Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Toimielin, joilla ei ole toimivaltaa suorittaa vaadittua tointa – Ulkopuolelle jääminen – Säädöksen muuttamista koskevan vaatimuksen hylkääminen – Asiavaltuuden puuttuminen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artikla (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla); komission asetus N:o 2499/82)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Kannekirjelmä – Muotovaatimukset – Oikeudenkäynnin kohteen yksilöinti

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta)

3. Laiminlyöntikanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Kannekelpoiset laiminlyönnit – Komission laiminlyönti hyväksyä sellaista tukea koskeva maksuvaatimus, joka on väitetysti maksettava asetuksen N:o 2499/82 nojalla – Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan 3 kohta (josta on tullut EY 232 artiklan 3 kohta); komission asetus N:o 2499/82)

4. Laiminlyöntikanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Vaadittu toimi – Asetus – Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 175 artikla (josta on tullut EY 232 artikla))

5. Vahingonkorvauskanne – Kohde – Vahingonkorvausvaatimus, jossa vedotaan sellaisen päätöksen lainvastaisuuteen, jonka jäsenvaltio on tehnyt yhteisön säädöstä soveltaessaan – Asetus N:o 2499/82 – Pöytäviinien etukäteistislaukseen tarkoitettu yhteisön tuki – Jäsenvaltion päätös soveltaa kyseisen asetuksen 9 artiklassa säädettyä menettelyä tämän tuen maksamisen osalta – Sellaisen menetelmän puuttuminen, jolla taataan kyseisen tuen maksaminen tuottajalle tislaajan tullessa maksukyvyttömäksi – Asetusta N:o 2499/82 itseään rasittava lainvastaisuus – Yhteisön toimielimen vastuu väitetystä lainvastaisuudesta

(EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan 2 kohta (josta on tullut EY 288 artiklan 2 kohta); komission asetuksen N:o 2499/82 8 ja 9 artikla)

6. Vahingonkorvauskanne – Vahingonkorvauskanteen itsenäisyys – Turvautuminen kaikkiin sisäisiin oikeussuojakeinoihin ennen vahingonkorvauskanteen nostamista – Poikkeus – Kansallinen tuomioistuin ei voi hyväksyä velkomuskannetta, kun sellaista yhteisön säännöstä ei ole, jossa kansalliset viranomaiset oikeutettaisiin maksamaan vaaditut rahamäärät – Sellaisen kanteen ottaminen tutkittavaksi, joka on nostettu turvautumatta kaikkiin sisäisiin oikeussuojakeinoihin

(EY:n perustamissopimuksen 178 artikla ja 215 artiklan 2 kohta (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan 2 kohta))

7. Vahingonkorvauskanne – Vahingonkorvauskanteen itsenäisyys kumoamis- ja laiminlyöntikanteisiin nähden – Rajat – Vahingonkorvauskanne, joka voi johtaa lopputulokseen, joka on verrattavissa muiden oikeussuojakeinojen lopputulokseen – Tutkittavaksi ottaminen

(EY:n perustamissopimuksen 178 artikla (josta on tullut EY 235 artikla))

8. Vahingonkorvauskanne – Vanhentumisaika – Alkamisajankohta – Lainsäädäntötoimesta aiheutuva vastuu – Toimesta aiheutuvien vahinkoseurausten ilmenemisajankohta

(EY:n perustamissopimuksen 178 artikla ja 215 artiklan 2 kohta (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan 2 kohta); yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artikla)

9. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Riittävän ilmeinen yhteisön oikeuden rikkominen – Asetuksen N:o 2499/82 9 artikla – Pöytäviinien etukäteistislaukseen tarkoitettu yhteisön tuki – Sellaisen menetelmän puuttuminen, jolla taataan tuen maksaminen tuottajalle tislaajan tullessa maksukyvyttömäksi – Periaatteen, jonka mukaan perusteettoman edun saaminen ei ole sallittua, loukkaaminen – Syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen

(EY:n perustamissopimuksen 178 artikla ja 215 artiklan 2 kohta (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan 2 kohta); komission asetus N:o 2499/82)

Tiivistelmä

1. Toimia, joita vastaan voidaan nostaa kumoamiskanne, ovat vain sellaiset, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia kantajien etuihin siksi, että ne muuttavat selvällä tavalla heidän oikeudellista asemaansa.

Näin ei ole asia sellaisten toimien osalta, joilla vaatimus hylätään silloin kun toimielin ei ole toimivaltainen suorittamaan vaadittua tointa ja kun hylkäämistoimi ei siis ole päätös.

Samoin kannetta, joka kohdistuu sellaista komission päätöstä vastaan, jolla kieltäydytään toimen taannehtivasta korjaamisesta, ei oteta tutkittavaksi silloin kun vaadittu korjaus on tehtävä yleisesti sovellettavan asetuksen muodossa, sillä kantajalla ei ole asiavaltuutta.

(ks. 64 ja 76 kohta)

2. Koska kanteessa on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan mainittava oikeudenkäynnin kohde, vaatimukset, joilla pyritään kumoamaan joitakin muita toimia kuin riidanalainen toimi tai riidanalaiseen toimeen perustuvia tai sen kanssa rinnakkaisia tai liitännäisiä toimia niitä kuitenkaan yksilöimättä, on jätettävä tutkimatta, koska ne eivät ole riittävän täsmällisiä.

(ks. 79 kohta)

3. Koska komissio ei ole toimivaltainen hyväksymään viinintuottajien vaatimusta siitä, että niille on maksettava tuki, joka niille etukäteistislausta viinivuonna 1982/1983 koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2499/82 nojalla väitetysti kuuluu, laiminlyöntikanne, jolla pyritään seuraamusten määräämiseen tällaisen pidättymisen johdosta, on jätettävä tutkimatta. Komissiota ei nimittäin voida moittia siitä, että se on perustamissopimuksen 175 artiklan kolmannessa kohdassa (josta on tullut EY 232 artiklan kolmas kohta) tarkoitetulla tavalla jättänyt täten antamatta kantajille osoitettavan jonkin muun säädöksen kuin suosituksen tai lausunnon.

(ks. 70 ja 81 kohta)

4. Yksityisillä oikeussubjekteilla, joilla ei ole oikeutta kiistää säädöksen laillisuutta, ei liioin ole oikeutta nostaa yhteisöjen tuomioistuimessa kyseisen toimen suorittamatta jättämistä koskevaa laiminlyöntikannetta sen jälkeen, kun ne ovat kehottaneet yhteisön toimielintä suorittamaan tämän toimen.

(ks. 82 kohta)

5. Koska etukäteistislausta viinivuonna 1982/1983 koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2499/82 9 artiklassa säädetty tuen maksujärjestelmä ei erityisesti sellaisessa tapauksessa, jossa tislaaja joutuu konkurssiin, takaa vähimmäisostohintaan sisältyvän tuen välillistä maksamista asianomaisille tuottajille viinistä, joka on toimitettu kyseiselle tislaajalle ja tislattu tämän asetuksen säännösten mukaisesti, mahdollinen lainvastaisuus, joka muodostuu siitä, että tuottajille ei taata tämän tuen saamista, johtuu suoraan asetuksessa N:o 2499/82 olevasta aukosta, eikä siitä, että asianomainen jäsenvaltio on kyseisen asetuksen 8 artiklan nojalla valinnut järjestelmän, jossa tuki maksetaan kyseisessä 9 artiklassa säädetyllä tavalla välillisesti. Tästä seuraa, että tämä lainvastaisuus rasittaa asetusta itseään eikä sen jäsenvaltion menettelyä, joka on vain soveltanut tätä asetusta oikein. Komissio eli kyseisen asetuksen antaja on siis vastuussa tästä lainvastaisuudesta.

(ks. 109–112 kohta)

6. Vaikka on totta, että vahingonkorvauskannetta on tarkasteltava koko yksityisten oikeussubjektien oikeussuojajärjestelmään nähden ja että sen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä voi siis joissakin tapauksissa olla se, että on turvauduttu kaikkiin sisäisiin oikeussuojakeinoihin, tämä asiantila edellyttää kuitenkin sitä, että näillä kansallisilla oikeussuojakeinoilla on myös tehokkaasti turvattava niiden yksityisten oikeussubjektien suoja, joita asia koskee ja jotka katsovat oikeuksiensa tulleen loukatuiksi yhteisön toimielinten toimilla, ja mahdollistettava korvauksen saaminen väitetystä vahingosta.

Vahingonkorvauskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä ei tältä osin voi olla se, että kaikkiin sisäisiin oikeussuojakeinoihin on turvauduttu, jos – vaikka oletettaisiinkin, että kiistetty yhteisön säädös julistettaisiin pätemättömäksi yhteisöjen tuomioistuimen EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) mukaisesti ennakkoratkaisuasiassa antamalla tuomiolla – kansalliset tuomioistuimet eivät voisi hyväksyä velkomuskannetta tai muutakaan vastaavaa kannetta ilman yhteisön lainsäätäjän edeltävää tointa, kun sellaista yhteisön säännöstä ei ole, jossa toimivaltaiset kansalliset viranomaiset oikeutettaisiin maksamaan vaaditut rahamäärät. Tällaisessa tapauksessa olisi paitsi hyvän oikeudenhoidon ja prosessiekonomian vaatimuksen vastaista myös tehokkaan sisäisen oikeussuojakeinon puuttumista koskevan edellytyksen vastaista velvoittaa asianomaiset henkilöt turvautumaan kaikkiin kansallisiin oikeussuojakeinoihin ennen vahingonkorvauskanteen nostamista.

(ks. 115–117 kohta)

7. Vahingonkorvauskanne on itsenäinen oikeussuojakeino, jolla on oma erityinen tehtävänsä oikeussuojakeinojen järjestelmässä ja jota voidaan käyttää edellytyksillä, jotka on määritelty tämän kannetyypin erityisen tarkoituksen perusteella. Kyseisellä kanteella pyritään yhteisön toimielimen aiheuttaman vahingon korvaamiseen. Tällaisen kanteen itsenäisyyden sekä perustamissopimuksessa käyttöön otetun oikeussuojakeinojen järjestelmän tehokkuuden vastaista olisi näin ollen katsoa, että vahingonkorvauskanne jätetään tutkimatta sillä perusteella, että se voi ainakin kantajien osalta johtaa lopputulokseen, joka on verrattavissa kumoamiskanteen tai laiminlyöntikanteen lopputulokseen. Ainoastaan siinä tapauksessa, että korvauskanteella todellisuudessa vaaditaan kantajille osoitetun ja lopulliseksi tulleen yksittäisen päätöksen kumoamista siten, että kyseisellä kanteella olisi sama tarkoitus ja sama vaikutus kuin kumoamiskanteella, tällainen vahingonkorvauskanne voidaan katsoa menettelyn väärinkäyttämiseksi.

(ks. 122 kohta)

8. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 46 artiklassa tarkoitettu vanhentuminen, joka koskee niitä kanteita, jotka nostetaan yhteisöjä vastaan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella, voi alkaa kulua vasta kun kaikki vahingonkorvausvelvollisuuden perusteena olevat edellytykset, eli se, että yhteisön toimielin on toiminut lainvastaisesti, että väitetty vahinko on tosiasiassa syntynyt ja että tämän toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys, ovat täyttyneet. Edellä mainittu kiistattoman vahingon olemassaoloa koskeva edellytys täyttyy, kun vahinko on välittömästi uhkaava ja riittävällä varmuudella ennakoitavissa, vaikka sen suuruutta ei vielä voidakaan täsmällisesti määrittää.

Tästä seuraa, että silloin kun on kyse lainsäädäntötoimesta aiheutuvasta yhteisön vastuusta, vanhentumisaika ei voi alkaa kulua, ennen kuin tästä toimesta aiheutuvat vahinkoseuraukset ovat syntyneet ja ennen kuin asianomaiset ovat näin ollen kärsineet kiistattoman vahingon. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa tämä vanhentumisaika alkaa kulua siitä, kun kantaja pystyy todella havaitsemaan kyseisen vahingon sen takia, että se vaikuttaa välittömästi uhkaavalta ja ennakoitavissa olevalta.

(ks. 129–131, 145, 149 ja 154 kohta)

9. Komissio on ilmeisesti ja vakavasti ylittänyt sen harkintavallalle asetetut rajat, kun se ei ole etukäteistislausta viinivuonna 1982/1983 koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2499/82 systematiikan osalta varustanut kyseisen asetuksen 9 artiklassa säädettyä yhteisön tuen maksamista koskevaa järjestelmää menetelmällä, jolla taataan tuen maksaminen asianomaisille tuottajille tislaajan tullessa maksukyvyttömäksi.

Kyseinen järjestelmä on nimittäin selvästi sen yhteisön oikeuden yleisen periaatteen vastainen, jonka mukaan perusteettoman edun saaminen ei ole sallittua, sillä siihen ei liity minkäänlaista menetelmää, jonka avulla voitaisiin varmistaa kyseisen tuen maksaminen tuottajille, jotka ovat täyttäneet kaikki velvoitteensa ja suorittaneet tislauksen asetuksessa säädetyssä määräajassa.

Lisäksi tislaajan tullessa maksukyvyttömäksi mahdollisuus valita yhteisön tuen maksamisen osalta asetuksen N:o 2499/82 9 ja 10 artiklassa tarkoitettujen järjestelmien välillä johtaa jäsenvaltiosta riippuen erilaiseen kohteluun, kun kyse on kyseisen tuen maksamisen takaamisesta asianomaisille tuottajille, vaikka kyseinen tuki pitää sovellettavan yhteisön säännöstön perusteella periaatteessa maksaa niille. Tällaista eroa ei voida objektiivisesti perustella asianomaisten tilanteiden erilaisuudella, koska se ei liity etukäteistislausta koskevan tuen myöntämisedellytyksiin, vaan ainoastaan kyseistä myöntämistä koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin, ja sitä ei siis voida selittää eroilla, jotka koskevat viinintuottajien asemaa tai yleisemmin viinialan asemaa eri jäsenvaltioissa.

Tästä seuraa, että asetuksella N:o 2499/82 loukataan riittävän ilmeisesti syrjintäkiellon periaatetta ja sitä periaatetta, jonka mukaan perusteettoman edun saaminen ei ole sallittua, mikä näin ollen johtaa yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntymiseen.

(ks. 157, 161, 172–174 ja 176 kohta)