ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 13 artiklan sanamuodosta seuraa, että ainoastaan virkamieheen, joka joutuu keskeyttämään tehtäviensä hoitamisen sen johdosta, että hän ei voi enää hoitaa niitä työkyvyttömyytensä takia, voidaan soveltaa työkyvyttömyysmenettelyä. Tästä seuraa, että tehtäviensä hoidon useita vuosia aikaisemmin lopettaneella virkamiehellä, jolla on sairaus, jonka vuoksi hän ei enää kykenisi suorittamaan tehtäviään, jos hän hoitaisi niitä vielä, ei ole oikeutta vaatia pelkästään tämän syyn takia työkyvyttömyyden toteamista koskevan menettelyn aloittamista. Lisäksi kuvatunlainen virkamies ei täytä myöskään sitä toista edellä mainitussa 13 artiklassa asetetuista kahdesta kumulatiivisesta edellytyksestä, jonka mukaan työkyvyttömyyseläkettä pyytävälle virkamiehelle on kartuttava eläkeoikeuksia sillä hetkellä, jolloin työkyvyttömyyslautakunta toteaa hänen kärsivän pysyvästä ja täydellisestä työkyvyttömyydestä.

Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä tai mistään muustakaan yhteisön oikeuden lähteestä ei ilmene, että yhteisön toimielimellä olisi yleinen velvollisuus selvittää virkamiehen työkyvykkyys tämän jättäessä tehtävänsä vapaaehtoisesti.

Mikäli virkamies arvioi, että hänen terveydentilansa edellyttää, että hän jättää tehtävänsä, hänen on henkilöstösääntöjen 90 artiklan mukaisesti esitettävä ennen työskentelynsä lopettamista pyyntö siitä, että hänelle myönnetään henkilöstösääntöjen 78 artiklan nojalla työkyvyttömyyseläke. Koska virkamiesten on tunnettava henkilöstösääntöjen säännökset, edellä kuvatunlaisessa tilanteessa olevan virkamiehen on vedottava tähän seikkaan, mikäli hän haluaa saada työkyvyttömyyseläkettä. Virkamies ei toimi vaadittavalla huolellisuudella, mikäli hän ei toimi näin, erityisesti, koska lähtökohtaisesti hän tuntee terveydentilansa irtisanomishetkellä paremmin kuin toimielin, jossa hän työskentelee. Näin ollen poikkeustilanteita lukuun ottamatta — eikä ainakaan tilanteessa, jossa virkamies jättää tehtävänsä vapaaehtoisesti ilman, että toimielin on pyytänyt työskentelyn päättämistä — toimielintä ei voida moittia siitä, ettei se ole viran puolesta saattanut asiaa työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi.

(ks. 38 ja 40 kohta)

Viittaukset: em. asia Bähr v. komissio ja asia T-27/99, Drabbe v. komissio, 17.10.2000 (Kok. H. 2000, s. I-A-213 ja s. II-955).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Sanamerkit Kit Pro ja Kit Super Pro

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

2. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Tutkinta yhdistelmämerkin tapauksessa

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

3. Yhteisön tavaramerkki - Tavaramerkkiviraston ratkaisut - Lainmukaisuus - Yhteisöjen tuomioistuimien suorittama tutkinta - Perusteet

(Neuvoston asetus N:o 40/94)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan "tavaramerk[kejä], joilta puuttuu erottamiskyky", ei rekisteröidä. Niinpä kun kyse on maakulkuneuvojen rumpujarrujen korjauksessa käytettäviä osia varten rekisteröitäviksi haettujen sanamerkkien Kit Pro ja Kit Super Pro rekisteröinnistä, näiltä sanamerkeiltä puuttuu erottamiskyky näiden tavaroiden suhteen.

Kumpikin rekisteröitäväksi haettu tavaramerkki nimittäin muodostuu sellaisten osatekijöiden yhdistelmästä, joilta kultakin puuttuu erottamiskyky näiden tavaroiden suhteen, eikä näytä olevan olemassa konkreettisia seikkoja, jotka osoittaisivat, että tavaramerkit kokonaisuutena tarkastellen ovat enemmän kuin niiden muodostavien osatekijöiden summa.

( ks. 18, 28, 30 ja 31 kohta )

2. Tarkasteltaessa yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94/EY 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja ehdottomia hylkäysperusteita useasta osatekijästä koostuvan tavaramerkin (yhdistelmämerkin) osalta, kyseistä tavaramerkkiä on sen erottamiskyvyn arvioimiseksi tarkasteltava kokonaisuutena. Tämä ei kuitenkaan estä tarkastelemasta tavaramerkin muodostavia eri osatekijöitä peräkkäin.

Sen perusteella, että yhdistelmämerkki muodostuu vain sellaisista osatekijöistä, joilta puuttuu erottamiskyky asianomaisten tavaroiden tai palvelujen suhteen, voidaan päätellä, että myöskin tältä tavaramerkiltä kokonaisuutena tarkasteltuna puuttuu erottamiskyky kyseisten tavaroiden tai palvelujen suhteen. Tällainen päätelmä voi osoittautua virheelliseksi vain siinä tapauksessa, että konkreettiset seikat, kuten muun muassa se tapa, jolla eri osatekijät on yhdistetty, osoittavat, että yhdistelmämerkki kokonaisuutena tarkastellen on enemmän kuin sen muodostavien osatekijöiden summa.

( ks. 22 ja 29 kohta )

3. Merkin rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi koskevat päätökset, jotka sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakuntien on tehtävä asetuksen N:o 40/94 nojalla, kuuluvat sidotun harkinnan eivätkä vapaan harkinnan piiriin. Tämän vuoksi sitä, onko merkki sellainen, että se voidaan rekisteröidä yhteisön tavaramerkiksi, on arvioitava yksinomaan tämän asetuksen nojalla, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut, eikä valituslautakuntien aiemman päätöskäytännön pohjalta.

( ks. 32 kohta )
302

Lisäksi yksi edellä mainittujen yhteisön puitteiden 7 kohdassa määritetyistä vaihtoehtoisista kriteereistä sille, mille alueille voidaan myöntää valtiontukea kaupunkien ongelma-alueilla toimiville yrityksille, on se, että alue on valittu tukialueeksi Urban-aloitteen yhteydessä, joka on perustettu rakennerahaston puitteissa asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta rakennerahastojen toiminnan yhteensovittamisen osalta toisaalta keskenään ja toisaalta Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetun asetuksen (ETY) N:o 4253/88 muuttamisesta 20.7.1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2082/93 (EYVL L 193, s. 24) 11 artiklan ja asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta annetun asetuksen (ETY) N:o 4254/88 muuttamisesta Euroopan aluekehitysrahaston osalta 20.7.1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2083/93 (EYVL 193, s. 34) 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tiedonannon suuntaviivojen vahvistamisesta niiden kaupunkialueita koskevaan yhteisöaloitteeseen liittyvien toimenpideohjelmien osalta, joita jäsenvaltioita pyydetään kehittämään (EYVL 1994, C 180, s. 6), 14 kohdassa todetaan, että yhteisön tukea lainoina tai avustuksina voidaan myöntää Urban-aloitteen yhteydessä maantieteellisesti määritellyihin vaikeuksissa oleviin kaupunkien rajattuihin osiin kohdistuviin integroituihin kehitysohjelmiin. Tältä osin kaupunkien ongelma-alueilla toimiville yrityksille myönnettävää valtion tukea koskevista yhteisön puitteista (2.1 kohta) ilmenee, että ne koskevat erityisesti valtiontukia, joilla täydennetään rakennerahaston toimintaa.
Julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 93/37/ETY 8 artiklan 1 kohdasta, jota varainhoitoasetuksen 56 artiklan nojalla sovelletaan yhteisön toimielinten tekemiin julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin, kun hankintasopimuksen määrä ylittää kyseisessä direktiivissä vahvistetun vähimmäismäärän, seuraa, että toimielin täyttää hylättyjä tarjouksen tekijöitä kohtaan sillä olevan perusteluvelvollisuuden, jos se ensinnäkin ilmoittaa näille välittömästi niiden tarjousten hylkäämisestä lähettämällä näille pelkän tiedonannon ilman perusteluita ja toimittaa tämän jälkeen niille tarjouksen tekijöille, jotka sitä nimenomaisesti vaativat, valitun tarjouksen ominaispiirteet ja edut sekä hankintaviranomaisen nimen viidentoista päivän määräajan kuluessa kirjallisen vaatimuksen vastaanottamisesta.

Tämä menettelytapa on EY 253 artiklassa määrätyn sen perusteluvelvollisuuden mukainen, jonka mukaan perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tekijän päättely siten, että yhtäältä niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että toisaalta yhteisöjen tuomioistuimet voivat tutkia toimenpiteen laillisuuden. Se seikka, että toimielin toimittaa myöhemmin vielä yksityiskohtaisemman selityksen, ei kyseenalaista perusteluiden riittävää luonnetta.

(ks. 54, 55 ja 57 kohta)
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

30 päivänä toukokuuta 2002

Asia T-197/00

Hubert Onidi

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kurinpitomenettely — Viraltapano ja eläkeoikeuksien alentaminen — Korruption alaan kuuluva toiminta — Puolustautumisoikeudet — Suhteellisuusperiaate”

Taydellinen teksti ranskan kielellä II-325

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistunta kumoamaan komission 29.7.1999 tekemä päätös, jolla kantajalle määrättiin kurinpitoseuraamuksena viraltapano ja tämän vanhuuseläkeoikeuksien alentaminen kolmanneksella, sekä 27.7.1999 päivätty komission kirje, jolla hylättiin kantajan vaatimus kurinpitomenettelyn aloittamisesta uudelleen.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

Koska henkilöstösäännöt on neuvoston toimi ja koska sen 90 artiklassa tarkoitettuja määräaikoja koskevat erityissäännöt puuttuvat, kyseisen artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan valitus on tehtävä kolmen kuukauden kuluessa, säädettyihin määräaikoihin sovellettavat säännöt on vahvistettu määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavista säännöistä annetun neuvoston asetuksen N:o 1182/71 3 artiklan 4 kohtaa. (ks. 46-48 kohta) Viittaukset: asia T-247/97, Lonuzzo-Murgantev. parlamentti, 13.3.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-119 ja II-317, 38 kohta).

Henkilöstösääntöjen 21 artikla koskee virkamiehelle uskottujen erityistehtävien hoitamisen yhteydessä hänelle kuuluvien konkreettisten velvoitteiden lisäksi virkamiehen yleistä lojaalisuusvelvollisuutta, jonka nojalla tämän on yleisesti pidättäydyttävä toimielimen ja sen viranomaisten arvokkuutta ja kunnioitusta loukkaavasta menettelystä. Kurinpitomenettelyssä korruptioasioina käsiteltävä toiminta merkitsee kiistämättä tämän yleisen lojaalisuusvelvollisuuden rikkomista. (ks. 73 kohta) Viittaukset: asia T-183/96, E v. TSK, 17.2.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-67 ja II-159, 40 kohta).

Henkilöstösääntöjen 88 artiklan viidennen kohdan rakenteesta ilmenee, että virkamielien tehtävä on toimittaa nimittävälle viranomaiselle ne tiedot, joiden perusteella se voi arvioida, ovatko virkamiestä vastaan kurinpitomenettelyssä esitetyt seikat samanaikaisesti häntä vastaan aloitetun syytemenettelyn kohteina. Tämän velvollisuuden täyttääkseen kyseessä olevan virkamiehen on periaatteessa osoitettava, että häntä vastaan on aloitettu syytemenettely, vaikka hän oli jo kurinpitomenettelyssä. Vain silloin, lain tällainen syytemenettely on aloitettu, tosiseikat, joita se koskee, voidaan tunnistaa ja niitä voidaan vertailla tosiseikkoihin, joiden perusteella on aloitettu kurinpitomenettely näiden seikkojen mahdollisen samankaltaisuuden määrittämiseksi. (ks. 81 kohta) Viittaukset: asia T-74/96, Tzoanos v. komissio, 19.3.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-129 ja II-343, 35 kohta), joka on vahvistettu asiassa C-191/98 P, Tzoanos v. komissio, 18.11.1999(Kok. 1999, s. I-8223).
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Kolmiulotteiset tavaramerkit - Arviointiperusteet suhteessa muihin tavaramerkkityyppeihin

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

2. Yhteisön tavaramerkki - Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen - Ehdottomat hylkäysperusteet - Tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky - Kolmiulotteiset tavaramerkit - Sylinterinmuotoisten taskulamppujen muoto

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, jonka mukaan tavaramerkkejä, joilta puuttuu erottamiskyky, ei rekisteröidä, eri merkkityyppejä ei millään tavoin erotella toisistaan. Näin ollen arvioitaessa sellaisten kolmiulotteisten tavaramerkkien erottamiskykyä, jotka muodostuvat itse tavaran muodosta, ei ole syytä soveltaa perusteita tai asettaa vaatimuksia, jotka ovat ankarampia kuin muihin tavaramerkkiluokkiin sovellettavat perusteet tai vaatimukset. Arvioitaessa, onko jokin tavaramerkki erottamiskykyinen, on kuitenkin otettava huomioon kaikki kyseisen yksittäistapauksen olosuhteisiin liittyvät merkitykselliset seikat eikä näiden seikkojen joukosta voida sulkea pois sitä seikkaa, että rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin luonne saattaa vaikuttaa siihen, miten kohdeyleisö ymmärtää merkin.

Tavaroiden muodosta muodostuville kolmiulotteisille tavaramerkeille asetettavat edellytykset eivät siis saa olla sanamerkeille asetettuja edellytyksiä lievempiä, sillä kuluttaja on tottunut kiinnittämään huomiota pikemminkin sanamerkkeihin.

( ks. 32, 33 ja 38 kohta )

2. Kolmiulotteisilta tavaramerkeiltä, jotka muodostuvat sylinterinmuotoisten taskulamppujen muodosta ja joita on haettu rekisteröitäviksi valaisinlaitteita ja valaisinlaitteiden tarvikkeita varten, puuttuu yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky, koska lieriömuoto on yksi taskulamppujen tavanomaisista muodoista ja vastaa muotoja, joita muut markkinoilla olevat taskulamppujen valmistajat käyttävät yleisesti, ja koska se osoittaa näin ollen kuluttajalle pikemminkin tavaran eikä mahdollista tämän tavaran yksilöintiä eikä sen yhdistämistä tiettyyn kaupalliseen alkuperään. Tavaramerkeiksi haettujen muotojen esteettisten ominaisuuksien ja niiden harvinaislaatuisen omaperäisen muotoilun osalta on syytä todeta, että näiden muotojen nämä ominaispiirteet ovat pikemminkin muunnelmia taskulamppujen tavanomaisista muodoista kuin sellaisia muotoja, jotka kykenisivät yksilöimään kyseiset tavarat ja yksinään osoittamaan tietyn kaupallisen alkuperän.

( ks. 36, 37 ja 42 kohta )
Oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tarkoituksena on saada virkamiesten ja hallinnon välillä syntyneet erimielisyydet ratkaistuiksi sovinnollisesti. Jotta tällainen menettely voisi täyttää tarkoituksensa, nimittävän viranomaisen on voitava tietää riittävän täsmällisesti perusteet, joilla asianomaiset arvostelevat riidanalaista päätöstä. Jokainen riitauttamisperuste, johon ei ole vedottu oikeudenkäyntiä edeltäneessä valituksessa, vaikka asianomaiselle on annettu tilaisuus sen esittämiseen, on sen vuoksi jätettävä tutkimatta.

(ks. 25 kohta)

Viittaukset: asia T-588/93, G v. komissio, 30.11.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-277 ja II-875,27 kohta) ja asia T-242/97, Z v. parlamentti, 4.5.1999(Kok. H. 1999, s. I-A-77 ja II-401, 58 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne - Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt - Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet - Tasoitustullien käyttöönottoa koskeva asetus - Yhteisön ulkopuolisissa valtioissa toimivat tuottajat ja viejät

(EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan 4 kohta (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan 4 kohta))

2. Yhteinen kauppapolitiikka - Yhteisön ulkopuolisten valtioiden tukitoimenpiteiltä suojautuminen - Vahinko - Yhteisön toimielinten harkintavalta - Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 2026/97 15 ja 19 artikla)

Tiivistelmä

1. Perustamissopimuksen 173 artiklan neljännen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 230 artiklan neljäs kohta) nojalla luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt voivat nostaa kanteen komission tai neuvoston toimesta vain, jos kyseinen toimi on heille osoitettu päätös tai päätös, joka siitä huolimatta, että se on annettu asetuksena tai toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, koskee ensin mainittuja henkilöitä suoraan ja erikseen.

Jos tuottaja- ja viejäyritys on nostanut kanteen sellaisen asetuksen kumoamiseksi, jolla otetaan käyttöön tuonnissa lopullinen tasoitustulli ja joka koskee väliaikaisen tullin lopullista kantamista, ja kyseisen asetuksen sellaiset säännökset tasoitustullin käyttöönotosta tai väliaikaisen tasoitustullin lopullisesta kantamisesta kantajan valmistamien tuotteiden tuonnin yhteydessä koskevat kantajaa suoraan ja erikseen, kantajalla ei kuitenkaan ole oikeutta nostaa kumoamiskannetta sellaisista asetuksen säännöksistä, jotka koskevat muita yhtiöitä.

( ks. 20 ja 21 kohta )

2. Siltä osin kuin yhteisöjen toimielimet soveltavat muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta annetun perusasetuksen N:o 2026/97 15 artiklan 1 kohtaa ja Uruguayn kierroksen neuvottelujen yhteydessä solmitun Maailman kauppajärjestön tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen 15 ja 19 artiklaa, sen selvittäminen, onko yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinkoa ja johtuuko se polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista tai tuetusta tuonnista, edellyttää monitahoisten taloudellisten tilanteiden arviointia. Toimielimillä on laaja harkintavalta tällaisia tilanteita arvioidessaan, ja tuomioistuinvalvonnan on näin ollen rajoituttava menettelysääntöjen noudattamisen ja riidanalaisen päätöksen tekemisen perusteena olevien seikkojen aineellisen paikkansapitävyyden varmistamiseen ja sen varmistamiseen, ettei näiden tosiseikkojen arvioinnissa ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Toimielimet tekevät ilmeisen virheen, kun ne eivät vahinkoa arvioidessaan ota huomioon jotakin tunnettua tekijää, joka ei ole tuetut tuontitavarat vaan esimerkiksi tuottajien tuotannonalalla noudattama yhdenmukainen ja pysyvä hinnoitteluun liittyvä menettelytapa, jonka objektiivisena vaikutuksena on se, että keinotekoiset hinnankorotukset siirretään kyseisten tuotteiden markkinoille, ja joka olisi voinut olla samaan aikaan syynä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon.

( ks. 38, 45 ja 48 kohta )
Ottaen huomioon kilpailuilmoituksen tarkoituksen, jona on ilmoittaa asianomaisille mahdollisimman täsmällisesti kyseisen viran täyttämiseksi vaadituista edellytyksistä, osallistumisedellytyksiä on tulkittava kyseisen kilpailun tavoitteiden valossa, sellaisina kuin ne ilmenevät täytettävää virkaa koskevista tehtäväkuvauksista. Näin ollen kilpailuilmoitukseen sisältyviä, tehtävien luonnetta ja edellytyksiä koskevia osia on arvioitava yhdessä. Se, että kilpailuilmoituksessa mainitaan, että tietyt tiedot ovat vain toivottavia, tarkoittaa, että kysymyksessä ei ole pakollinen eikä valinnainen edellytys, vaan edellytys, jonka perusteella hakija voidaan asettaa etusijalle.

Valintalautakunnalla on laaja harkintavalta kilpailun yhteydessä järjestettävien kokeiden järjestämistavan ja yksityiskohtaisen sisällön osalta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi puuttua kokeen järjestämistapoihin vain siltä osin kuin on välttämätöntä sen varmistamiseksi, että hakijoita kohdellaan yhdenvertaisesti ja että heidän välillään tapahtuva valinta suoritetaan objektiivisesti. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei myöskään ole puuttua jonkin kokeen yksityiskohtaiseen sisältöön, paitsi jos tämä poikkeaa kilpailuilmoituksessa mainitusta tai jos se ei ole yhteensopiva kokeen tai kilpailun tavoitteiden kanssa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei myöskään voi korvata omalla arvioinnillaan valintalautakunnan arviointia kilpailun vaikeusasteesta.

Kilpailun valintalautakunnan arvioinnit hakijoiden tiedoista ja taidoista ovat luonteeltaan vertailevia. Nämä arvioinnit ovat arvoarvosteluja kunkin hakijan suorituksista kokeessa, ja ne kuuluvat valintalautakunnan laajan harkintavallan piiriin. Yhteisöjen tuomioistuimet voivat harjoittaa niihin kohdistuvaa valvontaa ainoastaan, mikäli on ilmeistä, että valintalautakunnan toimintaa koskevia sääntöjä on rikottu. Kilpailun valintalautakunnan on hakijoiden ammatillisia tietoja, taitoja ja motivaatiota koskevassa arvioinnissa perustuttava yksinomaan ja itsenäisesti vain hakijoiden kilpailuilmoituksessa määrättyihin suorituksiin.

Tästä seuraa, että kilpailulautakunnan on selvitettävä, että hakijoilla on täytettävän viran hoitoa varten tarvittavat tiedot ja ammattikokemus kullakin kilpailuilmoituksessa mainitulla alalla. Sen on myös verrattava toisiinsa hakijoiden tietoja ja taitoja, voidakseen valita hoidettavan viran kannalta soveltuvimmat henkilöt.

(ks. 41 ja 42 kohta)

Viittaukset: asia T-170/95, Carrer v. tuomioistuin, 11.7.1996 (Kok. H. 1996, s. I-A-363 ja s. II-1071, 49 ja 50 kohta) ja asia T-71/96, Berlingieri Vinzek v. komissio, 6.11.1997 (Kok. H. 1997, s. I-A-339 ja s. II-921, 48 kohta).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

15 päivänä kesäkuuta 2000

Asia T-51/99

Sophia Fantechi

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Ulkomaankorvaus — Muualle kuin asemapaikkaan sijoittautuneelle kansainväliselle järjestölle tuotetut palvelut — Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-485

Aihe:

Kanne, jossa kantaja vaatii yhtäältä komission 7.7.1998 tekemän päätöksen, jolla hänelle kieltäydyttiin myöntämästä Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevassa 4 artiklassa säädettyä ulkomaankorvausta, kumoamista, ja toisaalta tämän korvauksen maksamista viivästyskorkoineen.

Ratkaisu:

Komission 7.7.1998 tekemä päätös kumotaan. Lausunnon antaminen ulkomaankorvauksen maksamista koskevasta vaatimuksesta raukeaa. Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä kantajalle aiheutuneista kuluista.

Tiivistelmä

Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset – Asuinpaikan sijainti asemapaikan ulkopuolella viitejakson aikana – Kansainväliselle järjestölle muun jäsenvaltion kuin asemapaikan alueella tuotetut palvelut – Sillä, että asuinpaikka sijaitsi aikaisemmin asemapaikassa, ei ole merkitystä

(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että virkamiehelle, joka on tuottanut viitekauden aikana palveluita kansainväliselle järjestölle muun jäsenvaltion kuin hänen asemapaikkansa alueella, on myönnettävä ulkomaankorvausta.

Kyseisen säännöksen nojalla virkamiehellä, joka on asunut viitekauden aikana vakituisesti sen jäsenvaltion ulkopuolella, jonka alueella hänen asemapaikkansa sijaitsee, on oikeus saada ulkomaankorvausta, vaikka virkamies olisikin asunut tässä jäsenvaltiossa ennen viitekautta, ilman, että selkeissä tapauksissa olisi tutkittava, aiheutuuko hänelle hänen palatessaan asemapaikalleen ne samat kustannukset ja haitat kuin virkamiehelle, joka ei ole koskaan asunut kyseisen valtion alueella.

(ks. 30 ja 32 kohta)

Viittaukset: asia T-18/91, Costacurta Gelabert v. kommissio, 8.4.1992 (Kok. 1992, s. II-1655, 44 kohta).
Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 3 kohdassa säädetään erityisestä perusteluvaatimuksesta, joka koskee ainoastaan päätöstä maksaa huollettavana olevasta lapsesta maksettava lisä kaksinkertaisena. Koska sellaisia päätöksiä varten, joissa keskeytetään kyseisen lisän maksaminen, ei ole erityisiä säännöksiä, kyseisen päätöksen perusteluja on arvioitava henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan valossa.

Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua huollettavana olevasta lapsesta kaksinkertaisena maksettavaa lisää saavan virkamiehen lapsen avioliitto on merkityksellinen seikka arvioitaessa niitä kuluja, joita lisää saavalle virkamiehelle lapsen sairaudesta aiheutuu, ottaen huomioon avioliiton odotettavissa olevat seuraukset, muun muassa apu, joka lapsen puolisolla on mahdollisuus antaa. Näin ollen on oikeutettua, että asianomainen toimielin tutkii uudelleen lisän myöntämisedellytykset, kun se saa tiedon lapsen avioliitosta.

Tässä tilanteessa siltä osin kuin lisän saajalla on velvollisuus todistaa, että lisän myöntämisedellytykset täyttyvät, toimielimellä on oikeus keskeyttää lisän maksaminen siihen asti, kun uudelleenarviointi saatetaan loppuun, jos lisän saaja ei esitä niitä kaikkia perusteena olevia asiakirjoja, jotka on pyydetty.

(ks. 51 ja 52 kohta)