ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-150/08

Siebrand BV

vastaan

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Yhdistetty nimikkeistö — Tariffinimikkeet 2206 ja 2208 — Käymisteitse valmistettu tislattua alkoholia sisältävä juoma — Alun perin hedelmistä tai luonnontuotteesta saatu juoma — Aineiden lisääminen — Seuraukset — Alkuperäisen juoman maun, hajun ja ulkoasun menettäminen”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 7.5.2009 I ‐ 3943

Tuomion tiivistelmä

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Käymisteitse valmistetut tislattua alkoholia sisältävät, alun perin hedelmistä tai luonnontuotteesta saadut juomat, joihin on lisätty erilaisia aineita

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liitteessä I olevat nimikkeet 2206 et 2208; komission asetus N:o 2587/91)

Käymisteitse saadusta alkoholista valmistetut juomat, jotka on alun perin luokiteltu tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2587/91, liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2206 ja joihin on lisätty tietty määrä tislattua alkoholia, vettä, sokerisiirappia, aromiaineita, väriaineita ja – tiettyjen juomien osalta – kermapohja, minkä johdosta ne ovat menettäneet tietystä hedelmästä tai tietystä luonnontuotteesta valmistetun juoman maun, hajun ja/tai ulkoasun, eivät kuulu yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2206 vaan yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 2208, kun otetaan huomioon ensinnäkin niiden objektiivisesti todettavat olennaiset ominaispiirteet ja ominaisuudet ja erityisesti tislatun alkoholin osuus, toiseksi niiden aistittavissa olevat ominaispiirteet ja lopuksi niiden käyttötarkoitus alkoholipitoisina juomina.

(ks. 35–40 kohta ja tuomiolauselma)
11

Tämän direktiivin 16 artiklassa, joka koskee markkina-analyysissä noudatettavaa menettelyä, säädetään seuraavaa: ”1. Mahdollisimman pian suosituksen tai sen ajan tasalle saattamisen jälkeen kansallisten sääntelyviranomaisten on suoritettava analyysi merkityksellisistä markkinoista ottamalla suuntaviivat mahdollisimman tarkasti huomioon. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämä analyysi suoritetaan tarvittaessa yhteistyössä kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa. 2. Jos kansallisen sääntelyviranomaisen on [yleispalveludirektiivin] 16, 17, 18 tai 19 artiklan tai [käyttöoikeusdirektiivin] 7 tai 8 artiklan nojalla tehtävä päätös siitä, asettaako, pitääkö voimassa, muuttaako tai poistaako se tiettyjä yrityksiä koskevia velvollisuuksia, niiden on 1 kohdassa tarkoitetun markkina-analyysinsä perusteella määriteltävä, vallitseeko merkityksellisillä markkinoilla todellinen kilpailu. 3. Jos kansallinen sääntelyviranomainen toteaa, että merkityksellisillä markkinoilla vallitsee todellinen kilpailu, se ei saa asettaa eikä pitää voimassa minkäänlaisia 2 kohdassa tarkoitettuja erityisiä sääntelyvelvollisuuksia. Jos alakohtaisia sääntelyvelvollisuuksia jo on voimassa, sen on poistettava tällaiset yrityksille merkityksellisillä markkinoilla asetetut velvollisuudet. Niille osapuolille, joita velvollisuuksien poistaminen koskee, on ilmoitettava asiasta hyvissä ajoin. 4. Jos kansallinen sääntelyviranomainen toteaa, ettei merkityksellisillä markkinoilla vallitse todellista kilpailua, sen on määriteltävä yritykset, joilla kyseisillä markkinoilla on huomattava markkinavoima 14 artiklan mukaisesti, ja kansallisen sääntelyviranomaisen on asetettava tällaisille yrityksille tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja asianmukaisia erityisiä sääntelyvelvollisuuksia tai, jos niitä jo on, pidettävä tällaiset velvollisuudet edelleen voimassa tai muutettava niitä. 5. Edellä 15 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa päätöksessä määriteltyjen valtioiden rajat ylittävien markkinoiden osalta asianomaisten kansallisten sääntelyviranomaisten on yhdessä suoritettava markkina-analyysi ottamalla suuntaviivat mahdollisimman tarkasti huomioon ja tehtävä yhteensovitetusti päätös tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen sääntelyvelvollisuuksien asettamisesta, voimassa pitämisestä, muuttamisesta tai poistamisesta. 6. Tämän artiklan 3, 4 ja 5 kohdan mukaisia toimenpiteitä toteutettaessa on noudatettava 6 ja 7 artiklassa tarkoitettuja menettelyjä.”
5

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1; jäljempänä direktiivi) 5 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltio voi myös säätää, että haltijalla on oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan elinkeinotoiminnassa käyttämästä merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, vaikka tavarat tai palvelut, joita varten merkki on, eivät ole samankaltaisia kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, milloin viimeksi mainittu tavaramerkki on laajalti tunnettu tässä jäsenvaltiossa ja merkin aiheeton käyttö merkitsee tavaramerkin erottuvuuden tai maineen epäoikeutettua hyväksi käyttämistä taikka on haitaksi tavaramerkin erottuvuudelle tai maineelle.”
106

Lisäksi mainittakoon, että esillä oleva asia eroaa edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Comité d’entreprise de la Société française de production ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa kyseessä olleesta tapauksesta. Siinä valittajat olivat nostaneet kanteen sellaisesta komission päätöksestä, jossa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa (josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) tarkoitetun menettelyn aloittamisen jälkeen komissio totesi, että tuki ei ollut yhteismarkkinoille soveltuva. Nyt käsiteltävänä olevassa kanteessa on sitä vastoin kyse komission päätöksestä, jossa se on EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua muodollista tutkintamenettelyä aloittamatta todennut, että tuki on yhteismarkkinoille soveltuva. Vastaavasti edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Comité d’entreprise de la Société française de production ym. vastaan komissio kantajat eivät olleet osallistuneet EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) perusteella aloitettuun menettelyyn, kun taas nyt käsiteltävänä olevassa asiassa komissio on jättänyt aloittamatta muodollisen tutkintamenettelyn, vaikka valittaja oli kannellut komissiolle ja vaikka valittajan ja komission välinen yhteydenpito on jatkunut aina siihen päivään saakka, jolloin komissio totesi toimenpiteiden soveltuvan yhteismarkkinoille.
95

Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota tämän työjärjestyksen 118 artiklan nojalla sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn, asian hävinnyt asianosainen velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Koipe on vaatinut, että valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska tämä on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan Koipen oikeudenkäyntikulut. Koska SMHV ei ole vaatinut, että valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
On kuitenkin täsmennettävä, että kun yhteisön lainsäätäjä on edellyttänyt, että hankintayksikkö ilmoittaa edellytetyn tiedon ”viipymättä”, se on asettanut tälle huolellisuusvelvoitteen, joka on eriteltävissä pikemminkin keinoja kuin tulosta koskevaksi velvoitteeksi. On näin ollen tutkittava tapauskohtaisesti sekä asianomaisen hankinnan konkreettisten ominaisuuksien ja muun muassa sen monitahoisuuden mukaan, onko asianomainen hankintayksikkö ilmoittanut kyseessä olevan tiedon edellytettyä huolellisuutta noudattaen vai ei. Se, että tämä ilmoitus tapahtuu ennen kuin määräaika ehdokkuuden tai tarjouksen hylkäyspäätöksen riitauttamiseksi on päättynyt, mikä merkitsee, että tarjoaja on siis voinut käyttää käytössään olevia oikeussuojakeinoja, jotta tuomioistuin tutkisi päätöksen laillisuuden, on pelkkä sellainen seikka muiden seikkojen joukossa, joka on otettava huomioon sen osoittamiseksi, onko hankintayksikkö noudattanut sillä direktiivin 93/38 41 artiklan 4 kohdan mukaan olevaa huolellisuusvelvoitetta, eikä se pelkästään ole riittävä todiste tämän osalta.
53

Kaiken edellä olevan perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että arvioidessaan sitä, onko hakija vilpillisessä mielessä asetuksen N:o 40/94 51 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon kaikki kyseiseen tapaukseen liittyvät merkitykselliset tekijät, jotka olivat olemassa jätettäessä hakemusta merkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi, ja etenkin — se, että hakija tietää tai hänen pitäisi tietää, että kolmas käyttää vähintään yhdessä jäsenvaltiossa samalle tai samankaltaiselle tavaralle samaa merkkiä tai samankaltaista merkkiä, joka on sekoitettavissa merkkiin, jonka rekisteröimistä haetaan, — hakijan aikomus estää tätä kolmatta jatkamasta tällaisen merkin käyttöä, ja — sen oikeudellisen suojan aste, joka kolmannen merkillä ja rekisteröitäväksi haetulla merkillä on.
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 23.4.2009 – komissio vastaan Belgia

(asia C‑287/07)

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Julkisia hankintoja koskevat sopimukset – Direktiivi 2004/17/EY – Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyt – Direktiivin virheellinen tai puutteellinen täytäntöönpano – Direktiivin määräajassa tapahtuvan täytäntöönpanon laiminlyönti

1. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Direktiivit – Täytäntöönpano jäsenvaltioissa (EY 249 artikla) (ks. 67–69 kohta)

2. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Direktiivit – Täytäntöönpano jäsenvaltioissa – Selkeän ja täsmällisen täytäntöönpanon vaatimus (EY 249 artikla) (ks. 98 kohta)

3. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi siitä, onko kanne perusteltu – Huomioon otettava tilanne – Tilanne perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä (EY 226 artikla) (ks. 187 kohta)

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/17/EY (EUVL L 134, s. 1) noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä ei ole toteutettu määräajassa

Ratkaisu

1) Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/17/EY mukaisia velvoitteitaan,

– koska se ei ole antanut tämän direktiivin 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan, c alakohdan toisen alakohdan ja d alakohdan ja 13 kohdan toisen alakohdan, 14 artiklan 4 kohdan, 17 artiklan 10 kohdan a ja c alakohdan, 34 artiklan 8 kohdan, 36 artiklan 2 kohdan, 39 artiklan 2 kohdan, 45 artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan a ja c alakohdan, 48 artiklan 1–4 kohdan ja 6 kohdan c alakohdan, 49 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan ja 3–5 kohdan, 50 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdan, 52 artiklan 1 kohdan, 57 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan d ja e alakohdan ja 3 kohdan ensimmäisen virkkeen eikä 65 artiklan 2 kohdan täysimääräisen ja asianmukaisen täytäntöönpanon edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ja

– koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa direktiivin 2004/17 9 artiklan, 34 artiklan 2 kohdan, 52 artiklan 3 kohdan ja 57 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat pääasian kantaja TNT Post UK Ltd (jäljempänä TNT Post), pääasian vastaaja The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs ja pääasian väliintulija Royal Mail Group Ltd (jäljempänä Royal Mail) ja joka koskee viimeksi mainitun yhtiön suorittamien postipalvelujen arvonlisäverosta vapauttamisen lainmukaisuutta.
Direktiiveissä 89/662/ETY, 90/425/ETY, 90/675/ETY ja 91/496/ETY tarkoitettujen eläinlääkärintarkastusten ja -valvonnan rahoittamisesta 29.1.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/73/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna ja kodifioituna annetulla neuvoston direktiivillä 96/43/EY, liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, ettei siinä sallita sitä, että jäsenvaltio poikkeaa tässä liitteessä A olevan I luvun 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa säädetystä maksutariffista ja että se kantaa maksun, jonka määrä vaihtelee laitoksen koon mukaan ja joka on porrastettu alenevasti eläinlajeja kohti suoritettujen teurastusten lukumäärän mukaan.

Direktiivin 85/73 liitteessä A olevan I luvun 4 kohdan b alakohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna ja kodifioituna direktiivillä 96/43, on tulkittava siten, ettei jäsenvaltiolla ole velvollisuutta noudattaa tämän saman luvun 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa säädettyä maksutariffia ja että se voi kantaa maksun, jonka määrä vaihtelee laitoksen koon ja eläinlajeja kohti suoritettujen teurastusten lukumäärän mukaan, kun on osoitettu, että näillä tekijöillä on todellinen vaikutus yhteisön oikeuden asian kannalta merkityksellisissä säännöksissä säädettyjen eläinlääkärintarkastusten ja -valvontatoimenpiteiden suorittamisesta tosiasiallisesti aiheutuneisiin kustannuksiin.
5

Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset määräävät kaikkia lääkkeitä tai tiettyjä lääkeryhmiä koskevan hintasulun, on jäsenvaltion vähintään kerran vuodessa todennettava, onko sulun jatkaminen muuttamattomana makroekonomisten olosuhteiden vuoksi perusteltua. Tämän tutkimuksen alkamista seuraavan 90 päivän määräajan kuluessa on toimivaltaisten viranomaisten ilmoitettava, mitä mahdollisia korotuksia tai alentamisia hintoihin ollaan tekemässä. 2. Poikkeustapauksissa se, jolla on lupa saattaa lääke markkinoille, voi erityisten seikkojen perusteella pyytää, ettei häneen sovellettaisi hintasulkua. Nämä seikat on hakemuksessa perusteltava riittävästi. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että tällaisia hakemuksia koskevat perustellut päätökset tehdään ja toimitetaan hakijalle 90 päivän kuluessa. Jos hakemukseen liitetyt tiedot ovat riittämättömät, on toimivaltaisten viranomaisten viipymättä annettava hakijalle tieto vaadittavista täydentävistä tiedoista ja tehtävä lopullinen päätös 90 päivän määräajan kuluessa siitä, kun täydentävät tiedot otettiin vastaan. Jos vapautus myönnetään, tulee toimivaltaisten viranomaisten viipymättä julkaista ilmoitus sallitusta hinnankorotuksesta. Jos hakemuksia on poikkeuksellisen paljon, voidaan määräaikaa pidentää kerran vielä 60 päivällä. Hakijalle on ilmoitettava tällaisesta pidennyksestä ennen alkuperäisen määräajan päättymistä.”
—

koska se on poistanut markkinoilta lääkekasvipohjaisia tuotteita, jotka on valmistettu laillisesti ja/tai joita on pidetty laillisesti kaupan toisessa jäsenvaltiossa, sellaisen hallinnollisen käytännön perusteella, jonka mukaan lääkekasveja, jotka eivät sisälly lääkekasvipohjaisten tuotteiden erityisrekisterin luomisesta 3.10.1973 tehdyn ministerin päätöksen (Orden Ministerial por la que se establece el registro especial para preparados a base de especies vegetales medicinales) liitteeseen eivätkä kasveista, joiden myynti yleisölle on kielletty tai joiden myyntiä yleisölle on rajoitettu niiden myrkyllisyyden vuoksi, laaditusta luettelosta tehdyn kansanterveydestä ja kulutuksesta vastaavan ministeriön päätöksen SCO/190/2004 (Orden SCO/190/2004 por la que se establece la lista de plantas cuya venta al público queda prohibida o restringida por razón de su toxicidad) liitteeseen ja jotka eivät ole valmiste, joka muodostuu yksinomaan yhdestä tai useasta lääkekasvista tai sen kokonaisesta osasta, palasta tai jauheesta, sisältävät tuotteet poistetaan markkinoilta, koska tällaiset tuotteet katsotaan lääkkeiksi, joita on pidetty kaupan ilman edellytettyä markkinoille saattamista koskevaa lupaa, ja
44

Tältä osin on täsmennettävä, että kun kansallisessa lainsäädännössä tai säännöstössä, kuten pääasiassa sovellettavassa Portugalin lainsäädännössä, vahvistetaan määräaika, jonka tarkoituksena on asianomaisten huomautusten kokoaminen tietyllä aikavälillä, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistaa, että määräaika, jonka hallinto on siten vahvistanut yksittäistapauksessa, vastaa kyseessä olevan henkilön tai yrityksen erityistä tilannetta ja että määräaika on ollut niin pitkä, että nämä tahot ovat voineet käyttää puolustautumisoikeuksiaan tehokkuusperiaatetta noudattaen. Sen tehtävänä on tässä tapauksessa ottaa asianmukaisesti huomioon kyseessä olevan asian erityispiirteet. Kun kyse on tuonnista Aasian maista, merkityksellisiä seikkoja voivat siten olla esimerkiksi kyseessä olevien liiketoimien monimutkaisuus, etäisyys tai paikallisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa tavanomaisesti ylläpidettyjen suhteiden laatu. Vastaavasti on otettava huomioon yrityksen koko ja se, onko sillä tavanomaisia kaupallisia suhteita kyseessä olevaan maahan.
2

Conseil d’État (Ranska) on esittänyt tämän ennakkoratkaisupyynnön sellaisten kanteiden yhteydessä, jotka Association nationale pour la protection des eaux et rivières–TOS (vesien ja jokien kansallinen suojeluyhdistys) sekä Association OABA ovat nostaneet ja joissa vaaditaan valvottavien laitosten nimikkeistön muuttamisesta 10.8.2005 annetun asetuksen nro 2005-989 (décret no 2005-989, du 10 août 2005, modifiant la nomenclature des installations classées (JORF 13.8.2005, 52 teksti)) kumoamista sillä perustella, että se on lainvastainen.
73

Kuten julkisasiamies on korostanut ratkaisuehdotuksensa 96 kohdassa, on todettava, että kun arvioinnin tarkastaja otti asiaan kantaa siten kuin hän teki 28.4.2003 tekemässään päätöksessä, hän tarkasteli valittajan oikeutta hakea muutosta arviointia käsittelevältä pariteettikomitealta täysin muodollisena vaiheena. On kuitenkin huomautettava, että silloin, kun kyseisen komitean käsiteltäväksi on saatettu riitauttaminen, urakehitystä koskevan kertomuksen sisällön tarkastaminen on olennainen menettelymääräys, koska yhtäältä pariteettikomitea on ainoa arviointimenettelyyn osallistuva yksikkö, jossa on henkilöstön edustajia, ja toisaalta arvioinnin tarkastajan on otettava huomioon sen antamat lausunnot.
10

Mainitun direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeuksien puolustaminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on kansallisissa oikeusjärjestyksissään toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä, joka katsoo joutuneensa loukatuksi tämän direktiivin säännösten laiminlyönnin vuoksi, voi hakea oikeudellista suojaa, saatettuaan mahdollisesti asian ensin muun toimivaltaisen viranomaisen käsiteltäväksi. 2. Jäsenvaltiot voivat säätää, että 1 kohdassa tarkoitettujen oikaisutoimenpiteiden edellytyksenä on, että työntekijä on ensin tehnyt huomautuksen työnantajalle eikä työnantaja ole 15 päivän kuluessa vastannut huomautukseen. Kuitenkaan ei voida vaatia, että edeltävä huomautus on tehty, jos on kyse [työnteosta ulkomailla tai] työntekijöistä, joilla on tilapäinen työsopimus tai työsuhde, tai työntekijöistä, joiden työsuhdetta kollektiivisopimus tai kollektiivisopimukset eivät koske.”
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat société Papillon (jäljempänä Papillon), jonka kotipaikka on Ranskassa, ja ministère du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique (budjetista, julkistalouden valvonnasta ja julkishallinnosta vastaava ministeriö) ja joka koskee mainitun ministeriön päätöstä kieltäytyä soveltamasta Papilloniin niin sanottua keskitettyä verojärjestelmää.
12

Ajo-oikeudesta tieliikenteessä 18.8.1998 annetun asetuksen (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr, Fahrerlaubnis-Verordnung; BGBl. 1998 I, s. 2214; jäljempänä FeV), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla asetuksella (BGBl. 2006 I, s. 1329), 28 §:n 1, 4 ja 5 momentissa säädetään seuraavaa: ”1) [Euroopan unionissa] tai [Euroopan talousalueella (jäljempänä ETA)] voimassa olevan ajokortin haltijalla, joka asuu 7 §:n 1 tai 2 momentissa tarkoitetulla tavalla vakinaisesti Saksassa, on oikeus – ellei 2–4 momentissa säädetyistä rajoituksista muuta johdu – kuljettaa ajoneuvoa tässä maassa oikeuksiensa rajoissa. Ulkomaisiin ajokortteihin liittyviä ehtoja on noudatettava myös Saksassa. Tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan näihin ajokortteihin, ellei toisin ole säädetty. – – 4) Edellä 1 momentissa tarkoitettua oikeutta ei sovelleta sellaiseen [unionin] tai ETA:n ajokortin haltijaan, – – 3. jonka ajo-oikeus Saksassa on oikeuden päätöksellä väliaikaisesti tai pysyvästi peruutettu taikka hallintoviranomaisen välittömästi täytäntöönpantavissa olevalla tai lainvoimaisella päätöksellä peruutettu taikka jolta ajo-oikeuden saaminen on lainvoimaisella päätöksellä evätty tai jonka ajo-oikeus on jätetty peruuttamatta pelkästään siksi, että hän on tällä välin luopunut siitä, – – – – 5) Viranomaiset voivat hakemuksesta antaa henkilölle luvan käyttää [unionin] tai ETA:n ajokorttia Saksassa 4 momentin 3 ja 4 kohdassa mainitun päätöksen jälkeen, mikäli ei enää ole syitä, joiden vuoksi ajo-oikeus on peruutettu tai uuden ajo-oikeuden hakemista koskeva väliaikainen kielto on määrätty. – –”
3

Asetuksella N:o 2658/87 käyttöön otettu yhdistetty nimikkeistö perustuu maailmanlaajuiseen harmonoituun tavarankuvaus- ja tavarankoodausjärjestelmään, jonka on laatinut sittemmin Maailman tullijärjestöksi muuttunut tulliyhteistyöneuvosto ja joka on otettu käyttöön Brysselissä 14.6.1983 tehdyllä kansainvälisellä yleissopimuksella, joka on Euroopan yhteisön puolesta hyväksytty tehdyllä neuvoston päätöksellä 87/369/ETY (EYVL L 198, s. 1). Yhdistetyssä nimikkeistössä toistetaan harmonoidun järjestelmän nimikkeet ja kuusinumeroiset alanimikkeet, ja ainoastaan seitsemäs ja kahdeksas numero muodostavat yhdistetyn nimikkeistön oman alajaon.
13

Kysymyksillään, joita on syytä tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy pääasiallisesti, onko direktiivin 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava niin, että palvelun tarjoajan on annettava palvelun vastaanottajille jo ennen sopimuksen tekemistä näiden kanssa sähköpostiosoitteensa lisäksi muita tietoja, jotka mahdollistavat muun viestintäyhteyden käytön, ja jos oletetaan, että tällainen velvollisuus on olemassa, onko puhelinnumeron välttämättä kuuluttava näihin tietoihin vai riittääkö verkkotiedustelulomake.