Asia C-521/07

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Alankomaiden kuningaskunta

”Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — Sopimus Euroopan talousalueesta — 40 artikla — Pääomien vapaa liikkuvuus — Alankomaalaisten yhtiöiden maksamien osinkojen syrjivä kohtelu — Lähdevero — Vapautus — Osingonsaajayhtiöt, jotka ovat sijoittautuneet yhteisön jäsenvaltioihin — Osingonsaajayhtiöt, jotka ovat sijoittautuneet Islantiin tai Norjaan”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 11.6.2009 I ‐ 4875

Tuomion tiivistelmä

Kansainväliset sopimukset – Euroopan talousalueesta tehty sopimus – Pääomien vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Yhteisövero – Osinkoverotus

(ETA-sopimuksen 40 artikla)

Jäsenvaltio jättää noudattamatta Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 40 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se ei vapauta osinkoja, jotka maassa asuvat yhtiöt maksavat ETA-valtioihin sijoittautuneille yhtiöille, lähdeverosta samoilla edellytyksillä kuin osinkoja, jotka maksetaan maassa asuville yhtiöille tai muihin Euroopan yhteisön jäsenvaltioihin sijoittautuneille yhtiöille, vaan asettaa vapautuksen myöntämisen edellytykseksi, että yhtiöt, jotka ovat sijoittautuneet kahteen kyseessä olevaan ETA-valtioon, omistavat vähintään 10 prosenttia (ensimmäisen kyseessä olevan ETA-valtion yhtiöt) tai vähintään 25 prosenttia (toisen kyseessä olevan ETA-valtion yhtiöt) maassa asuvan osinkoa jakavan yhtiön osuuksista ja että yhtiöt, joiden kotipaikka on kyseessä olevassa jäsenvaltiossa tai toisessa jäsenvaltiossa, omistavat vähintään 5 prosentin osuuden maassa asuvan osinkoa jakavan yhtiön maksetusta nimellispääomasta.

Tällainen erilainen kohtelu niiden osinkojen verottamistavassa, jotka jaetaan kahteen kyseessä olevaan ETA-valtioon sijoittautuneille yhtiöille, verrattuna osinkoihin, jotka jaetaan yhteisön jäsenvaltioihin sijoittautuneille yhtiöille, on omiaan tekemään kahteen ensin mainittuun valtioon sijoittautuneille yhtiöille vähemmän houkuttelevaksi investoida kyseessä olevaan jäsenvaltioon. Lisäksi maassa asuvalle yhtiölle on sen takia vaikeampaa houkutella pääomia kahdesta kyseessä olevasta ETA-valtiosta kuin kyseessä olevasta jäsenvaltiosta tai toisesta yhteisön jäsenvaltiosta. Siinä on siis kyse ETA-sopimuksen 40 artiklassa lähtökohtaisesti kielletystä pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksesta.

Argumentilla, joka perustuu eroon niissä tilanteissa, joissa ovat yhtäältä yhtiöt, joiden kotipaikka on yhteisön jäsenvaltioissa, ja toisaalta yhtiöt, jotka ovat sijoittautuneet kahteen kyseessä olevaan ETA-valtioon, ei voida perustella vaatimusta, jonka mukaan viimeksi mainituilla yhtiöillä on oltava suurempi omistusosuus maassa asuvien osinkoja jakavien yhtiöiden pääomasta, jotta ne voisivat saada, kuten ensin mainitut yhtiöt, vapautuksen maassa asuvilta yhtiöiltä saamiensa osinkojen lähdeverosta. Tämän osalta on huomattava, että vaikka ero oikeudellisessa sääntelyssä, joka koskee kyseessä olevien ETA-valtioiden verovelvoitteita verrattuina jäsenvaltioiden verovelvoitteisiin, voisikin tehdä perustelluksi, että valtio asettaa kahteen kyseessä olevaan ETA-valtioon sijoittautuneille yhtiöille myönnettävän osinkojen lähdeveroa koskevan vapautuksen edellytykseksi selvityksen esittämisen siitä, että nämä yhtiöt täyttävät kyseisen valtion kansallisessa lainsäädännössä säädetyt edellytykset, kyseisellä erolla ei voida perustella sitä, että tässä lainsäädännössä asetetaan mainitun verovapautuksen edellytykseksi se, että osinkoa jakavan yhtiön pääomasta omistetaan suurempi osuus. Tällainen vaatimus nimittäin ei liity mitenkään edellytyksiin, jotka toisaalta on asetettu kaikille yhtiöille oikeuden saamiseksi kyseiseen vapautukseen, eli edellytyksiin, joiden mukaan yhtiöillä on oltava tietty yhtiömuoto, niiden on oltava velvollisia maksamaan voitoista veroa ja niiden on oltava jaettujen osinkojen lopullinen saaja; nämä ovat edellytyksiä, joiden täyttymisen kansallisten veroviranomaisten on tosiaankin voitava tarkastaa.

(ks. 37, 39, 47, 48, 50 ja 52 kohta sekä tuomiolauselma)