ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys 26 päivänä marraskuuta 1999. - Radiotelevisione italiana Spa (RAI). - Ennakkoratkaisupyyntö: Corte dei Conti - Italia. - EY:n perustamissopimuksen 177 artikla (josta on tullut EY 234 artikla) - Jäsenvaltion tuomioistuimen käsite - Julkisia hankintoja koskeva yhteisön sääntely. - Asia C-440/98.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-08597



Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Perustamissopimuksen 177 artiklassa (josta on tullut EY 234 artikla) tarkoitetun kansallisen tuomioistuimen käsite - Käsitteen määrittäminen rakennetta ja toimintaa koskevien arviointiperusteiden avulla - Corte dei Conti ei esillä olevaan ennakkoratkaisupyyntöön liittyvässä asiayhteydessä toimi tuomioistuimen ominaisuudessa, kun sen harjoittama jälkivalvonta on pääosin hallintotoiminnan tulosten arviointia ja tarkastamista

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla (josta on tullut EY 234 artikla))

Tiivistelmä

$$Kansallisen toimielimen kelpoisuus saattaa asia perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi on selvitettävä sekä rakennetta että toimintaa koskevien arviointiperusteiden kannalta. Kansallisen toimielimen voidaan katsoa olevan perustamissopimuksen 177 artiklassa tarkoitettu "tuomioistuin" huolehtiessaan tuomiovallan käyttämiseen liittyvistä tehtävistä, kun taas huolehtiessaan muista, esimerkiksi hallinnollisista tehtävistä, sen ei voida katsoa toimivan tuomioistuimen ominaisuudessa.

Tästä seuraa, että selvitettäessä, onko sellaisen kansallisen toimielimen, jolle on lainsäädännössä annettu eri tyyppisiä tehtäviä, katsottava olevan "tuomioistuin", on selvitettävä, mikä on sen harjoittaman toiminnan erityisluonne juuri siinä normatiivisessa asiayhteydessä, jossa se on saattanut asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tätä selvitettäessä merkitystä ei ole sillä, onko kyseisen toimielimen muiden yksiköiden tai jopa sen saman yksikön, joka on saattanut asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi mutta joka silloin huolehtii eri tehtävistä kuin tämän ennakkoratkaisupyynnön tapauksessa, katsottava olevan "tuomioistuin".

Corte dei Conti ei toimi tuomioistuimen ominaisuudessa, kun sen esillä olevaan ennakkoratkaisupyyntöön liittyvässä asiayhteydessä harjoittama jälkivalvonta on pääosin hallintotoiminnan tulosten arviointia ja tarkastamista.
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys 1 päivänä lokakuuta 1997. - Regione Toscana vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kumoamiskanne - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan selvä puuttuminen - Asian siirtäminen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle. - Asia C-180/97.



Oikeustapauskokoelma 1997 sivu I-05245



Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudenkäyntimenettely - Yhteisöjen tuomioistuimen ja yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen välinen toimivallan jako - Kumoamiskanne - Jäsenvaltion nostaman kanteen käsite - Kanne, jonka jäsenvaltion alueellinen viranomainen on nostanut yhteisöjen tuomioistuimessa - Yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan selvä puuttuminen - Asian siirtäminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle

(EY:n perustamissopimuksen 173 artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 47 artiklan toinen kohta; neuvoston päätökset 88/591/EHTY, ETY, Euratom, 93/350/Euratom, EHTY, ETY ja 94/149/EHTY, EY)

Tiivistelmä

Yhteisöjen tuomioistuin on neuvoston päätöksen 94/149/EHTY, EY voimaantulosta lukien toimivaltainen käsittelemään ainoastaan jäsenvaltioiden tai yhteisöjen toimielinten nostamat kanteet.

Perustamissopimusten rakenteesta käy selvästi ilmi, että jäsenvaltion käsitteellä, sellaisena kuin sitä on käytetty institutionaalisia seikkoja koskevissa oikeussäännöissä ja erityisesti kanteen nostamista koskevissa oikeussäännöissä, tarkoitetaan ainoastaan Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden hallituksia, eikä sitä voida laajentaa koskemaan aluehallituksia tai autonomisia yhteisöjä, riippumatta niille myönnetyn toimivallan laajuudesta. Vastakkainen kanta loukkaisi perustamissopimuksissa vahvistettua institutionaalista tasapainoa, sillä juuri perustamissopimuksissa määritellään, millä tavoin jäsenvaltiot, eli perustamissopimusten ja liittymissopimusten sopimuspuolina olevat valtiot, osallistuvat yhteisöjen toimielinten toimintaan. Euroopan yhteisöihin ei nimittäin voi kuulua enempää jäsenvaltioita kuin on niitä valtioita, jotka näihin yhteisöihin ovat virallisesti liittyneet.

Koska kumoamiskanteen on nostanut perustamissopimuksen 173 artiklan neljännen kohdan nojalla alueellinen viranomainen, jonka on katsottava olevan tässä määräyksessä tarkoitettu oikeushenkilö, yhteisöjen tuomioistuimelta puuttuu selvästi toimivalta tutkia asia, ja sen on EY:n tuomioistuimen perussäännön 47 artiklan toisen kohdan nojalla siirrettävä asia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Tosiseikkojen virheellinen arviointi - Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 168 a artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artikla)

2 Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja väitteiden pelkkä toistaminen - Hylkääminen

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 ja 51 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohta)

3 Valtiontuki - Kielto - Poikkeukset - Sellaiselle yritykselle annettu tuki, joka tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja - Edellytykset - Komission harkintavalta

(EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohta ja 92 artikla)

Tiivistelmä

4 Muutoksenhaku voi perustamissopimuksen 168 a artiklan ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan perustua ainoastaan oikeussääntöjen rikkomista koskeviin perusteisiin eikä siis tosiseikkojen arviointiin.

5 Sellainen valitus ei täytä EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklassa ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdassa asetettua perusteluvelvollisuutta, jossa pelkästään kerrataan tai toistetaan jo yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt eli myös tässä tuomioistuimessa jo nimenomaisesti hylättyihin seikkoihin perustuvat perusteet ja väitteet, joten valitus on siten selvästi jätettävä tutkimatta. Tällaisella valituksella vaaditaan itse asiassa todellisuudessa sitä, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne yksinkertaisesti käsitellään uudelleen, mikä EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan mukaan ei kuulu viimeksi mainitun toimivaltaan.

6 Valtiontuen myöntämiseen ei perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan perusteella voida soveltaa perustamissopimuksen 92 artiklassa olevaa kieltoa edellyttäen, että kyseisellä tuella pyritään vain sellaisten lisäkustannusten korvaamiseen, joita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottavalle yritykselle aiheutuu tämän erityistehtävän hoitamisesta, ja että tuen myöntäminen yritykselle on tarpeen, jotta se voi huolehtia julkisten palvelujen velvoitteistaan taloudellisesti tasapainoisissa olosuhteissa.

Kun kyse on verotusedusta sellaisen yrityksen hyväksi, joka hoitaa julkisen palvelun tehtäviä ja joka harjoittaa samanaikaisesti toimintaa aloilla, joilla se kilpailee muiden yritysten kanssa, perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdassa asetettuja ehtoja ei jätetä noudattamatta, kun katsotaan, että mahdollisuutta, että kysymyksessä olisi ristisubventio, ei ole olemassa siltä osin kuin kyseisen tuen määrä on pienempi kuin tässä määräyksessä tarkoitetun erityistehtävän hoitamisesta aiheutuneet lisäkustannukset, eli kun on asetettu edellytys, jonka mukaan verotusetu ei voi olla suurempi kuin julkisen palvelun hoitamisesta aiheutuneet lisäkustannukset.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Muutoksenhaku - Valitusperusteet - Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut väärin henkilöstösääntöjen 85 artiklaa - Valittajan ilmeisen puolueellinen ja virheellinen tulkinta tuomiosta - Selvästi perusteeton valitus - Hylkääminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 119 artikla; henkilöstösääntöjen 85 artikla)

Tiivistelmä

Valitus, joka perustuu henkilöstösääntöjen 85 artiklan virheelliseen soveltamiseen, on katsottava selvästi perusteettomaksi ja hylättävä, koska verrattaessa valituksenalaista tuomiota siihen, miten valittaja on esittänyt sen sisällön, käy ilmi, että valittaja on tulkinnut tuomiota ilmeisen puolueellisesti ja virheellisesti.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ennakkoratkaisukysymykset - Tutkittavaksi ottaminen - Ilman riittävän täsmällistä selvitystä asiaa koskevista tosiseikoista ja sitä koskevasta lainsäädännöstä esitetyt kysymykset - Kysymykset, joihin ei voida antaa tarkoituksenmukaista vastausta

(EY:n perustamissopimuksen 177 artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artikla)

Tiivistelmä

Jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansallisen tuomioistuimen kannalta tarkoituksenmukainen, kansallisen tuomioistuimen on määriteltävä esitettyihin kysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat olettamukset, joihin nämä kysymykset perustuvat.

Ennakkoratkaisupyyntöä koskevissa päätöksissä annettujen tietojen ja päätöksissä esitettyjen kysymysten perusteella yhteisöjen tuomioistuin voi antaa asian ratkaisun kannalta tarkoituksenmukaisia vastauksia, ja niiden perusteella jäsenvaltioilla ja muilla, joita asia koskee, on myös mahdollisuus esittää huomautuksensa EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti.

Yhteisöjen tuomioistuimen on valvottava, että tätä mahdollisuutta suojellaan, ottaen huomioon sen, että edellä mainitun artiklan mukaan ainoastaan ennakkoratkaisupyyntöä koskevat päätökset annetaan tiedoksi niille, joita asia koskee.

Tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi sellaisesta ennakkoratkaisupyynnöstä, jossa kansallinen tuomioistuin tyytyy vain toteamaan, että yksityisestä radioasemasta vastaava henkilö on rikkonut tekijänoikeuksia koskevaa kansallista rikoslainsäädäntöä, ja esittämään tässä yhteydessä kysymyksen siitä, onko sellaisen yhtiön monopoli, jolla on yksinoikeus tällaisten oikeuksien hoitamiseen ja jolla on oikeus vaatia tekijänoikeuskorvausten maksamista vedoten rikosoikeudellisiin seuraamuksiin, yhteisön oikeuden mukainen, eikä kansallinen tuomioistuin myöskään selvitä riittävästi asiaan liittyviä tosiseikkoja, kansallista lainsäädäntöä eikä täsmällisiä syitä, joiden vuoksi se tiedustelee yhteisön oikeuden tulkintaa ja katsoo tarpeelliseksi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä, joten yhteisöjen tuomioistuin ei tällä perusteella voi antaa tarkoituksenmukaista yhteisön oikeutta koskevaa tulkintaa.
Yhteisöjen tuomioistuimen määräys (ensimmäinen jaosto) 11 päivänä tammikuuta 1996. - D. vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Valitus, jonka tutkittavaksi ottamisen eedellytykset selvästi puuttuvat ja joka on selvästi perusteeton. - Asia C-89/95 P.



Oikeustapauskokoelma 1996 sivu I-00053



Tiivistelmä



Avainsanat

1 Muutoksenhaku - Perusteet - Tosiseikkojen virheellinen arviointi - Tutkimatta jättäminen - Hylkääminen

(EY:n perustamissopimuksen 168 a artikla; EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artikla)

2 Muutoksenhaku - Perusteet - Asianmukaisesti esitetyn näytön virheellinen arviointi - Tutkimatta jättäminen - Hylkääminen

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artikla)

Tiivistelmä

3 EY:n perustamissopimuksen 168 a artiklan mukaan päätöksiin voidaan hakea muutosta vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin; tätä rajoitusta täsmennetään EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäisessä kohdassa.

Muutoksenhaku voi siis perustua vain oikeussääntöjen rikkomista koskeviin kanneperusteisiin eikä tosiseikkojen arvioimiseen, ja tämän vuoksi valitus voidaan ottaa tutkittavaksi vain, jos siinä väitetään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut asian noudattamatta oikeussääntöjä, joiden noudattamista sen on valvottava.

4 Yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tutkia valitukseen liittyviä tosiseikkoja, eikä sillä myöskään ole periaatteessa toimivaltaa tutkia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näiden tosiseikkojen tueksi hyväksymää näyttöä. Koska tämä näyttö on hankittu asianmukaisella tavalla ja koska todistustaakkaa koskevia oikeussääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita samoin kuin näytön arvioimiseen liittyviä menettelysääntöjä on noudatettu, ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi arvioida, mikä merkitys sille esitetyille seikoille on annettava.
40

Näin ollen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 651/2014 1 artiklaa ja 2 artiklan 10 ja 11 alakohtaa sekä vuosia 2014–2020 koskevia suuntaviivoja, luettuina yhdessä asetuksen N:o 1379/2013 2 artiklan ja 5 artiklan a ja d alakohdan sekä sen liitteen I kanssa, on tulkittava siten, että suolatun turskan, pakastetun turskan ja liotetun turskan valmistuksen kaltainen kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostustoiminta ei ole maataloustuotteiden jalostustoimintaa, joka on suljettu asetuksen N:o 651/2014 soveltamisalan ulkopuolelle kyseisen asetuksen 1 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, vaan kalastus- ja vesiviljelyalaan kuuluvaa toimintaa, joka on suljettu kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle sen 1 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla.
8

Direktiivin 15 artikla on III luvun 2 jaksossa, jonka otsikko on ”Kielletyt tai arvioitavat vaatimukset”. Tämä artikla koskee vaatimuksia, jotka jäsenvaltioiden on arvioitava, ja siinä säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on tutkittava, sisältyykö niiden oikeusjärjestelmään 2 kohdassa tarkoitettuja vaatimuksia, ja varmistettava, että vaatimukset ovat 3 kohdassa tarkoitettujen ehtojen mukaiset. Jäsenvaltioiden on mukautettava lakejaan, asetuksiaan tai hallinnollisia määräyksiään, jotta ne olisivat yhdenmukaisia mainittujen ehtojen kanssa. 2. Jäsenvaltioiden on tutkittava, asetetaanko niiden oikeusjärjestelmässä palvelutoiminnan aloittamisen tai harjoittamisen ehdoksi seuraavien syrjimättömien vaatimusten noudattaminen: a) määrälliset tai alueelliset rajat, jotka vahvistetaan esimerkiksi väestömäärän tai palveluntarjoajien välisen maantieteellisen vähimmäisetäisyyden muodossa; – – 3. Jäsenvaltioiden on tarkistettava, että 2 kohdassa tarkoitetut vaatimukset täyttävät seuraavat ehdot: a) syrjimättömyys: vaatimukset eivät ole suoraan tai välillisesti syrjiviä kansalaisuuden tai yrityksen kotipaikan suhteen; b) välttämättömyys: vaatimukset ovat perusteltuja yleisen edun mukaisin pakottavin syin; c) oikeasuhteisuus: vaatimukset ovat omiaan takaamaan tavoitellun päämäärän saavuttamisen, ne eivät saa ylittää sitä, mikä on välttämätöntä tavoitteen saavuttamiseksi, eikä muilla vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä voida saavuttaa samaa tulosta. 4. Edellä olevia 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan yleistä taloudellista etua koskevia palveluja koskevaan lainsäädäntöön vain siltä osin kuin kyseisten kohtien soveltaminen ei oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. – –”
4

Uskonnollisten yhdyskuntien oikeuskelpoisuudesta annetun liittovaltion lain (Bundesgesetz über die Rechtspersönlichkeit von religiösen Bekenntnisgemeinschaften; BGBl. I, 19/1998, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl:ssä I, 78/2011; jäljempänä BekGG) 11 §:ssä, jonka otsikko on ”Lisävaatimukset tunnustamiseksi AnerkennugsG:n mukaisesti”, säädetään seuraavaa: ”[AnerkennungsG:ssä] asetettujen vaatimusten lisäksi uskonnollisen yhdyskunnan on tullakseen tunnustetuksi täytettävä seuraavat edellytykset. 1. Uskonnollisen yhdyskunnan on a) täytynyt olla olemassa Itävallassa vähintään 20 vuotta, joista 10 vuotta järjestäytyneessä muodossa, ja ainakin 5 vuotta uskonnollisena yhdyskuntana, jolla on tämän lain mukainen oikeuskelpoisuus; tai b) kuuluttava organisatorisesti ja opillisesti kansainvälisesti toimivaan uskonnolliseen yhteisöön, joka on ollut olemassa vähintään 100 vuotta ja joka on jo toiminut Itävallassa järjestäytyneessä muodossa vähintään 10 vuotta; tai c) kuuluttava organisatorisesti ja opillisesti kansainvälisesti toimivaan uskonnolliseen yhteisöön, joka on ollut olemassa vähintään 200 vuotta, ja d) sen jäsenmäärän on oltava vähintään 0,2 prosenttia viimeisessä väestönlaskennassa määritetystä Itävallan väestöstä. Jos tästä ei voida saada näyttöä väestönlaskentaa koskevista tiedoista, uskonnollisen yhdyskunnan on osoitettava se jollakin muulla asianmukaisella tavalla. – – 3. Uskonnollisen yhdyskunnan suhtautumisen yhteiskuntaan ja valtioon on oltava myönteistä. 4. Se ei saa aiheuttaa lainvastaista häiriötä suhteissaan olemassa oleviin laissa tunnustettuihin kirkkoihin ja uskonnollisiin yhteisöihin ja muihin uskonnollisiin yhdyskuntiin.”
7

Energiaverolain täytäntöönpanoasetuksen (Verordnung zur Durchführung des Energiesteuergesetzes), joka on annettu 31.7.2006 (BGBl. 2006 I, s. 1753; jäljempänä EnergieStV), 100 §:n, jonka otsikko on ”Yritysten verovapautukset”, 1 momentissa säädetään seuraavaa: ”EnergieStG:n 54 §:ssä säädettyä verovapautusta on haettava hakijan toimivaltaiselta [tullitoimipaikalta] virallisella lomakkeella kaikkien niiden energiatuotteiden osalta, joita on käytetty asianomaisena ajanjaksona. Hakijan on annettava ilmoituksessa kaikki verovapautuksen määrittämiseksi tarvittavat tiedot ja laskettava vapautuksen määrä itse. Vapautus myönnetään vain, jos hakemus toimitetaan [tullitoimipaikalle] viimeistään sen vuoden 31. joulukuuta mennessä, joka seuraa kalenterivuotta, jonka aikana energiatuotteet on käytetty.”
8

Kyseisen asetuksen 81 artiklassa, jonka otsikko on ”Menettelyn keskeyttäminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jos jäsenvaltion toimivaltaisella tuomioistuimella on tietoa saman rekisterinpitäjän tai henkilötietojen käsittelijän käsittelytoimintoihin liittyvän samaa asiaa koskevan menettelyn vireillä olosta jonkin toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa, sen on otettava yhteyttä tuohon toisen jäsenvaltion tuomioistuimeen varmistaakseen tällaisen menettelyn olemassaolon. 2. Jos saman rekisterinpitäjän tai henkilötietojen käsittelijän käsittelytoimintoihin liittyvä samaa asiaa koskeva menettely on vireillä jonkin toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa, muut toimivaltaiset tuomioistuimet kuin se, jossa menettely on ensin pantu vireille, voivat keskeyttää menettelynsä. 3. Jos menettely on vireillä ensimmäisessä oikeusasteessa, muut tuomioistuimet kuin se, jossa menettely on pantu ensin vireille, voivat jonkin asianosaisen pyynnöstä myös jättää asian tutkimatta, jos tuomioistuin, jossa menettely on ensin pantu vireille, on toimivaltainen käsittelemään kyseessä olevat asiat, ja jos niiden yhdistäminen on tämän tuomioistuimen lain mukaan sallittua.”
61

Vaikka vaatimus siitä, että asianomaiselle vastainen yksittäinen toimi toteutetaan kirjallisesti, ja vaatimus siitä, että tällaisessa toimessa on sen laatijan eli henkilön, jonka toimivaltainen viranomainen on valtuuttanut toteuttamaan sen, allekirjoitus, vastaavat molemmat oikeusvarmuuden ja adressaatin menettelyllisten oikeuksien suojelun tavoitteita, nämä tavoitteet on kuitenkin erotettava toisistaan. Vaatimuksella siitä, että toimi toteutetaan kirjallisesti, pyritään näet mahdollistamaan se, että adressaatti saa tiedon kyseisen toimen oikeudellisesta ulottuvuudesta, sen soveltamistavasta ja sen perusteluista, jotta hän voi mahdollisesti riitauttaa sen tehokkaasti tuomioistuimessa (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2014, Mahdi, C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 44–46 kohta). Toimen todistusvoimaiseksi saattamista erityisesti allekirjoituksella koskevalla muotomääräyksellä, kun sitä sovellettavassa lainsäädännössä edellytetään, pyritään sitä vastoin takaamaan se, että toimen osalta on selvää, kuka on sen antanut ja mikä on sen sisältö, mikä on tutkittava ennen minkään muun seikan, kuten muun muassa toimia koskevan perusteluvelvollisuuden noudattamisen, tutkimista (ks. vastaavasti tuomio 23.11.2021, neuvosto v. Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, 55 kohta).
28

Tässä tilanteessa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [SIS II ‑päätöksen] 39 artiklaa ja etenkin sen 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä asetetaan velvollisuus kieltää sellaisten esineiden rekisteröinti, joista on tehty kuulutus SIS II:ssa, huolimatta siitä, ettei kuulutus ole enää merkityksellinen (ajoneuvo on löydetty; rikosoikeudellinen menettely jäsenvaltiossa, josta ajoneuvo löydettiin, on päätetty, koska kyseisessä jäsenvaltiossa ei ole tapahtunut rikosta; asiasta on ilmoitettu kuulutuksen tehneelle jäsenvaltiolle, mutta se ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin kuulutuksen poistamiseksi järjestelmästä)? 2) Onko [SIS II ‑päätöksen] 39 artiklaa ja etenkin sen 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä velvoitetaan jäsenvaltio, joka on löytänyt esineen, josta on tehty kuulutus saman päätöksen 38 artiklan 1 kohdan mukaisesti, antamaan kansallisia säännöksiä, joissa kielletään kaikki muut löydettyä esinettä koskevat toimenpiteet kuin ne, joilla saavutettaisiin 38 artiklassa tarkoitettu tavoite (takavarikointi tai käyttäminen rikosprosessin todisteena)? 3) Onko [SIS II ‑päätöksen] 39 artiklaa ja etenkin sen 3 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat sen nojalla antaa säännöksiä, joissa säädetään poikkeuksista kieltoon rekisteröidä ajoneuvoja, joista on tehty kuulutus Schengenin tietojärjestelmässä saman päätöksen 38 artiklan mukaisesti, sen jälkeen, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat toteuttaneet toimenpiteitä ilmoittaakseen löydetystä esineestä kuulutuksen tehneelle jäsenvaltiolle?”
54

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen 2017/1001 15 artiklan 2 kohtaa ja direktiivin 2015/2436 15 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että tavaramerkin haltijalla, joka on pitänyt kaupan jäsenvaltiossa tällä tavaramerkillä varustettuja tavaroita, jotka on tarkoitettu uudelleenkäytettäviksi ja ‑täytettäviksi useita kertoja, ei ole näiden säännösten nojalla oikeutta vastustaa sitä, että jälleenmyyjä, joka on täyttänyt tavarat uudelleen ja korvannut alkuperäisellä tavaramerkillä varustetun etiketin toisilla merkinnöillä mutta jättänyt alkuperäisen tavaramerkin näkyviin mainituissa tavaroissa, pitää näitä tavaroita myöhemmin kaupan tässä jäsenvaltiossa, elleivät nämä uudet merkinnät luo kuluttajille virheellistä mielikuvaa siitä, että jälleenmyyjän ja tavaramerkin haltijan välillä on taloudellinen yhteys. Tätä sekaannusvaaraa on arvioitava kokonaisuutena ottaen huomioon tavarassa ja sen uusissa merkinnöissä olevat tiedot sekä kyseisen alan jakelukäytännöt ja kuluttajalla näistä käytännöistä olevan tietämyksen taso.
5

Mainitun direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Jos on kyse sopimuksesta, jonka kaikki tai tietyt kuluttajalle esitetyt ehdot on laadittu kirjallisesti, ehdot on aina laadittava selkeästi ja ymmärrettävästi. Jos ehdon merkityksestä syntyy epäilystä, kuluttajalle suotuisin tulkinta on etusijalla. – –”