ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Meriliikenteen palvelu, jossa on kyse risteilystä, joka alkaa jäsenvaltion, jossa se toteutetaan, satamasta ja päättyy samaan satamaan samoine matkustajineen, kuuluu palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) annetussa asetuksessa N:o 3577/92 tarkoitettuun meriliikenteen kabotaasin käsitteeseen.

Koska asetuksen N:o 3577/92 ainoana kohteena on meriliikenteen kabotaasi, ainoastaan tämän käsitteen mukaiset risteilyt kuuluvat kyseisen asetuksen soveltamisalaan.

Kyseinen käsite määritellään asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklan 1 alakohdassa ilmauksella ”meriliikenteen palvelut jäsenvaltiossa”, joten kukin risteilypalvelu, joka tarjotaan jäsenvaltion merivesillä tavallisesti korvausta vastaan, kuuluu asetuksen soveltamisalaan. Kun tällainen risteily alkaa jostakin satamasta ja päättyy samaan satamaan samoine matkustajineen, tämä lähtö- ja tulosataman sekä matkustajien identtisyys koko reitillä ei voi johtaa siihen, ettei asetusta N:o 3577/92 sovelleta. Asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 alakohdan a–c alakohdassa luetellut liikennepalvelut kuvataan kyllä niin, että niillä on eri lähtö- ja tulosatamat. Kyseinen luettelo, jota edeltää ilmaus ”erityisesti” [suomenkielisessä versiossa ei ole ranskankielisen version sanaa ”notamment”vastaavaa ilmausta], ei kuitenkaan ole tyhjentävä eikä sen vaikutuksena voi olla se, että asetuksen soveltamisalasta suljetaan pois liikennepalveluja, joilla on kaikki ne meriliikenteen kabotaasin keskeiset ominaisuudet, jotka sisältyvät edellä mainittuun ilmaukseen ”meriliikenteen palvelut jäsenvaltiossa”.

(ks. 25–29 kohta ja tuomiolauselma)
Asia C‑360/13

Public Relations Consultants Association Ltd

vastaan

Newspaper Licensing Agency Ltd ym.

(Supreme Court of the United Kingdomin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Tekijänoikeudet — Tietoyhteiskunta — Direktiivi 2001/29/EY — 5 artiklan 1 ja 5 kohta — Kappaleen valmistaminen — Poikkeukset ja rajoitukset — Kopioiden luominen internetsivustosta näytölle ja kiintolevyn välimuistiin internetiä selailtaessa — Tilapäinen kappaleen valmistaminen, joka on väliaikaista tai liitännäistä sekä erottamaton ja välttämätön osa teknistä prosessia — Laillinen käyttö — Itsenäinen taloudellinen merkitys”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 5.6.2014

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Tekijänoikeus ja lähioikeudet — Direktiivi 2001/29 — Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistaminen tietoyhteiskunnassa — Kappaleenvalmistusoikeus — Poikkeukset ja rajoitukset — Tietokoneen näytöllä ja kiintolevyn välimuistissa olevien kopioiden luominen internetsivustoja katseltaessa kuuluu poikkeusten ja rajoitusten piiriin

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohta ja 5 artikla)

Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa annetun direktiivin 2001/29 5 artiklaa on tulkittava siten, että käyttäjän tietokoneen näytöllä olevat kopiot ja tämän tietokoneen kiintolevyn välimuistissa olevat kopiot, jotka loppukäyttäjä luo katsellessaan internetsivustoa, täyttävät edellytykset, joiden mukaan näiden kopioiden on oltava tilapäisiä sekä väliaikaisia tai liitännäisiä ja myös erottamaton ja välttämätön osa teknistä prosessia, sekä saman direktiivin 5 artiklan 5 kohdassa vahvistetut edellytykset, ja tällaisia kopioita voidaan näin ollen luoda ilman tekijänoikeuksien haltijoiden lupaa.

Koska näytöllä olevat kopiot ja välimuistissa olevat kopiot luodaan vain internetsivustojen katselutarkoitusta varten, kyseessä on tällä perusteella direktiivin 2001/29 5 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu erityistapaus. Kyseisten tekijänoikeuksien haltijoiden oikeutettuja etuja suojataan asianmukaisesti, sillä internetsivustojen julkaisijoiden, jotka saattavat teokset internetin käyttäjien saataville, on direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdan nojalla saatava kyseisten tekijänoikeuksien haltijoiden lupa, koska mainittu teosten saataville saattaminen on tässä artiklassa tarkoitettua välittämistä yleisölle.

(ks. 55, 57, 58 ja 63 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C‑11/13

Bayer CropScience AG

vastaan

Deutsches Patent- und Markenamt

(Bundespatentgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Patenttioikeus — Kasvinsuojeluaineet — Lisäsuojatodistus — Asetus (EY) N:o 1610/96 — 1 ja 3 artikla — Käsitteet ”tuote” ja ”tehoaine” — Suoja-aine”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 19.6.2014

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Yhtenäinen lainsäädäntö — Teollisoikeudet ja kaupalliset oikeudet — Patenttioikeus — Kasvinsuojeluaineiden lisäsuojatodistus — Käsitteet ”tuote” ja ”tehoaine” — Aine, joka on tarkoitettu käytettäväksi suoja-aineena, kun sillä on oma suora tai epäsuora toksinen, fytotoksinen tai kasvinsuojelullinen vaikutuksensa, kuuluu näiden käsitteiden soveltamisalaan

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1610/96 1 artiklan 3 ja 8 alakohta sekä 3 artiklan 1 kohta)

Kasvinsuojeluaineiden lisäsuojatodistuksen käyttöön ottamisesta annetun asetuksen N:o 1610/96 1 artiklan 8 alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa olevaa käsitettä ”tuote” sekä kyseisen asetuksen 1 artiklan 3 alakohdassa olevaa käsitettä ”tehoaine” on tulkittava siten, että näiden käsitteiden soveltamisalaan voi kuulua aine, joka on tarkoitettu käytettäväksi suoja-aineena, kun sillä on oma toksinen, fytotoksinen tai kasvinsuojelullinen vaikutuksensa.

Koska asetuksessa N:o 1610/96 ei tehdä mitään eroa tämän vaikutuksen suoran tai epäsuoran luonteen välillä, tehoaineiden käsitettä ei ole tarpeen rajoittaa niihin, joiden vaikutuksen voidaan luokitella olevan suora. Vaikka tämän luokittelun toteaminen on tarpeellista, se ei kuitenkaan riitä sen määrittämiseksi, voidaanko suoja-aineelle myöntää lisäsuojatodistus. Asetuksen N:o 1610/96 3 artiklan 1 kohdassa lueteltujen neljän kumulatiivisen edellytyksen on täytyttävä.

Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on siis tarkistaa, onko kyseessä olevaa suoja-ainetta koostumuksessaan sisältävällä tuotteella asetuksen N:o 1610/96 3 artiklassa säädetyllä tavalla kyseisen jäsenvaltion alueella joko kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun direktiivin 91/414 4 artiklan tai vastaavan kansallisen säännöksen mukaisesti annettu voimassa oleva lupa saattaa se kasvinsuojeluaineena markkinoille.

(ks. 33, 38, 40 ja 45 kohta sekä tuomiolauselma)
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annettua direktiiviä 2006/112 on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että verovelvollinen vähentää arvonlisäveron, joka sisältyy toimittajan laatimiin laskuihin, kun ilmenee – vaikka palvelu on suoritettu –, ettei kyseinen toimittaja tai sen alihankkija ole tosiasiallisesti suorittanut sitä erityisesti, koska niillä ei ole tarvittavaa henkilöstöä, aineellisia välineitä eikä varoja, koska palvelusta aiheutuvia kustannuksia ei ole perusteltu niiden kirjanpidossa tai koska tiettyjä asiakirjoja toimittajan ominaisuudessa allekirjoittaneiden henkilöiden henkilöllisyys on paljastunut epätodeksi, sillä kaksoisedellytyksellä, että nämä teot täyttävät petollisen menettelyn tunnusmerkistön ja että veroviranomaisten toimittamien objektiivisten seikkojen perusteella osoitetaan, että verovelvollinen tiesi tai sen olisi sen pitänyt tietää liiketoimen, johon se on vedonnut vähennysoikeuden perusteluna, olevan osa kyseistä petosta, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.

(ks. 32 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
23

Näissä olosuhteissa Varhoven administrativen sad on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [perus]asetuksen (sittemmin asetus N:o 1225/2009) 11 artiklan 9 ja 10 kohtaa yhdessä [kyseisen asetuksen] 2 artiklan 8 ja 9 kohdan kanssa tulkittava siten, että ellei ole osoitettu, että olosuhteet ovat muuttuneet 11 artiklan 9 kohdassa tarkoitetulla tavalla, näillä säännöksillä on vientihinnan määrittämisessä etusija kaikkeen 11 artiklan 3 kohdasta johtuvaan toimielinten implisiittiseen toimivaltaan nähden, mukaan lukien – kuten – – asetuksen N:o [1279/2007] tapauksessa – toimielinten implisiittinen toimivalta arvioida [SSM:n] vientihinnan luotettavuutta tulevaisuudessa suorittamalla vertailu hintasitoumuksen mukaiseen vähimmäishintaan ja kolmansien maiden myyntihintoihin? Vaikuttaako tähän kysymykseen annettavaan vastaukseen se, jos [SSM:n] ja asetuksen [N:o 1279/2007] kaltaisessa tapauksessa toimielimet käyttäessään toimivaltaansa arvioida polkumyynnin olemassaoloon liittyvien olosuhteiden 11 artiklan 3 kohdan mukaisen muuttumisen pysyvyyttä päättävät muuttaa polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä (pienentää polkumyyntitullia)? 2) Seuraako ensimmäiseen kysymykseen annettavasta vastauksesta se, että niissä olosuhteissa, jotka on kuvailtu [SSM:n] vientihinnan määrittämistä koskevassa asetuksen [N:o 1279/2007] osassa, ja sen perusteella, ettei kyseisessä asetuksessa ole nimenomaisesti todettu perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdassa tarkoitettua olosuhteiden muuttumista, joka oikeuttaisi uuden menetelmän soveltamisen, komission olisi pitänyt soveltaa vientihinnan määrittämiseksi menetelmää, jota oli sovellettu alkuperäisessä tarkastelussa, eli nyt käsiteltävässä asiassa perusasetuksen 2 artiklan 8 kohtaa? 3) Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettava vastaus: Onko neuvoston asetuksen [N:o 1279/2007] se osa, joka koskee polkumyynnin vastaisten yrityskohtaisten toimenpiteiden määrittämistä ja määräämistä [SSM:n] valmistamien [kyseessä olevien tuotteiden] tuonnille, ristiriidassa perusasetuksen 11 artiklan 9 ja 10 kohdan kanssa, luettuina yhdessä 2 artiklan 8 kohdan kanssa, tai onko sen oikeudellinen perusta pätemätön ja onko asetusta tältä osin siksi pidettävä pätemättömänä?”
9

Yhteisön kalastusaluksille myönnettävistä luvista kalastustoiminnan harjoittamiseksi yhteisön vesien ulkopuolella ja kolmansien maiden alusten pääsystä yhteisön vesille, asetusten (ETY) N:o 2847/93 ja (EY) N:o 1627/94 muuttamisesta sekä asetuksen (EY) N:o 3317/94 kumoamisesta 29.9.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1006/2008 (EUVL L 286, s. 33) 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että ”kolmansien maiden kalastusaluksilla on oikeus – – harjoittaa kalastustoimintaa [Euroopan unionin] vesillä edellyttäen, että niille on myönnetty kalastuslupa – –”.
38

DEI:n ja Helleenien tasavallan mukaan tämä valitusperuste on perusteeton. Ne katsovat unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraavan, että voidakseen soveltaa EY 86 artiklan 1 kohtaa yhdessä EY 82 artiklan kanssa komission on näytettävä väärinkäyttöä merkitsevä menettely, johon kyseinen valtion toimenpide on johtanut tai on saattanut johtaa kyseisen yrityksen. Niiden mukaan se, että kyseinen valtion toimenpide johtaa epäyhtäläisiin mahdollisuuksiin, ei yksin riitä, vaikka se onkin välttämätön edellytys sille, että kyseisten artiklojen soveltaminen on perusteltua. Niiden mukaan komissio pyrkiikin muuttamaan EY 86 artiklan 1 kohdan itsenäiseksi, ylemmäntasoiseksi määräykseksi. Ne katsovat unionin yleisen tuomioistuimen soveltaneen asianmukaisesti kyseistä oikeuskäytäntöä käsiteltävän asian tosiseikkoihin.
98

Lopuksi on huomautettava, että valittajat ovat pyytäneet unionin yleistä tuomioistuinta alentamaan sitä sakon määrää, jonka yläraja on 10 prosenttia niiden merkityksellisestä liikevaihdosta, 20 prosentilla vuoden 2002 yhteistyötiedonannon perusteella. Kun tässä yhteydessä otetaan huomioon se, että komissio on BWA-yhteistyötä koskevasta rikkomisesta määrätyn sakon osalta myöntänyt tällaisen alennuksen ja että alennus on myönnetty kaikille YKK-konsernin yhtiöille YKK Stocko mukaan lukien, on käytettävä samaa sakon lopullisen määrän laskentatapaa, jota komissio on käyttänyt riidanalaisessa päätöksessään vuoden 1998 suuntaviivoissa esitetyn mukaisesti, eli alennus on myönnettävä yhteistyön perusteella sen jälkeen, kun liikevaihtoon perustuvaa 10 prosentin ylärajaa on sovellettu.
51

Asetuksen N:o 1775/2005 ja asetuksen N:o 715/2009 valmisteluasiakirjat tukevat mainittua jälkimmäisen asetuksen 14 artiklan 1 kohdan ja 16 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan b alakohdan sanamuodon ja yleisen rakenteen mukaista tulkintaa. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 42 kohdassa, kyseisissä valmisteluasiakirjoissa ei mainita velvollisuutta tarjota virtuaalista vastakkaissuuntaista kaasunsiirtopalvelua. Tästä seuraa, ettei tällaisen velvollisuuden olemassaoloa voida johtaa asetuksen N:o 1775/2005 tai asetuksen N:o 715/2009 tavoitteista.
102

Toisesta edellytyksestä unionin tuomioistuimella on ollut tilaisuus täsmentää, että unionin oikeuden riittävän ilmeinen rikkominen on kyseessä, kun jäsenvaltio on rikkonut selvällä ja vakavalla tavalla sen harkintavallalle asetettuja rajoja, ja tältä osin huomioon otettavia seikkoja ovat muun muassa rikotun oikeusnormin selkeys ja täsmällisyys ja rikotussa oikeusnormissa kansallisille viranomaisille annetun harkintavallan laajuus (tuomio Synthon, C‑452/06, EU:C:2008:565, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen jäsenvaltion harkintavalta on tärkeä arviointiperuste sen toteamiseksi, onko kyseessä unionin oikeuden riittävän ilmeinen rikkominen (tuomio Robins ym., C‑278/05, EU:C:2007:56, 72 kohta).
6

Mainitun direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on säädettävä riittävästä oikeudellisesta suojasta tehokkaiden teknisten toimenpiteiden kiertämistä vastaan, jos asianomainen teon suorittaja on tiennyt tai jos hänellä on ollut perusteltu aihe tietää toimintansa tarkoittavan kiertämistä. – – 3. Tässä direktiivissä ’teknisillä toimenpiteillä’ tarkoitetaan tekniikoita, laitteita tai osia, jotka on suunniteltu normaalissa käyttötarkoituksessa estämään tai rajoittamaan teoksiin tai muuhun aineistoon kohdistuvia tekoja, joihin ei ole saatu lupaa laissa säädettyjen tekijänoikeuden tai tekijänoikeuden lähioikeuksien haltijalta tai [tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11.3.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/9/EY (EYVL L 77, s. 20)] III luvussa säädetyn sui generis -oikeuden haltijalta. Teknisiä toimenpiteitä pidetään tehokkaina, jos oikeudenhaltijat valvovat suojatun teoksen tai muun aineiston käyttöä jonkin sellaisen pääsynvalvontatoimen tai suojauskeinon avulla, jolla tavoiteltu suoja saavutetaan, ja joita ovat esimerkiksi teoksen tai muun aineiston salaus, muuntaminen tai muunlainen muuttaminen taikka kopioinnin valvontajärjestelmä. 4. Jolleivät oikeudenhaltijat ole vapaaehtoisesti toteuttaneet toimenpiteitä, esimerkiksi oikeudenhaltijoiden ja muiden asianosaisten osapuolten välisiä sopimuksia, jäsenvaltioiden on toteutettava 1 kohdassa tarkoitetusta oikeudellisesta suojasta riippumatta asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeudenhaltijat tarjoavat 5 artiklan 2 kohdan a alakohdan, 2 kohdan c alakohdan, 2 kohdan d alakohdan, 2 kohdan e alakohdan, 3 kohdan a alakohdan, 3 kohdan b alakohdan tai 3 kohdan e alakohdan mukaisesti kansallisessa laissa säädettyyn poikkeukseen tai rajoitukseen oikeutetulle keinot hyödyntää kyseistä poikkeusta tai rajoitusta siltä osin kuin se on tarpeen sen hyödyntämiseksi, jos kyseisellä poikkeukseen tai rajoitukseen oikeutetulla on kyseessä oleva suojattu teos tai aineisto laillisesti saatavillaan. – –”
88

Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella toisen kysymyksen c ja d kohtaan on vastattava, että direktiivin 95/46 12 artiklan b alakohtaa ja 14 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisissä säännöksissä säädettyjen oikeuksien kunnioittamiseksi – ja kunhan noissa säännöksissä säädetyt edellytykset ovat todellakin täyttyneet – hakukoneen ylläpitäjä on velvollinen poistamaan henkilön nimellä suoritetun haun johdosta näkyvästä hakutulosten luettelosta linkit sivullisten julkaisemiin internetsivuihin, joissa on kyseistä henkilöä koskevaa tietoa, myös siinä tilanteessa, että kyseistä nimeä tai kyseisiä tietoja ei ole poistettu ensin tai poisteta samanaikaisesti näiltä internetsivuilta, ja näin on tilanteen mukaan jopa silloin, kun niiden julkaiseminen mainituilla sivuilla on itsessään laillista.
24

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma etenkin siitä, mahdollistavatko kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 5 alakohta ja 5 artiklan 3 kohdan c alakohta sen, että jäsenvaltiot vapauttavat arvonlisäverosta liiketoimet, joissa on kyse sellaisten yhtiöiden osakekaupasta, joiden varat muodostuvat pääasiallisesti kiinteistöistä, ja mahdollistetaanko kyseisessä direktiivissä se, että kyseisten yhtiöiden yhtiöpääoman enemmistön hankkimisesta kannetaan jokin muu välillinen vero kuin arvonlisävero, kuten varainsiirtovero, joten se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Edellytetäänkö [kuudennen direktiivin] 13 artiklan B kohdan d alakohdan 5 alakohdassa, että liiketoimista, joilla verovelvollinen myy osakkeita ja joilla hankitaan omistusoikeus kiinteistöihin, kannetaan ilman vapautusta arvonlisävero, kun siinä säädetään poikkeuksesta, joka koskee arvopapereita, jotka antavat haltijalleen oikeudellisen tai tosiasiallisen omistus- tai hallintaoikeuden kiinteään omaisuuteen tai sen osaan? 2) Sallitaanko [kuudennessa direktiivissä] arvopaperimarkkinalain – – 108 §:n kaltaisten oikeussääntöjen olemassaolo, kun sellaisen yhtiön yhtiöpääoman enemmistön hankkimisesta, jonka varat muodostuvat pääasiallisesti kiinteistöistä, kannetaan sen nojalla jokin muu välillinen vero kuin arvonlisävero eli vero, jota kutsutaan varainsiirtoveroksi, eikä siinä oteta huomioon sitä, että liiketoimen osapuolet saattavat olla yrityksiä, eikä siis suljeta pois sitä, että liiketoimesta olisi kannettu arvonlisävero, jos kiinteistöt olisi luovutettu suoraan osakkeiden tai yhtiöosuuksien sijasta? 3) Onko – – arvopaperimarkkinalain 108 §:n kaltainen kansallinen oikeussääntö – – [SEUT 49 artiklassa] taatun sijoittautumisvapauden ja [SEUT 63 artiklassa] määrätyn pääomien vapaan liikkuvuuden mukainen, kun sellaisten yhtiöiden yhtiöpääoman enemmistön hankinnasta, joiden varat muodostuvat pääasiallisesti Espanjassa sijaitsevista kiinteistöistä, kannetaan sen nojalla vero ilman, että olisi mahdollista osoittaa, että yhtiö, josta määräysvalta hankitaan, harjoittaa liiketoimintaa?”
12

Riidanalaisen päätöksen 34 perustelukappaleessa, joka kuuluu päätöksen 2 kohtaan, jonka otsikko on ”Tosiseikkojen kuvaus”, komissio esittää takaisinmaksuehtojen muutoksen seuraavasti: ”Rakenneuudistussuunnitelman yhteydessä Alankomaat esitti muutosta sopimukseen, joka koski [ING:n toteuttamaa] Core-Tier 1 ‑arvopapereiden takaisinostoa. Muutettujen ehtojen mukaisesti ING voisi ostaa takaisin enintään 50 prosenttia Core-Tier 1 ‑arvopapereista myyntihintaan (10 euroa), johon lisätään 8,5 prosentin vuotuinen kuponkikorko (noin 253 miljoonaa euroa) ja ennenaikaisesta takaisinmaksusta perittävä maksu, jos ING:n osakkeen arvo on yli 10 euroa. Ennenaikaisesta takaisinostosta perittävä maksu on sitä suurempi, mitä korkeampi on ING:n osakkeen hinta. Maksun suuruutta laskettaessa osakkeen hinta voi olla enintään 12,45 euroa. Tällöin maksu vastaa 13 prosentin vuosikorkoa. Maksu voi olla enintään 705 miljoonaa euroa, jos 5 miljardia euroa maksetaan takaisin 400 päivän kuluttua myynnistä. Maksun on myös oltava vähintään 340 miljoonaa euroa, millä varmistetaan Alankomaille vähintään 15 prosentin efektiivinen korko. Toisin sanoen, kun otetaan huomioon, että normaalisti ING:n olisi pitänyt maksaa 2,5 miljardin euron takaisinostopalkkio, muutoksen ansiosta ING saa lisäetua 1,79–2,2 miljardia euroa sen mukaan, mikä on ING:n osakkeen markkinahinta. – –”
Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/2006 13 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”ajoneuvot, joita käytetään teiden kunnossapidossa” – tällaiset ajoneuvot voidaan vapauttaa ajopiirturin käytöstä – on tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluvat ajoneuvot, jotka kuljettavat materiaalia teiden kunnossapitotöiden paikalle, edellyttäen, että kuljetus liittyy täysin ja yksinomaan mainittujen töiden suorittamiseen ja on niihin nähden toissijaista toimintaa. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, täyttyykö tämä edellytys, ja sen on tällöin otettava huomioon pääasian kaikki merkitykselliset tekijät.
6

Direktiivin 6 artiklan 1‐3 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on säädettävä riittävästä oikeudellisesta suojasta tehokkaiden teknisten toimenpiteiden kiertämistä vastaan, jos asianomainen teon suorittaja on tiennyt tai jos hänellä on ollut perusteltu aihe tietää toimintansa tarkoittavan kiertämistä. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä riittävästä oikeudellisesta suojasta sellaisten laitteiden, tuotteiden tai osien valmistusta, maahantuontia, levitystä, myyntiä, vuokrausta, myyntiin tai vuokraukseen liittyvää mainostamista tai kaupallisessa tarkoituksessa tapahtuvaa hallussapitoa taikka sellaisten palvelujen tarjoamista vastaan, a) joita markkinoidaan, mainostetaan tai pidetään kaupan keinoina tehokkaiden teknisten toimenpiteiden kiertämiseksi, tai b) joiden tarkoituksella tai käytöllä on tällaisen kiertämisen lisäksi vain vähäistä muuta kaupallista merkitystä, tai c) jotka on pääasiallisesti suunniteltu, tuotettu, mukautettu tai toteutettu siten, että niiden tarkoituksena on mahdollistaa tehokkaiden teknisten toimenpiteiden kiertäminen tai helpottaa sitä. 3. Tässä direktiivissä ’teknisillä toimenpiteillä’ tarkoitetaan tekniikoita, laitteita tai osia, jotka on suunniteltu normaalissa käyttötarkoituksessa estämään tai rajoittamaan teoksiin tai muuhun aineistoon kohdistuvia tekoja, joihin ei ole saatu lupaa laissa säädettyjen tekijänoikeuden tai tekijänoikeuden lähioikeuksien haltijalta tai [tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11.3.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 96/9/EY [(EYVL L 77, s. 20)] III luvussa säädetyn sui generis -oikeuden haltijalta. Teknisiä toimenpiteitä pidetään tehokkaina, jos oikeudenhaltijat valvovat suojatun teoksen tai muun aineiston käyttöä jonkin sellaisen pääsynvalvontatoimen tai suojauskeinon avulla, jolla tavoiteltu suoja saavutetaan, ja joita ovat esimerkiksi teoksen tai muun aineiston salaus, muuntaminen tai muunlainen muuttaminen taikka kopioinnin valvontajärjestelmä.”
19

Tässä tilanteessa Tribunale amministrativo regionale per il Lazio päätti lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset, jotka ovat täysin yhteneväiset asioissa C-162/12 ja C-163/12: ”1) Ovatko SEUT 49 artikla, SEU 3[–]SEU 6 artikla, SEUT 101 ja SEUT 102 artikla sekä asetus [N:o 2454/92] ja asetus [N:o 12/98] esteenä lain [nro 21/1992] 3 §:n 3 momentin ja 11 §:n soveltamiselle, siltä osin kuin niissä säädetään seuraavaa: ’3. Liikenteenharjoittajan toimipaikka ja varikon sijaintipaikka voivat olla yksinomaan luvan myöntäneen kunnan alueella’ ja ’– – Autonvuokrausta kuljettajineen koskevat kuljetusvaraukset tehdään varikolla. Palvelun, jossa vuokrataan auto kuljettajineen, on alettava ja päätyttävä aina luvan myöntäneessä kunnassa sijaitsevalla varikolla, jonne ajoneuvon on palattava, mutta käyttäjä voidaan hakea myös muista kunnista ja kuljettaa niihin. – –’? 2) Ovatko SEUT 49 artikla, SEU 3[–]SEU 6 artikla, SEUT 101 ja SEUT 102 artikla sekä asetus [N:o 2454/92] ja asetus [N:o 12/98] esteenä – – aluelain [nro 58/1993] 5 ja 10 §:n soveltamiselle, siltä osin kuin niissä säädetään seuraavaa: ’– – Käyttäjä on haettava tai palvelu on aloitettava luvan myöntäneen kunnan alueelta’ ja ’– – käyttäjä on haettava tai palvelu on aloitettava aina luvan myöntäneen kunnan alueelta ja käyttäjä on kuljetettava mihin tahansa määränpäähän ja kuljettajan suostumuksella myös kunnan alueen ulkopuolelle – –’?”