Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki – Komission hyväksymä yleinen tukiohjelma – Yksittäinen tuki, jonka hyväksynnän väitetään kattavan – Komission suorittama tutkinta

(EY 87 ja EY 88 artikla)

2. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset

(EY 87 artiklan 1 ja 3 kohta ja EY 88 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 1999/C 288/02 3 kohta)

3. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Komission tiedonanto valtiontuesta vaikeuksissa oleville yrityksille annetuista suuntaviivoista

(Komission tiedonannon 1999/C 288/02 4–6 kohta)

4. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Valtiontukia koskeva komission päätös – Vaikeuksissa olevalle yritykselle myönnetyn tuen laskeminen

(EY 87 ja EY 253 artikla; komission tiedonanto 97/C 273/03)

Tiivistelmä

1. Silloin kun komission käsiteltävänä on yksittäinen tuki, jonka väitetään olevan myönnetty aiemmin hyväksytyn ohjelman mukaisesti, komissio ei voi heti tarkastella sitä suoraan perustamissopimuksen kannalta. Sen on aluksi ennen menettelyn aloittamista vain tarkastettava, kuuluuko tuki yleiseen ohjelmaan ja täyttääkö se kyseistä ohjelmaa koskevassa hyväksymispäätöksessä määrätyt ehdot. Jollei komissio menettelisi näin, se voisi kunkin yksittäisen tuen tutkimisen yhteydessä puuttua tukiohjelman hyväksymisestä tekemäänsä päätökseen, joka on jo edellyttänyt EY 87 artiklan mukaista arviointia. Tukea, jossa on kysymys hyväksytyn yleisen tukiohjelman hyväksymisestä tehdyssä päätöksessä asetettujen ehtojen täsmällisestä ja ennalta arvattavasta soveltamisesta, pidetään näin ollen olemassa olevana tukena, jota ei tarvitse ilmoittaa komissiolle eikä tutkia EY 87 artiklan kannalta.

Komission päätös, jossa otetaan kantaa siihen, onko tuki kyseisen tukiohjelman mukainen, kuuluu EY 87 ja EY 88 artiklan soveltamisen valvontaa koskevan komission velvollisuuden noudattamiseen. Tästä syystä se, että komissio on tutkinut tuen yhteensoveltuvuuden mainitun ohjelman kanssa, ei ole sellainen aloite, joka ylittää komission toimivallan. Niiden kansallisten viranomaisten harkintavalta, jotka tuen ovat myöntäneet, ei näin ollen voi rajoittaa komission harkintavaltaa.

(ks. 59, 60, 62 ja 136 kohta)

2. Valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annettujen yhteisön suuntaviivojen, jotka komissio on voinut ottaa käyttöön EY 87 artiklan 3 kohdan soveltamisen osalta omaavansa laajan harkintavallan nojalla ja jotka sitovat sitä itseään, 3 kohdasta ilmenee, että ”valtiontukien myöntäminen vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen konkurssilta ja niiden rakenneuudistusten edistämiseen voi – – olla oikeutettua ainoastaan tietyin edellytyksin”. Mainituissa suuntaviivoissa määrätään juuri tästä syystä velvollisuudesta ilmoittaa komissiolle etukäteen valtion myöntämä tai takaama rahoitus taloudellisissa vaikeuksissa olevalle yritykselle.

Hyväksytyn aluetukiohjelman yhteydessä ei voida hyväksyä vaikeuksissa olevan yrityksen käsitteen erityistä määritelmää. Jos näet hyväksytään se, että vaikeuksissa olevan yrityksen käsitteistä on olemassa erilaisia rinnakkaisia määritelmiä, tämä saattaisi johtaa tilanteeseen, jossa mainittujen suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleva yritys voisi saada kuitenkin valtiontukea ilman ilmoittamisvelvollisuutta ja näitä suuntaviivoja noudattamatta. Tällainen tilanne olisi kuitenkin ristiriidassa EY 87 artiklan 1 ja 3 kohdan ja EY 88 artiklan 3 kohdan systematiikan kanssa, sellaisena kuin se on esitetty kyseisissä suuntaviivoissa.

(ks. 74 ja 76 kohta)

3. Valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annettujen yhteisön suuntaviivojen 4 kohdassa vain todetaan yleisesti, että yrityksen katsotaan olevan vaikeuksissa silloin, kun yritys ei pysty omilla taikka omistajilta/osakkailta tai luotonantajilta saaduilla varoilla pysäyttämään tappiollista kehitystä, joka johtaa lähes varmasti yrityksen loppumiseen lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä, jos viranomaiset eivät puutu tilanteeseen. Lisäksi mainittujen suuntaviivojen 5 ja 6 kohdan sanamuodosta ilmenee, että vaikka yritys katsotaan ”joka tapauksessa” vaikeuksissa olevaksi yritykseksi, jos se on menettänyt huomattavan osan osakepääomastaan, mikään ei estä yritystä kuitenkaan osoittamasta 6 kohdassa lueteltujen kaltaisilla muilla seikoilla, että se on näiden suuntaviivojen tarkoittamalla tavalla taloudellisissa vaikeuksissa, vaikka se ei ole menettänyt huomattavaa osaa osakepääomastaan.

Huomattavan osan menettäminen osakepääomasta on siten sellainen hyvin vakava tekijä, joka osoittaa, että yritys on vaikeuksissa. Lisäksi on olemassa tietty määrä taloudellisia tekijöitä, joita ei ole lueteltu tyhjentävästi mainittujen suuntaviivojen 6 kohdassa ja jotka voivat samoin olla osoituksena tällaisesta tilanteesta, vaikka yritys ei olisikaan menettänyt huomattavaa osaa osakepääomastaan tai se ei olisikaan maksukyvytön samojen suuntaviivojen 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 103–105, 133 ja 135 kohta)

4. Perusteluvelvollisuuden laajuus riippuu kyseessä olevan toimen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, jossa se on annettu. Perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa ja arvioida, onko päätös perusteltu, ja toisaalta, että tuomioistuimet voivat tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen perustelut EY 253 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon päätöksen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt. Komissio ei etenkään ole velvollinen ottamaan kantaa kaikkiin asianomaisten sille esittämiin väitteisiin, vaan sen on ainoastaan esitettävä sellaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla on olennainen merkitys päätöksen systematiikan kannalta.

Sellainen komission päätös on kuitenkin kumottava, jossa päätellään, että kyse on yhteismarkkinoille soveltumattomasta valtiontuesta, ja jonka vaikeuksissa oleville yrityksille myönnetyn tuen määrää koskevassa laskelmassa ei ole mitään viittausta rahoitusmarkkinoiden käytäntöön riskien yhteenlaskemisesta (vaikeuksissa oleva yritys, vakuuksien puuttuminen jne.), kun komission vahvistamien korotusten ja kyseisten yhtiöiden erityisen tilanteen välinen yhteys ei ilmene selkeästi ja vahvistetut korotukset on valittu ainakin näennäisesti sattumanvaraisesti, eikä viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetussa komission tiedonannossa ole mitään mainintaa mainitusta riskien yhteenlaskemisesta. Komission olisi pitänyt selittää lisäpreemioihin turvautuminen ja niiden määrä markkinoiden käytäntöä koskevalla arvioinnilla, jotta mainitut yhtiöt olisivat voineet kyseenalaistaa korotusten asianmukaisuuden ja unionin yleinen tuomioistuin olisi voinut tutkia niiden laillisuuden.

(ks. 180, 217 ja 218 kohta)