ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Kolmanneksi siitä kysymyksestä, ylittääkö tällainen järjestelmä sen, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, on todettava yhtäältä, että Test-Achats’n ja Belgian hallituksen huomautusten mukaisesti sairauskuluvakuutukselle on ominaista, että vakuutusyhtiöiden todennäköisyys joutua vastaamaan vahingosta kasvaa vakuutettujen vanhenemisen myötä, koska suurin osa sairaanhoitokuluista aiheutuu elämän viimeisten vuosien aikana. Näin ollen on niin, kuten lisäksi myös komissio on todennut, että vaikka pääasiassa kyseessä olevan kaltaista sairauskulujen varalta otettua täydentävää ”yksityishuonevakuutusta” voidaan tarjota alhaisilla maksuilla suhteellisen nuorille vakuutetuille, näitä hintoja yleensä korotetaan, kun vakuutetun ikä kasvaa ja hänen vakuutuksenantajalleen aiheuttamat kulut kasvavat.
2) Direktiivin 93/13 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että — käsitettä ”huomattava epätasapaino” kuluttajan vahingoksi on arvioitava tutkimalla niitä kansallisia oikeussääntöjä, joita sovellettaisiin ilman osapuolten välistä sopimusta, sen ratkaisemiseksi, saattaako sopimus kuluttajan voimassa olevassa kansallisessa oikeudessa säädetyn mukaista oikeudellista tilannetta epäedullisempaan tilanteeseen, ja jos saattaa, niin missä määrin. Tässä yhteydessä on merkitystä myös sen oikeudellisen tilanteen tutkimisella, jossa mainittu kuluttaja on, kun otetaan huomioon hänen käytettävissään olevat kansallisen lainsäädännön mukaiset keinot kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi. — Sen ratkaisemiseksi, onko tällainen epätasapaino lojaliteettiperiaatteen vastainen, on tutkittava, voisiko kuluttajaa lojaalisti ja kohtuullisesti kohteleva elinkeinonharjoittaja perustellusti odottaa, että kuluttaja olisi yksilöllisissä sopimusneuvotteluissa hyväksynyt kyseisen ehdon. Direktiivin 93/13 3 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että liite, johon kyseisessä säännöksessä viitataan, sisältää vain ohjeellisen luettelon, joka ei ole tyhjentävä, niistä ehdoista, joita voidaan pitää kohtuuttomina.
25

Kyseinen tuomioistuin katsoo, että pääasian kantaja ja hänen aviopuolisonsa ovat sopimuksen liitteessä I olevan 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ”itsenäistä ammattia harjoittavia rajatyöntekijöitä”, koska he ovat Saksan kansalaisia, joiden kotipaikka on Sveitsissä, toimivat itsenäisinä ammatinharjoittajina Saksassa ja palaavat jokaisena päivänä ammattitoimintansa harjoittamispaikasta asuinpaikkaansa. Sopimuksen liitteessä I olevan 9 artiklan 2 kohdan ja 15 artiklan 2 kohdan määräysten mukaan itsenäistä ammattia harjoittavat rajatyöntekijät saavat valtion, jossa he toimivat ammatinharjoittajina, alueella samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaiset itsenäiset ammatinharjoittajat. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on taipuvainen katsomaan, että se, että Ettweineihin on kieltäydytty soveltamasta splitting-menetelmää ainoastaan sillä perusteella, että heidän asuinpaikkansa sijaitsee Sveitsissä, on ristiriidassa sopimuksen kyseisten määräysten kanssa.
12

Unionin yleinen tuomioistuin esitti asian taustan valituksenalaisen määräyksen 8–13 kohdassa seuraavasti: ”8 [Planet] on kreikkalainen yhtiö, joka tarjoaa yrityshallinnon neuvontapalveluja. Vuodesta 2006 lähtien se on osallistunut kolmen yhteenliittymän jäsenenä kolmeen komission rahoittamaan hankkeeseen Syyriassa. Se on 16.10.2007 lähtien ollut sellaisen OLAFin tutkinnan kohteena, joka koskee näihin kolmeen hankkeeseen liittyviä lainvastaisuusepäilyjä. 9 Tutkimuksen ja teknologian kehittämisen seitsemänteen puiteohjelmaan liittyvän tarjouskilpailun takia komissio kutsui [Planetin] 18.4.2008 päivätyllä kirjeellä aloittamaan neuvottelut sellaisen avustussopimuksen lopullisten ehtojen vahvistamiseksi, joka koskee [se]n tarjousta ryhtyä hankkeeseen ’Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe’ (jäljempänä ’AEGIS-hanke’) liittyvän yhteenliittymän koordinaattoriksi. Komission kirjeen mukaan mahdollisen yhteisön avustuksen määrä ei voisi ylittää 3300000:ta euroa ja neuvottelut olisi saatettava päätökseen 30.6.2008 mennessä. 10 Edellä 8 kohdassa mainitun tutkinnan edetessä OLAF on kahteen otteeseen pyytänyt [Planetin] kirjaamista ennakkovaroitusjärjestelmään. Se on pyytänyt W1a-varoituksen aktivointia 26.2.2009 ja W1b-varoituksen aktivointia 19.5.2009. Kirjaukset on tehty 10.3. ja 25.5.2009. 11 Komissio on lähettänyt 27.2.2009 [Planetille] neuvotellun avustussopimuksen (jäljempänä ’sopimus’), jotta [Planet] ja muut sen yhteenliittymän jäsenet, johon kantaja kuuluu, allekirjoittaisivat sen. [Planet] on palauttanut allekirjoitetun sopimuksen komissiolle 11.3.2009, jotta komissio vuorostaan allekirjoittaisi sen. 12 Komissio on 4.6.2009 ilmoittanut [Planetille] sähköpostitse [jäljempänä 4.6.2009 lähetetty sähköposti], että sopimuksen allekirjoittamista oli lykätty sellaisen lisäehdon täyttymiseen asti, joka edellyttää [Planetin] avaavan sulkutilin, jonka kautta sillä olisi oikeus hallita ainoastaan sopimuksen mukaan sille kuuluvaa osaa ennakkomaksusta, kun taas pankki maksaisi loppuosan ennakkomaksusta suoraan muille yhteenliittymän jäsenille. [4.6.2009 lähetetyssä] sähköpostissa todettiin, että uuden ehdon vaatiminen johtui siitä odottamattomasta seikasta, että [Planet] oli kirjattu ennakkovaroitusjärjestelmään ensin W1a-varoituksen ja sitten W1b-varoituksen aktivoinnilla. 13 Kun [Planet] oli sopinut pankkinsa kanssa siitä, että pankki sitoutui siirtämään jokaiselle yhtymän jäsenelle sille kuuluvan summan heti komission maksaman ennakkomaksun saamisen jälkeen, komissio allekirjoitti sopimuksen 3.7.2009.”
3

Direktiivin 2004/18 VII luvun 2 jaksoon, joka koskee ”Laadullisia valintaperusteita”, sisältyy 45 artikla, jonka otsikko on ”Ehdokkaan tai tarjoajan henkilökohtainen asema”. Kyseisen artiklan 1 kohdassa luetellaan perusteet, joiden perusteella ehdokas tai tarjoaja on välttämättä suljettava menettelyn ulkopuolelle, kun taas saman artiklan 2 kohta sisältää luettelon perusteista, jotka voivat johtaa tällaiseen pois sulkemiseen. Viimeksi mainitussa kohdassa säädetään seuraavaa: ”Hankintamenettelystä voidaan sulkea pois taloudellinen toimija, joka a) on konkurssissa tai purkumenettelyn kohteena tai keskeyttänyt liiketoimintansa tai jonka asioita hallinnoi tuomioistuin tai joka on sopinut järjestelystä velkojien kanssa taikka on muun vastaavan kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin määräyksiin perustuvan menettelyn alainen; b) on asianosaisena oikeudenkäynnissä, jonka tarkoituksena on konkurssiin asettaminen, purkaminen tai tuomioistuimen hallinnointi tai akordikäsittely, taikka muussa vastaavassa kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin määräyksiin perustuvassa oikeudenkäyntimenettelyssä; c) on saanut ammattinsa harjoittamiseen liittyvästä lainvastaisesta teosta tuomion, joka on tullut maan lainsäädännön mukaisesti lainvoimaiseksi; d) on ammattitoiminnassaan syyllistynyt vakavaan virheeseen, jonka hankintaviranomaiset voivat näyttää toteen; e) on laiminlyönyt velvollisuutensa suorittaa sen maan, johon taloudellinen toimija on sijoittautunut, tai sen maan, jossa hankintaviranomainen on, lainsäädännön mukaisia sosiaaliturvamaksuja; f) on laiminlyönyt velvollisuutensa maksaa sijoittautumismaansa tai hankintaviranomaisen maan lainsäädännön mukaisia veroja; g) on tämän luvun soveltamiseksi vaadittavia tietoja ilmoittaessaan vakavalla tavalla syyllistynyt väärien tietojen antamiseen tai laiminlyönyt vaadittavien tietojen antamisen. Jäsenvaltioiden on määritettävä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti ja yhteisön lainsäädännön huomioon ottaen edellytykset, joiden mukaan tätä kohtaa sovelletaan.”
20

On muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan verovelvollisen oikeus vähentää siitä arvonlisäverosta, jonka maksamiseen se on velvollinen, arvonlisävero, joka sen on maksettava tai jonka se on maksanut sille luovutetuista tavaroista tai suoritetuista palveluista, on unionin lainsäädännöllä käyttöön otetun yhteisen arvonlisäverojärjestelmän perusperiaate (yhdistetyt asiat C-80/11 ja C-142/11, Mahagében ja Dávid, tuomio 21.6.2012, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25

Asetuksesta N:o 44/2001 on toisaalta todettava, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 41 kohdassa huomauttanut, että pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaisen velkajärjestelypäätöksen tekijä on hallintoviranomainen, jota ei muissa kuin tämän asetuksen 62 artiklassa säädetyissä menettelyissä voida pitää saman asetuksen 32 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena.
2)

Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun asetuksen (EY) N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudetta luetelmakohtaa ja asetuksen N:o 1768/95, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2605/98, 9 artiklaa on tulkittava siten, että yhteisön kasvinjalostajanoikeuden omistajan lisäysaineiston kunnostajalle osoittaman tietojensaantipyynnön ei tarvitse sisältää siinä esitettyjä viitteitä tukevaa näyttöä. Lisäksi se seikka, että viljelijä sopimusviljelee suojattua lajiketta, ei yksin voi olla viite siitä, että lisäysaineiston kunnostaja on kunnostanut tai aikoo kunnostaa korjattua tuotetta, joka on saatu mainitun lajikkeen lisäysaineistoa istuttamalla, sen istutusta varten. Tällainen seikka voi kuitenkin asian muiden olosuhteiden perusteella mahdollistaa sellaisen päätelmän, että kyse on tällaisesta viitteestä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava käsiteltävänään olevassa riita-asiassa.
81

Käsiteltävässä asiassa on katsottava, että kun otetaan huomioon erityisesti tämän tuomion 61 ja 63 kohdassa tehdyt toteamukset, on riittävää todeta, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa noudattama päättely on sellaisenaan selvä ja ymmärrettävä ja että sen avulla voidaan saada selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin on hyväksynyt Baena Grupon sille esittämän ainoan kanneperusteen. Valituksenalaisen tuomion perustelut eivät näin ollen ole puutteellisia.
52

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että EY 39 artikla on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan ensimmäistä työpaikkaansa etsiville nuorille myönnetty oikeus työmarkkinatukeen edellyttää sitä, että asianomainen on suorittanut ainakin kuuden vuoden opinnot vastaanottavan jäsenvaltion oppilaitoksessa, siltä osin kuin kyseinen edellytys estää muiden sellaisten seikkojen huomioimisen, joilla voidaan osoittaa tosiasiallinen yhteys etuuden hakijan ja asianomaisten maantieteellisten työmarkkinoiden välillä, ja jolla tämän vuoksi ylitetään se, mikä on tarpeen kyseisellä säännöksellä tavoitellun päämäärän eli tällaisen yhteyden olemassaolon takaamisen saavuttamiseksi.
17

Jotta tällainen erilainen kohtelu soveltuisi yhteen sijoittautumisvapauteen liittyvien EY:n perustamissopimuksen määräysten kanssa, sen on koskettava tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti arvioituina toisiinsa rinnastettavissa, tai sen on oltava perusteltua yleistä etua koskevan pakottavan syyn johdosta (ks. vastaavasti asia C-446/04, Test Claimants in the FII Group Litigation, tuomio 12.12.2006, Kok., s. I-11753, 167 kohta). Yhteisöulottuvuuden omaavan tilanteen rinnastettavuutta jäsenvaltion sisäiseen tilanteeseen on tutkittava siten, että huomioon otetaan kyseessä olevilla kansallisilla säännöksillä tavoiteltu päämäärä (asia C-337/08, X Holding, tuomio 25.2.2010, Kok., s. I-1215, 22 kohta).
14

Rodríguez Cachafeiro ja Martínez-Reboredo Varela-Villamor nostivat 23.2.2010 kanteen Juzgado de lo Mercantil no 2 de A Coruñassa ja vaativat tätä velvoittamaan Iberian maksamaan heille kummallekin korvausta 600 euroa ”lennolle pääsyn epäämisestä” asetuksen N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan säännösten mukaisesti. Iberia on torjunut vaatimukset vetoamalla siihen, että tosiseikoissa, joiden perusteella kanne on nostettu mainitussa tuomioistuimessa, ei ole kyse lennolle pääsyn epäämisestä vaan jatkolennolta myöhästymisestä, koska päätös evätä heiltä pääsy lennolle ei johtunut ylivarauksesta vaan aikaisemman lennon viivästymisestä.
4

Kyseisen direktiiviin 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja kolmannessa alakohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle välittömästi teknisiä määräyksiä koskevat ehdotukset, paitsi kun on kyse kansainvälisen tai eurooppalaisen standardin käyttöönotosta sellaisenaan, jolloin pelkkä tiedonanto riittää, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan säännösten soveltamista. Niiden on toimitettava komissiolle myös ilmoitus niistä syistä, joiden vuoksi tällaisen teknisen määräyksen laatiminen on tarpeen, jollei näitä syitä selvitetä jo ehdotuksessa. ‐ ‐ Jäsenvaltioiden on toimitettava ehdotus uudelleen edellä mainituin edellytyksin, jos ne tekevät teknistä määräystä koskevaan ehdotukseen sellaisia huomattavia muutoksia, jotka muuttavat sen soveltamisalaa, lyhentävät alun perin suunniteltua soveltamisaikataulua, lisäävät eritelmiä tai vaatimuksia taikka tiukentavat niitä.”
21

Tässä yhteydessä on mainittava sellaisten ohjeiden olemassaolosta, jotka komission yksiköt ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ovat laatineet yhdessä ja jotka koskevat kosmeettisista valmisteista annetun direktiivin 76/768 ja lääkkeistä annetun direktiivin 2001/83 välistä rajanvetoa (”Guidance Document on the demarcation between the Cosmetic Products Directive 76/768 and the Medicinal Products Directive 2001/83 as agreed between the Commission Services and the competent authorities of Member States”, jäljempänä kosmeettisista valmisteista annetun direktiivin ja lääkkeistä annetun direktiivin välistä rajanvetoa koskevat ohjeet); näissä ohjeissa ”farmakologisen vaikutuksen” käsite määritellään samalla tavoin kuin ”farmakologisten keinojen” käsite, joka esiintyy lääkinnällisiä laitteita koskevissa ohjeissa.
16

FBDV:n 4 §:n 2 momentin mukaan lupa saada käyttää Firmenbuchia FBG:n 34 §:n ja sitä seuraavien pykälien mukaisesti ei anna tietoihin tutustumista koskevan oikeuden lisäksi oikeutta ryhtyä tietojen hyödyntämistoimiin. Kyseinen oikeus on tekijänoikeuslain (Urheberrechtsgesetz, jäljempänä UrhG) 76 c §:n ja sitä seuraavien pykälien säännösten, jotka on annettu direktiiviä 96/9 täytäntöönpantaessa, mukaan varattu Itävallan valtiolle tietokannan valmistajana. FBDV:n 4 §:n 1 momentin mukaan Firmenbuchin tietokanta on UrhG:n 76 c §:ssä tarkoitettu suojattu tietokanta. UrhG:n 76 d §:ssä tarkoitettujen kyseiseen tietokantaan liittyvien oikeuksien haltija on Itävallan valtio.
28

Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin, että niiden työntekijöiden, jotka täyttävät eläkkeen saamista koskevat ikään ja maksettuihin maksuihin liittyvät edellytykset, työsopimusten automaattinen päättyminen on ollut jo pitkään osa useiden jäsenvaltioiden työoikeutta ja sitä on käytetty laajalti työsuhteissa. Tämä järjestely perustuu poliittisten, taloudellisten, sosiaalisten, väestörakenteeseen liittyvien ja/tai talousarvioon liittyvien seikkojen väliseen tasapainoon ja on riippuvainen sen päättämisestä, pidennetäänkö työntekijöiden työelämään osallistumisen kestoa vai otetaanko sitä vastoin käyttöön säännökset aikaisemmasta työntekijöiden eläkkeelle lähtemisestä (ks. em. asia Rosenbladt, tuomion 44 kohta).
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 8.2.1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 307/1999, 13 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on tulkittava niin, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion lainsäädäntötoimella suljetaan sen sosiaaliturvajärjestelmän ulkopuolelle henkilö, joka on pääasian kantajan tilanteen kaltaisessa tilanteessa, eli henkilö, joka on tämän jäsenvaltion kansalainen muttei asu siellä ja joka työskentelee työntekijänä tämän jäsenvaltion lipun alla purjehtivalla ja Euroopan unionin alueen ulkopuolella toimivalla ruoppausaluksella.
41

Se, toimiiko verovelvollinen tässä ominaisuudessaan, on tosiseikkoja koskeva kysymys, jota arvioitaessa on otettava huomioon kaikki kyseisessä asiassa merkitykselliset seikat, kuten kyseessä olevien tavaroiden luonne sekä aika, joka on kulunut tavaroiden hankkimisesta siihen, kun kyseinen verovelvollinen on ottanut ne käyttöön liiketoiminnan harjoittamisessa (ks. vastaavasti em. asia Bakcsi, tuomion 29 kohta ja em. asia Eon Aset Menidjmunt, tuomion 58 kohta). Lisäksi voidaan ottaa huomioon se, onko aktiivisiin toimiin ryhdytty muutostöiden toteuttamiseksi sekä ZUT:n 38 §:n 3 momentissa mainittujen kaltaisten sellaisten suostumusten saamiseksi, jotka ovat edellytyksenä tavaran käyttämiselle liiketoiminnassa.
Sillä, että verovelvollinen voi laskea jossakin jäsenvaltiossa sijaitsevaan päätoimipaikkaansa sovellettavan vähennyksen suhdeluvun siten, että huomioon otetaan sen muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien kiinteiden toimipaikkojen liikevaihto, ei nimittäin voida kaikissa tapauksissa taata verotuksen neutraalisuuden periaatteen noudattamista paremmin kuin järjestelmällä, jossa verovelvollisen on määritettävä vähennyksen suhdeluku erikseen kussakin jäsenvaltiossa, jossa sillä voidaan katsoa olevan kuudennessa direktiivissä tarkoitettu kiinteä toimipaikka.

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 17 artiklan 2 ja 5 kohtaa ja 19 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yhtiö, jonka päätoimipaikka on jossakin jäsenvaltiossa, ei voi ottaa siihen sovellettavan arvonlisäverovähennyksen suhdeluvun määrittämiseksi huomioon yhtiön muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien sivuliikkeiden liikevaihtoja.

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 17 artiklan 3 kohdan a ja c alakohtaa ja 19 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yhtiö, jonka päätoimipaikka on jossakin jäsenvaltiossa, ei voi ottaa siihen sovellettavan arvonlisäverovähennyksen suhdeluvun määrittämiseksi huomioon kolmansissa maissa sijaitsevien sivuliikkeidensä liikevaihtoa.

Vähennysjärjestelmä perustuu nimittäin sovellettavien kansallisten säännösten alueellisuuteen eli alueperiaatteeseen, ja jos verovelvollisella on kiinteä toimipaikka muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa sen päätoimipaikka sijaitsee, verovelvollisen tässä muussa valtiossa harjoittamaa taloudellista toimintaa on kuudennen direktiivin säännösten soveltamisen kannalta katsottava harjoitetuksi kyseisestä kiinteästä toimipaikasta.

Kuudennen direktiivin johdanto-osassa tai säännöksissä ei kuitenkaan ole mitään viitettä, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että sillä seikalla, että verovelvollisella on kiinteä toimipaikka unionin ulkopuolella, voisi olla vaikutusta vähennysjärjestelmään, jota verovelvolliseen sovelletaan jäsenvaltiossa, jossa sen päätoimipaikka sijaitsee.

(ks. 42, 43 ja 49 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista annetun asetuksen N:o 1371/2007 17 artiklaa on tulkittava siten, ettei rautatieyrityksellä ole oikeutta sisällyttää yleisiin kuljetusehtoihinsa lauseketta, jonka nojalla se vapautuu viivästymiseen perustuvasta matkalipun hinnan korvausvelvollisuudestaan, jos viivästyminen johtuu ylivoimaisesta esteestä tai jostakin 9.5.1980 tehtyyn kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevaan yleissopimukseen, sellaisena kuin se on muutettuna 3.6.1999 tehdyllä Vilnan pöytäkirjalla, sisältyvien yhtenäisten oikeussäännösten, jotka koskevat sopimusta matkustajien ja matkatavaran kansainvälisestä rautatiekuljetuksesta (CIV), 32 artiklan 2 kohdassa luetellusta syystä.

Tässä yhteydessä asetuksen N:o 1371/2007 17 artiklassa säädetyn korvauksen tarkoituksena on kompensoida hinta, jonka matkustaja on maksanut vastineeksi palvelusta, jota ei loppujen lopuksi ole suoritettu kuljetussopimuksen mukaisesti. Kyse on tietynlaisesta kiinteämääräisestä ja vakiomuotoisesta taloudellisesta kompensaatiosta erotuksena yhtenäisten CIV-oikeussäännösten 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta vastuujärjestelmästä, joka edellyttää aiheutuneen vahingon tapauskohtaista arviointia.

On siis niin, että koska edellä mainittujen säännösten ja määräysten tarkoitus ja niiden täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt poikkeavat toisistaan, korvausjärjestelmää, josta unionin lainsäätäjä on säätänyt asetuksen N:o 1371/2007 17 artiklassa, ei voida rinnastaa yhtenäisten CIV-oikeussäännösten 32 artiklan 1 kohtaan perustuvaan rautatieliikenteen kuljetusyrityksen vastuuta koskevaan järjestelmään. Yhtenäisten CIV-oikeussäännösten 32 artiklan 2 kohdassa määrättyjen syiden, joilla kuljetusyritys vapautuu vastuustaan, ei voida katsoa olevan sovellettavissa asetuksen N:o 1371/2007 17 artiklan yhteydessä.

(ks. 38, 39, 42 ja 52 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
SEUT 20 ja SEUT 21 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa toisessa jäsenvaltiossa suoritettaviin opintoihin yli vuodeksi myönnettävälle opintotuelle on asetettu yksi ainoa edellytys, jonka mukaan hakijalla on oltava ollut kyseisessä laissa tarkoitettu vakinainen asuinpaikka ensin mainitussa jäsenvaltiossa vähintään kolmen vuoden ajan ennen mainittujen opintojen aloittamista.

Mainitunlainen edellytys on nimittäin omiaan tekemään muussa jäsenvaltiossa liikkumista ja oleskelua koskevan vapauden käyttämisestä omille kansalaisille vähemmän houkuttelevaa, kun otetaan huomioon se, miten kyseisen vapauden käyttäminen saattaa vaikuttaa opintotukioikeuteen.

Jäsenvaltiolla voi tosin olla oikeus myöntää mainitunlaista tukea ainoastaan sellaisille opiskelijoille, jotka ovat osoittaneet integroituneensa kyseisen valtion yhteiskuntaan jossain määrin. Näytön, jota jäsenvaltio vaatii integroitumiseen perustuvan tosiasiallisen yhteyden olemassaolon osoittamiseksi, ei kuitenkaan pidä olla luonteeltaan pois sulkeva siten, että siinä asetetaan aiheettomasti etusijalle sellainen osatekijä, joka ei välttämättä kuvasta hakijan ja kyseisen jäsenvaltion välisen yhteyden tosiasiallista ja todellista astetta, ja suljetaan pois kaikki muut kuvaavat osatekijät. Sen toteaminen, että opiskelija on oleskellut tietyn ajan siinä jäsenvaltiossa, jolta hän hakee opintotukea, voi siis osoittaa tietyn integroitumisen asteen. Pelkkään asumiseen perustuva edellytys saattaa kuitenkin sulkea kyseisen tuen ulkopuolelle opiskelijoita, jotka eivät tosin ole asuneet tukea myöntävässä jäsenvaltiossa yhtäjaksoisesti kolmea vuotta juuri ennen ulkomailla opiskelun aloittamista mutta joilla on kuitenkin riittävä yhteys mainitun jäsenvaltion yhteiskuntaan. Näin voi olla silloin, kun opiskelijalla on kyseisen jäsenvaltion kansalaisuus ja hän on käynyt siellä koulua pitkään, tai muiden tekijöiden, kuten muun muassa perhesiteiden, työssäkäynnin, kielitaidon tai muiden yhteiskunnallisten tai taloudellisten siteiden, perusteella.

(ks. 32, 36–38 ja 41 kohta sekä tuomiolauselma)