ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 63/38

Kanne 8.1.2010 — Euroopan komissio v. Itävallan tasavalta

(Asia C-10/10)

2010/C 63/60

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: R. Lyal ja W. Mölls)

Vastaaja: Itävallan tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut EY 56 artiklan sekä ETA-sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on sallinut tutkimus- ja oppilaitoksille tehtävien lahjoitusten verovähennyskelpoisuuden ainoastaan Itävaltaan sijoittautuneiden laitosten osalta

— Itävallan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komission mukaan tutkimus- ja oppilaitoksille, jotka eivät pyri taloudellisiin tavoitteisiin, tehtävät lahjoitukset kuuluvat EY 56 artiklan mukaisen pääomien vapaan liikkuvuuden piiriin. Itävallan säännöstön mukaan verotuksessa on mahdollista vähentää ainoastaan lahjoitukset, jotka on tehty tällaisille Itävaltaan sijoittuneille laitoksille, mutta ei lahjoituksia muihin jäsenvaltioihin tai Euroopan talousalueen muihin valtioihin sijoittautuneille vastaaville laitoksille. Tämä on komission mukaan ristiriidassa EY 56 artiklan ja ETA-sopimuksen 40 artiklan kanssa.

Itävallan tasavalta perustelee kyseistä säännöstöä sillä, että kyse on sallitusta rajoituksesta, joka koskee sellaisten lahjoitusten suosimista tietyillä aloilla, jotka vapauttavat valtion sille muuten kuuluvasta rahoitusvelvollisuudesta. Tämä ilmenee sen mukaan muun muassa asiassa C-386/04, Centro di Musicologia Walter Stauffer, annetusta tuomiosta. (1)

Komissio kiistää tämän oikeuttamisperusteen. Riidanalaisilla säännöksillä tehdään ero puhtaasti maantieteellisten perusteiden mukaan ja tuettujen laitosten tavoitteista riippumatta. Tämän lisäksi Itävallan tasavallan väittämää vuorovaikutussuhdetta suoran valtion rahoituksen ja verotuksellisesti tuettujen yksityishenkilöiden lahjoitusten välillä ei ole osoitettu. Vaikka Itävallan tasavallan väittämä vuorovaikutussuhde olisi olemassa, tämä ei kuitenkaan komission mukaan oikeuta mitään pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitusta, koska kyse ei tältä osin ole asiassa C-204/90, Bachmann, annetussa tuomiossa (2) tarkoitetusta hyväksyttävästä verojärjestelmään liittyvästä intressistä.

(1) Asia C-386/04, Centro di Musicologia Walter Stauffer, tuomio 14.9.2006 (Kok., s. I-8203).

(2) Asia C-204/90, Bachmann, tuomio 28.1.1992 (Kok., s. I-249).
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) (jäljempänä Bryssel I -asetus) 5 artiklan 3 kohtaan sisältyvää käsitettä ’paikkakunta, missä vahinko saattaa sattua’ tulkittava tilanteessa, jossa internet-verkkosivujen sisältö saattaa merkitä henkilöllisyyteen liittyvien oikeuksien loukkaamista, siten, että loukattu voi nostaa verkkosivun ylläpitäjää vastaan kieltokanteen myös jokaisen sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimessa, missä kyseistä verkkosivua voidaan katsella, riippumatta siitä, mihin jäsenvaltioon verkkosivun ylläpitäjä on sijoittautunut, vai edellyttääkö tuomioistuimen toimivaltaisuus jäsenvaltiossa, johon verkkosivun ylläpitäjä ei ole sijoittautunut, että riidanalaisella sisällöllä tai verkkosivulla on tuomioistuinvaltioon erityinen kansallinen liittymä, joka on merkittävämpi kuin pelkkä tekninen mahdollisuus verkkosivun katseluun?
2)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti liittymisasiakirjaa ja asetusta N:o 60/2004. (1) a) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsee virheellisesti asetuksen N:o 60/2004 6 artiklaa, koska se katsoo, että kyseiseen artiklaan sisältyvään varastojen käsitteeseen kuuluvat myös kotitalouksien varastot — ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti asetuksen N:o 60/2004 ja liittymisasiakirjan liitteessä IV olevan 4 kohdan 2 alakohdan tavoitteen liian suppeasti ja rajasi sen ”minkä tahansa” häiriintymisen välttämiseksi — ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti asetuksen N:o 60/2004 7 artiklan 1 ja 6 kohtaa, kun se asetti jäsenvaltiolle sokerin ylijäämämääriä koskevan sellaisen poistamisvelvoitteen, jolta puuttuu oikeudellinen perusta b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti asetuksen N:o 60/2004 6 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, koska se supisti lainvastaisesti sen soveltamisalaa ja jätti näin ollen ottamatta huomioon Viron sokerivarastojen muodostumista koskevat olosuhteet — ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki todisteiden arviointia koskevan virheen ja vääristi todisteita tarkastellessaan Viron väitettä siitä, että virolaisten kulutuksessa ja kulttuurissa kotitalouksien varastojen muodostumisella on olennainen osa — ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei arvioinut asianmukaisesti Viron luottamuksensuojaa, joka oli syntynyt sellaisten lupausten perusteella, jotka komissio oli antanut liittymisneuvotteluissa.
2)

erityisesti: — Onko sellainen vuosimaksu ”korvausluonteinen”, jonka määrittämisen perusteena on ”rahoitustarpeen tunnistaminen niiden palveluiden suorittamiseksi, joita kauppakamarijärjestelmän on tarjottava koko Italian alueella”? — Sulkeeko säännös ”tasausrahastosta”, jonka tarkoituksena on kauppakamareille lain nojalla annettujen hallintotehtävien toteuttaminen tasapuolisesti koko Italian alueella, pois sen, että vuosimaksu on korvausluonteinen? — Onko yksittäisille kauppakamareille annettu mahdollisuus nostaa vuosimaksua enintään 20 prosentilla osallistuakseen sellaisten aloitteiden rahoitukseen, joiden tavoitteena on tuotannon kasvu ja taloudellisten toimintaedellytysten parantaminen niiden toimialueella, yhteensopiva vuosimaksun korvausluonteisuuden kanssa? — Onko se, että kauppakamarien rahoitustarpeen määrittely rekisterimerkintöjen tekemisessä ja merkintöjen ajan tasalle saattamisessa ei ole tarkkaan säänneltyä, esteenä sille, että vuosimaksu on korvausluonteinen? — Onko vuosimaksun korvausluonteisuuden kanssa yhteensopivaa, että vuosimaksu arvioidaan kiinteämääräisesti, kun sen sopivuuden tarkistamisesta ”säännönmukaisin väliajoin” palvelun keskimääräisten kustannusten perusteella ei ole säännöksiä?
1.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on syyllistynyt oikeudelliseen virheeseen katsoessaan kyseessä olevassa konkreettisessa tapauksessa, etteivät siinä vallitse sellaiset poikkeukselliset olosuhteet, jotka oikeuttavat perusteltuun luottamukseen riidanalaisen verotoimenpiteen sääntöjenmukaisuuteen ja jotka estävät tukien määräämisen takaisin perittäviksi asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti luottamuksensuojan periaatteen nojalla. Istunnossa käydyn keskustelun sisällölle on annettu väärä merkitys ja kontradiktorisen menettelyn periaatetta on loukattu. Perusteluja koskevaa oikeuskäytäntöä ei ole noudatettu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on syyllistynyt oikeudelliseen virheeseen jättämällä noudattamatta todisteiden arviointia koskevia prosessuaalisia sääntöjä asiassa esitettyjen asiakirjojen sisällöstä huolimatta. Riidanalaisen verotoimenpiteen ja päätöksen 93/337 (2) kohteena olevan toimenpiteen välinen muodollista eroa eikä sitä, että komissio olisi voinut perustella valikoivuuden perusteita muilla tekijöillä kuin sillä, joka on nimenomaisesti mainittu päätöksessä 93/337, eikä päätöksessä 93/337 tehtyä soveltumattomuutta koskevaa toteamusta ole pidettävä oikeudellisesti riittävinä syinä sille, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole ottanut huomioon sellaisen poikkeuksellisen olosuhteen olemassaoloa, joka yksin tai yhdessä muiden tapauksessa kyseeseen tulevien olosuhteiden kanssa estää komissiota määräämästä riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetut tuet takaisin perittäviksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsomalla, etteivät yhdistetyissä asioissa T-30/01–T-32/01 ja T-86/02–T-88/02 riitautetut toimenpiteet olleet verotusteknisesti ja etuuksien ulottuvuuden vuoksi samat kuin riidanalainen verotoimenpide, antanut väärän merkityksen riidan osapuolten asiassa käymälle keskustelulle, sivuuttanut kontradiktorisen menettelyn periaatteen ja rikkonut ilmeisellä tavalla perusteluja koskevaa oikeuskäytäntöä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että komission asenne vuoden 1993 verovapautuksiin ja/tai verohyvityksiin — sellaisena kuin se käy ilmi asiakirja-aineistosta — ei ole sellainen poikkeuksellinen tekijä, joka olisi voinut oikeuttaa minkäänlaiseen perusteltuun luottamukseen riidanalaiseen verotoimenpiteen sääntöjenmukaisuuteen ja jolla olisi voitu estää tukien takaisinperiminen asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan nojalla luottamuksensuojan periaatteen loukkaamisen vuoksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 37/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 25.11.2009 — Charles Defossez v. Christian Wiart, Sotimon SARL:n selvitysmies, Office national de l'emploi ja CGEA de Lille

(Asia C-477/09)

2010/C 37/19

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Charles Defossez

Vastapuoli: Sotimon SARL:n selvitysmies Christian Wiart, Fonds de fermeture d’entreprises de l’Office national de l’emploi, Centre de gestion et d’étude de l’AGS (CGEA) de Lille

Ennakkoratkaisukysymys

Onko työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.10.1980 annetun direktiivin 80/987/ETY (1), sellaisena kuin se on 23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/74/EY (2) muutettuna, 8 a artiklaa —, jonka 1 kohdassa säädetään, että jos yritys, joka harjoittaa toimintaa vähintään kahden jäsenvaltion alueella, on maksukyvytön, työntekijöiden maksamatta olevien saatavien maksamisen osalta on toimivaltainen sen jäsenvaltion palkkaturvajärjestelmä, jonka alueella työntekijät tavallisesti työskentelevät tai työskentelivät, ja jonka 2 kohdassa säädetään, että työntekijöiden oikeuksien laajuus määräytyy sen lainsäädännön mukaan, jonka piiriin toimivaltainen palkkaturvajärjestelmä kuuluu, tulkittava siten, että siinä osoitetaan toimivaltainen laitos sivuuttamalla kaikki muut laitokset, vai onko sitä direktiivin tavoite, eli liikkumisvapauttaan käyttävien työntekijöiden oikeuksien vahvistaminen, ja direktiivin 9 artikla huomioon ottaen, jonka mukaan direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa tai antaa lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöille edullisempia, tulkittava siten, ettei sillä viedä työntekijältä oikeutta vedota tämän laitoksen palkkaturvan sijasta edullisempaan palkkaturvaan laitoksesta, jossa hänen työnantajansa on vakuuttanut itsensä ja jolle työnantaja maksaa vakuutusmaksuja kansallisen oikeuden mukaisesti?

(1) EYVL L 283, s. 23

(2) EYVL L 270, s. 10
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 24/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Najwyższy (Puolan tasavalta) on esittänyt 28.10.2009 — Polska Telefonia Cyfrowa Sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

(Asia C-410/09)

2010/C 24/33

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Najwyższy

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Polska Telefonia Cyfrowa Sp. z o.o.

Vastapuoli: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

Ennakkoratkaisukysymys

Onko liittymisasiakirjan (EUVL 2003, L 236, s. 33) 58 artiklan mukaan mahdollista vedota tiettyyn jäsenvaltioon sijoittautuneita yksityisiä oikeussubjekteja vastaan Euroopan komission suuntaviivoihin tai ohjeisiin (EYVL 2002, C 165, s. 6), jotka sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivin) (EYVL L 108, s. 33) 16 artiklan 1 kohdan mukaan kansallisen sääntelyviranomaisen on otettava huomioon mahdollisimman tarkasti analysoidessaan merkityksellisiä markkinoita, jos näitä suuntaviivoja tai ohjeita ei ole julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä kyseisen valtion kielellä ja kyseinen kieli on yksi Euroopan unionin virallisista kielistä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 312/13

Valitus, jonka Athinaïki Techniki AE on tehnyt 11.9.2009 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-94/05, Athinaïki Techniki AE v. Euroopan yhteisöjen komissio, 29.6.2009 antamasta määräyksestä

(Asia C-362/09 P)

2009/C 312/21

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Valittaja: Athinaïki Techniki AE (edustaja: asianajaja S. A. Pappas)

Muut osapuolet: Euroopan yhteisöjen komissio, Athens Resort Casino AE Symmetochon

Vaatimukset

— valituksenalainen määräys on kumottava

— ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt vaatimukset on hyväksyttävä

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi neljään valitusperusteeseen.

Ensimmäisen valitusperusteen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti yhteisöjen tuomioistuimen aikaisempaa oikeuskäytäntöä siltä osin kuin on kyse hallintotoimen peruuttamisen lainmukaisuutta koskevista edellytyksistä. Toimen peruuttamisen pätevyys näet edellyttää sitä, että toimi todetaan lainvastaiseksi ja että se peruutetaan kohtuullisessa ajassa. Käsiteltävänä olevassa asiassa komission toimi on peruutettu yli neljän vuoden jälkeen sen tekemisestä ja peruuttamista ei ole lainkaan perusteltu.

Toisessa valitusperusteessaan Athinaïki Techniki väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se ei ole lausunut valittajan esittämästä harkintavallan väärinkäyttöä koskevasta kysymyksestä. Peruuttaessaan riidanalaisen päätöksen komissio ei nimittäin peruuttanut kyseistä toimea noudattaakseen laillisuusperiaatetta vaan välttääkseen yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan.

Valittaja toteaa kolmanneksi, että toisin kuin valituksenalaisessa määräyksessä on todettu, valittajalla on yhä intressi riidanalaisen komission päätöksen kumoavan tuomion saamiseen. Komission suorittaman kyseisen toimen peruuttamisen seuraukset eivät nimittäin voi rajoittua pelkkään alustavan tutkintamenettelyn uudelleen aloittamiseen. Kumoamistuomiosta on seurannut komissiolle velvollisuus joko aloittaa muodollinen valtiontukea koskeva tutkintamenettely tai kehottaa kyseistä jäsenvaltiota lakkauttamaan kyseinen tuki tai muuttamaan sitä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että ainoa riidanalaisen päätöksen kumoamisen seuraus on velvollisuus aloittaa uudelleen alustava tutkintamenettely.

Lopuksi valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon tähän asiaan liittyvässä asiassa C-521/06 P annetun yhteisöjen tuomioistuimen tuomion oikeusvoimaa. Kyseisestä tuomiosta näet ilmenee, että komissio ei voi jatkaa hallinnollista toimimattomuuttaan valtiontukea koskevan tutkintamenettelyn suhteen. Peruuttamalla riidanalaisen päätöksen komissio on kuitenkin palannut toimimattomuuteen, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt toisen oikeudellisen virheen, kun se ei ole arvostellut tästä komissiota.
—

on todettava, että Suomen tasavalta on jättänyt täyttämättä asetusten (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (1) ja (EY, Euratom) N:o 1150/2000 (2) 2, 6 ja 9-11 artiklan ja asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (3) 220 artiklan mukaiset velvollisuutensa, koska Suomen viranomaiset ovat noudattaneet hallintokäytäntöä, jonka mukaan yhteisön omat varat todetaan vasta sen jälkeen, kun maksuvelvolliselle on myönnetty vähintään 14 päivän määräaika, jonka kuluessa tämä voi esittää asiaa koskevat huomautuksensa. Siten Suomen viranomaiset eivät ole tullien jälkikannossa noudattaneet omien varojen tulouttamisesta annettuja määräaikoja, minkä seurauksena asianomaisten yhteisön omien varojen maksaminen on viivästynyt;
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen on vastattava myöntävästi, onko direktiivissä 2006/112/EY asetettujen arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevien yleisten periaatteiden mukaista, että tällaisen lainsäädännön mukaan arvonlisäverovelvollisella on oikeus vähentää ostoihin sisältyvä ja/tai tuonnin arvonlisävero sellaisten tavaroiden ja/tai palvelujen osalta, jotka on hankittu ennen kuin on rekisteröidytty arvonlisäverovelvolliseksi, ainoastaan, jos näitä tavaroita tullaan käyttämään kyseisen arvonlisäverovelvollisen arvonlisäverovelvolliseen toimintaan, eli ostoihin sisältyvää ja/tai tuonnin arvonlisäveroa sellaisten tavaroiden ja palveluiden osalta, jotka on hankittu ennen kuin on rekisteröidytty arvonlisäverovelvolliseksi, ei voida vähentää, jos kyseisiä tavaroita on jo käytetty kyseiseen toimintaan?
3)

Jos ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettujen vastausten perusteella vastapuolen on tässä tapauksessa sovellettava direktiivin 2003/4/EY 4 artiklaa, seuraako kyseisen artiklan säännöksestä, jonka mukaan tiedon ilmaisemisella saavutettua yleistä etua on verrattava tiedon epäämisellä saavutettuun erityiseen etuun, että vertaaminen on suoritettava soveltamisen tasolla vai voidaanko mainittuja etuja verrata keskenään kansallisessa lainsäädännössä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 233/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Corte d’appello di Roma (Italia) on esittänyt 24.7.2009 — Aduo Pisaneschi v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

(Asia C-287/09)

2009/C 233/15

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Corte d’appello di Roma

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Aduo Pisaneschi

Vastapuoli: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Ennakkoratkaisukysymys

Onko EY 17 artiklaa, EY 39 artiklaa ja EY 42 artiklaa sekä asiaankuuluvia asetuksen N:o 1408/71 säännöksiä tulkittava siten, että periaatetta, jonka mukaan kaikki vakuutuskaudet on etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, hankkimiseksi ja säilyttämiseksi laskettava yhteen — tämä periaate luotiin neuvoston antamalla asetuksella N:o 1408/71 — on sovellettava kaikissa tapauksissa, joissa on tarpeellista soveltaa yhteenlaskujärjestelmää ja pro rata -periaatetta tiettyä etuutta koskevan oikeuden tunnustamiseksi, sillä seurauksella, että tätä tarkoitusta varten on otettava huomioon sekä kunkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet että yhteisön toimielinten virkamiehiin sovellettavassa sosiaalivakuutusjärjestelmässä täyttyneet vakuutuskaudet?
1)

Onko direktiiviä 2001/23/EY (1) tulkittava siten, että 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetusta oikeuksien ja velvollisuuksien siirtymisestä luovutuksensaajalle on kyse yksinomaan siinä tapauksessa, että luovutettavan yrityksen luovuttaja on myös asianomaisten työntekijöiden muodollinen työnantaja, vai seuraako direktiivissä tavoitellusta työntekijöiden suojasta se, että yrityksen luovutuksen yhteydessä konserniin kuuluvan liiketoimintaa harjoittavan yhtiön osalta oikeudet ja velvollisuudet, jotka koskevat yrityksen palveluksessa työskenteleviä työntekijöitä, siirtyvät luovutuksensaajalle, jos konsernissa työskentelevä koko henkilöstö on sellaisen (myös kyseiseen konserniin kuuluvan) henkilöstöyhtiön palveluksessa, joka toimii keskitetysti työnantajana?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 220/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 25.6.2009 — Hauptzollamt Koblenz v. Kurt Etling und Thomas Etling GbR, muu osapuoli: Bundesministerium der Finanzen

(Asia C-230/09)

2009/C 220/35

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Hauptzollamt Koblenz

Vastaaja: Kurt Etling und Thomas Etling GbR

Muu osapuoli: Bundesministerium der Finanzen

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko yhteisön oikeutta ja erityisesti maito- ja maitotuotealan maksun vahvistamisesta 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen N:o 1788/2003 (1) 5 artiklan k kohtaa tulkittava siten, että tuottajan viitemäärä ei sisällä sen kahdentoista kuukauden jakson aikana, jonka kuluessa toinen tuottaja on siirtänyt hänelle viitemäärän, maitomäärää, jonka kyseinen tuottaja on jo toimittanut tämän kahdentoista kuukauden jakson aikana?

(1) EUVL L 270, s. 123.
4)

Onko komission asetuksen N:o 530/2008 3 artikla pätemätön sillä perusteella, että se on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa siltä osin kuin se merkitsee sitä, että (i) yksikään yhteisön toimija ei voi harjoittaa tonnikalasaaliiden purkamista taikka altaaseen lihotettavaksi tai kasvatettavaksi panemista varten edes aikaisemmin ja täysin komission asetuksen N:o 530/2008 mukaisesti pyydetyn tonnikalan osalta; ja (ii) yksikään yhteisön toimija ei voi harjoittaa tätä toimintaa sellaisten kalastajien pyytämän tonnikalan osalta, joiden alukset eivät purjehdi jonkin komission asetuksen N:o 530/2008 1 artiklan luettelossa mainitun jäsenvaltion lipun alla, vaikka tämä tonnikala olisi pyydetty Kansainvälisessä Atlantin tonnikalojen suojelukomissiossa vahvistettujen kiintiöiden mukaisesti?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 180/27

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 8.5.2009 — Repertoire Culinaire Ltd v. The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Asia C-163/09)

2009/C 180/47

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax) (Yhdistynyt kuningaskunta)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Repertoire Culinaire Ltd

Vastaaja: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko ruoanlaittoviinistä ja -portviinistä kannettava direktiivin 92/83/ETY (1) mukaan valmisteveroa siinä jäsenvaltiossa, johon ne tuodaan, sillä perusteella, että ne vastaavat direktiivin 92/83 20 artiklan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua etyylialkoholin määritelmää?

2) Vastaako se, että ruoanlaittoviinin, -portviinin ja -konjakin osalta säädetty vapautus rajoitetaan koskemaan tapauksia, joissa alkoholijuomia on käytetty ainesosana, ja että vapautusta voivat hakea vain henkilöt, jotka ovat käyttäneet alkoholijuomia tuotteiden ainesosana, ja/tai henkilöt, jotka harjoittavat tällaisten tuotteiden tukkukauppaa ja/tai ovat tuottaneet tai valmistaneet tällaisia tuotteita tällaista liiketoimintaa varten, ja että vapautuksen soveltamiselle on asetettu lisäedellytyksiä, joiden mukaan vaatimus on esitettävä neljän kuukauden kuluessa valmisteveron maksamisesta ja että palautettavan summan on oltava vähintään 250 Englannin puntaa, jäsenvaltion velvoitetta panna täytäntöön direktiivin 92/83 27 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetty vapautus, kun sitä luetaan yhdessä 27 artiklan 6 kohdan ja/tai EY 28 artiklan kanssa ja/tai näiden velvoitteiden suoran oikeusvaikutuksen ja/tai yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen kanssa?

3) Onko kanteen kohteena olevia ruoanlaittoviiniä ja -portviiniä, mikäli niistä on kannettava valmisteveroa direktiivin 92/83 20 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan, ja/tai kanteen kohteena olevaa ruoanlaittokonjakkia pidettävä direktiivin 92/83 27 artiklan 1 kohdan f alakohdan tai vaihtoehtoisesti e alakohdan perusteella vapautettuna valmisteverosta valmistuspaikassa?

4) Mikä on EY 10 ja 28 artiklan valossa, kun valmistusmaana oleva jäsenvaltio on luovuttanut ruoanlaittoviinin, -portviinin ja -konjakin direktiivin 92/2 mukaisesta valmisteverollisten tuotteiden liikkumiseen sovellettavasta järjestelmästä vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, tämän luovuttamisen mahdollinen vaikutus niihin velvoitteisiin, joita jäsenvaltioilla on direktiivin 92/83 20 artiklan ja 27 artiklan 1 kohdan f alakohdan tai vaihtoehtoisesti e alakohdan perusteella?

(1) Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/83/ETY (EYVL L 316, s. 21).