ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio teki oikeudellisen virheen tulkitessaan vaatimusta siitä, että jäsenvaltio voi laskiessaan tuottajaorganisaation kaupan pidetyn tuotannon arvon tuen enimmäismäärän vahvistamista varten ottaa huomioon organisaatioon liittyvien viljelijöiden tuotannon. Näin katsoessaan komissio on jättänyt huomiotta ensiksikin komission asetuksen N:o 1433/2003 (2) 3 artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan ja toiseksi komission asetuksen N:o 1580/2007 (3) 52 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan selkeät säännökset.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 106/39

Kanne 25.1.2016 – Haw Par v. SMHV – Cosmowell (GelenkGold)

(Asia T-25/16)

(2016/C 106/45)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: Haw Par Corp. Ltd (Singapore, Singapore) (edustajat: asianajajat R. Härer, C. Schultze, J. Ossing, C. Weber, H. Ranzinger, C. Gehweiler, C. Brockmann)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Cosmowell GmbH (Sankt Johann in Tirol, Itävalta)

Menettely SMHV:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin hakija: Vastapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki, joka sisältää sanaosan GelenkGold – Yhteisön tavaramerkki nro 9 957 978

SMHV:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 4.11.2015 asiassa R 1907/2015-1 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa SMHV:n sekä vastapuolen valituslautakunnassa korvaamaan kantajalle unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituslautakunnassa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut

Kanneperusteet

— Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu.
2)

Toinen valitusperuste, joka perustuu siihen, että valittajan ja EIP:n välillä on sopimussuhde — Kantaja on vaatinut korvausta vahingosta sopimukseen perustuvan vastuun eikä Euroopan unionin sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella. Valituksenalaisessa tuomiossa EIP:n toimihenkilöt rinnastetaan muihin Euroopan unionin toimielinten virkamiehiin, vaikka riidassa on kyseessä yksityisoikeudellinen suhde, minkä vuoksi esillä olevassa asiassa ei voida soveltaa unionin virkamiehiin sovellettavia säännöksiä.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa sekä 2 kohtaa on rikottu.
—

Asetuksen N:o 207/2009 28 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2868/95 9 säännön 4 kohdan kanssa, on rikottu.
2)

Toinen valitusperuste, jonka mukaan on loukattu periaatetta siitä, että Euroopan unionin oikeuden oikeussääntöjä on tulkittava ottamalla huomioon niiden asiayhteys, sekä perusteluvelvollisuutta, koska virkamiestuomioistuin tulkitsi määräyksensä 64–70 kohdassa Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 56 artiklaa ottamatta huomioon henkilöstösääntöjen 55 artiklaa ja alueiden komitean tällä perusteella antamia päätöksiä, eikä vastannut väitteisiin, jotka valittaja esitti näiden säännösten ja määräysten perusteella. Lisäksi on tehty oikeudellisia virheitä, kun virkamiestuomioistuin sovelsi näin virheellisesti henkilöstösääntöjen 55 ja 56 artiklan ulottuvuutta ja tavoitteita ja henkilöstösääntöjen liitteessä VI olevaa 3 artiklaa sekä eräiden C ja D palkkaluokkiin kuuluvien virkamiesten, jotka ovat velvollisia tekemään säännöllisesti ylityötunteja, tekemistä ylityötunneista maksettavien kiinteämääräisten korvausten myöntämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tehdyn päätöksen nro 048/03 (jäljempänä päätös nro 48/03) 2 ja 4 artiklaa.
7)

Seitsemäs kanneperuste: Asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan, luettuna yhdessä sakkojen määrän laskennasta annettujen suuntaviivojen (3) ja yhdenvertaisuusperiaatteen kanssa, rikkominen Tässä kanneperusteessa kantajat väittävät, että kaikille sakkojen määräämisen kohteena oleville kartelleille sekä kaikille kyseisille yrityksille on asetettu yhtenäinen 16 prosentin osuus liikevaihdosta sakon perusmäärän määrittämiseksi ja yhtenäinen 16 prosentin hardcore-lisämäärä huolimatta siitä, että kantajien vahingoksi sekä yksittäisten kartellien rakenteissa että myös yksittäisten yritysten osallistumisessa on huomattavia keskinäisiä eroja.
—

Tavaramerkin merkitystä on tulkittu virheellisesti asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan yhteydessä.
—

Asetuksen N:o 207/2009 63 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan kanssa, on rikottu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 354/44

Kanne 2.9.2015 – Puola v. komissio

(Asia T-507/15)

(2015/C 354/54)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Puolan tasavalta (asiamies: B. Majczyna)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle 22.6.2015 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen (EU) 2015/1119 (tiedoksiannettu numerolla C(2015) 4076) (EUVL L 182, s. 39) siltä osin kuin siinä jätetään Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle Puolan tasavallan hyväksymän maksajaviraston ilmoittamat 1 42 446,05 euron ja 5 5 3 75 053,74 euron määräiset menot

— velvoittamaan Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste: Asetuksen N:o 1306/2013 (1) 52 artiklan 1 kohdan rikkominen ja oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaaminen, koska rahoitusoikaisu tehtiin virheellisten tosiseikkojen ja virheellisen oikeudellisen tulkinnan perusteella, vaikka Puolan viranomaiset ovat suorittaneet menot unionin säännösten mukaisesti.

2) Toinen kanneperuste: Asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 2 kohdan rikkominen, koska kiinteämääräinen oikaisu on selvästi liian suuri, kun otetaan huomioon unionin talousarviolle aiheutuva taloudellisen vahingon vaara.

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1306/2013 (EYVL L 347, s. 549).
—

Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklaa ja asetuksen N:o 2868/95 50 säännön 2 kohdan h alakohtaa on rikottu
—

Kanneperusteet, jotka koskevat päätöstä evätä kantajalta varainhoitoasetuksessa tarkoitettu kansainvälisen järjestön asema: 3. Kolmas kanneperuste, joka koskee asetuksen (EU, EURATOM) N:o 996/2012 (1) ja delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (2) rikkomista sekä ilmeistä arviointivirhettä, koska komissio katsoi, ettei kantaja enää täyttänyt edellä mainituissa asetuksissa kansainväliselle järjestölle asetettuja vaatimuksia. 4. Neljäs kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden loukkaamista. 5. Viides kanneperuste, joka koskee oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista, koska komissio ei ole selittänyt, miksi se katsoo, ettei kantaja enää täyttänyt kansainväliseksi järjestöksi luokittelemiselle asetettuja edellytyksiä, eikä myöskään ole esittänyt selvitystä siitä huomattavasta muutoksesta, jonka se teki varainhoitoasetuksen tulkinnassa ja soveltamisessa tilanteessa, joka (kantajaa koskevien) tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen suhteen on pysynyt muuttumattomana. 6. Kuudes kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan loukkaamista, koska kantajalta evättiin kansainvälisen järjestön asema yhtäkkisesti ja ilman siirtymäkautta.
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan asetuksen (EY) N:o 1083/2006 41 artiklan 1 kohtaa, 56 artiklan 3 kohtaa ja 60 artiklan a alakohtaa on rikottu sekä vilpittömän yhteistyön periaatetta on loukattu arvioimalla hanke tavalla, joka ylittää seurantakomitean asettamat valintaperusteet, vaikka komissio ei kyseenalaistanut näitä perusteita niiden asettamisen ajankohtana, ja lisäksi kyseisen asetuksen 41 artiklan 2 kohtaa on rikottu ylittämällä hankkeen arvioimiselle asetettu määräaika huomattavasti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 294/82

Kanne 1.7.2015 – Lacamanda Group v. SMHV – Woolley (HENLEY)

(Asia T-362/15)

(2015/C 294/99)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: The Lacamanda Group Ltd (Manchester, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustaja: barrister C. Scott)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Muu osapuoli valituslautakunnassa: Nigel Woolley (Braceborough, Yhdistynyt kuningaskunta)

Menettely SMHV:ssa

Riidanalaisen tavaramerkin haltija: Muu osapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki HENLEY – Yhteisön tavaramerkki nro 4 7 43 563

SMHV:ssa käyty menettely: Mitättömyysmenettely

Riidanalainen päätös: SMHV:n neljännen valituslautakunnan 24.4.2015 asiassa R 2255/2012-4 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet

— Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen

— Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkominen
—

Kantaja väittää tästä – toissijaisesti –, että riidanalaisessa päätöksessä on vääristelty tosiseikkoja ja sen perustelut ovat puutteelliset siltä osin kuin siinä katsotaan, että kantaja on syyllistynyt asetuksen N:o 966/2012 106 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun vakavaan virheeseen ammatin harjoittamisessa. Asiakirjoista, jotka koskevat oikeustoimia, joissa tohtori E. Maltauro oli osallisena, ei ilmene, että Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro S.p.A. olisi loukannut valvonta- tai sopimusvelvoitteitaan tai että se olisi hyötynyt lainvastaisesta toiminnasta, johon sen entisen toimitusjohtajan katsottiin syyllistyneen. Ei näin ollen ollut edellytyksiä sille, että Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro S.p.A:n katsottiin syyllistyneen niin vakavaan virheeseen ammatin harjoittamisessa, että edellä mainittu poissulkemisperuste täyttyi.
—

Kantaja väittää tässä perusteessa muun muassa, että komissio tiesi tai sen olisi joka tapauksessa pitänyt tietää venäläisten insinöörien sitoumuksista allekirjoittaessaan tukisopimukset ULTRA (Ultra portable augmented reality for industrial maintenance applications), IMPROVE (Improving Display and Rendering Technology for Virtual) ja CINeSPACE (Experiencing urban film and cultural heritage while on-the-move). Se lisää, että kyseisen määrän takaisinperintä on olosuhteet huomioon ottaen laitonta.
—

kumoamaan rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta annetun asetuksen (EU) N:o 833/2014 muuttamisesta ja asetuksen (EU) N:o 833/2014 muuttamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 960/2014 muuttamisesta 4.12.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1290/2014 (jäljempänä toinen muuttamisasetus) (2) 1 artiklan 3–8 kohdan
—

Kantaja on jäänyt täysimääräisesti eläkkeelle (mikä ei ole riidanalaista), ja näin ollen hän ei täytä mitään luetteloon sisällyttämisen edellytyksiä, ja neuvoston perustelut (joissa ei kiistetä hänen eläkkeelle jäämistään) ovat tosiasiallisesti virheellisiä, mikä johtaa siihen, että neuvosto on tehnyt ilmeisen arviointivirheen kun se on sisällyttänyt kantajan uudelleen luetteloon.
4)

Neljäs kanneperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 5 kohdan noudattamatta jättämiseen Alankomaat on pyytänyt komissiota olemaan antamatta tutustuttavaksi tiettyjä komission kanssa vaihdettuja asiakirjoja; kantajat arvostelevat komissiota siitä, että se on virheellisesti suostunut kyseiseen pyyntöön asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 ja 3 kohdan nojalla. Kantajat viittaavat tältä osin argumentteihin, joihin ne vetoavat toisen ja kolmannen kanneperusteen osalta.
—

toteaa siltä osin kuin on tarpeen, ettei 18.7.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1183/2005 (sellaisena kuin se on muutettuna) 9 artiklan 1 kohtaa sovelleta kantajaan, ja
3)

Komissio on virheellisesti katsonut perusteluissaan, että tämä erityinen tasoitussäännöstö on luonteeltaan valikoiva. Se ei kuitenkaan millään tavoin poikkea asiallisesti vertailukelpoisesta järjestelmästä. Joka tapauksessa erityinen tasoitussäännöstö on oikeutettu uusiutuvista energioista annetun vuoden 2012 lain luonteen ja sisäisen rakenteen perusteella.
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan EACEA:n kantajaa vastaan kohdistamat toimenpiteet ovat perusteettomia. — Toimenpiteiden soveltamisen edellytykset eivät täyty: asetuksen N:o 2988/1995 (1) säännöksiä on rikottu sekä suhteellisuusperiaatetta on loukattu. — Sopimusmääräyksiä on rikottu ja asetuksia N:o 966/2012 (2) ja N:o 1268/2012 (3) sovellettu virheellisesti. Mitkään toimenpiteistä, jotka sisältyvät EACEA:n 26.11.2014 päivättyyn päätökseen, jotka on toteutettu kantajaa vastaan, eivät ole oikeudellisesti perusteltuja. Toissijaisesti kaikkien kantajalle myönnettyjen määrien periminen takaisin merkitsisi oikeuden väärinkäyttöä ja perusteetonta etua EACEA:n hyväksi.
4)

Kantaja väittää, että riidanalaisessa päätöksessä on tapahtunut ilmeinen virhe, kun siinä on arvioitu tuen SEUT 107 artiklan 3 kohdan mukaisuutta: i) ensinnä siksi, että teknologisen neutraalisuuden periaatetta on pidetty siinä absoluuttisena; ii) toiseksi siksi, että riitautettujen toimenpiteiden on katsottu loukkaavan tätä periaatetta huolimatta paikallishallinnon, Espanjan keskushallinnon ja erään yksityisen toimijan toimittamissa teknisissä tiedoissa olevista selvityksistä; iii) kolmanneksi siksi, että riitautettuja toimenpiteitä ei ole katsottu asianmukaisiksi ja oikeasuhteisiksi; ja iv) neljänneksi siksi, että toimenpiteen on päätöksessä todettu johtavan tarpeettomaan kilpailun vääristymiseen.
2)

Toinen kanneperuste perustuu SEUT 107 artiklan rikkomiseen. Tämä kanneperuste jakautuu kahteen pääosaan: — Ensimmäinen pääosa, joka koskee yksityinen sijoittaja -testin soveltamista, on viisiosainen: — Ensimmäisen osan mukaan komissio jätti huomioon ottamatta lukuisia asiakirjoja ja seikkoja, jotka Ranska ja EDF sille asianmukaisesti toimittivat, eikä perustellut tätä mitenkään. — Toisen osan mukaan komissio sekoitti järjestelmällisesti keskenään yksityinen sijoittaja -testin sovellettavuuteen ja sen soveltamiseen liittyvät seikat. — Kolmannen osan mukaan komissio on virheellisesti evännyt asioista tietoisen yksityisen sijoittajan testin soveltamisen sillä pelkällä perusteella, että Ranska oli toimenpidettä tutkiessaan ottanut huomioon seikat, jotka liittyivät sen asemaan julkisviranomaisena, sen osakkeenomistajan asemaan liittyvien seikkojen ohessa. — Neljännen osan mukaan komissio on virheellisesti katsonut, että EDF:llä on oltava todellinen liiketoimintasuunnitelma, jotta asioista tietoisen yksityisen sijoittajan testin sovellettavuus voidaan oikeuttaa. — Viidennen osan mukaan komissio on arvioinut virheellisesti toimenpiteen luonnetta ja kohdetta, puitteita, joissa se on toteutettu, sekä tavoiteltua päämäärää ja sääntöjä, joita toimenpiteeseen sovelletaan. — Toinen pääosa, joka koskee yksityinen sijoittaja -testin soveltamista, on kolmiosainen: — Ensimmäisen osan mukaan komissio on virheellisesti katsonut, että Oxeran kertomusta ei voitu ottaa huomioon näyttönä. — Toisen osan mukaan komission toimintatapa on ilmeisen selvästi virheellinen. Se ei ensinnäkään ottanut huomioon tapahtuma-ajan asiaympäristöä eikä arviointiperusteita, joita tuolloin toimineet sijoittajat olisivat käyttäneet. Toiseksi ’verotuksellista lahjaa’ koskeva väite, jossa komission pitäytyy, on sekä oikeudellisesti virheellinen että myös syynä sijoituksen tarkoituksenmukaisuuden arvioinnissa tehtyihin virheisiin. Kolmanneksi komissio on kantajan mukaan tehnyt lukuisia toimintatapoihin liittyviä virheitä, joista kukin yksinään riittää osoittamaan sen, että komissio ei ole näyttänyt ilmeisen selvällä tavoin toteen, että yksityinen sijoittaja -arviointiperustetta ei olisi pitänyt soveltaa. — Kolmas osa koskee komission toimintatapoihin liittyvien virheiden seurauksia.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu perussopimusten ja oikeussääntöjen rikkomiseen, SEU 4, 6 ja 15 artiklan rikkomiseen, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdystä yleissopimuksesta (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimuksesta) tehdyn lisäpöytäkirjan 1 artiklan, joka koskee omaisuudensuojaa, rikkomiseen, sekä luottamuksensuojan ja vilpittömän mielen periaatteen loukkaamiseen. — Tältä osin SEU 4 ja 13 artiklassa velvoitetaan Euroopan parlamentti, kuten kaikki muutkin toimielimet, suojaamaan kaikissa tilanteissa sen alaisten tahojen yhteisön oikeusjärjestyksen alalla synnyttämää perusteltua luottamusta. — Luottamuksensuojan ja vilpittömän mielen periaatteita on myös loukattu. Kyseessä ovat Euroopan unionin oikeuden yleiset ja perustavanlaatuiset periaatteet, jotka on tunnustettu ja vahvistettu Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, jossa edellytetään niiden noudattamista aina siinä tapauksessa, että vilpittömässä mielessä olevalle yksilölle maksettuja summia on palautettava. — Viimeiseksi vedotaan Euroopan ihmisoikeussopimuksesta tehdyn lisäpöytäkirjan 1 artiklan, joka koskee omaisuudensuojaa, johon SEU 6 artiklassa viitataan ja joka on yhtä sitova kuin perussopimukset, rikkomiseen, sillä perusteella, että siinä edellytetään yksityisen henkilön perustellun luottamuksen siihen, että hänen saatavansa on olemassa ja että se voidaan lainmukaisesti periä, suojaamista.
—

velvoittamaan vastaajan korvaamaan sen vahingon joka kantajille on aiheutunut asetuksen (EY) N:o 318/2007 (EUVL L 84, s. 7) antamisesta 23.3.2007 ja/tai 7.1.2013 annettuun täytäntöönpanoasetukseen (EU) N:o 139/2013 (EUVL L 47, s. 1) sisältyvästä, luonnossa pyydystettyjen lintujen lähes maailmanlaajuisesta tuontikiellosta Euroopan unioniin 1.1.2010 alkaen tähän päivään asti
Kanne 1.12.2014 – Bourdouvali ym. v. neuvosto ym.

(Asia T-786/14)

(2015/C 073/52)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Eleni Pavlikka Bourdouvali (Meneu, Kypros) ja 47 muuta kantajaa (edustaja: barrister P. Tridimas)

Vastaajat: Euroopan unionin neuvosto, Euroopan komissio, Euroopan unioni Euroopan komission edustamana, euroalueen valtiovarainministerit Euroopan unionin neuvoston edustamana ja Euroopan keskuspankki

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— velvoittamaan vastaajat maksamaan kantajille kannekirjelmään liitetyssä taulukossa mainitut määrät lisättynä 16.3.2013 lähtien tuomion antamispäivään saakka lasketuilla koroilla

— velvoittamaan vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Vaihtoehtoisesti kantajat vaativat toissijaisena vaatimuksena unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että Euroopan unionille ja/tai vastaajina oleville toimielimille on syntynyt sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu

— ratkaisemaan, mitä menettelyä on sovellettava kantajien tosiasiallisesti kärsimän, korvauskelpoisen vahingon määrittämiseksi

— velvoittamaan vastaajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat (yhteensä 48) ovat Bank of Cyprus Public Company Ltd:n ja/tai Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd:n tallettajia ja/tai osakkeenomistajia. He vaativat unionin sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevien SEUT 268 artiklan sekä SEUT 340 artiklan 2 ja 3 kohdan perusteella korvausta vahingosta, jonka he ovat kärsineet vastaajina olevien toimielinten toimien, joilla Kyproksen tasavalta velvoitettiin ottamaan käyttöön velkakirjojen arvon alaskirjausohjelma, seurauksena.

Kantajien mukaan vastaajina olevien toimielinten Kyproksen tasavaltaa varten laatima velkakirjojen arvon alaskirjausohjelma johti välittömästi heidän talletustensa ja omistustensa arvon laskuun. Kantajien näkökulmasta Kyproksen tasavallan toteuttamat velkakirjojen arvon alaskirjaamista koskevat toimenpiteet otettiin käyttöön pelkästään vastaajina olevien toimielinten toimenpiteiden täytäntöönpanemiseksi ja vastaajina olevat toimielimet myös hyväksyivät ne.

Kantajien mukaan velkakirjojen arvon alaskirjaamista koskevalla ohjelmalla loukataan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen lisäpöytäkirjassa N:o 1 olevassa 1 artiklassa suojattua omistusoikeutta. Kantajat väittävät myös, että velkakirjojen arvon alaskirjaamista koskevalla ohjelmalla loukataan suhteellisuusperiaatetta, luottamuksensuojan periaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu kantajan tiedonsaantioikeuden loukkaamiseen Kantaja esittää, ettei riidanalaisen ”Operating Plan on Bulgarian” tapauksessa ole asetuksen N:o 1049/2001 (1) 4 artiklassa tarkoitettua perustetta poiketa kantajan yleisestä tiedonsaantioikeudesta. Kantaja esittää tässä yhteydessä, ettei tiedonsaantioikeuden epäämistä voida oikeuttaa asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla asiakirjan valmisteluun liittyvien neuvottelujen suojaamisella, koska ”Operating Plan” oli valmis asiakirja. Lisäksi ”Operating Plan on Bulgariassa” ei ole kantajan mukaan kyse asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta kolmannen asiakirjasta, koska vastaaja ja Bulgarian tasavalta ovat laatineet asiakirjan yhdessä. Tästä syystä ”Operating Plan” ei ole myöskään asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu kyseisestä jäsenvaltiosta peräisin oleva asiakirja.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on tehnyt oikeudellisen ja tosiseikkoja koskevan virheen katsoessaan, että Tevan ja Servierin 13.6.2006 tekemän sopimuksen (jäljempänä sopimus) tarkoituksena on ollut rajoittaa kilpailua. Oikeudelliselta kannalta katsottuna komissio on virheellisesti pitänyt kilpailunrajoituksina kaikkia sopimuksia, jotka saattavat rajoittaa kilpailua eikä vain niitä sopimuksia, joista yksiselitteisesti jo niiden luonteen perusteella ilmenee riittävä vahingollisuus kilpailulle. Tosiseikkojen kannalta sopimusta neuvoteltaessa vallinneet olosuhteet ja erityisesti Tevan immateriaalioikeuksien vaarantuminen osoittavat, että Teva on tehnyt sopimuksen varmistaakseen oikea-aikaisen markkinoille pääsyn eikä saadakseen etua viivytetyn markkinoille pääsyn vastineena.
—

Kantaja väittää, että riidanalaisessa päätöksessä on jätetty ottamatta huomioon seikkoja (kuten Trustin perustaminen Airport Handling ja SEA Handlingin, jonka on väitetty saaneen tukea SA.21.420, välisen taloudellisen jatkumon katkaisemiseksi kokonaan), joilla olisi ollut olennainen merkitys päätöksen tekemisen kannalta ja joista komissiolle on toimitettu perusteelliset tiedot.
—

Kantaja väittää, että: a) Kreikan valtio toimi sekä edellä mainittujen vakuuksien (toimenpiteet 2, 4 ja 6) että toimenpiteen 3 (NEA LARKOn yhtiöpääoman korottaminen rahasuorituksin vuonna 2009) tapauksessa kuin ”markkinoilla toimiva järkevä sijoittaja”. Kuka tahansa järkevä, huolellinen ammattisijoittaja antaisi vakuudet omaan etupiiriinsä kuuluvalle yritykselle (kuten NEA LARKO on Kreikan valtiolle käsiteltävässä tapauksessa) rahamääristä, jotka sen vastaavat velvollisuudet omalle yritykselleen kattavat (Kreikan valtion velvollisuus palauttaa NEA LARKOlle tuloveroa ja arvonlisäveroa). Näin on vielä suuremmassa määrin käsiteltävässä tapauksessa, jossa Kreikan valtio pyrki saamaan voittoa NEA LARKOn myynnistä. On huomattava myös, että kyseisiä vakuuksia ei realisoitu ja b) että riidanalaisessa päätöksessä ei tutkittu tarkastuksen kohteena olleen yrityksen kokoa ja sitä, voisiko se kokonsa ja sen yleisen aseman vuoksi, joka sillä on tuotteen koko markkina-alalla, vaikuttaa tuotteen sisämarkkinoihin. On huomattava, että NEA LARKOn koko on sellainen, ettei käsiteltävä valtiontuki voisi vaikuttaa mitenkään sisämarkkinoihin.