ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Harkintavaltaa on käytetty väärin ainoastaan, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että riidanalainen toimenpide on tehty muiden kuin henkilöstösääntöjen sovellettavien säännösten mukaisten päämäärien saavuttamiseksi.

Arviointikertomuksessa voi olla myös varauksellisia tai negatiivisia arviointeja, eikä niitä siis sinänsä voida pitää harkintavallan väärinkäyttönä.

(ks. 32 ja 36 kohta)

Viittaukset: em. asia Hubert v. komissio, 163 kohta.
Lääketieteellistä lautakuntaa ja työkyvyttömyyslautakuntaa koskevien säännösten tarkoitus on antaa lääketieteellisten asiantuntijoiden tehtäväksi kaikkien lääketieteellisten kysymysten lopullinen arviointi. Laillisuusvalvonta ei ulotu varsinaisiin lääketieteellisiin arviointeihin, joita on pidettävä lopullisina, kun ne on annettu asianmukaisesti. Laillisuusvalvonta voi sitä vastoin kohdistua siihen, onko näiden lautakuntien kokoonpanoja toiminta ollut sääntöjenmukaista, ja siihen, onko niiden antama lausunto ollut sääntöjenmukainen. Tämän näkökohdan osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on toimivalta tutkia, onko lausunto perusteltu sillä tavoin, että on mahdollista arvioida seikkoja, joihin lausunto perustuu, ja onko lääketieteellisten toteamusten ja niistä johtuvien päätelmien välillä ymmärrettävä yhteys.

(ks. 43 kohta)

Viittaukset: asia 277/84, Jansch v. komissio, 10.12.1987 (Kok. 1987, s. 4923, 15 kohta); asia T-165/89, Plug v. komissio, 27.2.1992 (Kok. 1992, s. II-367. 75 kohta) ja asia T-27/98. Nadone v. komissio, 15.12.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-193 ja II-1293, 87 kohta).
Virkamiehelle vastainen päätös on sellainen päätös, jolla voi olla suora ja välitön vaikutus virkamiehen oikeudelliseen asemaan ja hänen henkilöstösääntöjensä mukaiseen asemaan. Se, että nimittävä viranomainen kieltäytyy ryhtymästä toimenpiteisiin virkamiehen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan nojalla esittämän vaatimuksen perusteella, ei voi olla virkamiehelle vastainen toimi silloin kun kyseinen toimielin ei ole toimivaltainen toteuttamaan siltä pyydettyjä toimenpiteitä.

Komission henkilöstökomitean kokoonpanosta ja toiminnasta 27.4.1988 annetun säännöstön 14 artiklassa tarkoitettujen ”sääntömääräisten tai hallinnollisten elinten” on katsottava tarkoittavan kaikkia sellaisia jonkin toimielimen elimiä tai useiden toimielinten yhteisiä elimiä, joissa henkilöstökomiteat täyttävät toimielinten henkilöstön etujen edustamista sekä toimielimen ja henkilöstön välistä vuorovaikutusta koskevan tehtävän, joka on uskottu niille henkilöstösääntöjen 9 artiklassa, huolimatta siitä, miten näitä elimiä tarkkaan ottaen nimitetään eli nimitetäänkö niitä esimerkiksi komiteoiksi tai lautakunniksi. Edellä mainitussa 14 artiklassa tarkoitettuna sääntömääräisenä tai hallinnollisena elimenä ei voida pitää henkilöstökomitean paikallisosaston johtoryhmää, joka on ainoastaan henkilöstökomitean sisäinen täytäntöönpanoelin ja joka toimii ainoastaan henkilöstökomitean tekemien päätösten perusteella.

(ks. 38 ja 40 kohta)

Viittaukset: asia 54/75, De Dapper ym. v. parlamentti, 29.9.1976(Kok. 1976, s. 81, kohta) ja asia T-65/91, White v. komissio, 12.1.1994 (Kok. H. 1994, s. II-23,7, 114 ja 115 kohta).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

19 päivänä heinäkuuta 1999

Asia T-20/98

Q

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Henkilöstö — Kumoamiskanne — Aiheettomasti maksettujen määrien takaisinperintä — Henkilöstösääntöjen liitteessä X oleva 23 artikla”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-779

Aihe:

Kanne, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan neuvoston 12.3. ja 13.6.1997 tekemät päätökset, joilla on määrätty perittäväksi takaisin määrät, jotka kantajalle on aiheettomasti maksettu vuokran korvauksena, johon yhteisön ulkopuolisissa maissa toimessa olevilla virkamiehillä on oikeus.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Lainvastaisuusväite – Säädökset, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota – Riidanalaisen päätöksen perustana olevan säädöksen yleisluonteisuus (EY:n perustamissopimuksen 184 artikla (josta on tullut EY 241 artikla)) Henkilöstö – Kulukorvaus – Yhteisön ulkopuolisissa maissa toimessa oleville virkamiehille maksettava vuokran korvaus – Komaus maksetaan vain vuokra-asunnosta (Henkilöstösääntöjen liitteessä X oleva 23 artikla)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Jäsenvaltiolle osoitettu komission päätös, jossa tuki katsotaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi - Tuen myöntäneen alueellisen viranomaisen nostama kanne - Tutkittavaksi ottaminen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan neljäs kohta (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta))

Tiivistelmä

$$Perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) neljännen kohdan tarkoituksena on tarjota asianmukaista oikeussuojaa kaikille luonnollisille henkilöille ja oikeushenkilöille, joita yhteisön toimielinten toimenpiteet koskevat suoraan ja erikseen. Asiavaltuus on siten myönnettävä pelkästään tämän tarkoituksen perusteella, ja oikeus kumoamiskanteen nostamiseen on siis oltava jokaisella, joka täyttää määrätyt objektiiviset edellytykset eli jolla on edellytetty oikeussubjektius ja jota riidanalainen toimenpide koskee erikseen ja suoraan. Tämä ratkaisu pätee myös tilanteeseen, jossa kantaja on kyseiset edellytykset täyttävä julkishallinnon yksikkö.

Komission päätös, joka on osoitettu jäsenvaltiolle ja jossa alueellisen viranomaisen hyväksymä tukiohjelma katsotaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, koskee tätä alueellista viranomaista erikseen, kun päätös ei koske pelkästään toimia, joiden tekijänä tämä alueellinen viranomainen on, vaan päätöksellä myös estetään sitä käyttämästä omia toimivaltuuksiaan haluamallaan tavalla. Päätöksellä nimittäin estetään sitä jatkamasta kyseistä ohjelmaa koskevan lain soveltamista, tehdään tyhjiksi lain vaikutukset ja pakotetaan se aloittamaan hallintomenettely tukien takaisin perimiseksi niiden saajilta. Tällainen päätös koskee alueellista viranomaista suoraan, jos jäsenvaltion kansalliset viranomaiset, joille päätös on osoitettu, eivät ole mitenkään käyttäneet harkintavaltaa antaessaan päätöksen tiedoksi alueelliselle viranomaiselle.

Tällä alueellisella viranomaisella on lisäksi päätöksen riitauttamiseen oma intressi, joka ei sisälly sen jäsenvaltion intressiin, jolle riidanalainen päätös on osoitettu, koska tällä alueellisella viranomaisella on erityisiä oikeuksia ja etuja, sillä riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetut tuet ovat toimenpiteitä, jotka alueellinen viranomainen on toteuttanut sille suoraan kyseisen jäsenvaltion perustuslain mukaan kuuluvan lainsäädännöllisen ja taloudellisen autonomian perusteella.
Siitä, että toimielin vastaa aineellisesti myöhässä tehtyyn hallinnolliseen valitukseen, jota siis ei voida ottaa tutkittavaksi, ei voi seurata, että henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyistä pakottavista määräajoista poikettaisiin tai että hallinnolla ei olisi oikeudenkäynnissä mahdollisuutta esittää oikeudenkäyntiväitettä, jonka mukaan valitus on esitetty myöhässä, tai vielä vähemmän, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ei enää olisi velvollisuutta valvoa, että henkilöstösääntöjen mukaisia määräaikoja on noudatettu.

Henkilöstösääntöjen 90 artiklassa valituksen esittämistä varten säädetyn määräajan tarkoituksena on oikeussuhteiden pysyvyyden ja oikeusvarmuuden takaaminen. Se on siis pakottava eikä kuulu asianosaisten tai tuomioistuimen harkintavaltaan.

Kannekirjelmässä on esitettävä pääpiirteittäin kanneperusteet, joihin vedotaan. Ne on esitettävä riittävän selvästi ja täsmällisesti, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista kanteen tarpeen vaatiessa ilman lisätietoja. Kannekirjelmässä on tämän takia täsmennettävä, mistä kanneperusteet, joihin kanteen tueksi vedotaan, koostuvat, eikä niiden mainitseminen abstraktisti riitä täyttämään EY:n tuomioistuimen perussäännössä ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksessä asetettuja vaatimuksia.

(ks. 68 kohta)

Viittaukset: asia T-224/95, Tremblay v. komissio, 27.11.1997 (Kok. 1997, s. II-2215, 79 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Komission jäsenvaltiolle osoittama päätös, jossa valtiontuki todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi - Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa (josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) tarkoitettujen osapuolten, joita asia koskee, nostama kanne - Tutkittavaksi ottamisen edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 ja 3 kohta (joista on tullut EY 88 artiklan 2 ja 3 kohta) ja EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan 4 kohta (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan 4 kohta))

2. Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Tietyn luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmän yleisiin etuihin vaikuttava toimi - Kyseistä ryhmää edustava yhteenliittymä - Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan 4 kohta (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan 4 kohta)

Tiivistelmä

1. Komission 93 artiklan 3 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 3 kohta) nojalla tekemää päätöstä koskeva kumoamiskanne, jonka on nostanut perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu osapuoli, jota asia koskee, on otettava tutkittavaksi mikäli kyseinen osapuoli pyrkii kanteessaan turvaamaan sillä 93 artiklan 2 kohdan perusteella olevia menettelyllisiä takeita.

Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa ilmauksella "ne, joita asia koskee" ei tarkoiteta ainoastaan tukea saanutta yritystä tai yrityksiä, vaan myös henkilöitä, yrityksiä tai yhteenliittymiä, joiden etuihin tuen myöntäminen saattaa vaikuttaa, erityisesti kilpailevia yrityksiä ja ammattijärjestöjä. Jotta tuensaajan kilpailijan nostama kanne tutkittaisiin, kantajan on osoitettava, että tuen myöntäminen vaikuttaa sen kilpailuasemaan markkinoilla. Päinvastaisessa tilanteessa kantaja ei nimittäin ole perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu osapuoli, jota asia koskee.

( ks. 37 ja 40-41 kohta )

2. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jonkin henkilöryhmän yhteisiä etuja edistämään perustettua yhteenliittymää ei voi koskea erikseen perustamissopimuksen 173 artiklan neljännen kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta) tarkoitetulla tavalla sellainen päätös, joka koskee tämän ryhmän yleisiä etuja, ja tämän vuoksi yhteenliittymä ei voi nostaa kumoamiskannetta, koska sen jäsenet eivät voi näin tehdä yksityishenkilöinäkään.

( ks. 49 kohta )
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

19 päivänä toukokuuta 1999

Asia T-214/96

Bernard Connolly

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohta — Vahingonkorvauskanne — Henkilöstösääntöjen noudattamatta jättäminen oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä — Tutkimatta jättäminen”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-517

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan korvausta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä, jotka kantaja katsoo itselleen aiheutuneen sen vuoksi, että lehdistössä on julkaistu useita häntä koskevia tietoja ja lausumia.

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta. Kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Kanne – Vahingonkorvauskanne, joka on nostettu ilman oikeudenkäyntiä edeltävää henkilöstösääntöjen mukaista menettelyä – Tutkimatta jättäminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaan vahingonkorvauskanne, jossa vaaditaan korvausta vahingosta, joka ei johdu kumottavaksi vaaditusta virkamiehelle vastaisesta toimenpiteestä vaan hallinnon tekemiksi väitetyistä erilaisista virheistä, on tutkimatta jättämisen uhalla nostettava vasta sitä edeltävän kaksivaiheisen hallinnollisen menettelyn jälkeen. Menettely on ehdottomasti aloitettava esittämällä vaatimus, jossa nimittävää viranomaista pyydetään korvaamaan väitetty vahinko, minkä jälkeen on tarvittaessa tehtävä valitus päätöksestä, jolla tämä vaatimus on hylätty.

(ks. 34 kohta)

Viittaukset: asia T-20/92, Moat v. komissio, tuomio 13.7.1993(Kok. 1993, s. II-799,47 kohta) ja asia T-219/96, Y v. parlamentti, tuomio 16.7.1998 (Kok. H. 1998, s. II-1235, 56 kohta).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Maito ja maitotuotteet - Maidon lisämaksu - Maksusta vapautettujen viitemäärien myöntäminen - Tuottajat, jotka ovat pidättyneet toimituksista kaupan pitämisestä luopumista tai tuotannon muuttamista koskevan palkkiojärjestelmän mukaisesti ja joilta sen vuoksi on evätty viitemäärä - Asetuksen N:o 2187/93 mukainen kiinteä hyvitystarjous - Oikeus hyvitykselle maksettavaan viivästyskorkoon - Lykkääminen siihen saakka kunnes ilmoitus vireillä olevien kanteiden peruuttamisesta on annettu

(EY:n perustamissopimuksen 215 artikla; yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2187/93 12 artikla)

Tiivistelmä

Se, että maidontuottajat, jotka eivät tilapäisesti ole voineet harjoittaa toimintaansa, koska niille ei ole myönnetty lisämaksusta vapaata viitemäärää sen vuoksi, että ne ovat sitoutuneet kaupan pitämisestä luopumiseen, hyväksyvät asetuksen N:o 2187/93 nojalla ehdotetun hyvityksen ja allekirjoittavat siihen liittyen kuitin, mikä merkitsi luopumista kaikista asiaa koskevista toimista, synnytti näille tuottajille velvoitteen peruuttaa vireillä olevat kanteet. Hyvityksen maksajilla neuvostolla ja komissiolla oli siten perusteltu syy lykätä kyseisen asetuksen 12 artiklan mukaisten viivästyskorkojen maksua, kun kyseiset tuottajat eivät olleet täyttäneet luopumisvelvoitettaan.

Kyseisen velvoitteen täyttymisen kannalta ratkaiseva ei ole hetki, jolloin kansallisille viranomaisille ilmoitettiin kanteiden peruuttamisista, vaan päivä, jona ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artiklan mukainen ilmoitus kanteen peruuttamisesta jätettiin.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Säännös, jossa määrätään markkinointivuodelle sokerin varastointikustannusten tasaamiseksi suoritettava korvaus - Italialaisten sokerintuottajien kanne - Tutkimatta jättäminen

(EY:n perustamissopimuksen 173 artikla neljäs kohta (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta); neuvoston asetuksen N:o 1534/95 4 artikla)

Tiivistelmä

$$Italian sokerintuottajien kumoamiskanne asetuksen N:o 1534/95 4 artiklaa vastaan, jossa määrätään sokerin varastointikustannusten tasaamiseksi suoritettavan korvauksen määrä markkinointivuodeksi 1995/1996, jätetään tutkimatta.

Kyseistä säännöstä voidaan itse asiassa pitää yleisesti sovellettavana toimena, jota sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin, ja se on osoitettu yleisellä tasolla abstraktisti määritellyille henkilöryhmille silloin, kun säännöksessä otetaan käyttöön kiinteämääräinen korvaus, ja sitä sovelletaan kaikkien yhteisössä toimivien sokerintuottajien toteuttamiin varastointitoimiin, joiden määrää ei ole ennalta rajoitettu.

On todettava, että vaikka neuvosto olisi riidanalaista asetusta antaessaan pystynyt yksilöimään kantajat sokerituotantokiintiöiden haltijoiksi, ainoastaan tämän seikan perusteella ei voida katsoa, että asia koskisi heitä erikseen, koska säädöksen yleiseen sovellettavuuteen ei vaikuta se, että on mahdollista vaihtelevalla täsmällisyydellä määritellä niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin säädöstä sovelletaan tiettynä ajankohtana, tai jopa nimetä nämä oikeussubjektit, jos on selvää, että tällainen soveltaminen perustuu objektiiviseen oikeudelliseen tai tosiasialliseen tilanteeseen, joka säädöksessä määritellään. Lisäksi se seikka, että säädöksellä voi olla erilaisia konkreettisia vaikutuksia niiden eri oikeussubjektien osalta, joihin sitä sovelletaan, ei ole ristiriidassa sen kanssa, että se on luonteeltaan säädös, jos tämä tilanne on määritelty objektiivisesti.

Sitä paitsi ainoastaan se seikka, että kantajat ovat sokerikiintiöiden haltijoita, ei oikeuta katsomaan, että niiden erityisiä oikeuksia on loukattu. Myönnettyihin tuontantokiintiöihin ei ennen riidanalaisen asetuksen antamista itse asiassa liittynyt oikeutta saada vahvistetuksi korvausmäärää, jossa olisi otettu huomioon ainoastaan italialaisille sokerintuottajille tosiasiallisesti aiheutuneet varastointikustannukset. Näin ollen näiden tuottajien oikeudellinen asema ei poikennut muiden tuotantokiintiöiden haltijoiden asemasta, joiden oli kaikkien tyydyttävä neuvoston vahvistamaan korvaukseen, jonka määrä oli kiinteä ja yhtenäinen kunkin markkinointivuoden osalta.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Raakatupakka - Interventioelinten hallussa olevien varastojen myynti - Komission harkintavallan laajuus - Seuraukset

(Komission asetus N:o 3389/73)

2 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Raakatupakka - Interventioelinten hallussa olevien varastojen myynti - Tarjouskilpailua koskeva päätös - Päätöksenteolle asetetun määräajan noudattamatta jättäminen - Komissiolla ei ole korvausvastuuta, ellei se ole toiminut tuottamuksellisesti

(Komission asetuksen N:o 3389/73 6 artiklan 1 kohta)

3 Maatalous - Yhteinen markkinajärjestely - Raakatupakka - Interventioelinten hallussa olevien varastojen myynti - Tarjouskilpailuun osallistuvilta yrityksiltä vaadittavia vakuuksia koskevat ehdot - Yritysten, jotka eivät täytä vakuusehtoja, jättäminen tarjouskilpailun ulkopuolelle - Ei syrjintää

(Komission asetuksen N:o 3389/73 5 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

4 Komission on tupakka-alan yhteisen markkinajärjestelyn hallinnoinnissa ja erityisesti interventioelinten hallussa olevien tupakkavarastojen myynnissä hoidettava kaupallista tehtävää. Sen on päätettävä, onko tarjouskilpailussa myytävistä eristä tehdyt tarjoukset hyväksyttävä vai hylättävä ottaen huomioon kaikki päätöksentekohetkellä sen tiedossa olevat seikat. Komissiolla on tältä osin laaja harkintavalta, koska tällaisissa päätöksissä punnitaan eri tekijöitä, kuten eri eristä tarjottuja hintoja sekä varastointikustannuksia siinä tapauksessa, ettei kaikkia eriä saada myydyksi. Näin ollen edes päätökset, jotka myöhemmin saattavat osoittautua arveluttaviksi, eivät välttämättä aiheuta yhteisön vahingonkorvausvastuuta, jollei toimielin ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä.

5 Koska interventioelimen hallussaan pitämän tupakan myyntiin saattamisen menettelyistä ja edellytyksistä annetun asetuksen N:o 3389/73 6 artiklan 1 kohdassa tarjouskilpailua koskevan päätöksen tekemiselle asetetun määräajan noudattamatta jättämisestä ei ole säädetty minkäänlaista seuraamusta, sitä on pidettävä menettelyllisenä määräaikana, jonka umpeen kuluminen aiheuttaa komission vahingonkorvausvastuun ainoastaan, jos se johtuu komission tuottamuksesta.

6 Komission on tupakka-alan yhteisiä markkinajärjestelyjä hallinnoidessaan vältettävä erityisesti se, että interventioelinten hallussa olevan tupakan myynti aiheuttaa markkinoiden vääristymistä. Suurien taloudellisten vakuuksien vaatimista tarjouskilpailuun osallistuvilta yrityksiltä voidaan periaatteessa pitää osoituksena siitä, että komissio on täyttänyt velvollisuutensa asianmukaisesti. Tämä vaatimus tarkoittaa välttämättä sitä, että yritykset, jotka eivät pysty täyttämään sitä, eivät saa osallistua tarjouskilpailuun. Tällaisella poissulkemisella, joka liittyy välttämättä kaikkiin vakuusehtoihin, ei siten loukata yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
29

Asiakirjasta (ks. edellä 11 kohta), jonka neuvosto on esittänyt istunnossa, ilmenee myös, että komitean jäsenten nimittämisestä on sen jälkeen keskusteltu 21.9.1994 pidetyssä pysyvien edustajien komitean kokouksessa ja että pysyvien edustajien komitea on tässä kokouksessa voinut esittää kantansa päätöksestä, joka neuvoston on ratkaistava A-pisteet-menettelyn mukaisesti, edellyttäen, että komissio on tällä välin antanut lausuntonsa viimeksi saapuneista luetteloista.
4

Valintakomitean hyväksymät kilpailusäännöt vahvistettiin neuvostossa 25.1.1993. Näiden sääntöjen 1 kohdan mukaan ”kilpailu järjestetään kuvataiteen alalla ja se on avoin kaikille taiteilijoille, jotka ovat Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden kansalaisia ja sijoittautuneet jonkun jäsenvaltion alueelle”. Samassa kohdassa tarkennetaan lisäksi, että ”neuvoston tavoitteena on toteuttaa 12—18 taideteosta, joiden aiheena on ihmisten välinen yhteenkuuluvuus ja yhteisymmärrys Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioissa vallitsevien nykytaiteen suuntausten mukaisesti”. Kilpailusääntöjen 2 kohdan mukaan ”kyseessä on kaksivaiheinen kilpailu, jonka ensimmäisessä vaiheessa annetaan hakuilmoitus, jonka tarkoituksena on alustavasti karsia henkilökohtaisten hakemusasiakirjoista ilmenneiden ansioiden perusteella rajoitettu määrä taiteilijoita ja jonka toisessa vaiheessa järjestetään ehdotuskilpailu, jonka perusteella valitaan ensimmäisessä vaiheessa hyväksyttyjen taiteilijoiden joukosta ne, joiden taideteokset toteutetaan rakennukseen sijoittamista varten”.