Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17 päivänä joulukuuta 1981. - Rikosoikeudenkäynti Frans-Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten BV:tä vastaan. - Gerechtshof te 's-Gravenhagen esittämä ennakkoratkaisupyyntö. - Desinfioimisaineet - Tyyppihyväksyntä - Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet. - Asia 272/80.



Oikeustapauskokoelma 1981 sivu 03277

Ruotsink. erityispainos sivu 00257

Suomenk. erityispainos sivu 00267



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Poikkeukset - Ihmisten terveyden suojelu - Desinfioimisaineiden tyyppihyväksyntää koskeva säännöstö - Maahan tuotujen toisessa jäsenvaltiossa jo tyyppihyväksyttyjen tuotteiden tyyppihyväksyntää koskeva vaatimus - Hyväksyttävyys - Rajat

(ETY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artikla)

Tiivistelmä

ETY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklasta seuraa, ettei jäsenvaltion ole kiellettyä vaatia desinfioimisaineiden ennakkohyväksyntää, vaikka kyseiset valmisteet on jo hyväksytty toisessa jäsenvaltiossa. Tuojajäsenvaltion viranomaiset eivät saa kuitenkaan tarpeettomasti vaatia teknisiä tai kemiallisia analyysejä tai laboratoriokokeita, jos samat analyysit ja kokeet on jo suoritettu toisessa jäsenvaltiossa ja niiden tulokset ovat kyseisten viranomaisten käytettävissä tai nämä voivat saada ne pyynnöstä käyttöönsä.

Hyväksymismenettelyä soveltavan jäsenvaltion on varottava aiheuttamasta tarpeettomia tarkastuskustannuksia, jos siinä jäsenvaltiossa, josta tuote on peräisin, suoritetun tarkastuksen tulokset ovat tuojajäsenvaltion terveydensuojelutarpeita tyydyttäviä. Sitä vastoin yksinomaan siitä, että kyseisistä kustannuksista aiheutuva rasitus kohdistuu raskaampana hyväksyttyä tuotetta pieninä määrinä kaupan pitävään toimijaan kuin tämän kilpailijaan, joka pitää sitä kaupan paljon suurempina määrinä, ei ole perusteltua päätellä, että nämä kustannukset merkitsisivät 36 artiklassa tarkoitettua mielivaltaista syrjintää tai peiteltyä rajoittamista.

Asianosaiset

Asiassa 272/80,

jonka Gerechtshof Den Haagin kuudes jaosto on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen ensiksi mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa rikosasiassa, jossa vastaajana on

Frans-Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten BV, kotipaikka Rotterdam, Oudorpweg 54,

ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan tulkinnasta desinfioimisaineista vuonna 1962 annettuun Alankomaiden lakiin nähden,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,

toimien kokoonpanossa: presidentti J. Mertens de Wilmars, jaostojen puheenjohtajat G. Bosco, O. Due ja A. Touffait sekä tuomarit P. Pescatore, A. J. Mackenzie Stuart, A. O'Keeffe, T. Koopmans, U. Everling, A. Chloros ja F. Grévisse,

julkisasiamies: S. Rozès,

kirjaaja: A. Van Houtte,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Gerechtshof Den Haag on 29.10.1980 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 10.12.1980, esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kysymyksen, joka koskee ETY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan tulkintaa, voidakseen arvioida, onko desinfioimisaineiden tyyppihyväksyntää koskeva Alankomaiden lainsäädäntö yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa.

2 Tämä kysymys on tullut esille ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa Frans-Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten BV -nimiselle yhtiölle desinfioimisaineista vuonna 1962 annetun lain (Bestrijdingsmiddelenwet) 2 pykälän ensimmäisen momentin rikkomisesta langetettua sakkorangaistusta koskevassa muutoksenhakumenettelyssä; kyseisessä lainkohdassa kielletään sellaisen desinfioimisaineen myynti, varastointi ja käyttö, jota ei ole hyväksytty kyseisen lain mukaisesti.

3 Kyseinen yhtiö oli tuonut, myynyt tai toimittanut Alankomaihin tietyn määrän Fumicot Fumispore -nimistä desinfioimisainetta, jossa on tehoaineena parahydroksifenyylisalisyyliamidi-niminen myrkyllinen aine; kyseistä desinfioimisainetta oli aiemmin pidetty laillisesti kaupan Ranskassa, mutta se ei ollut saanut vaadittua, edellä mainitun lain mukaista hyväksyntää Alankomaissa.

4 Alankomaissa voimassa oleva hyväksymismenettely otettiin käyttöön vuonna 1962 annetulla lailla kansanterveyden suojelemiseksi. Kyseisen menettelyn mukaan tällaisten valmisteiden käyttö ilman ennakolta myönnettyä lupaa on periaatteessa kielletty. Luvan myöntämisedellytykset koskevat kyseisten valmisteiden koostumusta, tehoa ja vaarattomuutta sekä niiden pakkauksissa kuluttajille annettavia tietoja. Laboratoriotutkimuksiin liittyvät kustannukset kuuluivat asiaan vaikuttavien tosiseikkojen tapahtuma-aikana voimassa olleen lainsäädännön mukaan luvan hakijan maksettaviksi.

5 Kyseinen yhtiö väittää kyseisen menettelyn olleen yhteensopimaton tuonnin määrällisten rajoitusten ja vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden kieltämistä koskevien yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten kanssa ja katsoo, ettei se ole näin ollen voinut olla oikeudellisena perustana yhtiötä vastaan nostetulle syytteelle.

6 Tämän kiistan ratkaisemiseksi Gerechtshof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan kysymyksen:

"Onko desinfioimisaineista vuonna 1962 annetun Alankomaiden lain menettely yhteensopiva ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa siltä osin kuin kyseisessä laissa kielletään pitämästä Alankomaissa vapaasti kaupan tuotetta, joka on peräisin toisesta jäsenvaltiosta, jossa sitä on pidetty laillisesti kaupan sen täyttäessä siellä lain mukaiset vaatimukset, joilla suojellaan samoja kansanterveyttä koskevia ensisijaisia tavoitteita kuin edellä mainitulla, vuonna 1962 annetulla Alankomaiden lailla?"

7 Komissio katsoo, että jäsenvaltioilla on siihen asti, kunnes desinfioimisainealan hyväksyntöjen tunnustaminen otetaan käyttöön yhteisön tasolla, vapaus kieltää tällaisten valmisteiden tuonti ja kaupan pitäminen kansanterveyden turvaamiseksi myös silloin, kun ne ovat peräisin toisesta jäsenvaltiosta, jossa niitä pidetään laillisesti kaupan.

8 Tanskan, Italian, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset tähdentävät vaaroja, joita kyseisistä valmisteista voi aiheutua terveydelle ja ympäristölle yleensä, ja kiinnittävät huomiota etenkin ilmasto-olojen eroista johtuviin tarkastusten erityispiirteisiin. Vaikka kyseiset neljä hallitusta eivät kiistäkään sitä, että tällaisista kansallisista säännöstöistä saattaa aiheutua esteitä yhteisön sisäiselle kaupalle, ne pitävät tämän tyyppistä säännöstöä laillisena ETY:n perustamissopimuksen 36 artiklassa kansanterveyden suojelua koskevien ensisijaisten tavoitteiden osalta määrätyn poikkeuksen perusteella.

9 Vaikka yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei ole ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla aloitetussa menettelyssä ratkaista kansallisten oikeussääntöjen yhteensopivuutta yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten kanssa, se on kuitenkin toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka saattavat auttaa kansallista tuomioistuinta sen arvioidessa kyseisten oikeussääntöjen yhteensopivuutta sen yhteisön oikeuden oikeussäännön kanssa, johon asiassa on vedottu. Näin ollen esitetyllä kysymyksellä on ymmärrettävä pääasiallisesti tarkoitettavan, ovatko desinfioimisaineiden hyväksymismenettely ja hyväksyntää koskevat yksityiskohtaiset säännöt ETY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan vaatimuksiin nähden perusteltuja, ja jos ovat, missä määrin.

10 Vaikka esitetty kysymys koskee ainoastaan perustamissopimuksen 30 artiklan tulkintaa, siihen vastaamiseksi on tosiasiallisesti syytä ottaa huomioon sekä mainitussa artiklassa määrätty yleinen periaate että siitä perustamissopimuksen 36 artiklassa tehty poikkeus.

11 ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan mukaan jäsenvaltioiden väliset tuonnin määrälliset rajoitukset ja kaikki vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä. Tähän yleiseen sääntöön sisältyy kuitenkin viittaus erityisesti 36 artiklaan, jonka mukaan se, mitä 30-34 artiklassa määrätään, ei estä sellaisia tuontia koskevia kieltoja tai rajoituksia, jotka ovat perusteltuja muun muassa "ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi". Saman 36 artiklan viimeisessä virkkeessä täsmennetään kuitenkin, että "nämä kiellot tai rajoitukset eivät saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen".

12 On aiheellista tähdentää, että asiaan vaikuttavien tosiseikkojen tapahtuma-aikana desinfioimisaineiden tuotannosta ja kaupan pitämisestä ei ollut yhteisiä tai yhdenmukaistettuja sääntöjä. Koska yhdenmukaistamista ei ollut toteutettu, jäsenvaltioiden asiana oli päättää, minkä tasoisena ne katsoivat tarpeelliseksi turvata ihmisten terveyden ja elämän suojelun ja erityisesti miten tiukkoja suoritettavien tarkastusten oli oltava (asia 104/75, De Peijper, tuomio 20.5.1976, Kok. 1976, s. 635), ottaen kuitenkin samalla huomioon niiden toiminnalle perustamissopimuksessa asetetut rajat.

13 Tältä osin ei kiistetä sitä, etteikö kyseisen kansallisen lainsäädännön tarkoituksena olisi kansanterveyden suojeleminen ja etteikö siihen näin ollen voitaisi soveltaa 36 artiklassa määrättyä poikkeusta. Alankomaiden viranomaisten erityisesti valmisteen hyväksyntään soveltamia tarkastustoimenpiteitä ei näin ollen voida saattaa periaatteessa kyseenalaisiksi. Tämä toteamus ei kuitenkaan vastaa kysymykseen, voivatko hyväksyntää koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joihin kansallinen tuomioistuin on viitannut, merkitä 36 artiklan viimeisessä virkkeessä tarkoitettua jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyä rajoittamista ottaen huomioon sekä valmisteen vaarallisuuden että siihen siinä jäsenvaltiossa, jossa sitä oli pidetty laillisesti kaupan, sovelletun hyväksymismenettelyn.

14 Vaikka jäsenvaltiolla on vapaus vaatia uuden tutkimus- ja hyväksymismenettelyn soveltamista toisessa jäsenvaltiossa jo hyväksyttyyn kiistanalaisen valmisteen tyyppiseen tuotteeseen, jäsenvaltioiden viranomaisten on kuitenkin pyrittävä osaltaan keventämään yhteisön sisäisessä kaupassa suoritettavia tarkastuksia. Tästä seuraa, etteivät ne saa tarpeettomasti vaatia teknisiä tai kemiallisia analyysejä tai laboratoriokokeita, jos samat analyysit ja kokeet on jo suoritettu toisessa jäsenvaltiossa ja niiden tulokset ovat kyseisten viranomaisten käytettävissä tai nämä voivat saada ne pyynnöstä käyttöönsä.

15 Samojen syiden vuoksi on hyväksymismenettelyä soveltavan jäsenvaltion oltava aiheuttamatta tarpeettomia tarkastuskustannuksia, jos siinä jäsenvaltiossa, josta tuote on peräisin, suoritetun tarkastuksen tulokset ovat tuojajäsenvaltion terveydensuojelutarpeita tyydyttäviä. Sitä vastoin yksinomaan siitä, että kyseisistä kustannuksista aiheutuva rasitus kohdistuu raskaampana hyväksyttyä tuotetta pieninä määrinä markkinoivaan toimijaan kuin tämän kilpailijaan, joka markkinoi sitä paljon suurempina määrinä, ei ole perusteltua päätellä, että nämä kustannukset merkitsisivät 36 artiklassa tarkoitettua mielivaltaista syrjintää tai peiteltyä rajoittamista.

16 Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklasta seuraa niitä yhdessä tarkasteltaessa, ettei jäsenvaltion ole kiellettyä vaatia desinfioimisaineiden ennakkohyväksyntää, vaikka kyseiset valmisteet on jo hyväksytty toisessa jäsenvaltiossa. Tuojajäsenvaltion viranomaiset eivät saa kuitenkaan tarpeettomasti vaatia teknisiä tai kemiallisia analyysejä tai laboratoriokokeita, jos samat analyysit ja kokeet on jo suoritettu toisessa jäsenvaltiossa ja niiden tulokset ovat kyseisten viranomaisten käytettävissä tai nämä voivat saada ne pyynnöstä käyttöönsä.

17 Kansallisen tuomioistuimen asiana on tutkia edellä esitettyjen näkökohtien perusteella, ovatko kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut hyväksyntää koskevat yksityiskohtaiset säännöt 36 artiklan mukaan perusteltuja, ja jos ovat, missä määrin.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

18 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Tanskan hallitukselle, Italian hallitukselle, Alankomaiden hallitukselle, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kyseisen kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN

on ratkaissut Gerechtshof Den Haagin 29.10.1980 tekemällään päätöksellä, joka on kirjattu saapuneeksi yhteisöjen tuomioistuimeen 10.12.1980, sille esittämän kysymyksen seuraavasti:

Perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklasta seuraa niitä yhdessä tarkasteltaessa, ettei jäsenvaltion ole kiellettyä vaatia desinfioimisaineiden ennakkohyväksyntää, vaikka kyseiset valmisteet on jo hyväksytty toisessa jäsenvaltiossa. Tuojajäsenvaltion viranomaiset eivät saa kuitenkaan tarpeettomasti vaatia teknisiä tai kemiallisia analyysejä tai laboratoriokokeita, jos samat analyysit ja kokeet on jo suoritettu toisessa jäsenvaltiossa ja niiden tulokset ovat kyseisten viranomaisten käytettävissä tai nämä voivat saada ne pyynnöstä käyttöönsä.