Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Määrälliset rajoitukset - Käsite - Vientilisenssien myöntämisestä kieltäytyminen

(EY:n perustamissopimuksen 34 artikla)

2 Tavaroiden vapaa liikkuvuus - Poikkeukset - Viennin määrälliset rajoitukset, jotka perustuvat perustamissopimuksen 36 artiklaan ja joiden perusteluna on se, ettei tuojavaltiossa noudateta sellaisen yhteisön direktiivin säännöksiä, jonka tavoite on täsmälleen sama kuin tavoite, joka on esitetty perusteeksi 36 artiklan tarjoamaan poikkeusmahdollisuuteen vetoamiselle - Rajoituksia ei voida hyväksyä - Valvontamenettelyn ja yhteisön asettamien seuraamusten puuttuminen - Seuraamusten puuttumisella ei ole merkitystä - Jäsenvaltioiden velvollisuus määrätä direktiivin rikkomisesta aiheutuvista seuraamuksista - Velvollisuuden laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan ensimmäinen kohta, 34 ja 36 artikla sekä 189 artiklan kolmas kohta)

3 Yhteisön oikeus - Yksityisille annetut oikeudet - Jäsenvaltio loukannut yksityisten oikeuksia - EY:n perustamissopimuksen 34 artiklan vastainen vientilisenssien myöntämisestä kieltäytyminen - Velvollisuus korvata yksityisille aiheutunut vahinko - Vahingonkorvausvelvollisuuden syntymisen edellytykset - Korvauksen määrääminen - Kansallisen lainsäädännön soveltaminen - Soveltamisen rajoitukset

(EY:n perustamissopimuksen 34 artikla)

4 Yhteisön oikeus - Yksityisille annetut oikeudet - Jäsenvaltio loukannut yksityisten oikeuksia - Velvollisuus korvata yksityisille aiheutunut vahinko - Vahingonkorvausvelvollisuuden syntymisen edellytykset - Riittävän ilmeinen rikkominen - Käsite

Tiivistelmä

5 Jäsenvaltion vientilisenssien myöntämisestä kieltäytyminen on perustamissopimuksen 34 artiklan vastainen viennin määrällinen rajoitus.

6 Yhteisön oikeuden vastaista on, että jäsenvaltio vetoaa EY:n perustamissopimuksen 36 artiklaan perustellakseen tavaroiden viennin rajoittamista toiseen jäsenvaltioon pelkästään sillä, että sen mukaan tuojavaltiossa ei noudateta sellaisen yhteisön yhdenmukaistamisdirektiivin säännöksiä, jonka tavoite on sama, johon myös 36 artiklaan vetoamisella pyritään.

Tähän kieltoon vedota 36 artiklaan ei vaikuta se, että direktiivissä ei säädetä sen noudattamista koskevasta yhteisön valvontamenettelystä eikä sen säännösten rikkomisesta aiheutuvista seuraamuksista, koska siitä, että direktiivistä puuttuvat valvontamenettely ja seuraamukset, seuraa ainoastaan se, että jäsenvaltioilla on perustamissopimuksen 5 artiklan ensimmäisen kohdan ja 189 artiklan kolmannen kohdan nojalla velvollisuus ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin yhteisön oikeuden vaikutuksen ja tehokkuuden takaamiseksi. Tältä osin jäsenvaltioiden on luotettava vastavuoroisesti kunkin jäsenvaltion alueella tapahtuvaan valvontaan eikä yksi jäsenvaltio voi yksipuolisesti ryhtyä korjaustoimenpiteisiin tai puolustustoimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on estää se, että toinen jäsenvaltio mahdollisesti rikkoo yhteisön oikeuden säännöksiä.

7 Jäsenvaltiolla on velvollisuus korvata vahingot, joita yksityiselle on aiheutunut siitä, ettei sille ole EY:n perustamissopimuksen 34 artiklan vastaisesti myönnetty vientilisenssiä, jos rikotun oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, jos rikkominen on riittävän ilmeinen ja jos yksityisille aiheutunut vahinko on välittömässä syy-yhteydessä valtion velvoitteen rikkomiseen. Näillä edellytyksillä valtion on korvattava yhteisön oikeutta rikkomalla aiheuttamansa vahingon seuraukset kansallisen oikeuden mukaan, kunhan sovellettavan kansallisen lainsäädännön vahingonkorvausta koskevat edellytykset eivät ole epäedullisempia kuin edellytykset, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia, ja kunhan niillä ei tehdä korvauksen saamista käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.

8 Tapauksessa, jossa jäsenvaltio oli yhteisön oikeutta rikkoessaan tilanteessa, jossa se ei joutunut tekemään lainsäädäntöön liittyviä valintoja ja jossa sen harkintavalta oli oleellisesti vähentynyt tai jopa olematon, pelkästään yhteisön oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan sellainen riittävän ilmeinen rikkominen, joka on edellytyksenä sille, että valtiolle voi seurata velvollisuus korvata yksityisille aiheutuneet vahingot.