ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Toinen kanneperuste: päätöksessä ei noudateta SEUT 296 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan mukaista perusteluvelvollisuutta ja sillä loukataan perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, koska sen perustelut ovat puutteelliset erityisesti, kun kyse on useista kohdista, joissa vastaaja käyttää säännöksissä annettua harkintavaltaa, koska siinä ei esitetä muiden toimielinten tietoja ja koska päätöksen laillisuusvalvonta on käytännössä mahdotonta.
—

maksamaan kaikki Eufratin ojitus- ja kasteluhankkeen lainasopimuksen nro 80211 (jäljempänä lainasopimus) 3.01, 3.02 ja 4.01 artiklaan perustuvat kantajan saatavat 25.8.2017 jälkeiseltä ajalta, eli — 1 959 745,31 euroa, joka on kantajan saatavan määrä 30.6.2022 ja josta 1 680 510,04 euroa on pääomaa, 116 961,48 euroa korkoa ja EUR 162 273,79 euroa sopimuksen mukaista viivästyskorkoa (laskettuna eräpäivästä 30.6.2022 lähtien) — edelleen sopimuksen mukaista viivästyskorkoa, jonka vuotuinen korkokanta on 3,5 prosenttia (350 peruspistettä), maksun suorittamiseen asti
—

Yhteisömallista annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 6/2002 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 7 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä 63 artiklan kanssa, luettuna yhdessä neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 täytäntöönpanosta annetun komission asetuksen (EY) N:o 2245/2002 28 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, rikkominen.
—

kumoamaan 13.5.2022 päivätyn ja 16.5.2022 tiedoksi annetun päätöksen, jolla vastaaja kuittasi saatavan, joka kantajalla on vastaajalta kuluista, jotka komissio on 21.12.2021 annetulla tuomiolla HB v. komissio (T-795/19, ei julkaistu, EU:T:2021:917) ja 21.12.2021 annetulla tuomiolla HB v. komissio (T-796/19, ei julkaistu, EU:T:2021:918) velvoitettu maksamaan, sellaisella saatavalla, joka komissiolla väitetysti on kantajalta 15.10.2019 annetun perintäpäätöksen nojalla ja jonka määrä on 1 197 055,86 euroa (sopimus CARDS/2008/166-429) (pääoma),
3.

Kolmas kanneperuste: 11.4.2022 tehty päätös liitteineen on lainvastainen, sillä asetuksen N:o 806/2014 (1) 70 artiklan 2 kohta ja direktiivin 2014/59 (2) 103 artiklan 2 ja 7 kohta ovat lainvastaisia. Kyseisillä säännöksillä loukataan oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, sillä ne johtivat päätöksiin, jotka eivät ole läpinäkyviä ja joissa poiketaan niiden perusteista. Tämän vuoksi on todettava, että niitä ei voida soveltaa.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että 1.4.2022 päivätyllä kirjeellä kantajalle tiedoksi annettu komission päätös on kumottava. Kantaja esitti komissiolle pyynnön 15.12.2021 päivätyllä kirjeellä. Vastauksessaan kantajan pyyntökirjeeseen edellä mainitulla kirjeellään komissio katsoi, että kantajan pyyntö on jätettävä tutkimatta. Kantaja katsoo, että tässä suhteessa komission päätös on perustavanlaatuisella tavalla virheellinen ja se johtaa EU:n ja kansainvälisen ympäristöoikeuden rikkomiseen ja merkitsee perussopimusten rikkomista. Kantaja katsoo, että komissio on laiminlyönyt perussopimusten ja kansainvälisen oikeuden, mukaan lukien tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan yleissopimuksen (Århusin yleissopimus), mukaiset velvoitteensa. Kantaja vetoaa lisäksi siihen, että komission riidanalainen päätös rikkoo EU:n johdettua lainsäädäntöä, mukaan lukien Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (2) 9 ja 10 artiklaa. Kantaja katsoo, että komission päätös loukkaa Århusin yleissopimukseen ja asetukseen (EY) N:o 1367/2006 (sellaisena kuin se on muutettuna) perustuvaa kantajan oikeutta oikeuden saatavuuteen.
—

Tältä osin viitataan komission harkintavaltaan jättää virkamies ylentämättä; komissiolla on kiistämättä tällainen harkintavalta, jotta se voi puolueettomasti vertailla ansioita, mutta tätä harkintavaltaa on nyt käsiteltävässä asiassa käytetty väärin siten, että kantajaa on rangaistu hänen vuonna 2021 pitämästään ydinenergiaa koskevasta tieteellisestä puheenvuorosta, jolle oli etukäteen asianmukaisesti annettu lupa ja jota siihen osallistuneet henkilöt olivat arvostaneet, mutta jota myöhemmin korkea virkamies, joka ei kuulu kantajan esimiehiin, oli kritisoinut ja joka aikaisemmin oli kohdistanut kantajaan epäasiallista sananvaihtoa.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan vastaaja rikkoi assosiaatiosopimusta ja perusasetuksen 22 artiklaa, ja jonka mukaan riidanalainen asetus on annettu toimivaltaa väärinkäyttämällä, koska sillä asetetaan polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä etuuskohteluun oikeutetuille Marokosta peräisin oleville lasikuitukankaille, jotka kantaja on vienyt maasta, määrittämättä, että kyse on ”polkumyynnistä” tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) VI artiklan mukaisesti ja ilman, että tällaiset toimenpiteet olisivat tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen (ADA) mukaisia.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on soveltanut virheellisellä tavalla asetuksen 1306/2013 54 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa, koska se on olettanut, että asiassa FresQ perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintään osoitetun kahdeksan vuoden määräajan ylittyminen on katsottava Alankomaiden syyksi.
—

yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta, kun se on rajoittanut digitaalisen todistuksen voimassaoloajan 270 päivään siitä päivästä alkaen, jona perusrokotussarja on saatettu loppuun, tavoitteena helpottaa voimassa olevan digitaalisen todistuksen haltijoiden (eli henkilöiden, joille on annettu tehosterokotus ja joilla pitäisi olla vahvempi immuniteetti virusvarianttia omikron vastaan) vapaata liikkuvuutta, jolloin samanaikaisesti määrittelemätön määrä henkilöitä, jotka määriteltiin ikänsä, ammattinsa, elintapansa tai muiden kriteerien mukaisesti, jätettiin riitautetun oikeustoimen soveltamisalan ulkopuolelle (riippumatta siitä, onko heitä rokotettu tai onko heitä lainkaan rokotettu); komissio on tällä tavoin syrjinyt suurta henkilöryhmää, joka on saanut perusrokotussarjan ja sairastunut covidiin, vaikka tieteellisen tiedon mukaan tällaiset henkilöt, joilla on niin sanottu hybridi-immuniteetti, uhkaavat samalla tavalla tai vähemmän yhteiskuntaa infektion tartuttamisen sekä terveydenhoitojärjestelmän kuormittumisen osalta kuin henkilöt, joiden digitaalinen todistus säilyy toistaiseksi voimassa tai jotka ovat muulla tavoin riitautetun oikeustoimen soveltamisalan ulkopuolella ja jotka eivät ole ”de iure” tartuttavia;
Kanne 26.1.2022 – Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio

(Asia T-56/22)

(2022/C 158/13)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: L. Baxter ja barrister T. Buley)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan vastaajan täytäntöönpanopäätöksen (EU) N:o 2021/2019 (1) siltä osin kuin siinä jätetään Euroopan unionin rahoituksen ulkopuolelle tiettyihin kantajan nimeämien maksajavirastojen Euroopan maatalouden tukirahastolle (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastolle (maaseuturahasto) ilmoittamiin menoihin liittyvät määrät esitetyn ”aktiiviviljelijä – etuyhteydessä olevat yhtiöt” määritelmän puutteellisuutta koskevan perusteen vuoksi

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, että vastaajan omaksuma tulkinta asetuksen (EU) N:o 1307/2013 (2) 9 artiklan 2 kohdasta on virheellinen. Kantajan mukaan asetuksen (EY) N:o 1307/2013 9 artiklan 2 kohta koskee vain suoria tukia viljelijöille (sellaisena kuin viljelijät on määritelty edellä mainitun asetuksen 4 artiklassa), jotka itse hallinnoivat merkityksellistä infrastruktuuria tai palveluja. Kantaja väittää, että vastaaja on tehnyt virheen, koska

— i. asetuksen (EU) N:o 1307/2013 9 artiklan 2 kohdan sanamuoto ja tarkoitus eivät johda siihen, ettei viljelijälle saa myöntää tukia, pelkästään sen vuoksi, että joku etuyhteydessä oleva yhteisö harjoittaa kyseisessä artiklassa tarkoitettuun tukeen oikeuttamattomien toimintojen luetteloon kuuluvaa toimintaa

— ii. komission asetuksen N:o 1307/2013 9 artiklan 2 kohdasta omaksumalle tulkinnalle, joka ei ole kyseisen artiklan tavoitteiden mukainen, ei ole mitään tavoitesidonnaista tai teleologista perustaa.

(1) EUVL 2021, L 413, s. 3.

(2) Yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1307/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 608).
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan olemassa on asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu ylivoimainen yleinen etu, joka edellyttää asiakirjan sisältämien tietojen ilmaisemista — Komissio on virheellisesti jättänyt toteamatta, että olemassa on asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu ylivoimainen yleinen etu. — Yleisen edun loukkaaminen on nyt kyseessä olevassa asiassa ilmeinen, koska kilpailunvastainen kartelli koskee myös kevyiden henkilöautojen estolaitteita ja liialliset typpioksidipäästöt vaikuttavat haitallisesti yleiseen etuun, kuten terveyteen, ympäristöön ja ilmastoon. — Euroopan ympäristökeskuksen (European Environment Agency, EEA) tietojen mukaan yksin Saksassa kuolee vuosittain noin 12 800 ihmistä NO2-päästöjen aiheuttamiin ilmansaasteisiin.
1.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/1036 (2) 3 artiklan 4 kohtaa on rikottu asianomaisista maista tapahtuvan tuonnin vaikutusten kumulatiivisen arvioinnin osalta sekä kantajan puolustautumisoikeuksia on loukattu ja arviointi on ollut ilmeisen virheellistä.
—

ensisijaisesti — kumoamaan henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO.1) 13.4.2021 tekemän päätöksen, jolla evätään perhelisien maksamisen pidentäminen sillä perusteella, että puolison lasten kuluja on otettu maksettaviksi — kumoamaan PMO.1:n 10.5.2021 tekemän päätöksen, joka koskee 85 artiklan soveltamista ja joka on annettu 13.4.2021 tehdyn päätöksen mukaisesti — kumoamaan tarvittaessa päätöksen, jolla on hylätty 12.11.2021 päivätty valitus
2.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan pyynnön epäävä päätös on lainvastainen — OLAF on evännyt tutustumisoikeuden tukeutumatta yhteenkään niistä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädetyistä poikkeuksista, jotka oikeuttavat epäämään oikeuden tutusta asiakirjoihin.
—

kumoamaan Euroopan komission (AIPN) 8.2.2021 tekemän päätöksen siltä osin kuin siinä on osittain hylätty työpaikkakiusaamiseen, josta Euroopan komissio on henkilöstösääntöjen 12 a artiklan 1-3 kohdan nojalla vastuussa, perustuvat, kantajan 2.10.2020 esittämät vaatimukset erityisesti, koska päätöksessä ei ole otettu huomioon marraskuusta 2014 alkaen jatkunutta työpaikkakiusaamista, koska siinä on tehty ilmeisiä virheitä väitettyjä tosiseikkoja arvioitaessa, koska siinä ei ole tehty kaikkia asianmukaisia johtopäätöksiä, koska avustamisvelvollisuutta ei ole noudatettu ja koska siinä on kieltäydytty aloittamasta kantajan näkymättömän aivovamman tunnustamismenettelyä ennen työkyvyttömyyttä seuraavaa työhön paluuta koskevaa menettelyä ja koska siinä on kieltäydytty määrittämästä henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 4 kohdan ja 33 artiklan, henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 15 artiklan ja komission 7.4.2004 antaman päätöksen C(2004) 1318 mukaisesti hänen työhönsä kuuluvien olennaisten tehtävien suorittamiseen liittyviä kohtuullisia mukautuksia, kuten lääketieteellisiin syihin perustuva osa-aikatyö, etätyö ja kertauskoulutus
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu SEUT 266 artiklan rikkomiseen, oikeusvoiman ja taannehtivuuskiellon periaatteiden loukkaamiseen, menettelyn väärinkäyttöön, menettelyllisten takeiden loukkaamiseen sekä siihen, että kantajan oikeutta tulla kuulluksi tehokkaasti ja kyseisen oikeuden tavoitteen mukaisesti on loukattu. Kyseinen kanneperuste jakautuu kolmeen osaan: — ensimmäinen osa, joka perustuu kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, siihen, että oikeutta tulla kuulluksi on loukattu, hallinnollisen tutkimuksen puuttumiseen, kontradiktorisen periaatteen ja prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteen loukkaamiseen, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan loukkaamiseen, siihen, että oikeutta hyvään hallintoon on loukattu, ja kohtuullisen määräajan ylittämiseen, — toinen osa, joka perustuu sen myöntämiseen, että menettelyn tavoitetta ei ole noudatettu, menettelyn väärinkäyttöön, huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiin ja ilmoittavan henkilön suojelun laiminlyöntiin, — kolmas osa, joka perustuu taannehtivuutta ja siihen liittyvää oikeusvarmuutta koskevien periaatteiden ja sääntöjen rikkomiseen, puolueettomuuden (objektiivinen ja subjektiivinen) periaatteiden loukkaamiseen ja aikomukseen tehdä samanlainen päätös, jolla on sama ulottuvuus ja samat perusteet, sen sijaan, että maksetaan korvaus menetetystä mahdollisuudesta kunnioittaa kantajan menettelyllisiä oikeuksia oikea-aikaisesti ja tehokkaasti.
2.

Toisen kanneperusteen mukaan tarkistettuja päätelmiä N:o 237/05 on sovellettu taannehtivasti, mikä on lainvastaista.
Kanne 18.10.2021 – Civitta Eesti v. komissio

(Asia T-665/21)

(2021/C 490/62)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Civitta Eesti AS (Tartto, Viro) (edustaja: asianajaja C. Ginter)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan 12.10.2021 tehdyn vastaajan päätöksen (1), jolla on hylätty kantajan tarjouspyyntömenettelyssä MOVE/2020/0008 ”Energian sekä liikkumisen ja liikenteen aloja koskeva oikeudellinen, sosioekonominen ja tekninen tuki” tekemä tarjous, joka koski erää 5 ”Liikenteen ja liikkuvuuden sosioekonomiset näkökohdat”;

— kumoamaan kaikki myöhemmät, aiotut tai asiaan liittyvät toimenpiteet, mukaan lukien sellaiset toimenpiteet, jotka eivät vielä ole tiedossa ja jotka vastaaja toteuttaa edellä mainitun tarjouspyyntömenettelyn erän 5 osalta, ja erityisesti kumoamaan tarjousten arviointikertomukset ja purkamaan kaikki sopimuspuoleksi valitun tarjoajan kanssa tehdyt sopimukset

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että vastaaja on tehnyt ilmeisen arviointivirheen hylätessään kantajan tarjouksen ja on näin rikkonut asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (2) 168 artiklan 6 kohtaa.

2) Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että vastaaja on rikkonut Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklaa hylätessään kantajan tarjouksen ja jättäessään huomiotta kantajan selitykset, jotka koskivat sen teknisen tarjouksen olemassaoloa ja eheyttä.

(1) Sellaisena kuin se on annettu kantajalle tiedoksi 12.10.2021 päivätyllä vastaajan kirjeellä no Ares (2021) 6214855

(2) Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) (EUVL 2018, L 193, s. 1-222).
Kanne 10.8.2021 – Tralux ym. v. parlamentti

(Asia T-488/21)

(2021/C 422/27)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantajat: Tralux, Société Générale de travaux – Luxembourg Sàrl (Leudelange, Luxemburg), Eric Soldermann, René Pierre Ortiz, Rodrigue Thiemann, Richard Lang, Marie Real, Olivier Lingelser, Architectes Associés, Aea Architectes (Mulhouse, Ranska), Energie & Environnement – Ingénieurs Conseils (Niederanven, Luxemburg) ja Edeis (Ivry-sur-Seine, Ranska) (edustaja: asianajaja G. Krieger)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan tämän kanteen tutkittavaksi muodollisesti asianmukaisena,

— toteamaan sen aineellisesti oikeutetuksi ja perustelluksi

ja sen johdosta

— kumoamaan Euroopan parlamentin 20.7.2021 tekemän päätöksen hylätä kantajien 16.4.2021 tekemä tarjous.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut”

Kanteen, joka on nostettu päätöksestä hylätä kantajien ”Europa Experience -tilan ja konferenssikeskuksen suunnittelemista ja rakentamista Luxemburgiin koskevan tarjouskilpailun nroo 06D10/2020/SI2KAD-01 yhteydessä tekemä tarjous, tueksi kantajat vetoavat yhteen kanneperusteeseen, jonka mukaan asetuksen N:o 2018/1046 (1) 51 artiklaa on rikottu. Kantajat vetoavat tämän kanneperusteen tueksi useisiin perusteluihin. Ne katsovat ensinnäkin täyttäneensä valintakriteerit ja erityisesti työntekijöiden vähimmäismäärää koskevan kriteerin. Kantajat väittävät toiseksi, että tarjouspyyntöasiakirjoissa ei edellytetty tositteiden esittämistä tarjouksen pätemättömyyden uhalla. Ne väittävät vielä, että tarjouksiin voitiin hankintaviranomaisen pyynnöstä tehdä täsmennyksiä senkin jälkeen, kun tarjous oli jätetty. Nämä täsmennykset eivät kantajien mukaan olleet missään tapauksessa sellaisia, että toimitettuja asiakirjoja olisi muutettu niillä olennaisesti.

(1) Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1).
4)

Ensimmäinen lainvastaisuusväite, jonka mukaan direktiivin 2019/904 3 artiklan 2 kohta on lainvastainen siltä osin kuin se johtaa siihen, että kyseistä direktiiviä sovelletaan paperipohjaisiin tuotteisiin, joissa on polymeeripinnoite. Valittaja väittää myös, että kyseinen säännös on lainvastainen siltä osin kuin siinä ei säädetä raja-arvosta sen määrittämiseksi, onko tuote tehty osittain muovista. Lisäksi valittaja väittää, että kyseisellä säännöksellä loukataan yhdenvertaisuuden ja syrjintäkiellon periaatteita.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu väitteelle, että riidanalaisilla toimilla loukataan tehokkaan oikeussuojan periaatetta. Kantaja väittää, että neuvosto on rikkonut neuvoston asetuksen 765/2006 8 artiklan a kohdan 2 alakohtaa, kun se jätti lähettämättä erillisen ilmoituksen ilmoittaakseen kantajalle sitä vastaan toteutetuista toimenpiteistä. Lisäksi kantajan nimi on ollut 18.6.2012 lähtien Open Joint Stock Company ”Minsk Automobile Works” – Management Company of ”BELAVTOMAZ” Holding. Kun riidanalaisissa toimissa käytetään nimeä Minskii Avtomobilnyi Zavod (MAZ) / OJSC ”MAZ”, jota kantaja ei koskaan ole käyttänyt virallisena rekisteröitynä nimenään (kokonaan tai lyhennettynä), niissä ei yksilöidä asianmukaisesti nimettyä yksikköä. Tämän seurauksena kantaja ei kykene märittelemään riidanalaisten toimien täsmällistä soveltamisalaa.
5)

Viides kanneperuste, jossa väitetään, että on rikottu olennaisia menettelymääräyksiä ja perussopimuksia siltä osin kuin kyse on vastuusta sekä myös komission esittämistä toteamuksista ja tavasta, jolla se on luokitellut asian kannalta merkitykselliset yhteydenpidot, sekä loukattu yhdenvertaista kohtelua kantajien osallistumisen keston määrittämisen osalta.
—

Kantaja väittää tässä yhteydessä, että komissio ilmoitti 30.4.2021 päivätyllä kirjeellä, ettei se voinut tai halunnut hyväksyä Ferriere Nordin esittämää vahingonkorvausvaatimusta unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artiklan nojalla sillä perusteella, että siinä määrätty viiden vuoden vanhentumisaika on päättynyt, koska – komission mukaan – sen sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun aiheuttavana tapahtumana (ja siis vanhentumisajan alkamisajankohtana) oli vuonna 2010 tapahtunut sakon väliaikainen maksaminen. Ferriere Nord sitä vastoin katsoo, että vastuun aikaansaavana tapahtumana on se, että 25.10.2017 – jolloin sakko maksettiin takaisin vuonna 2017 annetun tuomion täytäntöönpanemiseksi – komissio ei maksanut asetuksen N:o 1268/2012 83 artiklassa säädettyjä viivästyskorkoja vaan se maksoi ainoastaan saman asetuksen 90 artiklassa tarkoitetun ”kertyneen” koron. Tällainen SEUT 266 artiklan 1 kohdan rikkominen tarkoittaa, että komissio on toiminut sääntöjenvastaisesti ja saa aikaan komission sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun, ja unionin tuomioistuimen perussäännössä tarkoitettu viiden vuoden vanhentumisaika alkaa siten kulua tästä rikkomisesta lukien.
6)

Kuudes kanneperuste: MREL:n (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) huomioon ottamatta jättämisellä riskipilarin ”riskialttius” yhteydessä rikotaan delegoitua asetusta (EU) 2015/63 — Vastaajan olisi pitänyt delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 2 kohdan a alakohdan mukaisesti ottaa huomioon kantajan keskimääräistä suurempi 67,7 prosentin MREL-suhde, joka ylitti reilusti yhteisen kriisinratkaisuneuvoston vahvistaman 8 prosentin vähimmäissuhteen.
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan SEUT 16 artiklan 1 kohtaa, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1 ja 8 artiklaa ja asetuksen 2018/1725 (1) 4 ja 5 artiklaa on rikottu, kurinpitomenettelyjen ja oikeudenkäyntejä koskevien tietojen luottamuksellisuuden periaatetta on loukattu ja asetuksen N:o 883/2013 (2) 10 artiklaa on rikottu.
—

kumoamaan ENISAn pääjohtajan implisiittisen päätöksen, jolla toimet ”Head of Unit of Policy Office” (poliittisen osaston yksikönpäällikkö) ja ”Head of Unit of Finance and Procurement” (talous- ja hankintayksikön päällikkö) on jätetty sisäisen siirron ulkopuolelle (jäljempänä implisiittinen päätös) — Implisiittinen päätös käy ilmi seuraavista asiakirjoista: — hallinnollinen tiedote 2020-11, jossa esitetään 1.9.2020 käydyistä sisäisiä siirtoja koskevista keskusteluista tehdyt 3.9.2020 julkaistut päätelmät (jäljempänä päätelmät), joiden mukaan kolmeen yksikönpäällikön tehtävään, joita koskevat yksiköt ovat Secured Infrastructure and Service Unit (COD1) (turvattu infrastruktuuri ja palvelut), Data Security and Standardisation Unit (COD2) (tietoturva ja standardointi) ja Operational Security Unit (COD3) (operatiivinen turvallisuus), voidaan soveltaa sisäisiä siirtoja — ENISAn verkkosivuilla julkaistut 5.8.2020 tehdyt päätökset, jotka koskevat kahta avoimella kilpailulla täytettävää päällikön toimea seuraavilla osastoilla: Executive Director Office (pääjohtajan toimisto) ja Corporate Support Services (tukipalvelut).
—

Kantaja väittää kuudennella kanneperusteellaan, joka on esitetty edellä oleviin kanneperusteisiin nähden toissijaisesti, että jos delegoitua asetusta (EU) 2019/331 on tulkittava siten, että kantajan sintratut pelletit (toisin kuin nimeltä mainitun kilpailevan tuottajan sintratut pelletit) (4) eivät kuulu vertailuarvon piiriin, kyseinen asetus on itsessään todettava pätemättömäksi, koska se on ristiriidassa direktiivin 2003/87/EY ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden kanssa.
—

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 1 kohdan kanssa, rikkominen sillä perusteella, että on oletettu, että aikaisempi malli, johon tässä asiassa on tukeuduttu todisteena, on kohtuudella voinut tulla pelialalla toimivien tahojen tietoon tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä.
2.

Toisen kanneperusteen mukaan Euroopan komission päätöksessä on tehty oikeudellinen virhe, koska siinä on tukeuduttu yksinomaan Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annetun komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL 2002 L 357, s. 1.) 85a artiklan 2 kohtaan ja koska siinä ei ole otettu huomioon SEUT 266 artiklan ensimmäistä kohtaa, sellaisena kuin unionin tuomioistuimet tulkitsivat sitä asiassa Printeos.