ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yritysten luovutukset – Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen – Direktiivi 2001/23 – Soveltamisala – Sen tutkiminen, onko tapahtunut yrityksen luovutus – Tuotantovälineiden luovutus hankintatoimeksiannon alkuperäiseltä toimeksisaajalta uudelle toimeksisaajalle – Edellytys, joka koskee näiden tuotantovälineiden luovuttamista uudelle toimeksisaajalle itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä varten – Ei ole tällaista edellytystä – Kokonaisarviointia koskeva edellytys

(Neuvoston direktiivin 2001/23 1 artikla)

Tiivistelmä

Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 2001/23 1 artiklaa on tulkittava siten, että kun selvitetään, onko kokonaisuutena arvioitaessa tapauksessa, jossa hankintatoimeksianto on annettu uudelle toimeksisaajalle, tapahtunut tämän artiklan mukainen yrityksen tai liikkeen luovutus, sen toteaminen, että tuotantovälineet on luovutettu itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä varten, ei ole välttämätön edellytys sen toteamiseksi, että nämä tuotantovälineet on luovutettu alkuperäiseltä toimeksisaajalta uudelle toimeksisaajalle. Tuotantovälineiden luovutus on kuitenkin ainoastaan yksi osatekijä, jonka kansallinen tuomioistuin on velvollinen ottamaan kokonaisarvioinnissa huomioon selvitettäessä, onko tapahtunut kyseisessä säännöksessä tarkoitettu yrityksen tai liikkeen luovutus.

(ks. 42 ja 44 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Tavaroiden luovutukset – Verotuksellisen liityntäpaikan määrittäminen – Kuudennessa direktiivissä tarkoitettu ”pysähtyminen yhteisön ulkopuolelle” – Käsite – Pysähtymiset kolmansien valtioiden satamissa, joiden yhteydessä matkustajat voivat poistua aluksesta, kuuluvat direktiivin soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivin 77/388 8 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tiivistelmä

Sellaiset aluksen pysähtymiset kolmansien valtioiden satamissa, joiden yhteydessä matkustajat voivat poistua aluksesta vaikka vain lyhyeksi ajaksi, on katsottava jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/111, 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuiksi ”pysähtymisiksi yhteisön ulkopuolelle”, kun tässä säännöksessä säädetään laivassa, lentokoneessa tai junassa toteutettujen tavaroiden luovutuksen verotukselliseksi liityntäpaikaksi sellaisen matkustajakuljetuksen osuuden aikana, joka suoritetaan yhteisön alueella, kuljetuksen lähtöpaikka silloin, kun kuljetuksen osuus suoritetaan kuljetuksen lähtöpaikan ja saapumispaikan välillä pysähtymättä yhteisön ulkopuolelle.

(ks. 27 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Liikenne – Tieliikenne – Sosiaalilainsäädäntö – Poikkeukset – Ajopiirturin asentamista ja käyttämistä koskeva velvollisuus – Ajoneuvojen, joita käytetään materiaalien ja laitteiden kuljetukseen, hyväksi tehty poikkeus – Käsite – Kuljettajan päätyöhön kuuluvien töiden suorittamisen kannalta tarpeelliset tavarat – Muu päätyö kuin ajoneuvon kuljettaminen – Soveltamisalaan kuuluminen

(Neuvoston asetuksen N:o 3820/85 13 artiklan 1 kohdan g alakohta ja neuvoston asetuksen N:o 3821/85 3 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun asetuksen N:o 3820/85 13 artiklan 1 kohdan g alakohdassa käytettyjä käsitteitä ”materiaalit tai laitteet” on tulkittava tieliikenteen valvontalaitteista annetun asetuksen N:o 3821/85 3 artiklan 2 kohdan mukaisen poikkeusjärjestelmän, jolla on vapautettu tietyt ajoneuvot velvollisuudesta käyttää ajopiirturia, yhteydessä siten, että niillä ei tarkoiteta yksinomaan ”työlaitteita ja työvälineitä”, vaan ne kattavat myös kyseisen ajoneuvon kuljettajan päätyöhön kuuluvien töiden suorittamisen kannalta tarpeelliset tavarat, kuten rakennusaineet tai kaapelit. Tuollaisen toiminnan, joka ei voi saman 13 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaan olla ajoneuvon kuljettaminen, täytyy olla kuljettajan, eikä kyseisen yrityksen päätyö.

(ks. 16 ja 24 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 89/104 – Merkit, joista tavaramerkki voi muodostua

(Neuvoston direktiivin 89/104 2 artikla)

Tiivistelmä

Ensimmäisen tavaramerkkidirektiivin 89/104 2 artiklaa on tulkittava siten, että senkaltaisen tavaramerkkihakemuksen kohde, joka kattaa läpinäkyvän roska-astian tai keräilysäiliön, joka muodostaa osan pölynimurin ulkopinnasta, kaikki ajateltavissa olevat muodot, ei ole kyseisessä säännöksessä tarkoitettu merkki ja että se ei siten voi olla siinä tarkoitettu tavaramerkki.

Tällaisen hakemuksen kohteella, joka on todellisuudessa kyseisen tavaran pelkkä ominaisuus, on nimittäin tarkoitus olla lukuisia erilaisia ulkomuotoja, ja sitä ei siis ole määritetty. Kun otetaan huomioon tavaramerkkioikeuteen olennaisesti kuuluva yksinoikeus, tällaista määrittämätöntä kohdetta koskevan tavaramerkin haltija saa direktiivin 2 artiklassa tavoitellun päämäärän vastaisesti perusteetonta kilpailuetua, koska sillä on oikeus estää kilpailijoitaan tarjoamasta pölynimureita, joiden ulkopinnalla on jonkinlainen läpinäkyvä keräyssäiliö, oli se minkä muotoinen tahansa.

(ks. 37–40 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan yhteisöjen erioikeudet ja vapaudet – Yhteisöille myönnetty verovapaus – Sopimus Euroopan keskuspankin päämajasta – Pankin virkakäyttöön suoritetuista toimituksista ja muista suorituksista laskutetun liikevaihtoveron takaisin maksaminen – Edellytys – Eritelty laskutus – Selvä ja täsmällinen edellytys

(Euroopan yhteisöjen erivapauksia ja oikeuksia koskevan pöytäkirjan 3 artiklan toinen kohta)

2. Euroopan yhteisöjen erioikeudet ja vapaudet – Yhteisöille myönnetty verovapaus – Välillisten verojen ja myyntiverojen takaisin maksaminen – Soveltaminen toimituksista ja muista suorituksista laskutettuun liikevaihtoveroon – Edellytys – Eritelty laskutus – Sallittavuus – Yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden harkintavalta tehtäessä sopimuksia takaisinmaksun täytäntöönpanosta

(Euroopan yhteisöjen erivapauksia ja oikeuksia koskevan pöytäkirjan 3 artiklan toinen kohta)

Tiivistelmä

1. Saksan liittotasavallan hallituksen ja Euroopan keskuspankin välillä tämän toimielimen päämajasta 18.9.1998 tehdyn sopimuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaan pankin virkakäyttöön tarkoitetuista toimituksista ja muista suorituksista maksetun liikevaihtoveron takaisin maksamiselle asetetaan nimenomaisesti ja yksiselitteisesti edellytys, jonka mukaan tämän veron on oltava ”laskutettu eriteltynä” pankilta. Vaikka sopimusmääräyksen tulkitseminen siinä oikeudellisessa yhteydessä, johon viimeksi mainittu määräys kuuluu, on periaatteessa mahdollista tekstin moniselitteisyyden ratkaisemiseksi, tällainen tulkinta ei saa johtaa siihen, että kyseisen määräyksen selvältä ja täsmälliseltä sanamuodolta riistetään sen tehokas vaikutus.

(ks. 31 kohta)

2. Saksan liittotasavallan hallituksen ja Euroopan keskuspankin välillä tämän toimielimen päämajasta 18.9.1998 tehdyn sopimuksen 8 artiklan 1 kohdan mukainen edellytys, jonka mukaan pankin virkakäyttöön tarkoitetuista toimituksista ja muista suorituksista maksetun liikevaihtoveron on oltava ”laskutettu eriteltynä” pankilta, jotta jäsenvaltio maksaa sen takaisin, ei ole ristiriidassa Euroopan yhteisöjen erivapauksia ja oikeuksia koskevan pöytäkirjan 3 artiklan toisen kohdan, jossa määrätään yhteisön virkakäyttöönsä tekemien huomattavien hankintojen hintaan sisältyvien välillisten verojen ja myyntiverojen hyvittämisestä tai takaisin maksamisesta, tavoitteiden eikä sanamuodon kanssa. Tässä määräyksessä määrätään vain ”aiheellisten toimenpiteiden” toteuttamisesta verojen takaisin maksamiseksi ja näin ainoastaan siltä osin kuin kysymys on ”huomattavista hankinnoista” ja ”aina kun se on mahdollista”. Yhteisön toimielimille ja jäsenvaltioille annetaan siis tiettyä harkintavaltaa niiden tehdessä sopimuksia pöytäkirjan 3 artiklan toisen kohdan täytäntöönpanosta.

(ks. 32 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta tehty yleissopimus – Tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano – Kieltäytymisperusteet – Haastehakemusta ei ole annettu tiedoksi poisjääneelle vastaajalle asianmukaisesti ja hyvissä ajoin – Asianmukaisen tiedoksiannon käsite – Arviointi alkuperävaltion ja vastaanottajavaltion välillä sovellettavan kansainvälisen yleissopimuksen määräysten perusteella

(27.9.1968 allekirjoitetun yleissopimuksen 27 artiklan 2 kohta ja yleissopimukseen liitetyn pöytäkirjan IV artikla)

Tiivistelmä

Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn yleissopimuksen 27 artiklan 2 kohtaa, sellaisena kuin tämä yleissopimus on muutettuna vuosina 1978, 1982, 1989 ja 1996 liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen tehdyillä yleissopimuksilla, sekä tähän yleissopimukseen liitetyn pöytäkirjan IV artiklan ensimmäistä kappaletta on tulkittava siten, että kun alkuperävaltion ja vastaanottajavaltion välillä sovelletaan oikeudenkäyntiasiakirjojen ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevan Haagin yleissopimuksen kaltaista kansainvälistä yleissopimusta, poisjääneelle vastaajalle suoritetun haastehakemuksen tiedoksiannon asianmukaisuutta on arvioitava kyseisen yleissopimuksen määräyksien perusteella, jollei turvautumisesta pöytäkirjan IV artiklan toisen kappaleen mukaisesti ministeriöiden virkamiesten väliseen asiakirjojen suoraan lähettämiseen, kun vastaanottajavaltio ei ole tätä virallisesti vastustanut, muuta johdu. Yleissopimukseen liitetyn pöytäkirjan IV artiklan mukaiset kaksi lähetysmahdollisuutta ovat tyhjentäviä siten, että vain siinä tapauksessa, että kumpaakaan näistä kahdesta mahdollisuudesta ei voida käyttää, lähettämiseen voidaan soveltaa alkuperävaltion tuomioistuimessa sovellettavaa lainsäädäntöä.

(ks. 22, 28 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely – Kohtuuttoman pitkä kesto – Seikka, joka vaikuttaa kanteen tutkittavaksi ottamiseen ainoastaan siinä tapauksessa, että puolustautumisoikeuksia on loukattu – Todistustaakka

(EY 226 artikla)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Komission on osoitettava, että jäsenvaltio ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan – Olettamia ei voida hyväksyä – Kanne, joka ei koske kansallisen säännöksen sisältöä vaan sen soveltamista – Näyttöä koskevat erityiset vaatimukset

(EY 226 artikla)

Tiivistelmä

1. Vaikka oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn kohtuuttoman pitkä kesto voi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä olla virhe, jonka vuoksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne on jätettävä tutkimatta, tällainen päätelmä on tehtävä ainoastaan tapauksissa, joissa komission toiminta on tehnyt sen väitteiden vääräksi osoittamisen vaikeaksi ja loukannut siten puolustautumisoikeuksia. Jäsenvaltion on esitettävä näyttö tällaisesta vaikeudesta.

(ks. 14 kohta)

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen väitteensä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisestä ja esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle tarvittavat tiedot, jotta tämä voi tarkistaa, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä komissio voi tällöin nojautua minkäänlaisiin olettamiin.

Kun on kyse erityisesti kansallisen säännöksen soveltamista koskevasta kanteesta, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen osoittaminen edellyttää, että esitettävä näyttö on luonteeltaan erityistä verrattuna siihen, joka tavallisesti otetaan huomioon sellaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, joka koskee ainoastaan kansallisen säännöksen sisältöä. Näin ollen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen voidaan näyttää toteen ainoastaan sen käytännön riittävän dokumentoidulla ja yksityiskohtaisella osoittamisella, josta kansallista hallintoa ja/tai tuomioistuimia arvostellaan ja josta kyseessä oleva jäsenvaltio on vastuussa.

Jotta yhteisön oikeuden vaatimusten vastaisena hallinnollisena käytäntönä ilmenevä valtion toiminta voi merkitä EY 226 artiklassa tarkoitettua jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä, edellytetään lisäksi, että kyseinen hallinnollinen käytäntö täyttää tietyt vakiintuneisuutta ja yleisyyttä koskevat edellytykset.

(ks. 27–29 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Tulliliitto – Tullivalvonta – Ulottuvuus – Kaikkien, säännösten mukaisesti tai säännösten vastaisesti yhteisön alueelle tuotujen tavaroiden kuuluminen tullivalvonnan piiriin

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 4 artiklan 13 kohta ja 37 artikla)

2. Tulliliitto – Tullivelan syntyminen tavaroiden säännösten vastaisen tuonnin jälkeen – Säännösten vastaisen tuonnin käsite – Tullille virheellisellä nimityksellä esitettyjen tavaroiden kuuluminen käsitteen alaan

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 202 artikla)

3. Tulliliitto – Tullivelan syntyminen tavaroiden säännösten vastaisen tuonnin jälkeen – Velallisen käsite – Tullille virheellisellä nimityksellä esitetty tavara – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle – Arviointiperusteet

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 202 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 4 artiklan 13 kohdasta ja 37 artiklasta yhdessä luettuina seuraa, että yhteisön alueelle saapuvat tavarat ovat tullivalvonnassa heti, kun ne on tuotu kyseiselle alueelle, riippumatta siitä, onko ne tuotu säännösten mukaisesti vai tullikoodeksin 38–41 artiklaa ja 177 artiklan ensimmäisen kohdan toista luetelmakohtaa rikkoen, mikä seikka valvontaviranomaisten on tarkastuksillaan todettava. Tästä seuraa, että tavaroiden tullivalvonnassa oleminen ei liity tavaroiden yhteisön tullialueelle tuomisen säännösten mukaisuuteen.

(ks. 22 kohta)

2. Sellaisia tullille esitettyjä tavaroita, joiden osalta on tehty yleisilmoitus ja joiden osalta on vahvistettu yhteisön ulkoista passitusta koskeva asiakirja, ei ole tuotu säännösten mukaisesti yhteisön tullialueelle, jos tavaroista on tulliviranomaisille toimitetuissa asiakirjoissa käytetty virheellistä nimitystä. Tällaisessa tapauksessa tullivelka syntyy yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 202 artiklan perusteella, jossa säädetään tullivelan syntymistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä silloin, kun tavarat on tuotu säännösten vastaisesti.

(ks. 32 ja 36 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)

3. Jotta voidaan määrittää tullivelasta vastuussa oleva henkilö, silloin kun on tehty sellainen yleisilmoitus tai tulli-ilmoitus, jossa tavaroista käytetään virheellistä nimitystä, kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, onko tavaran säännösten vastainen tuonti ollut seurausta siitä, että yleisilmoituksen tai tulli-ilmoituksen tehnyt henkilö on käyttänyt virheellistä nimitystä. Jos näin ei ole, sen on tutkittava, onko henkilö tällä toimella osallistunut tavaroiden tuontiin, vaikka hän tiesi tai hänen olisi kohtuudella pitänyt tietää tuonnin olleen säännösten vastaista.

(ks. 41 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verolliset liiketoimet – Vastikkeellisen tavaroiden luovutuksen ja palvelujen suorituksen käsite – Liiketoimet, joista on suoritettu luovutetun tavaran tai suoritetun palvelun omakustannushintaa alhaisempi vastike, kuuluvat vastikkeellisen tavaroiden luovutuksen ja palvelujen suorituksen käsitteeseen – Kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan kyseisiä liiketoimia on pidettävä tavaran tai palvelun ottamisena omaan käyttöön, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 77/388 2 artikla, 5 artiklan 6 kohta ja 6 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 2 artiklaa sekä 5 artiklan 6 kohtaa ja 6 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, joista viimeksi mainituissa vastikkeellisiin tavaraluovutuksiin tai palvelusuorituksiin rinnastetaan arvonlisäverotuksessa eräät tapahtumat, joissa verovelvollinen ei tosiasiassa saa vastiketta, on tulkittava niin, että niiden kanssa ristiriidassa on kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tavaran tai palvelun ottamisena omaan käyttöön viimeksi mainituissa säännöksissä tarkoitetulla tavalla on pidettävä liiketoimea, josta on todella suoritettu vastike, vaikka tämä vastike on luovutetun tavaran tai suoritetun palvelun omakustannushintaa alhaisempi.

Se seikka, että liiketoimi suoritetaan omakustannushinnan ylittävään tai alittavaan hintaan, on näet merkityksetön siltä osin, voidaanko liiketoimi määrittää ”vastikkeelliseksi” 2 artiklassa tarkoitetulla tavalla, sillä viimeksi mainittu käsite edellyttää ainoastaan suoraa yhteyttä kyseisen tavaraluovutuksen tai palvelusuorituksen sekä verovelvollisen todella saaman vastikkeen välillä. Näin ollen tilanteessa, jossa asianomainen tapahtuma on vastikkeellinen, 5 artiklan 6 kohtaa ja 6 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ei sovelleta, sillä viimeksi mainitut säännökset koskevat ainoastaan vastikkeettomia tapahtumia.

(ks. 22–24 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan yhteisöjen omat varat – Yhteisön taloudellisten etujen suojaamisesta annettu asetus – Jatkuva väärinkäytös – Vanhentumisaika – Vanhentumisen keskeyttävä toimi

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohta ja 3 artiklan 1 kohdan toinen ja kolmas alakohta)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tuomion perustelut, jotka ovat yhteisön oikeuden vastaisia – Tuomiolauselma, josta ilmenevä lopputulos on perusteltu tuomion muiden oikeudellisten perustelujen vuoksi – Hylkääminen

Tiivistelmä

1. Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta annetun asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdan mukaan väärinkäytöksen edellytyksenä on yhteisön oikeuden säännöksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä.

Mikäli yhteisön oikeuden säännöksen rikkomisen perustana oleva laiminlyönti jatkuu ajallisesti, väärinkäytös on edellä mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla jatkuvaa. Vanhentumisaika alkaa tältä osin kulua vasta siitä päivästä, jona väärinkäytös päättyy.

Vanhentumisaika keskeytyy komission kirjeellä, jonka kohteena ovat muun muassa väärinkäytöksiä koskeva seuraamusmenettely ja taloudellisen tuen vähentäminen, koska kyseinen kirje muodostaa edellä mainitun 3 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun tutkintatoimen.

(ks. 16–18 ja 30 kohta)

2. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämät perustelut olisivatkin joiltain osin yhteisön oikeuden vastaisia, valitus on hylättävä, jos tuomiolauselman tueksi on esitetty sellaisia muita perusteluja, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu.

(ks. 29 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Ensivakuutus – Direktiivit 73/239 ja 79/267 – Vakuutusyritysten velvollisuus muodostaa vakuutustekninen vastuuvelka ja koko liiketoimintaan nähden riittävä solvenssimarginaali – Kansalliset säännökset, joissa työsuhdesaataville annetaan vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattaviin varoihin parempi etuoikeus kuin vakuutussaataville – Yhteensoveltuvuus

(Neuvoston direktiivin 73/239 15 ja 16 artikla ja neuvoston direktiivin 79/267 17 ja 18 artikla)

Tiivistelmä

Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun ensimmäisen direktiivin 73/239 15 ja 16 artikla ja henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun ensimmäisen direktiivin 79/267 17 ja 18 artikla, joissa säädetään vakuutusyritysten velvollisuudesta muodostaa vakuutustekninen vastuuvelka sekä koko vakuutustoimintaan nähden riittävä solvenssimarginaali, eivät ole esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vakuutusteknisen vastuuvelan kattavia varoja voidaan vakuutusyrityksen konkurssissa, selvitystilassa tai vastaavassa maksukyvyttömyystilanteessa käyttää työsuhdesaatavien suorittamiseen ennen vakuutussaatavien suorittamista, kun tässä lainsäädännössä näille viimeksi mainituille myönnetään etuoikeus, joka kohdistuu varoihin, jotka joka tapauksessa käsittävät vakuutusteknisen vastuuvelan kattavien varojen lisäksi muitakin yrityksen varoja ja joka voidaan ministeriön päätöksellä laajentaa koskemaan kaikki yrityksen vallinnassa olevat varat.

Vaikka vakuutusyrityksiltä vaadittavia taloudellisia takeita koskevien kansallisten säännösten yhteensovittamisen, joka on tehty muun muassa edellä mainituilla yhteisön säännöksillä, tarkoituksena on varmistaa vakuutettujen ja sopimuksen ulkopuolisten edunsaajien riittävä suoja kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa, kyseessä olevien yhteisön säännösten ei kuitenkaan voida katsoa olevan osoitus siitä, että yhteisön lainsäätäjä olisi ajatellut, että vakuutusyrityksen selvitystilassa vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattavat varat on kaikissa olosuhteissa käytettävä ehdottomalla etuoikeudella vakuutussaatavien maksamiseen.

(ks. 24–26 ja 28 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Kansallista lainsäädäntöä, jossa varataan nimitys ”kulta” käytettäväksi esineistä, joiden kultapitoisuus on vähintään 750 tuhannesosaa, ei voida hyväksyä – Tällaista lainsäädäntöä ei voida perustella kuluttajansuojalla eikä hyvällä kauppatavalla

(EY 28 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka varaa nimityksen ”kulta” käytettäväksi esineistä, joiden kultapitoisuus on 750 tuhannesosaa, kun taas esineistä, joiden kultapitoisuus on 375 tai 585 tuhannesosaa, on kyseisessä jäsenvaltiossa käytettävä kuluttajien kannalta vähemmän houkuttelevaa nimitystä ”kultaseos” huolimatta siitä, että niitä myydään niiden alkuperämaassa nimityksellä ”kulta”, ei noudata EY 28 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan.

Tällaisessa lainsäädännössä asetetaan velvollisuus käyttää sellaisten tuotteiden osalta, joiden kultapitoisuus on jompikumpi kahdesta alimmasta kultapitoisuudesta, kahta päällekkäistä erilaista merkintää, eli velvollisuus paitsi ilmoittaa esineen kultapitoisuus myös käyttää nimitystä ”kultaseos”, eikä se näin ollen ole oikeassa suhteessa hyvän kauppatavan ja kuluttajansuojan takaamista koskevaan päämäärään nähden, koska kyseinen päämäärä on mahdollista saavuttaa jäsenvaltioiden välistä kauppaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä.

(ks. 13, 14 kohta ja 19–21 kohta sekä tuomiolauselma)
«Asetukset N:o 603/95 ja N:o 785/95 – Kuivarehut – Tukijärjestelmä – Edellytykset, jotka jalostusyritysten on täytettävä – Kansallisessa lainsäädännössä säädetyt lisäedellytykset»