehtoiset tulot ovat periaatteessa tosiasiallisesti harjoitetusta toiminnasta peräisin olevia todellisia tuloja. Laskelmassa on siten otettava huomioon kaikki kantajien tosiasiallisesti tältä osalta saamat määrät, etenkin kun ainoastaan tosiasiallisesti kärsitty vahinko on korvattava.

168 Kuitenkin koska välituomion 33 kohdassa olevan yleisen periaatteen mukaan vahinkoa kärsineen on todistettava noudattaneensa kohtuullista huolellisuutta vahingon rajoittamiseksi, vaihtoehtoinen tulo käsittää tulon, jonka kantaja olisi voinut hankkia, jos hän olisi järkevällä tavalla ryhtynyt korvaavaan toimintaan. Tämä periaate johtaa siihen, että keskimääräiset vaihtoehtoiset tulot ovat joka tapauksessa merkityksellisiä, jos tosiasialliset tulot eivät ole niitä suurempia.

169 Kantajat eivät kiistä sitä, että ne tukeutuvat vaihtoehtoisten tulojensa toteen näyttämiseksi pääasiallisesti tilastoarvoihin ja myöntävät, että siltä osin kuin he esittävät tosiasiallisesti harjoitetusta toiminnastaan tietoja ja lukuja, nämä tiedot ja luvut ovat epätäydellisiä ja ylimalkaisia.

170 Tästä seuraa, että ensiksi on vahvistettava ne keskimääräiset vaihtoehtoiset tulot, jotka kantajien olisi pitänyt pystyä hankkimaan eri tuotantotekijöiden perusteella; sen jälkeen näitä tuloja verrataan niihin määriin, jotka ne väittävät saaneensa tosiasiallisesti harjoittamastaan toiminnasta. Sekä vastaajina olevien toimielinten ja asiantuntijan tämän vertailun osien vääristämisestä esittämän vaaran välttämiseksi asiassa on verrattava koko sen ajanjakson, joka on merkityksellinen vahingonkorvauksen kannalta, osalta päteviä kokonaismääriä, eikä pelkästään kysymykseen tulevia määriä kunkin markkinointivuoden osalta.

2. Vapaaksi tulleesta pääomasta saadut tulot

171 Aivan aluksi kantajat kiistävät periaatteen, jonka mukaan korot on katsottava hypoteettisesta pääomasta saaduksi tuloksi. Heidän mukaansa lehmien myynnistä saatu pääoma on investoitu uudelleen korvaavaan toimintaan. Joka tapauksessa yleiseltä kannalta asiaa tarkasteltuna korot saadaan ottaa huomioon ainoastaan, jos ne lasketaan mukaan myös hypoteettisten tulojen yhteydessä.

172 Asianosaiset eivät ole pystyneet sopimaan vapaaksi tulleen pääoman osalta huomioon otettavista kokonaismääristä, eivätkä siitä, mistä seikoista tämä pääoma muodostuu. Asianosaisten lausumista on ilmennyt erityisesti, että he ovat eri mieltä lehmien hinnasta, siitä, onko eräiden muiden vapaaksi tulleen pääoman osatekijöiden huomioon ottaminen perusteltua, ja mitä korkoprosenttia huomioon otettavaan pääomaan olisi sovellettava.

173 Neuvosto ja komissio katsovat, että kukin kantaja pystyi saamaan maidontuotannon lopettamisen jälkeen tuloa vapaaksi tulleesta pääomasta 6 700 NLG lehmältä. Tämä määrä koostuu komission esittämien täsmennysten mukaan seuraavista osista: 3 800 NLG navettaan, siiloihin ja maatalouskoneistoon liittyvästä pääomasta, 1 100 NLG lypsykoneita ja kylmälaitteistoa vastaavasta pääomasta ja 1 800 NLG lypsylehmän hintana.

174 Komissio lisää, että tämä maidontuotannon päättyessä vapaaksi tullut 6 700 NLG:n suuruinen pääoma lehmältä täytyy jäädä tuottajan käyttöön maidontuotannon uudelleen aloittamiseen asti ja että sille voidaan laskea tältä ajanjaksolta 5,5 prosentin suuruista korkoa. Näin ollen tulo on 368,50 NLG lehmältä vuodessa.

175 Kantajat katsovat päinvastoin ensinnäkin, että lypsylehmälle laskettava arvo on keskimäärin 3 100 NLG. Kuitenkin lehmän teurasarvo, joka heidän mukaansa pitäisi pikemminkin määritellä muuttuvien kustannusten yhteydessä, oli 1 630 NLG 1970-luvun lopussa. Kun tämä määrä muutetaan saamatta jääneeksi tuotannoksi maitokiloa kohti käyttämällä perustana 5,5 prosentin suuruista vuotuista korkoa ja laskemalla se 5 500 kg suuruisen lehmän vuosituotoksen mukaan, kantajat päätyivät 1,63 NLG:n määrään 100 kilolta. Heidän mukaansa vapaaksi tulleesta pääomasta saadut tulot eivät missään tapauksessa saa ylittää 3,10 NLG 100 maitokilolta.

176 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 87-89 kohdassa, kantajat ovat arvostelleet vastaajina olevien toimielinten käsitystä vapaaksi tulleen pääoman osatekijöistä kolmen syyn perusteella. Ensinnäkään he eivät hyväksy vapaaksi tulleen pääoman huomioonottamista navetoiden, lypsykoneiden ja kylmälaitteistojen kaltaisten tuotantovälineiden osalta; toiseksi ne väittävät, että myydyn lehmän markkina-arvo oli niiden maidon kaupan pitämisestä luopumisesta antamiensa sitoumusten alussa paljon komission hyväksymää arvoa alhaisempi; kolmanneksi ne eivät hyväksy vapaaksi tulleesta pääomasta saatujen tulojen laskemisessa huomioon otettuja korkoprosentteja.

177 Kantajat esittävät tuotantovälineiden osalta, että toisin kuin komissio katsoo, niiden on täytynyt ylläpitää laitteistoja erityisesti muita toimintoja varten, eivätkä ne ole saaneet niistä mitään tuloja. Koneiston mahdollisen myynnin yhteydessä sen markkina-arvo olisi sen vuoksi ollut hyvin alhainen.

178 Komissio vastaa tältä osin, että se on ottanut arviossaan huomioon tuotantovälineiden uudelleenkäytön muihin taloudellisiin tarkoituksiin ja ottanut sen takia ylläpitokustannuksista huomioon ainoastaan 50 prosenttia.

179 Kantajat ovat oman ilmoituksensa mukaan käyttäneet lehmän arvon osalta sen ajanjakson alussa lehmästä maksettua hintaa, jona niiden maidon kaupan pitämisestä luopumisesta antamat sitoumukset alkoivat. Kantajien oikeaksi katsoman 3 100 NLG:n suuruisen määrän ja komission oikeana pitämän 6 700 NLG:n suuruisen määrän välisestä erosta komissio lausuu, että 6 700 NGL:n määrään sisältyvät myös maidon tuotantokustannukset lehmää kohden. Komissio toteaa lehmän teurasarvon osalta, että kantajien esittämän arvon, joka on 1 630 NLG lehmältä, ja komission oikeaksi arvoksi katsoman 1 800 NLG:n välinen ero on suhteellisen merkityksetön.

180 Julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 91 kohdassa olevasta taulukosta ilmenevät ne tulot, joihin asiantuntija on arviossaan päätynyt vapaaksi tulleesta pääomasta lehmältä saadun 2 358 NLG:n, vuonna 1984 tai 1985 uudelleen aloitettavaksi arvioidun maidontuotannon kannalta tarvittavan lehmämäärän ja tälle pääomalle lasketun tuoton perusteella, jota on vähennetty inflaatioprosentin tai lisätty deflaatioprosentin määrällä.

181 Asiantuntija viittaa näiden lukujen osalta siihen, että se on ottanut taloudellisten syiden johdosta huomioon pelkästään lehmien myynnistä saadun pääoman. Asiantuntijan esittämien selitysten mukaan viljelijän on täytynyt kirjanpidollisten poistojen ja karjan myynnin ansiosta säästää tuotannon lopettamisen yhteydessä karjan uudelleenmuodostamiseen tarvittava rahamäärä. Asiantuntija on näin ollen perustanut tarvittavasta pääomasta tekemänsä arvion toisaalta viljelijän lehmien myynnistä saamasta pääomasta ja toisaalta tuotannon päättymisajankohtana kumuloituneista poistoista yhdessä koostuvaan arvoon, joka vastaa lypsylehmien hankintakustannuksia samana ajankohtana.

182 Asiantuntija ei hyväksy komission lehmän osalta huomioon ottamaa hintaa sillä perusteella, että viljelijän on maidontuotannon uudelleenaloittamiseksi investoitava karjaan, jossa on 25 prosenttia ensimmäisen lypsykauden lehmiä, 25 prosenttia toisen lypsykauden lehmiä, 25 prosenttia kolmannen lypsykauden lehmiä ja 25 prosenttia neljännen lypsykauden lehmiä. Tällaisen karjan koostumuksen perusteella asiantuntijan saama keskimääräinen hankintahinta on 2 358 NLG lehmältä.

183 Komission mielestä tällainen karjan koostumus ei ole tarkoituksenmukainen. Se katsoo, että asiantuntijan olisi pitänyt ottaa huomioon lypsylehmien lukumäärän ohessa kahta vuotta vanhempien ja alle kaksivuotiaiden hiehojen määrä. Sen mukaan lypsylehmän hinta on 2 390 NLG ja kahta vuotta vanhemman hiehon 2 265 NLG.

184 Tässä kohtaa on syytä palauttaa mieliin, että asiantuntijan laskelmassa olevat kaksi muuta seikkaa, joihin komissio perusti laskelmansa, eli toisaalta lypsykoneet ja kylmälaitteistot ja toisaalta navetat ja siilot, kuuluvat joko muuttuviin kustannuksiin poistoja ja koneiden ja laitteistojen rahoitukseen, tai niiden vuokraukseen liittyviä kuluja vastaavina kustannuksina (ks. tämän tuomion 133 kohta) tai vapaaksi tulleista maa-alueista, kuten navetoista ja siiloista, saatuihin tuloihin.

185 Asiantuntija on käyttänyt lehmän arvon osalta tuloprosenttina paikallisten säästöpankkien tarjoamaa korkoprosenttia vähennettynä inflaatioprosentilla.

186 Komissio ei hyväksy inflaatioprosentin vähentämistä vapaaksi tulleeseen pääomaan sovellettavista korkoprosenteista.

187 On paikallaan todeta, että asiantuntijan käyttämä laskentatapa vaikuttaa perustellulta ja vakuuttavalta lukuun ottamatta kuitenkaan inflaatioprosentin vähentämistä.

188 Asiantuntijan istunnossa esittämien tarkennusten perusteella käy ilmi, että se, että asiassa otetaan huomioon pelkästään maidontuotannon päättyessä karjaan kuuluneet lehmät, ei sinällään ole omiaan vääristämään lehmien myynnistä saadun pääoman laskemista. Kun sitten selvitetään, millainen tämän karjan koostumus olisi ollut sinä ajankohtana, jona maidontuotanto aloitetaan uudelleen, on otettava huomioon ainoastaan ne lehmät, jotka tarvittiin myönnetyn maitokiintiön mukaiseen tuotantoon. Kuitenkin tuottavuuden kehitys huomioon ottaen viimeksi mainittujen lehmien lukumäärä on maidontuotannon päättyessä myytyjen lehmien lukumäärää pienempi.

189 Komission esittämää arvostelua eri lehmäryhmien sisällyttämisestä karjan koostumukseen ei toisaalta myöskään hyväksytä, koska istunnossa on selitetty, että eri lehmäryhmät on otettu huomioon.

190 Sen sijaan komission esittämä arvostelu, joka koskee inflaatioprosentin vähentämistä korkoprosenteista, on hyväksyttävä, kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 94 kohdassa. Koska rahan nimellisarvo on vakaa ja kun kuluttajahinnat nousevat, pääomasta saatava tulo pienenee rahan ostovoiman alentumisen mukaisesti. Sen estämiseksi, että tämä alentuminen ei tapahdu pääoman haltijan vahingoksi, on otettava huomioon korkoprosentti, joka muodostaa eräänlaisen pääomasta saatavan tulon. Jos näin ei tehdä, inflaatiosta johtuvat menetykset jäisivät vahingonkorvausvaatimuksen esittäjien eli kantajien kannettavaksi.

191 Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen ja soveltamalla seuraavia asiantuntijan hyväksymiä lukuja sellaisina kuin ne olivat ennen inflaatioprosentin vähentämistä eli 7,65 prosenttia vuoden 1984/1985 osalta, 6,46 prosenttia vuoden 1985/1986 osalta, 6,36 prosenttia vuoden 1986/1987 osalta, 5,97 prosenttia vuoden 1987/1988 osalta ja 7,4 prosenttia vuoden 1988/1989 osalta, on todettava, että Mulderin vapaaksi tulleesta pääomasta saama kokonaistulo on 49 370 NLG, Brinkhoffin 40 596 NLG, Muskensin 37 499 NLG ja Twijnstran 47 179 NLG.

3. Vapaaksi tulleista maa-alueista saadut tulot

192 Kantajat väittävät, että ne eivät olleet vuokranneet maa-alueitaan sinä aikana, jona maidontuotanto oli keskeytynyt, ja vastustavat siten periaatteessa komission käyttämää menetelmää, jossa tämän ryhmän tulot määritetään sen alueen maatalousmaan keskimääräisen hehtaarivuokran perusteella, jolla kukin tila sijaitsee tai johon se on sijoittautunut.

193 Yhteisöjen tuomioistuimessa 20.5.1996 pidetyn kuulemistilaisuuden jälkeen kantajat eivät kuitenkaan enää kiistä komission esittämiä keskimääräisiä hehtaarivuokria eli 435 NLG markkinointivuodelta 1984/1985, 443 NLG markkinointivuodelta 1985/1986, 468 NLG markkinointivuodelta 1986/1987, 490 NLG markkinointivuodelta 1987/1988 ja 478 NLG markkinointivuodelta 1988/1989, jotka on laskettu sillä alueella sijaitsevan maatalousmaan keskimääräisen hehtaarivuokran perusteella, johon tila on sijoittautunut.

194 Huolimatta maatalousmaan hehtaarivuokrista tehdystä sopimuksesta asiantuntija kieltäytyy käyttämästä niitä sellaisinaan sillä perusteella, että niissä jätetään ottamatta huomioon rakennusten vuokraaminen. Asiantuntija korottaa maatalousmaan vuokrahintaa rakennusten vuokra-arvolla ja päätyy maatalousmaan hehtaarivuokrien osalta seuraaviin määriin: pohjoisen alueen osalta 642 NLG vuonna 1984/1985, 653 NLG vuonna 1985/1986, 659 NLG vuonna 1986/1987, 699 NLG vuonna 1987/1988 ja 685 NLG vuonna 1988/1989, ja läntisen alueen osalta 538 NLG vuonna 1984/1985, 558 NLG vuonna 1985/1986, 528 NLG vuonna 1986/1987, 529 NLG vuonna 1987/1988 ja 577 NLG vuonna 1988/1989.

195 Asiantuntijan mukaan tuotannon keskeytymisen aikaan vapaaksi tulleet rakennukset eivät muodosta käytettävissä olevaa pääomaa, vaan ne voidaan antaa vuokralle vapaaksi tulleiden maa-alueiden kanssa. Näin ollen rakennusten arvo on sisällytettävä vapaaksi tulleista maa-alueista saatuun korvaavaan tuloon siten, että huomioon otetaan maa-alueiden keskimääräinen vuokra rakennukset mukaan luettuina.

196 Laskeakseen sen kokonaistulon, jonka saadaan maa-alueiden vuokrauksesta rakennukset mukaan lukien, asiantuntija on siten kertonut maa-alueiden vuokrien hinnan niiden hehtaareiden lukumäärällä, jotka kukin kantaja olisi tarvinnut tuottaakseen hypoteettisesti myönnettyjen määrien verran maitoa; asiantuntijan oman selityksen mukaan tämä lukumäärä vaihtelee markkinointivuosittain maidontuotantoon tarvittavien lehmien lukumäärän mukaan.

197 Vastaajina olevien toimielinten mukaan tämä rakennusten arvo kuuluu pääomasta saatavaan tuloon, kuten