Toiseksi tätä tulkintaa tukee moottoriajoneuvojen katsastusta koskevan, moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen katsastuksesta annetun direktiivin 2009/40 tavoite. Direktiivi 2009/40 on annettu EY 71 artiklan perusteella ja moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen määräaikaiskatsastuksista sekä direktiivin 2009/40 kumoamisesta annettu direktiivi 2014/45 on annettu SEUT 91 artiklan perusteella, joista molemmat määräykset kuuluvat vastaavasti EY:n perustamissopimuksen ja EUT-sopimuksen osastoon, jonka otsikko on ”Liikenne”, ja ne muodostavat oikeudellisen perustan, jolla valtuutetaan nimenomaisesti unionin lainsäätäjä toteuttamaan ”toimenpiteitä liikenneturvallisuuden parantamiseksi”. Palveludirektiivin valmistelutöistä ilmenee kuitenkin, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut, että palvelut, joita säännellään EY 71 artiklaan perustuvilla säännöksillä, suljetaan palveludirektiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

toisaalta liikenteestä poistetun ajoneuvon omistajalla on mahdollisuus tehdä valitus tekniselle neuvonantajalle, joka on ajoneuvojen katsastusasemien valvonnasta ja tarkastuksesta vastaavan hallintoelimen virkamies, ja tämä neuvonantaja voi muuttaa liikenteestä poistamispäätöstä. Jos ajoneuvon omistaja vastustaa ajoneuvon poistamista liikenteestä, vain viranomaiset, joilla on toimivalta liikenne- ja poliisialalla, voivat toteuttaa pakkotoimenpiteitä tai fyysisiä pakkokeinoja. Ajoneuvojen katsastusasemien toiminnanharjoittajien valtaan poistaa ajoneuvo liikenteestä, kun ne havaitsevat puutteita, jotka aiheuttavat välittömän vaaran, ei siten liity mitään pakkotoimenpiteitä tai fyysisiä pakkokeinoja koskevaa toimivaltaa.

SEUT 51 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että kansallisessa säännöstössä tarkoitettujen ajoneuvojen katsastusasemien toiminnassa ei osallistuta tässä määräyksessä tarkoitetulla tavalla julkisen vallan käyttöön huolimatta siitä, että näiden asemien toiminnanharjoittajilla on toimivalta poistaa ajoneuvo liikenteestä, kun siinä havaitaan katsastuksen yhteydessä turvallisuuspuutteita, jotka aiheuttavat välittömän vaaran, kun tätä liikenteestä poistamisvaltaa käytetään seuraavien edellytysten täyttyessä:

SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa asetetaan yritykselle tai yritysryhmälle myönnettävän ajoneuvojen katsastusaseman avaamisluvan myöntämisen edellytykseksi yhtäältä se, että kyseisen aseman ja tämän yrityksen tai yritysryhmän jo luvan saaneiden asemien välillä on vähimmäisetäisyys, ja toisaalta se, että jos tällainen lupa myönnetään, mainitulla yrityksellä tai yritysryhmällä ei ole yli 50 prosentin markkinaosuutta, ellei osoiteta, että nämä ehdot ovat todella soveltuvia kuluttajien suojelemiseen ja liikenneturvallisuuden tavoitteiden saavuttamiseen eivätkä ne ylitä sitä, mikä on tätä varten tarpeen; tämän varmistaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

Tällaisilla rajoituksilla voidaan yhtäältä estää unionin kansalaisten EUT-sopimuksessa taatun sijoittautumisvapauden käyttäminen tai tehdä se vähemmän houkuttelevaksi.

Toisaalta näiden rajoitusten objektiivisen oikeutuksen puuttumisesta on todettava ensinnäkin, mitä tulee vaatimukseen vähimmäisetäisyyksien noudattamisesta sellaisten asemien välillä, jotka eivät kuulu kilpaileville yrityksille vaan samalle yritykselle tai samalle yritysryhmälle, ei ole mitenkään osoitettu, että tällainen edellytys itsessään mahdollistaisi sitä koskevan tavoitteen saavuttamisen, että houkutellaan toimijoita sijoittautumaan alueen syrjäisille vyöhykkeille.

Toiseksi sitä koskevalla kiellolla, että toiminnanharjoittajalla ei saa olla yli 50 prosentin suuruista markkinaosuutta, voi kuitenkin olla vaikutusta kyseisellä alueella jo olemassa olleiden katsastusasemien toimintaan sekä markkinarakenteeseen, eikä se siksi ensi näkemältä vaikuta edistävän kuluttajien suojelua. Tältä osin on todettava palvelun laatua koskevasta tavoitteesta, että ajoneuvojen katsastuspalvelut on yhdenmukaistettu unionin tasolla.

(ks. 67, 78–81 ja 84 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)