ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Suorat tukijärjestelmät – Yhteiset säännöt – Erillinen sokerituki

(Neuvoston asetuksen N:o 1782/2003 143 b a artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten N:o 2019/93, N:o 1452/2001, N:o 1453/2001, N:o 1454/2001, N:o 1868/94, N:o 1251/1999, N:o 1254/1999, N:o 1673/2000, N:o 2358/71 ja N:o 2529/2001 muuttamisesta annetun asetuksen N:o 1782/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 319/2006, 143 b a artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen vastainen on kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan erillistä sokeritukea ei myönnetä viljelijälle, jolla ei ole toimitusoikeuksia ja joka toimittaa sokerijuurikkaita sokerinvalmistajalle sellaisen yhdistäjän välityksellä, jolla on toimitusoikeuksia, vaikka tämän lainsäädännön mukaan erillinen sokerituki myönnetään viljelijälle, jolla on toimitusoikeuksia ja joka toimittaa sokerijuurikkaita suoraan sokerinvalmistajalle, sekä viljelijälle, jolla ei ole toimitusoikeuksia, joka on tuottajayhtymän jäsen ja joka toimittaa sokerijuurikkaita sokerinvalmistajalle tämän tuottajayhtymän, jolla on toimitusoikeus, välityksellä.

(ks. 46 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yhtenäinen lainsäädäntö – Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet – Patenttioikeus – Lääkkeiden lisäsuojatodistus – Liettuaa koskevat siirtymäsäännökset, jotka koskevat lääkkeitä, joille on saatu myyntilupa tässä jäsenvaltiossa

(Neuvoston asetus N:o 1768/92, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2003 liittymisasiakirjan 7 artiklalla ja 19 a artiklan e alakohdalla; neuvoston asetus N:o 2309/93)

Tiivistelmä

Lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta annetun asetuksen N:o 1768/92, sellaisena kuin se on muutettuna asiakirjalla Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, 7 artiklaa ja 19 a artiklan e alakohtaa on tulkittava siten, että tuotetta suojaavan voimassa olevan peruspatentin haltija ei voi niiden nojalla hakea toimivaltaisilta Liettuan viranomaisilta kuuden kuukauden määräajassa Liettuan tasavallan liittymisestä Euroopan unioniin lisäsuojatodistuksen myöntämistä, kun mainitulle tuotteelle on yli kuusi kuukautta ennen liittymistä myönnetty lääkettä koskeva myyntilupa ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön luvananto- ja valvontamenettelyistä sekä Euroopan lääkearviointiviraston perustamisesta annetun asetuksen N:o 2309/93 mukaisesti mutta tällaiselle tuotteelle ei ole myönnetty myyntilupaa Liettuassa.

Asetuksen N:o 1768/92 19 a artiklan e alakohdan mukaan lisäsuojatodistus voidaan myöntää vain tuotteelle, jolle on saatu Liettuassa ensimmäinen lääkettä koskeva myyntilupa. Kyseisessä säännöksessä ei säädetä mistään poikkeuksesta, joka koskisi yhteisön myyntiluvan saaneita tuotteita. Koska mainittu säännös on laadittu selvin ja yksiselitteisin termein, sitä on siirtymäsäännösten suppeaan tulkintaa koskevan säännön mukaan tulkittava sanamuotonsa mukaisesti ja unionin lainsäätäjän tarkoitus huomioon ottaen, sellaisena kuin se ilmenee vuoden 2003 liittymisasiakirjaan johtaneista neuvotteluista.

Tästä seuraa, että koska asetuksen N:o 1768/92 19 a artiklan e alakohdassa säädetään lisäsuojatodistuksen hakemiselle asetuksen 7 artiklassa säädettyä määräaikaa koskevasta poikkeuksesta vain kansallisen myyntiluvan haltijan osalta, vähintään kuusi kuukautta ennen 1.5.2004 saadun yhteisön myyntiluvan haltija ei voi nojautua mainittuun säännökseen saadakseen lisäsuojatodistuksen Liettuassa.

(ks. 33, 35 ja 53 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arviointi – Direktiivi 2001/42 – Suunnitelma ja ohjelma – Käsite

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/42 2 artiklan a alakohta ja 3 artiklan 2 kohdan a alakohta; neuvoston direktiivin 85/337 liitteet I ja II sekä neuvoston direktiivin 91/676 5 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta annetun direktiivin 91/676 5 artiklan 1 kohdan nojalla hyväksytty toimintaohjelma on lähtökohtaisesti tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 2001/42 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu suunnitelma tai ohjelma, mikäli se muodostaa viimeksi mainitun direktiivin 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetun suunnitelman tai ohjelman ja siihen sisältyy toimenpiteitä, joiden noudattaminen on edellytyksenä luvan myöntämiselle tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11, liitteissä I ja II lueteltujen hankkeiden toteuttamiseen.

(ks. 55 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Ratsastuskäsineet, jotka koostuvat tekstiiliaineesta, joka on yhdeltä puolelta nukitettu ja peitetty muovikerroksella

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liite I; komission asetus N:o 1789/2003)

Tiivistelmä

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1789/2003, liitteenä I olevaa yhdistettyä nimikkeistöä on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset ratsastuskäsineet, jotka koostuvat tekstiiliaineesta, joka on yhdeltä puolelta nukitettu ja peitetty muovikerroksella, ja joissa tekstiilineuloksesta valmistettu vahvikekerros on nukitettu yhdeltä puolelta ja nukitettu puoli on peitetty myöhemmin kokonaan polyuretaanista koostuvalla vaahtokerroksella, jolla on olennainen tehtävä käsineiden käyttämisessä ratsastuskäsineinä, on luokiteltava sen alanimikkeeseen 3926 20 00.

Kyseisten käsineiden tekstiiliaineen nukittaminen ei voi muodostaa niiden ratkaisevaa luokitteluperustetta. On pikemminkin arvioitava näiden ratsastuskäsineiden yleistä ulkomuotoa ja kaikkia niitä ominaispiirteitä, joihin käsineiden olennainen luonne perustuu, ja otettava erityisesti huomioon käsineiden luokitteluun sovellettujen kriteerien suhteellinen merkitys. Tällaisten käsineiden pääasiallinen tehtävä on mahdollistaa suitsista kiinni pitäminen ja hevosen hallinta, ja näissä joustavuudella ja pidolla on erityinen merkitys. Käsineiden osa, joka mahdollistaa tämän tehtävän täyttämisen ja joka on erityisesti suunniteltu tähän tarkoitukseen, on polyuretaaninen vaahtokerros, joka peittää koko käsineiden ulkopuolen ja on kosketuksissa suitsiin. Käsineen sisäpuolen tekstiiliaine ei ole perustavanlaatuisesti muuttanut kyseisen polyuretaanin ominaisuuksia, vaan se on yksinomaan lisännyt sen tehokkuutta lisäämällä pitoa ja käyttömukavuutta.

(ks. 40 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Pääasian kaltaisissa olosuhteissa jäsenvaltion kansalaisen, joka on tai on ollut työssä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, lapset sekä vanhempi, joka on heidän tosiasiallinen huoltajansa, voivat vedota viimeksi jälkimmäisessä oleskeluoikeuteen pelkästään työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2434/92, 12 artiklan nojalla, eikä tällaisen oikeuden edellytyksenä ole, että heillä on riittävät varat ja kattava sairausvakuutusturva kyseisessä valtiossa.
62

Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Audi on vaatinut SMHV:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska SMHV on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan kummassakin oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
30

Oikeuskäytännössä on tästä todettu, että vahinkoa kärsineillä yksityisillä on oikeus korvaukseen silloin, kun kolme edellytystä täyttyy, eli kun rikotun unionin oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, kun rikkominen on riittävän ilmeinen ja kun yksityiselle aiheutunut vahinko on välittömässä syy-yhteydessä tähän rikkomiseen (ks. vastaavasti em. asia Danske Slagterier, tuomion 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
1)

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset ihmisravinnoksi tarkoitetut tuotteet, jotka koostuvat jäädytetystä mekaanisesti erotetusta lihasta, joka on saatu kanojen mekaanisella luuttomaksi leikkaamisella, on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 02071410.
83

Tältä osin on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että myöhemmin annetun kansallisen oikeuden säännöksen ristiriitaisuus yhteisön oikeuden kanssa ei tee siitä mitätöntä. Tällaisessa tilanteessa kansallisella tuomioistuimella on velvollisuus jättää soveltamatta tätä säännöstä, ottaen huomioon, että tämä velvollisuus ei rajoita toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten toimivaltaa soveltaa sisäiseen oikeusjärjestykseen kuuluvista eri menettelyistä niitä, jotka ovat asianmukaisia yhteisön oikeudessa taattujen yksilön oikeuksien suojaamiseksi (yhdistetyt asiat C-10/97–C-22/97, IN.CO.GE.’90 ym., tuomio 22.10.1998, Kok., s. I-6307, 21 kohta).
11

Neuvottelumenettelyyn, johon liittyy hankintailmoitus, sovellettavassa Kbt:n 130 §:n 1, 2 ja 7 momentissa säädetään seuraavaa: ”1) Hankintaviranomaisen on tässä menettelyssä määritettävä tarjoajien lukumäärä tai niiden vähimmäis- ja enimmäismäärä [vaihteluväli], ja tämän jälkeen esitettävä tarjouspyyntö pätevän ehdokkuuden esittäneille sopiville ehdokkaille, joiden lukumäärä saa olla enintään säädetyn enimmäismäärän suuruinen tai joita on ainakin oltava riittävä määrä. 2) Ehdokkaiden lukumäärän ja tämän vaihteluvälin alarajan on oltava vähintään kolme. Tämä lukumäärä tai tämän vaihteluvälin vähimmäis- ja enimmäismäärä on määritettävä suhteessa hankinnan kohteeseen, ja sillä on taattava todellinen kilpailu kaikissa olosuhteissa. – – 7) Hankintaviranomaisen on samanaikaisesti, välittömästi ja kirjallisesti kehotettava valittuja tarjoajia, joiden lukumäärä on – jos se sopivina pidettävien ehdokkaiden lukumäärään nähden on mahdollista – vahvistetun vaihteluvälin mukainen – ottaen huomioon niiden rahoitukselliset ja taloudelliset voimavarat sekä sen, täyttävätkö ne tekniset ja ammatilliset vaatimukset –, esittämään tarjouksen. Jos hankintaviranomainen ei ole rajoittanut ehdokasmäärää tai tämän vaihteluväliä, sillä on velvollisuus pyytää tarjous kaikilta sopivilta ehdokkailta. Ehdokkaat, joita on kehotettu esittämään tarjous, eivät voi esittää yhteistä tarjousta.”
37

Näiden määritelmien tarkastelu osoittaa, että taloudellisen toiminnan käsitteen soveltamisala on laaja ja että tämä käsite on objektiivinen siten, että toimintaa tarkastellaan sellaisenaan sen tarkoituksesta tai tuloksesta riippumatta (ks. erityisesti em. asia komissio v. Kreikka, tuomion 26 kohta ja asia C-223/03, University of Huddersfield, tuomio 21.2.2006, Kok., s. I-1751, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Toiminta katsotaan siis yleensä taloudelliseksi, jos se on jatkuvaluonteista ja jos se suoritetaan liiketoimen tekijän saamaa vastiketta vastaan (em. asia komissio v. Alankomaat, tuomion 9 ja 15 kohta ja asia C-408/06, Götz, tuomio , Kok., s. I-11295, 18 kohta).
5

BStMG 2002:n 13 §:n 2 momentissa, joka koskee ilmaisen vuosittaisen maksumerkin myöntämistä henkilöille, joilla on invalidikortti, säädetään seuraavaa: ”Bundesamt für Soziales und Behindertenwesenin (liittovaltion sosiaali- ja vammaisasioiden virasto) on myönnettävä hakemuksesta asianomaisen moottoriajoneuvoluokan ilmainen vuosittainen maksumerkki sellaisten vammaisten henkilöiden ajoneuvoihin, joiden kotipaikka tai tavanomainen asuinpaikka on Itävallassa ja joiden nimiin on rekisteröity vähintään sellainen useampiakselinen ajoneuvo, jonka hyväksytty kokonaispaino on enintään 3,5 tonnia, jos näillä henkilöillä on liittovaltion vammaislain (Bundesbehindertengesetz) – – 40 §:n mukainen invalidikortti, johon on merkitty huomattava pysyvä liikuntavamma, josta seuraavan pysyvän terveyshaitan tai näkövamman vuoksi julkisten liikennevälineiden käyttö on kohtuuttoman hankalaa.”
9

Kanteen pääasiassa on nostanut Landesorganisation. Mainittu järjestö, joka on oikeushenkilö, on toteuttanut sen alaisten alue- ja paikallisjärjestöjen puolesta tiettyä toimintaa suhdetoiminta-, mainos- ja tiedotusalalla, eli toimintaa, joka on luokiteltu ulkoiseksi mainonnaksi. Se on muun muassa ostanut ennen vaaleja mainosmateriaalia, jonka se on sittemmin laskua vastaan jakanut eri alue- ja paikallisjärjestöille niiden tarpeiden mukaan sekä järjestänyt joka vuosi SPÖ:n tanssiaiset.
30

Näin ollen Oberlandesgericht München on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko – – direktiivin 95/2/EY – – liitteessä 3 olevan A osan käsitettä vähäsokeriset hillot tulkittava siten, että se käsittää myös hillot, joissa on merkintä erikoishillo? 2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: a) miten direktiivin 95/2 – – liitteessä 3 olevan A osan käsitettä vähäsokeriset hillot on muutoin tulkittava? b) onko sitä erityisesti tulkittava siten, että se sisältää myös hillot, joissa on merkintä erikoishillo ja joiden liukeneva kuiva-ainepitoisuus on 58 prosenttia? 3) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen ja toisen kysymyksen b kohtaan vastataan myöntävästi: Onko – – direktiivin 2001/113 – – [liitteessä I olevan II kohdan toista alakohtaa] tulkittava siten, että merkintä erikoishillo voidaan hyväksyä hilloille, joiden liukeneva kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 60 prosenttia, myös silloin, jos merkinnälle hillo ei ole tällaisten hillojen osalta asetettu vähäisempiä vaatimuksia?”
1)

Siltä osin kuin kysymys on arvonlisäveron palautuksesta toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa asuvalle verovelvolliselle, jolla on kiinteä toimipaikka asianomaisessa jäsenvaltiossa, Italian tasavalta ei ole noudattanut jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – maan alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt – 6.12.1979 annetun kahdeksannen neuvoston direktiivin 79/1072/ETY 1 artiklan eikä jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteisön alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt – 17.11.1986 annetun kolmannentoista neuvoston direktiivin 86/560/ETY 1 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se velvoittaa verovelvollisen, joka on sijoittautunut johonkin toiseen jäsenvaltioon tai kolmanteen valtioon mutta jolla on kiinteä toimipaikka Italiassa ja joka kysymyksessä olevana ajankohtana luovutti tavaroita tai suoritti palveluja Italiassa, hakemaan aikaisemmassa tuotannon vaiheessa maksamansa arvonlisäveron palautusta mainituissa direktiiveissä tarkoitettua menettelyä käyttäen sen sijaan, että se voisi tehdä vähennyksen silloin, kun sitä hankintaa, jonka perusteella tämän veron vähennystä vaaditaan, ei suoriteta kyseisen kiinteän toimipaikan välityksellä vaan sen suorittaa suoraan kyseisen verovelvollisen päätoimipaikka.
3

Asetuksella N:o 2658/87 käyttöön otettu yhdistetty nimikkeistö perustuu harmonoituun tavarankuvaus- ja tavarankoodausjärjestelmään (jäljempänä HS-järjestelmä), jonka on laatinut sittemmin Maailman tullijärjestöksi muuttunut tulliyhteistyöneuvosto ja joka on otettu käyttöön Brysselissä 14.6.1983 tehdyllä kansainvälisellä yleissopimuksella ja siihen liittyvällä tehdyllä muutospöytäkirjalla, jotka on Euroopan talousyhteisön puolesta hyväksytty tehdyllä neuvoston päätöksellä 87/369/ETY (EYVL L 198, s. 1).
53

On todettava tältä osin, että EY 61 artiklan c alakohta on asetuksen N:o 1348/2000 oikeudellinen perusta. Tässä määräyksessä mahdollistetaan EY 65 artiklassa mainittujen toimenpiteiden käyttöönotto vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamiseksi asteittain. Näiden toimenpiteiden, jotka koskevat oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeudellisissa asioissa, joiden vaikutukset ulottuvat rajojen yli, päämääränä on EY 65 artiklan mukaan muun muassa oikeudenkäyntiasiakirjojen ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa valtiosta toiseen koskevan järjestelmän kehittäminen ja yksinkertaistaminen siinä määrin kuin on tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.3.2009 – Sunplus Technology vastaan SMHV

(asia C‑21/08 P)

Muutoksenhaku – Yhteisön tavaramerkki – Asetus (EY) N:o 40/94 – 8 artiklan 1 kohdan b alakohta – Kuvio- ja sanamerkki SUNPLUS – Kansallisten sanamerkkien SUN haltijan tekemä väite – Rekisteröinnin epääminen

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 37–39 kohta)

Aihe

Valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-38/04, Sunplus Technology Co. Ltd vastaan SMHV, 15.11.2007 antamasta tuomiosta, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jonka hakija, joka oli hakenut kuviomerkin ”SUNPLUS” rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten, oli nostanut sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (SMHV) neljännen valituslautakunnan asiassa R 642/2000-4 7.10.2003 tekemästä päätöksestä, jolla hylättiin valitus, joka oli tehty väiteosaston päätöksestä, jolla luokkaan 9 kuuluvia tavaroita varten rekisteröidyn kansallisen kuvio- ja sanamerkin ”SUN” haltijan vireille panemassa väitemenettelyssä evättiin kyseisen tavaramerkin rekisteröinti – Tavaramerkkien samankaltaisuus – Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (EYVL 1994, L 11, s. 1)

Ratkaisu

1) Valitus hylätään.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Central Bank of Iraqin (jäljempänä CBI) tietyt velkojat eli Draka NK Cables Ltd, kotipaikka Suomessa, AB Sandvik International, kotipaikka Ruotsissa, VO Sembodja BV, kotipaikka Alankomaissa, ja Parc Healthcare International Ltd, kotipaikka Irlannissa, (jäljempänä yhdessä kantajat) ja toisaalta eräs muu CBI:n velkoja eli Omnipol Ltd (jäljempänä Omnipol), kotipaikka Tšekin tasavallassa, ja jossa on kyseessä rechtbank van eerste aanleg te Brusselin (Brysselin alioikeus) antama täytäntöönpanomääräys, jolla määrättiin pantavaksi täytäntöön Gerechtshof te Amsterdamin 11.12.2003 antama tuomio, joka koski Omnipolin saatavia CBI:ltä.
7

ErbStG:n 21 §:n otsikkona on ”Muussa valtiossa maksetun perintöveron hyvittäminen”, ja sen 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa: ”(1) Kun perinnönsaajan ulkomaisesta omaisuudesta on kannettu toisessa valtiossa Saksan perintöveroa vastaava ulkomainen vero, ulkomainen vero, joka saajalle on määrätty, joka hänen on maksettava, jonka hän on maksanut ja jota huojennusoikeus ei koske, on vähennettävä hakemuksesta Saksan perintöverosta, siltä osin kuin ulkomainen omaisuus on myös Saksan perintöveron alaista, jos on kyse 2 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitetusta tapauksesta ja jollei asiassa ole sovellettava kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi tehtyä sopimusta. – – (2) Edellä 1 momentissa tarkoitettuna ulkomaisena omaisuutena pidetään 1. siinä tilanteessa, että perinnönjättäjä asui kuolinhetkellään Saksassa, kaikkea omaisuuden arvostamisesta annetun lain [Bewertungsgesetz] 121 §:ssä [sellaisena kuin sitä sovellettiin 1999 (BGBl. 1991 I, s. 230; jäljempänä BewG)] omaisuustyypeittäin lueteltua toisessa valtiossa sijaitsevaa omaisuutta sekä kaikkia omaisuuden tähän osaan liittyviä käyttöoikeuksia; 2. siinä tilanteessa, että perinnönjättäjä ei asunut kuolinhetkellään Saksassa, kaikkea omaisuutta, lukuun ottamatta [BewG:n] 121 §:ssä tarkoitettua Saksassa sijaitsevaa omaisuutta, sekä kaikkia omaisuuden tähän osaan liittyviä käyttöoikeuksia.”
Tuontijäsenvaltion tulliviranomainen voi evätä Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Israelin valtion välisestä assosioinnista allekirjoitetun Euro–Välimeri-sopimuksen mukaisen etuuskohtelun, jos kyseessä olevat tavarat ovat peräisin Länsirannalta.

Euroopan yhteisön sekä Länsirannan ja Gazan alueen palestiinalaishallinnon puolesta toimivan Palestiinan vapautusjärjestön (PLO) välisen kauppaa ja yhteistyötä koskevan väliaikaisen Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksen liitteenä olevan pöytäkirjan N:o 3 16 artiklan 4 kohdassa todetaan, että ainoastaan Länsirannan ja Gazan alueen tulliviranomaiset antavat EUR.1-tavaratodistuksen, jos kyseisiä tuotteita voidaan pitää Länsirannan ja Gazan alueen alkuperätuotteina. Näin ollen jos EY–Israel-assosiaatiosopimuksen 83 artiklaa tulkittaisiin niin, että Israelin viranomaisilla on tullitoimivalta Länsirannalta peräisin olevien tavaroiden osalta, tämä velvoittaisi Palestiinan tulliviranomaiset olemaan käyttämättä toimivaltaansa, joka niille kuitenkin kuuluu kyseisen pöytäkirjan määräysten perusteella. Tällainen tulkinta, jolla luotaisiin kolmannelle velvoite ilman tämän suostumusta, olisi vastoin yleisen kansainvälisen oikeuden pacta tertiis nec nocent nec prosunt -periaatetta, sellaisena kuin se on kodifioituna valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen 34 artiklassa.

Lisäksi tuontijäsenvaltion tulliviranomaisella ei ole valinnanvapautta toimivaltaperustan suhteen niin, että se voisi jättää ratkaisematta sen, kumpaa huomioon otettavista sopimuksista, eli EY–Israel-assosiaatiosopimusta vai EY–PLO-assosiaatiosopimusta, tulee soveltaa tietyssä tapauksessa, ja sen, täytyykö alkuperäselvityksen olla Israelin viranomaisten vai Palestiinan viranomaisten antama.

(ks. 50, 52 ja 58 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista annetun direktiivin 2000/78 2 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle toimenpiteelle, jolla asetetaan sopimushammaslääkärin ammatin harjoittamiselle yläikäraja eli nyt käsiteltävässä asiassa 68 vuotta, silloin kun toimenpiteen ainoana tavoitteena on suojella potilaiden terveyttä kyseisten hammaslääkäreiden toimintakyvyn alentumiselta mainitun iän jälkeen, jos samaa ikärajaa ei sovelleta muihin kuin sopimushammaslääkäreihin.

Direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä mainitunlaiselle toimenpiteelle silloin, kun sen tavoitteena on jakaa työmahdollisuuksia sukupolvien kesken sopimushammaslääkärien ammattikunnan sisällä, jos toimenpide on mainitun tavoitteen saavuttamiseksi asianmukainen ja tarpeen, kun otetaan huomioon tilanne kyseisillä työmarkkinoilla.

Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on yksilöidä sillä toimenpiteellä tavoiteltu päämäärä, jolla mainittu ikäraja asetettiin, tutkimalla toimenpiteen voimassa pitämisen syy.

(ks. 78 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)