ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Liittyykö asetuksen N:o 44/2001 22 artiklan 4 alakohdan sovellettavuuteen edellisessä kysymyksessä tarkoitetussa oikeudenkäynnissä sellaisia vaatimuksen kiistämistä mitättömyyteen vetoamalla koskevia muotovaatimuksia, joiden vuoksi asetuksen N:o 44/2001 22 artiklan 4 alakohtaa sovelletaan vain, jos patentin mitättömäksi julistamista koskeva kanne on jo nostettu asetuksen N:o 44/2001 22 artiklan 4 alakohdan mukaan toimivaltaisessa tuomioistuimessa tai se nostetaan kyseisen tuomioistuimen asettamassa määräajassa siten, että asiaa koskeva haaste on annettu tai annetaan tiedoksi patentin haltijalle, vai onko riittävää, että patentin mitättömyyteen vedotaan vaatimuksen kiistämiseksi, ja jos niin on, liittyykö kiistämisperusteen sisältöön sellaisia vaatimuksia, että kiistämiseen on oltava riittävät perusteet ja/tai ettei kiistämistä ole pidettävä oikeudenkäynnin väärinkäyttämisenä?
1)

Onko direktiivin 91/439/ETY (1) 1 artiklan 2 kohtaa sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa — kun otetaan huomioon etenkin Euroopan unionin perusoikeuskirjan 2 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 1 kohta — tulkittava siten, että jäsenvaltio (vastaanottava jäsenvaltio) voi niiden mukaan olla tunnustamatta B-luokan ajo-oikeutta, jonka toinen jäsenvaltio (ajokortin myöntänyt jäsenvaltio) on ajokortista itsestään ilmenevällä tavalla myöntänyt direktiivin 91/439/ETY 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn asuinpaikkaehdon vastaisesti henkilölle, jonka osalta vastaanottava jäsenvaltio on aikaisemmin ryhtynyt direktiivin 91/439/ETY 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin, kun kyseinen henkilö on myöhemmin saanut ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa C-luokan ajo-oikeuden siten, ettei asuinpaikkaehtoa ole ajokortista ilmenevällä tavalla jätetty noudattamatta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 72/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaat) on esittänyt 9.12.2010 — Staatssecretaris van Financiën v. G. Frank

(Asia C-580/10)

2011/C 72/13

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hoge Raad der Nederlanden

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Staatssecretaris van Financiën

Vastapuoli: G. Frank

Ennakkoratkaisukysymys

Onko, kun otetaan huomioon EY 18 artikla (nyttemmin SEUT 21 artikla), kysymyksessä yhteisön oikeudessa säännelty tilanne, jos jäsenvaltio kantaa veroa auton käyttöönotosta jäsenvaltion tieverkossa siinä tapauksessa, että auto on rekisteröity toisessa jäsenvaltiossa, auto on saatu lainaan tuossa toisessa jäsenvaltiossa asuvalta henkilöltä ja ensimmäiseksi mainitussa jäsenvaltiossa asuva henkilö, joka on kuitenkin toisen jäsenvaltion kansalainen, liikkuu autolla yksityisissä tarkoituksissa ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa?
—

On todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut kolmansien maiden kansalaisten opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkatonta harjoittelua tai vapaaehtoistyötä varten tapahtuvan maahanpääsyn edellytyksistä 13.12.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/114/EY (1) 17 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on ottanut käyttöön säännöksen, jonka mukaan opiskelijoille, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisia, voidaan myöntää työlupa vain siinä tapauksessa, että Itävallan työmarkkinoilla vallitseva tilanne on etukäteen tutkittu sen varmistamiseksi, että avointa työpaikkaa ei voida täyttää työttömäksi ilmoittautuneella henkilöllä, ja
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 346/25

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italia) on esittänyt 5.7.2010 — E.On Produzione SpA v. Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

(Asia C-331/10)

()

2010/C 346/42

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza

Pääasian asianosaiset

Kantaja: E.On Produzione SpA

Vastaaja: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

Ennakkoratkaisukysymykset

Ovatko perustamissopimuksen 23, 43, 49 ja 56 artikla sekä direktiivin 2003/54/EY (1) 11 artiklan 2 ja 6 kohta sekä 24 artikla esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, josta ei ole ilmoitettu komissiolle ja jonka mukaan tietyillä sähköenergian tuottajilla, jotka ovat joissakin olosuhteissa välttämättömiä ajojärjestyksen hallinnan tarpeiden tyydyttämiseksi, on pysyvästi velvollisuus tehdä tarjouksia sähköpörssin markkinoilla verkonhaltijan ilman niiden myötävaikutusta määrittelemien ohjelmien mukaisesti ja jonka mukaan näiden hintatarjousten arvo on irrotettu tuottajan määräysvallasta siten, että se on riippuvainen parametreistä, joita ei ole määritelty ”avointen, syrjimättömien ja markkinapohjaisten menettelyjen” mukaisesti?

(1) EUVL L 176, s. 37
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 13/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Najwyższy (Puolan tasavalta) on esittänyt 12.10.2010 — Rikosoikeudenkäynti Łukasz Marcin Bondaa vastaan

(Asia C-489/10)

()

2011/C 13/29

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Najwyższy

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

Łukasz Marcin Bonda

Ennakkoratkaisukysymys

Millaisia ovat oikeudelliselta luonteeltaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, jotka koskevat mainitun asetuksen IV ja IV a osastossa säädettyjä tukijärjestelmiä sekä kesannoidun maan käyttöä raaka-aineiden tuottamiseen, 29.10.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1973/2004 (EUVL L 345, s. 1) 138 artiklassa säädetyt seuraamukset, joissa on kyse suorien tukien epäämisestä viljelijältä sitä vuotta, jona viljelijä on jättänyt totuudenvastaisen ilmoituksen suorien tukien myöntämisen perusteena olevan pinta-alan suuruudesta, seuraavien vuosien aikana?
2)

Onko edelliseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkityksettömänä pidettävä kolmannen osapuolen tarkoitusperiä vai riippuuko vastaus kolmannen osapuolen menettelystä siten, että ratkaisevana on pidettävä sitä, että kolmas on hakenut yhteisömallin rekisteröintiä ja saanut sen rekisteröidyksi vasta sen jälkeen, kun aiemman yhteisömallin haltija on varsinaisiin lainkäyttöelimiin turvautumatta vaatinut sitä lopettamaan tuotteen myynnin tällaisen aiemmin rekisteröidyn mallioikeuden loukkaamisen vuoksi?
2)

Asetuksen N:o 659/1999 (3) 14 artiklan 1 kohdan rikkominen sekä ristiriitaiset ja riittämättömät perustelut, joilla unionin yleinen tuomioistuin on todennut, että päätökseen sisältyvä takaisinperintävelvoite ei ole ristiriidassa luottamuksensuojan periaatteen kanssa. Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio on virheellinen eikä siinä ole riittäviä perusteluja siltä osin kuin siinä kiistetään, että komission pitkä vaikeneminen vuoden 1991 loppuun Italian viranomaisten sitä koskevista selvityksistä, että Terni-tariffin ensimmäinen pidentäminen pysytti alkuperäisen vahingonkorvaustavoitteen, on seikka, jonka perusteella syntyy valittajan perusteltu luottamus siihen, että Terni-tariffin pidennykset, joihin riidanalainen toimenpide kuuluu, ei ole valtiontukea.
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut tuista, jotka Kreikka on toteuttanut Hellenic Shipyardsin hyväksi, 2.7.2008 tehdyn komission päätöksen K(2008) 3118 (sellaisena kuin se on oikaistuna 13.8.2008 tehdyllä komission päätöksellä) 2, 3, 5, 6, 8, 9 ja 11-18 artiklan eikä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole säädetyissä määräajoissa toteuttanut kaikkia kyseisen päätöksen täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä tai koska se ei ainakaan ole riittävällä tavalla ilmoittanut komissiolle niistä toimenpiteistä, jotka se on toteuttanut päätöksen 19 artiklan mukaisesti.
A.

Ensimmäinen valitusperuste koskee yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 207/2009 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomista. Tämän artiklan rikkomista koskeva valitusperuste on jaettu kahteen osaan: — Tosiseikasto ja tavaramerkkihakemuksessa todellisuudessa tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen luettelo on otettu huomioon vääristyneellä tavalla ja tuomiossa laiminlyödään yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-39/97, (2) Canon, 29.9.1998 annettua tuomiota, SMHV:n virallinen lehti nro 12/98, s. 1419, 23 kohta, yhdessä asiassa C-193/80 9.12.1981 annetun tuomion ja asiassa 281/83 15.10.1985 annetun tuomion kanssa Tässä valitusperusteen osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rajoitti niiden tavaroiden luetteloa, joita yhteisön tavaramerkkiä koskevassa hakemuksessa todellisuudessa tarkoitetaan, koska se supisti yleisen luokan ”etikat” luokaksi ”viinietikat” käyttäen päätöksen keskeisinä perusteina kahta seikkaa: ensinnäkin se otti huomioon etikan käsitteen, joka on normatiivinen, välillinen, viitteellinen ja kansallinen ja josta säädetään viinialasta ja viineistä annetun Espanja lain nro 24/2003 ensimmäisessä lisäsäännöksessä, eikä käsitettä, joka on normatiivinen ja välitön, joka perustuu yhteisön oikeuteen ja joka on vahvistettu asiassa C-193/80 9.12.1981 ja asiassa C-281/83 15.10.1985 annetuissa yhteisöjen tuomioistuimen tuomioissa. Kyseisissä tuomioissa todetaan selkeästi, että yhteisön oikeudessa rajoitetaan etikan käsite lajikäsitteeksi siten, ettei sen katsota viittaavan millään tavoin viiniin. Toisessa perusteessa, jonka unionin yleinen tuomioistuin esitti katsoakseen etikan ja viinietikan kuuluvan samaan luokkaan, se totesi, että viinintuottajat tuottavat yleensä viinietikkaa, millä valittajan mukaan otetaan todistusaineisto huomioon vääristyneellä tavalla, koska tällainen toteamus perustuu luokan ”etikka” rinnastamiseen luokkaan ”viinietikka”. Lisäksi asioissa C-193/80 ja C-281/83 annetuissa tuomioissa etikan yleinen luonne liitetään asian kannalta merkitykselliseen alueeseen sekaannusvaaran arvioinnin yhteydessä toteutettavaa vertailua varten. Unionin yleinen tuomioistuin puolestaan vääristää merkityksellistä aluetta todetessaan, että ”maailman” eniten käytetty ja tuotettu etikka on viinietikka, kun huomioon otettava maantieteellinen alue on Euroopan unionin muodostama alue. — Asian selvittämistä ja todistustaakkaa koskevia menettelysääntöjä on laiminlyöty sellaisena kuin niistä on lausuttu asiassa C-375/97 (3)14.9.1999 annetussa tuomiossa ja yhdistetyissä asioissa C-108/97 ja C-109/97 (4)4.5.1999 annetussa tuomiossa. Valittaja väittää tässä valitusperusteen osassa, että unionin yleinen tuomioistuin perusti merkkien vertailun olettamalle, jota menettelyssä ei käsitelty ja jonka mukaan tavaramerkki ”Rioja” on tunnettu ja/tai hyvin erottamiskykyinen.
1)

Täyttyykö vaihtelevan tuen saamista koskeva edellytys, josta säädetään maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15.4.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/1999 (1) 15 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä 3 kohdan kanssa, eli tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttäminen, jos tuotteelle on määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa sisäiseen jalostusmenettelyyn asettamisen jälkeen suoritettu yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2913/92 (2) 24 artiklassa tarkoitettu merkittävä valmistus tai käsittely kantamatta tuontitulleja ja jos tämän valmistuksen tai käsittelyn seurauksena syntyvä tuote viedään kolmanteen maahan?
1)

Onko SEUT 110 artiklan (entinen EY 90 artikla) ensimmäistä kohtaa tulkittava siten, että siinä kielletään jäsenvaltiota ottamasta käyttöön kiireellisenä annetussa hallituksen asetuksessa nro 50/2008, sellaisena kuin se on muutettuna kiireellisenä annetulla hallituksen asetuksella nro 218/2008, säädetyn päästöveron kaltaista veroa, josta on vapautettu luokan M1 ajoneuvot, joiden päästöluokitus on Euro 4 ja joiden sylinteritilavuus on alle 2 000 kuutiosenttimetriä, sekä kaikki luokan N1 ajoneuvot, joiden päästöluokitus on Euro 4, jotka on rekisteröity ensimmäisen kerran Romaniassa tai toisessa jäsenvaltiossa 15.12.2008 ja 31.12.2009 välisenä ajanjaksona, mutta jota sovelletaan vastaaviin tai kilpaileviin, toisista jäsenvaltioista peräisin oleviin käytettyihin ajoneuvoihin, jotka on rekisteröity ennen 15.12.2008, kun tällaisessa verossa voi olla kyse muista jäsenvaltioista peräisin olevista tavaroista kannettavasta sisäisestä verosta, joka on kotimaisten tuotteiden verotukseen verrattuna välillisesti syrjivä uusien autojen kotimaisen tuotannon suojelemiseksi?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 260/6

Kanne 7.7.2010 — Euroopan komissio v. Puolan tasavalta

(Asia C-341/10)

()

2010/C 260/08

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J. Enegren ja Ł. Habiak)

Vastaaja: Puolan tasavalta

Vaatimukset

Komissio vaatii,

— että Puolan tasavallan todetaan jättäneen noudattamatta rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumattoman yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta 29.6.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/43/EY (1) 16 artiklaa, koska se ei ole pannut tämän direktiivin 3 artiklan 1 kohdan b–h alakohtaa ja 9 artiklaa asianmukaisesti ja täysimääräisesti täytäntöön, ja

— että Puolan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Direktiivi 2000/43/EY koskee asiallisesti useita aloja, jotka on lueteltu direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa. Direktiivin 16 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset (tai huolehdittava siitä, että työmarkkinaosapuolet ottavat käyttöön tarpeelliset toimenpiteet) saattaakseen direktiivin koskemaan kaikkia näitä aloja, ja ilmoitettava tästä Euroopan komissiolle. Komission käsityksen mukaan Puolan tasavalta on täyttänyt tämän velvoitteen toistaiseksi vain osittain. Käsiteltävänä olevalla kanteella komissio moittii Puolan tasavaltaa siitä, ettei se ole pannut direktiiviä asianmukaisesti ja täysimääräisesti täytäntöön seuraavilla aloilla: jäsenyys ja toiminta työntekijä- tai työnantajajärjestössä tai muussa järjestössä, jonka jäsenillä on tietty ammatti, järjestöjen antamat etuudet; sosiaalinen suojelu, mukaan lukien sosiaaliturva ja terveydenhuolto; sosiaalietuudet; koulutus; yleisesti saatavilla olevien tavaroiden ja palvelujen saatavuus ja tarjonta, mukaan lukien asuminen (direktiivin 3 artiklan 1 kohdan d–h alakohta). Komissio kiistää Puolan tasavallan oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä esittämän väitteen siitä, että direktiivi on pantu näillä aloilla täytäntöön Puolan tasavallan perustuslain säännöksillä sekä kansanoikeudellisilla sopimuksilla.

Euroopan komissio moittii Puolan tasavaltaa myös siitä, että se ei ole pannut direktiivin 2000/43/EY 9 artiklaa asianmukaisesti ja täysimääräisesti täytäntöön kansallisessa lainsäädännössä. Tämä säännös, jonka mukaan on otettava käyttöön tarvittavat toimenpiteet henkilöiden suojelemiseksi epäsuotuisalta kohtelulta tai kielteisiltä seurauksilta, jotka johtuvat reagoinnista valitukseen tai menettelyyn, jonka tarkoituksena on varmistaa, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudatetaan, koskee kaikkia direktiivin soveltamisalaan kuuluvia henkilöitä ja tilanteita. Puolan viranomaisten tähän mennessä ilmoittamat säännökset osoittavat kuitenkin, että tällaiset toimenpiteet on otettu käyttöön vain työntekijöiden ja työsuhteen osalta.

(1) EYVL L 180, s. 22.
—

On todettava, että Kreikka on rikkonut Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 49 artiklaa (aikaisemmin EY 43 artikla), koska se on rajoittanut käyttöluvan myöntämistä kaupalliseen käyttöön tarkoitetuille ajoneuvoille ja yksityisille tankkiautoille erityisesti lain nro 383/1976 4 §:llä, lain nro 3054/2002 6 ja 7 §:llä ja kyseessä olevia lakeja koskevilla ministeriön asetuksilla sekä soveltamalla kiinteää tariffia (tiettyyn raja-arvoon saakka) kaupalliseen käyttöön tarkoitetuilla ajoneuvoilla suoritettaviin kuljetuspalveluihin
—

on todettava, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (1) 126 artiklan säännösten mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kaikkia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat tarpeen seuraamusten soveltamiseksi kyseisen asetuksen (EY) N:o 1907/2006 rikkomisiin, tai koska se ei ainakaan ole ilmoittanut niistä komissiolle
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 209/27

Tribunale di Roman (Italia) 23.3.2010 tekemällään päätöksellä esittämä ennakkoratkaisupyyntö — rikosoikeudenkäynti Alessandro Sacchia vastaan

(Asia C-255/10)

()

2010/C 209/38

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Roma

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen

Alessandro Sacchi

Ennakkoratkaisukysymykset

Unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan siitä, millä tavoin EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava sijoittautumisvapauteen ja palvelujen tarjoamisen vapauteen nähden urheilutapahtumiin liittyvää vedonlyöntiä koskevissa kysymyksissä myös ottaen huomioon oikeussuojakeinojen tehokkuutta koskevan periaatteen, sen selvittämiseksi, sallitaanko näissä perustamissopimuksen määräyksissä sellainen kansallinen sääntely, jolla perustetaan valtion monopoli ja toimilupa- ja lupajärjestelmä, jossa toimilupien määrä on kiinteä ja jossa a) vallitsee yleinen suuntaus suojata aikaisemmin sellaisessa menettelyssä myönnettyjen lupien haltijoita, jossa osa toimijoista oli lainvastaisesti suljettu menettelyn ulkopuolelle, b) on säännöksiä, joilla tosiasiallisesti taataan sellaisten kaupallisten asemien säilyttäminen, jotka on saatu sellaisen menettelyn perusteella, jossa osa toiminnan harjoittajista oli lainvastaisesti suljettu menettelyn ulkopuolelle (kuten uusiin luvanhaltijoihin kohdistuva kielto sijoittaa toimipisteitään tiettyä etäisyyttä lähemmäksi jo olemassa olevia toimipisteitä), c) on määritetty tilanteet, joissa toimilupa peruutetaan ja joissa määrältään erittäin suuret vakuudet menetetään valtiolle, kuten tilanteessa, jossa toimiluvan haltija harjoittaa suoraan tai välillisesti sellaista rajatylittävää pelitoimintaa, joka on rinnastettavissa toimiluvan nojalla harjoitettavaan toimintaan.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 22.4.2010 — Paderborner Brauerei Haus Cramer KG v. Hauptzollamt Bielefeld

(Asia C-196/10)

(2010/C 161/56)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Paderborner Brauerei Haus Cramer KG

Vastaaja: Hauptzollamt Bielefeld

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna 6.8.2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2031/2001 (1) (EYVL L 279, s. 1) ja 1.8.2002 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1832/2002 (2) (EYVL L 290, s. 1), tulkittava siten, että tuote, jonka nimike on ”malt beer base”, jonka alkoholipitoisuus on noin 14 prosenttia ja joka tuotetaan panemalla valmistetusta oluesta, joka kirkastetaan ja tämän jälkeen ultrasuodatetaan, jolloin ainesosien, kuten karvasaineiden ja proteiinien, pitoisuus pienenee, on luokiteltava nimikkeeseen 2208?

(1) Tariffi-ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 6.8.2001 annettu komission asetus (EY) N:o 2031/2001 (EYVL L 279, s. 1).

(2) Tariffi-ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta 11.8.2002 annettu komission asetus (EY) N:o 1832/2002 (EYVL L 290, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 148/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal de grande instance de Paris (Ranska) on esittänyt 6.4.2010 — Olivier Martinez ja Robert Martinez v. Société MGN Ltd.

(Asia C-161/10)

2010/C 148/33

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Paris

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Olivier Martinez ja Robert Martinez

Vastaaja: Société MGN Limited

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 2 artiklaa ja 5 artiklan 3 alakohtaa tulkittava siten, että niissä annetaan jäsenvaltion tuomioistuimelle toimivalta ratkaista kanne, joka perustuu henkilön yksityisyyden suojan mahdolliseen loukkaamiseen siten, että tietoja ja/tai valokuvia on laitettu verkkoon internetsivulle, jota ylläpitää toisessa jäsenvaltiossa yhtiö, jonka kotipaikka on tässä toisessa jäsenvaltiossa tai jossakin muussa jäsenvaltiossa, joka on joka tapauksessa eri kuin ensiksi mainittu jäsenvaltio,

— joko ainoastaan sillä edellytyksellä, että tällä internetsivulla voi vierailla ensiksi mainitusta jäsenvaltiosta käsin

— tai ainoastaan silloin, kun vahingon ja ensiksi mainitun jäsenvaltion alueen välillä on riittävä, olennainen ja merkityksellinen liittymä ja kun tämä liittymä tässä tapauksessa perustuu

— sellaiseen merkittävään määrään vierailuja riidanalaisella sivulla ensiksi mainitusta jäsenvaltiosta käsin, joka arvioidaan vierailujen absoluuttisen määrän tai tämän sivun kokonaisvierailumäärään suhteutetun osuuden perusteella

— sen henkilön — tai yleisemmin kyseessä olevien henkilöiden — asuinpaikkaan tai kansalaisuuteen, joka katsoo yksityisyyttään loukatun

— kieleen, jota riidanalaisten tietojen levittämisessä on käytetty, tai muihin seikkoihin, jotka voivat osoittaa, että sivua ylläpitävä taho on tarkoittanut sen erityisesti ensiksi mainitun jäsenvaltion yleisölle

— paikkakuntaan, jonne kuvaillut tapahtumat sijoittuvat, ja/tai paikkakuntaan, jossa verkkoon mahdollisesti laitetut valokuvat on otettu

— muihin mahdollisiin edellytyksiin?

(1) EYVL L 12, s. 1
1)

Onko Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 282 artiklaa ja erityisesti tämän artiklan toiseen virkkeeseen sisältyviä termejä ”tällöin yhteisöä edustaa komissio” tulkittava siten, että toimielimellä on pätevä valtuutus voidakseen edustaa yhteisöä pelkästään siten, että komissio on antanut valtuutuksen, jolla se on delegoinut tälle toimielimelle valtansa edustaa yhteisöä oikeudessa, riippumatta siitä, onko tässä valtuutuksessa nimetty erikseen luonnollinen henkilö, jolla on oikeus edustaa delegoinnin saanutta toimielintä?
2)

Onko yhteisön oikeus esteenä sille, että kun jäsenvaltio perii maksuja yksityisiltä, joilla puolestaan on velvollisuus vyöryttää maksut toisille yksityisille, joiden kanssa ne käyvät kauppaa sellaisella alalla, jolle jäsenvaltio on säätänyt yhdistetyn tuki- ja maksujärjestelmän, joka kuitenkin on myöhemmin osoittautunut osittain lainvastaiseksi mutta sen lisäksi myös osittain yhteisön oikeuden vastaiseksi, näiden yksityisten on kansallisten säännösten vuoksi noudatettava yhteisön oikeuden vastaisten maksujen palauttamista jäsenvaltiolta vaatiessaan lyhyempää määräaikaa mutta heillä on käytettävissään pitempi vanhentumisaika vaatiessaan yksityiseltä välihenkilöltä samojen maksujen palauttamista, jolloin tämä välihenkilö saattaa joutua tilanteeseen, jossa saatava häneltä ei ole vanhentunut mutta saatava jäsenvaltiolta on vanhentunut, jolloin muut toimijat voivat kohdistaa vaatimuksia tähän välihenkilöön, jonka on tapauksen mukaan haettava jäsenvaltiolta suoritusta takautumisvastuun perusteella, vaikkei hän voi vaatia tältä jäsenvaltiolta takaisin maksuja, jotka hän itse on maksanut suoraan jäsenvaltiolle?
2)

Annetaanko direktiivin 76/207/ETY (2) 4 artiklalla sellaiselle ammatilliseen koulutukseen hakevalle henkilölle, joka on sitä mieltä, että häneltä on evätty pääsy ammatilliseen koulutukseen ”samoi[n] edellytyksi[n]” ja että häntä on syrjitty ”sukupuole[n] perust[eella]” ammatilliseen koulutukseen pääsyssä, oikeus saada tietoja, jotka kurssin järjestäjällä on muiden kysymyksessä olevalle kurssille hakeneiden henkilöiden ja erityisesti niiden hakijoiden pätevyydestä, joilta ei ole evätty pääsyä ammatilliseen koulutukseen?