ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
124.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuimen vastaa Niedersächsisches Finanzgerichtin kahteen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: 1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 132 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että tämä säännös on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa vahvistetaan arvonlisäverovapautuksen edellytykseksi se, että yksityisen sairaalan on joko osallistuttava hoitoon lakisääteisen tapaturmavakuutusjärjestelmän hallinnoinnista vastaavien laitosten toimeksiannosta tai kuuluttava osavaltion sairaalatarvesuunnitelmaan taikka sen on pitänyt tehdä hoitosopimus kansallisen tai alueellisen sairauskassan kanssa. Nämä vaatimukset eivät erityisesti ole sosiaalisia olosuhteita, joita tarkoitetaan kyseisen direktiivin 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa. Saksan hallituksen mainitseman kaltainen vaatimus – jonka mukaan yksityissairaalan, joka haluaa saada arvonlisäverovapautuksen, on pitänyt suorittaa edellisen verovuoden aikana vähintään 40 prosenttia laskutetuista sairaalapalveluista alempaan hintaan kuin hinta, jonka sosiaalivakuutuslaitokset hyväksyvät korvattavaksi – voi kuitenkin olla direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu sosiaalinen olosuhde, jos vastaava vaatimus on asetettu julkisyhteisöjen ylläpitämille laitoksille. 2) Direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan b alakohdassa käytettyä käsitettä ”verrattavissa sosiaalisissa olosuhteissa” pitäisi tulkita siten, että sillä viitataan kaikkiin edellytyksiin, jotka yksityisten laitosten on täytettävä, jotta niihin voidaan soveltaa joko samoja tai samankaltaisia sääntöjä kuin ne, jotka koskevat suhdetta julkisyhteisöjen ylläpitämien laitosten ja niiden potilaiden välillä ja joita niiden on noudatettava kaikissa olosuhteissa tarjotessaan sairaalahoitoa tai lääketieteellistä hoitoa taikka suorittaessaan tällaisiin palveluihin läheisesti liittyviä toimenpiteitä. Se, että yksityisen laitoksen on noudatettava tätä edellytystä, voidaan johtaa velvoitteista, joihin tämä laitos on sopimuksella sitoutunut tällaisten potilaiden osalta.
84.

Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa Administratīvā rajona tiesan ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti: 1) Asetuksen N:o 651/2014 2 artiklan 18 alakohdan a alakohdassa tarkoitettua merkityn osakepääoman käsitettä on tulkittava unionin oikeudessa itsenäisesti. Se käsittää direktiivin 2013/34 liitteessä III tarkoitetun maksetun merkityn pääoman. Tämä ei riipu siitä, onko merkintä rekisteriin asianomaisen kansallisen oikeuden mukaan jo tehty ja onko tämä välttämätöntä, jotta pääoman korotus olisi tehokas. 2) Tämän edellytyksen täyttymisen osoittamiseksi ja sen arvioimiseksi, onko yritys asetuksen N:o 651/2014 2 artiklan 18 alakohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla vaikeuksissa, jäsenvaltio voi vaatia viimeisimmän julkaistun ajankohtaisen vuositilinpäätöksen tai valantehneen tilintarkastajan hyväksymän välitilinpäätöksen esittämistä. 3) Se, että vasta tukihakemuksen jälkeen toimitettuja asiakirjoja ja tietoja ei hyväksytä, sopii yhteen asetuksen N:o 1303/2013 125 artiklan 3 kohdan a alakohdan kanssa, jos kaikille hakijoille on selvää, että nämä asiakirjat on toimitettava hakemuksen yhteydessä eikä niitä voida toimittaa enää jälkikäteen.
65.

Unionin tuomioistuin on 20.9.2018 antamassaan tuomiossa Espanja v. komissio ( 42 ) muistuttanut, että – unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asianosaisten esittämiä vaatimuksia ei lähtökohtaisesti saa muuttaa. ( 43 ) Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklassa, joka koskee kanteen tarkistamista, kodifioidaan aikaisempi oikeuskäytäntö poikkeuksista, joita tähän vaatimusten muuttamattomuuden periaatteeseen voidaan tehdä ( 44 ) – kyseisessä 86 artiklassa määrätään, että jos toimi, jonka kumoamista vaaditaan, on korvattu tai sitä on muutettu toisella toimella, jonka kohde on sama, kantaja saa tämän uuden seikan huomioon ottamiseksi tarkistaa kannetta ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä tai ennen unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä ratkaista asia ilman käsittelyn suullista vaihetta, toisin sanoen muuttaa kanteen kohdetta – poikkeuksena vaatimusten muuttamattomuuden periaatteeseen kyseistä 86 artiklaa on siis tulkittava suppeasti ja – kantajan on kanteen tarkistamista koskevassa kirjelmässä mainittava yksiselitteisesti ja riittävän selkeästi ja täsmällisesti oikeudenkäynnin kohde ja kanteessa esitetyt vaatimukset, jotta unionin yleinen tuomioistuin ei lausu kanteen ulkopuolisesta seikasta. Tarkistamista koskevassa kirjelmässä on näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti mainittava muun muassa tarkistetut vaatimukset. ( 45 )
1)

Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä 19.4.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 423/2007 1 artiklan h ja j alakohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EY) N:o 423/2007 kumoamisesta 25.10.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 961/2010 1 artiklan 1 ja h alakohtaa ja 16 artiklan 1 kohtaa sekä Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen (EU) N:o 961/2010 kumoamisesta 23.2.2012 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 267/2012 1 artiklan k ja j alakohtaa ja 23 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäädytettyihin varoihin tai taloudellisiin resursseihin kohdistetaan turvaamistoimia, joilla ei ole oikeuksia luovaa vaikutusta, ilman toimivaltaisen kansallisen viranomaisen etukäteen antamaa lupaa. On ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä todeta konkreettisesti, kuuluvatko tuomioistuimen määräämä vakuus ja takavarikko, siten kuin niistä säädetään kansallisessa oikeudessa, turvaamistoimiin, joilla ei ole oikeuksia luovaa vaikutusta ja joita varten edellytetään toimivaltaisen kansallisen viranomaisen etukäteen antamaa lupaa.
138.

On syytä muistaa, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka SEUT 296 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimi koskee, selviävät toteutettujen toimenpiteiden syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimen laillisuuden, perusteluvelvollisuus määräytyy kuitenkin kyseisen toimen luonteen ja sen asiayhteyden mukaan, jossa se on annettu. Perusteluissa ei tältä osin tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, ovatko perustelut riittäviä, on otettava huomioon niiden sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt sekä erityisesti se tarve, joka niillä, joille toimi on osoitettu, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Asianomaiselle vastainen toimi on näin ollen riittävästi perusteltu silloin, kun se on tehty asianomaiselle tutussa asiayhteydessä, minkä vuoksi hän pystyy ymmärtämään itseensä kohdistuvan toimenpiteen ulottuvuuden. ( 42 )
90.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Tallinna Ringkonnakohusin kahteen ensimmäiseen kysymykseen vastataan seuraavasti: Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY 2 ja 46 artiklaa on tulkittava siten, että hankintaviranomainen ei voi kelpuuttamisvaatimuksena ja poissulkemisen uhalla edellyttää, että tarjoajat tai ehdokkaat esittävät tarjouksensa yhteydessä toimilupia tai rekisteröintejä, jotka on myöntänyt sopimuspaikan jäsenvaltion viranomainen, kun kyseisillä tarjoajilla tai ehdokkailla on kotijäsenvaltionsa tunnustama ammatillinen kelpoisuus. Direktiivin 2004/18 2 ja 46 artikla eivät ole kuitenkaan esteenä sille, että jos hankintailmoituksessa tai tarjouspyyntöasiakirjoissa edellytetään perustellusti, että sopimuspuoleksi valittavalla on laitos hankintaviranomaisen jäsenvaltiossa, tarjoajilla on velvollisuus osoittaa sopimuksen toteuttamisvaiheessa kyseisen laitoksen osalta, että niillä on elintarvikehygieniasta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 852/2004 6 artiklan mukaisesti asiaankuuluvat luvat ja rekisteröinnit, jotka on saatu kyseisessä jäsenvaltiossa elintarvikkeiden tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaihetta valvovilta toimivaltaisilta viranomaisilta.
117.

Erityisesti riippuvuussuhteen toteamisen osalta nyt käsiteltävän asian olosuhteissa todetaan, että edellä esitetyistä huomautuksista tulee esiin, että nyt käsiteltävä asia on huomattavasti monimutkaisempi kuin useimmat muista unionin tuomioistuimen jo aiemmin käsittelemistä asioista, joille on ollut ominaista se, että riippuvuussuhde on ollut olemassa vain kahden henkilön eli kolmannen maan kansalaisen ja unionin kansalaisen välillä, kuten asiassa Ruiz Zambrano (C‑34/09), ( 59 ) johon SEUT 20 artiklaan perustuvaa oleskeluoikeutta koskeva oikeuskäytäntö perustuu. Kuten olen jo todennut edellisissä kohdissa, ( 60 ) nyt käsiteltävässä asiassa unionin kansalaisille myönnettyjen oikeuksien tosiasialliseen käyttöön kohdistuva riski ei synny suoraan siitä, että XU pakotetaan lähtemään. Riski on pikemminkin välillinen siksi, että äidin olisi tosiasiallisesti pakko poistua unionin alueelta seuratakseen lastaan XU:ta, vaikka hänellä itsellään on oleskeluoikeus. Näin ollen äidin (eikä välttämättä XU:n) ja alaikäisen lapsen, joka on unionin kansalainen, välillä oleva suhde on asian tarkastelun keskiössä siksi, että äidillä on keskeinen asema ydinperheessä, ja erityisesti siksi, että hän on kummankin lapsen huoltaja (yhden lapsen yksinhuoltaja ja toisen yhteishuoltaja).
10.

NPK:n 159a §:ssä, jonka otsikkona on ”Tietojen toimittaminen yrityksiltä, jotka asettavat saataville sähköisiä viestintäverkkoja ja/tai ‑palveluja”, säädetään seuraavaa: ”1) Tuomioistuimen oikeudenkäynnissä esittämästä pyynnöstä tai alioikeuden tuomarin perustellusta määräyksestä, joka on annettu oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa tutkinnasta vastaavan syyttäjän hakemuksesta, yritykset, jotka asettavat saataville yleisiä sähköisiä viestintäverkkoja ja/tai ‑palveluja, toimittavat tietoja, joita ne ovat saaneet toiminnassaan ja jotka ovat tarpeen seuraavia tarkoituksia varten: 1. Yhteyslähteen jäljitys ja yksilöinti. 2. Yhteysosoitteen yksilöinti. 3. Yhteyden päivämäärän, kellonajan ja keston yksilöinti. 4. Yhteystavan yksilöinti. 5. Käyttäjän tai käyttäjäksi ilmoitetun henkilön sähköisen päätelaitteen yksilöinti. 6. Käytettyjen solujen tunnusten määritys. 2) Edellä 1 momentissa tarkoitetut tiedot kerätään, jos se on tarpeen törkeiden tahallisten rikosten tutkintaa varten. 3) Tutkinnasta 1 momentin mukaan vastaavan syyttäjän hakemus on perusteltava ja sen pitää sisältää seuraavat tiedot: 1. Tiedot rikoksesta, jonka tutkintaa varten liikennetietojen käyttäminen on tarpeen. 2. Kuvaus olosuhteista, joihin hakemus perustuu. 3. Tiedot henkilöistä, joihin hankittavat liikennetiedot liittyvät. 4. Ajanjakso, joka tietojen on katettava. 5. Tutkintaviranomainen, jolle tiedot on toimitettava. 4) Tuomioistuin ilmoittaa 1 momentissa tarkoitetussa määräyksessä seuraavaa: 1. Tiedot, jotka on annettava. 2. Ajanjakso, joka tietojen on katettava. 3. Tutkintaviranomainen, jolle tiedot on toimitettava. 5) Ajanjakso, jolta tietoja haetaan ja jota tietojen toimittamista koskeva määräys koskee 1 momentin mukaan, ei saa ylittää kuutta kuukautta. – –”
96.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Lietuvos Aukščiausiasis Teismasin esittämään neljänteen, viidenteen, kuudenteen, seitsemänteen, kahdeksanteen ja yhdeksänteen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: 1) Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU 21, 50 ja 55 artiklassa ei edellytetä, että hankintaviranomaisen on välttämättä luovutettava hankintamenettelyn osallistujalle, joka on riitauttanut tarjousten arvioinnin lainmukaisuuden hankintaviranomaisessa, kaikki sopimuspuoleksi valitun tarjoajan tarjoukseen sisältyneet tiedot. Ratkaistessaan tarjousten arviointia koskevasta päätöksestä tehtyä oikaisuvaatimusta hankintaviranomaisen on perusteltava päätöksensä esittämällä syyt, joilla se on päätynyt ratkaisuunsa, jotta päätös voidaan tehokkaasti riitauttaa muutoksenhakuelimessä. Perusteluvelvollisuus ei yksinään velvoita hankintaviranomaista ilmaisemaan sille annettuja luottamuksellisia tietoja, jos se ei pidä niiden ilmaisemista perusteltuna. 2) Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY 1 ja 2 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille – että hankintaviranomaisen päätös olla paljastamatta hankintamenettelyn osallistujan tarjouksessaan antamia luottamuksellisia tietoja riitautetaan erikseen tuomioistuimessa; – että kansallisessa lainsäädännössä velvoitetaan asianomainen henkilö ensin hakemaan hankintaviranomaiselta oikaisua päätökseen, jolla tämä hylkäsi sen pyynnön saada tutustua luottamuksellisiin tietoihin; – että asianomainen henkilö nostaa tuomioistuimessa kanteen yksinomaan päätöksestä, jolla kieltäydyttiin luovuttamasta hänelle pyydettyjä tietoja. 3) Direktiivin 89/665 1 ja 2 artiklaa on tulkittava siten, että elimellä, jolla on toimivalta valvoa hankintaviranomaisen päätösten laillisuutta, – on oltava oikeus kumota päätökset, jotka hankintaviranomainen on tehnyt sen haltuun annettujen luottamuksellisten tietojen ilmaisemisesta, ja tapauksen mukaan määrätä, että tiedot on luovutettava sille, joka niitä pyytää; – on, jos kansallinen lainsäädäntö sen sallii, voitava omasta aloitteestaan arvioida hankintaviranomaisen toimien laillisuus ottaen huomioon sen haltuun annetut luottamukselliset tiedot.
125.

Lisäksi on muistutettava, että velvollisuus perustella päätökset on olennainen menettelymääräys, joka on erotettava perustelujen paikkansapitävyydestä, joka koskee riidanalaisen päätöksen aineellista lainmukaisuutta. Päätöksen perusteluissa toistetaan näet virallisesti päätöksen perustana olevat syyt. Jos nämä syyt ovat virheellisiä, ne rasittavat päätöksen asiasisällön laillisuutta mutta eivät sen perusteluja, jotka saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä, jolloin on myös mahdollista, että unionin yleinen tuomioistuin pystyisi harjoittamaan laillisuusvalvontaansa. ( 42 )
10.

Vuonna 2012 annetun rikoslain nro C (Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény, jäljempänä rikoslaki ( 9 )) 353/A §:ssä, jonka otsikkona on ”Laittoman maahantulon helpottaminen” ja joka on lisätty vuonna 2018 annetun lain nro VI 11 §:llä, säädetään seuraavaa: ”1. Henkilöön, joka harjoittaa järjestötoimintaa, jonka tarkoituksena on a) mahdollistaa Unkarissa turvapaikkamenettelyn käynnistäminen henkilölle, johon ei kohdistu vainoa maassa, jonka kansalainen hän on, hänen asuinmaassaan tai muussa maassa, jonka kautta hän on tullut, hänen rotunsa, kansalaisuutensa, tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen taikka uskonnollisen tai poliittisen vakaumuksensa vuoksi tai jolla ei ole perusteltua syytä pelätä joutuvansa suoran vainon kohteeksi, tai b) avustaa laittomasti Unkariin tulevaa tai laittomasti Unkarissa oleskelevaa henkilöä oleskeluluvan saamisessa, kohdistetaan vapautta rajoittavia toimenpiteitä, jollei hän ole tehnyt vakavampaa rikosta. 2. Joka tarjoaa aineelliset edellytykset 1 momentissa tarkoitetun rikoksen tekemiseen tai harjoittaa tällaista järjestötoimintaa säännönmukaisesti, on tuomittava enintään vuodeksi vankeuteen. 3. Joka tekee 1 momentissa tarkoitetun rikoksen a) saadakseen taloudellista hyötyä b) avustamalla useampaa kuin yhtä henkilöä tai c) alle kahdeksan kilometrin päässä henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399[ ( 10 )] 2 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettua ulkorajaa vastaavalta rajalta tai rajapyykiltä, on tuomittava 2 momentissa säädettyyn rangaistukseen. 4. Edellä 1 momentissa tarkoitetun rikoksen tekijälle määrättävää seuraamusta voidaan alentaa ilman rajoituksia, ja erityiskohtelua edellyttävissä tapauksissa seuraamus voidaan jättää määräämättä, jos tekijä paljastaa rikoksen teko-olosuhteet viimeistään tutkintamenettelyä aloitettaessa. 5. Tässä pykälässä tarkoitettuun järjestötoimintaan kuuluu erityisesti 1 momentissa tarkoitettua tavoitetta varten toteutettu a) valvonta Schengenin rajasäännöstön 2 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettua Unkarin ulkorajaa vastaavilla rajoilla, rajalla tai rajapyykillä b) tiedotteiden laatiminen tai jakaminen tai näiden toimien antaminen kolmannen tehtäväksi ja c) verkoston perustaminen tai ylläpitäminen.”
135.

Viittaan ensinnäkin valittajien ja eräiden valittajien vaatimuksia tukevien väliintulijoiden väitteisiin, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, koska ne katsovat, että lakisääteisen monopolin voidaan unionin oikeuden nojalla todeta olevan olemassa ainoastaan tapauksissa, joissa tietty palvelu on lakien tai asetusten nojalla varattu palveluntarjoajalle, jolle on myönnetty yksinoikeus, ja tämän palvelun tarjoaminen on nimenomaisesti kielletty kaikilta muilta toimijoilta, mutta Tanskassa näin ei ole, sillä tällaista kieltoa ei ole. Valittajat ja mainitut väliintulijat perustelevat väitteitään viittaamalla valtiontuen käsitettä koskevan tiedonannon 188 kohtaan ja komission asiakirjaan, jonka otsikko on ”Infrastructure Analytical Grid for Railway, Metro and Local Transport Infrastructure”. ( 84 )
80.

Toiseksi katson, että soveltamiselle, joka on oikeassa suhteessa tavoiteltuihin päämääriin, täytyy olla tunnusomaista, että turvaamistoimenpiteisiin turvaudutaan vain, kun on olemassa todellinen pakenemisen vaara. Toimivaltaisten viranomaisten on siten sovellettava näitä toimenpiteitä poikkeuksellisesti ja asianomaisen henkilön pakenemisen vaaraa koskevan henkilökohtaisen arvioinnin perusteella. Jotta turvaamistoimenpiteitä pidettäisiin oikeasuhteisina, kunkin toimenpiteen valinnan on siten perustuttava pakenemisen vaaran vakavuuteen. Esimerkiksi ”velvollisuus pysytellä tietyssä paikassa”, joka selvästi rajoittaa vapautta liikkua ja oleskella vapaasti, on oikeutettu vain, kun pakenemisen vaara on erityisen suuri. Toimivaltaisten viranomaisten on siten selvitettävä tapauskohtaisesti, onko turvaamistoimenpiteiden joukossa SEUT 21 artiklassa annettujen oikeuksien käyttämistä vähemmän haittaavia toimenpiteitä, joilla pystyttäisiin saavuttamaan maastapoistamispäätöksen tehokkaan täytäntöönpanon varmistamista koskeva päämäärä. Kuten komissio on huomauttanut, toimenpide, joka suorastaan estää unionin kansalaista tai hänen perheenjäsentään noudattamasta maastapoistamispäätöstä vapaaehtoista poistumista varten myönnetyssä määräajassa, on lisäksi sekä suhteeton että tarkoituksensa vastainen.
10.

Yleisen tietosuoja-asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Henkilötietojen käsittelyä koskevat periaatteet”, säädetään seuraavaa: ”1. Henkilötietojen suhteen on noudatettava seuraavia vaatimuksia: a) niitä on käsiteltävä lainmukaisesti, asianmukaisesti ja rekisteröidyn kannalta läpinäkyvästi (’lainmukaisuus, kohtuullisuus ja läpinäkyvyys’); b) ne on kerättävä tiettyä, nimenomaista ja laillista tarkoitusta varten, eikä niitä saa käsitellä myöhemmin näiden tarkoitusten kanssa yhteensopimattomalla tavalla; myöhempää käsittelyä yleisen edun mukaisia arkistointitarkoituksia taikka tieteellisiä tai historiallisia tutkimustarkoituksia tai tilastollisia tarkoituksia varten ei katsota 89 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhteensopimattomaksi alkuperäisten tarkoitusten kanssa (’käyttötarkoitussidonnaisuus’); c) niiden on oltava asianmukaisia ja olennaisia ja rajoitettuja siihen, mikä on tarpeellista suhteessa niihin tarkoituksiin, joita varten niitä käsitellään (’tietojen minimointi’); d) niiden on oltava täsmällisiä ja tarvittaessa päivitettyjä; on toteutettava kaikki mahdolliset kohtuulliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että käsittelyn tarkoituksiin nähden virheelliset henkilötiedot poistetaan tai oikaistaan viipymättä (’täsmällisyys’); e) ne on säilytettävä muodossa, josta rekisteröity on tunnistettavissa ainoastaan niin kauan kuin on tarpeen tietojenkäsittelyn tarkoitusten toteuttamista varten; henkilötietoja voidaan säilyttää pidempiä aikoja, jos henkilötietoja käsitellään ainoastaan yleisen edun mukaisia arkistointitarkoituksia taikka tieteellisiä tai historiallisia tutkimustarkoituksia tai tilastollisia tarkoituksia varten 89 artiklan 1 kohdan mukaisesti edellyttäen, että tässä asetuksessa vaaditut asianmukaiset tekniset ja organisatoriset toimenpiteet on pantu täytäntöön rekisteröidyn oikeuksien ja vapauksien turvaamiseksi (’säilytyksen rajoittaminen’); f) niitä on käsiteltävä tavalla, jolla varmistetaan henkilötietojen asianmukainen turvallisuus, mukaan lukien suojaaminen luvattomalta ja lainvastaiselta käsittelyltä sekä vahingossa tapahtuvalta häviämiseltä, tuhoutumiselta tai vahingoittumiselta käyttäen asianmukaisia teknisiä tai organisatorisia toimia (’eheys ja luottamuksellisuus’). 2. Rekisterinpitäjä vastaa siitä, ja sen on pystyttävä osoittamaan se, että 1 kohtaa on noudatettu (’osoitusvelvollisuus’).”
103.

Kahden kriteerin on täytyttävä kumulatiivisesti sen edellytyksen osalta, jonka mukaan kanteen kohteena olevan päätöksen on koskettava suoraan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, eli ensinnäkin, että riidanalaisella toimenpiteellä on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan, ja toiseksi, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen täytäntöönpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin täytäntöönpano on luonteeltaan puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista. ( 75 )
38.

Lintusaaliisiin liittyvä puhtaasti aineellinen intressi on tosin varmastikin hyvin rajallinen, ja se voitaisiin saavuttaa tyydyttävästi käyttämällä kasvatettuja lintuja ( 15 ) – myös muita lajeja. Virkistysmetsästyksessä on kyse pikemminkin vapaa-ajan toiminnasta, jota on vaikea perustella järkisyin. Erityisesti on todettava, että jos tällaisen subjektiivisen toiveen osalta tukeudutaan perinteiseen alueelliseen käytäntöön ja jos kyseiset henkilöt ovat mahdollisesti harjoittaneet sitä jo pitkään, käytäntöä on silti pidettävä lähtökohtaisesti asiallisena hyötykäyttönä. Sillä, että käytäntöä on harjoitettu aiemmin laillisesti, ei voida perustella oikeudellisen tilanteen suojaamista muutoksilta, ( 16 ) mutta ilman tällaisia muutoksia kyseinen käytäntö ei ole kuitenkaan ilman muuta epäasiallinen.
32.

Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee todistustaakan jakautumista jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevissa kanteissa, voidaan tiivistää seuraavasti: – Yleensä ”komission on osoitettava väitetyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen olemassaolo. Juuri komission on esitettävä unionin tuomioistuimelle tarvittavat tiedot, jotta unionin tuomioistuin voi tarkistaa, että jäsenyysvelvoitteita on jätetty noudattamatta, voimatta tukeutua minkäänlaisiin olettamiin.” ( 19 ) – ”Jäsenvaltioiden on [vilpittömän yhteistyön periaatteen] perusteella kuitenkin autettava komissiota tämän tehtävän täyttämisessä – –. Kun on kyse sen varmistamisesta, että kansallisia säännöksiä, joilla on tarkoitus varmistaa direktiivin tehokas täytäntöönpano, sovelletaan asianmukaisesti käytännössä, on erityisesti otettava huomioon, että komissio, jolla ei ole omia tutkintavaltuuksia tällä alalla, on suuressa määrin riippuvainen tiedoista, joita mahdolliset kantelijat sekä asianomainen jäsenvaltio toimittavat.” ( 20 ) – ”Tämä merkitsee muun muassa, että kun komissio on esittänyt riittävästi näyttöä tietystä tosiasiallisesta tilanteesta vastaajana olevan jäsenvaltion alueella, tämän jäsenvaltion tehtävänä on kiistää esitetyt tiedot ja niiden seuraukset perustellusti ja yksityiskohtaisesti.” ( 21 )