ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Mikäli toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko sen jäsenvaltion tuomioistuimen, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, otettava huomioon, mahdollisesti analogisesti, a) maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 13 artikla siten, että vastapuoli voi vastustaa selvittäjän konkurssipesän kaikkien velkojien puolesta nostamaa kannetta ja osoittaa, että sen toiminta ei ole perusteena vastuulle sen lain nojalla, jota kanteeseen olisi sovellettu, jos sitä ei olisi nostanut selvittäjä vaan yksittäinen velkoja sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella? b) sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2007 ( 3 ) (Rooma II -asetus) 17 artikla, luettuna yhdessä maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 13 artiklan kanssa, eli sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perustavan tapahtuman sattumispaikalla voimassa olevat turvallisuus- ja menettelysäännöt, kuten pankkien rahoitustoimintaa koskevat säännöt?
2)

Siinä tapauksessa, että jo edellisenä päivänä ilmenneet poikkeukselliset olosuhteet voivat oikeuttaa lennon peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen seuraavana päivänä, onko asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittaja on niiden toimenpiteiden puitteissa, jotka sen on kohtuudella toteutettava poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, velvollinen jo etukäteen ryhtymään asianmukaisiin varotoimiin, ja joka tapauksessa pitämään kotilentoasemallaan käytettävissä myös asianmukaisen määrän korvaavia lentokoneita?
—

Saksan liittotasavalta on rikkonut SEUT 18, SEUT 34, SEUT 56 ja SEUT 92 artiklaa, koska se on ottanut käyttöön henkilöautoista kannettavan maksun infrastruktuurien käytöstä kannettavasta maksusta 8.6.2015 annetulla lailla (Infrastrukturabgabengesetz, BGBI. I, s. 904), sellaisena kuin se on muutettuna 18.5.2017 annetun lain (BGBI. I, s. 1218) 1 §:llä, ja koska se on säätänyt Saksassa rekisteröityjen ajoneuvojen omistajille vapautuksesta, joka sisällytettiin 26.9.2002 annettuun ajoneuvoverolakiin (Verkehrsteueränderungsgesetz, BGBI. I, s. 3818) liikenneveron muuttamisesta 8.6.2015 annetulla toisella lailla (Gesetz zur Änderung des Zweiten Verkehrsteueränderungsgesetzes, BGBI. I, s. 1493), jota on viimeksi muutettu liikenneverolain muuttamisesta annetun toisen lain muuttamisesta 6.6.2017 annetulla lailla (Gesetz zur Änderung des Zweiten Verkehrsteueränderungsgesetzes, BGBI. I, s. 1493)
—

on todettava, että Espanjan kuningaskunta on jättänyt noudattamatta kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista ja direktiivien 2008/48/EY ja 2013/36/EU sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 4.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU (1) 42 artiklan 1 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan, koska se ei ole 21.3.2016 mennessä antanut direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ainakaan ilmoittanut niitä komissiolle
1)

Kun jätteitä luokitellaan ns. peilinimikkeisiin, onko päätöksen 2014/955/EU (1) liitettä ja asetusta (EU) N:o 1357/2014 (2) tulkittava siten, että mikäli jätteen koostumusta ei tunneta, jätteen tuottajan on suoritettava alustava luonnehdinta, ja jos on, miten laajalti?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 357/4

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Centrale Raad van Beroep (Alankomaat) on esittänyt 8.8.2017 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank v. D. Balandin ym.

(Asia C-477/17)

(2017/C 357/05)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Centrale Raad van Beroep

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

Vastapuolet: D. Balandin, I. Lukachenko ja Holiday on Ice Services BV

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen 1231/2010 (1) 1 artiklaa tulkittava siten, että työntekijät, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia ja jotka asuvat unionin ulkopuolella mutta jotka työskentelevät tilapäisesti eri jäsenvaltioissa Alankomaihin sijoittautuneen työnantajan palveluksessa, voivat vedota asetuksen 883/2004 (2) (II osastoon) ja asetukseen 987/2009 (3)?

(1) Asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 ulottamisesta koskemaan niitä kolmansien maiden kansalaisia, joita nämä asetukset eivät yksinomaan heidän kansalaisuutensa vuoksi vielä koske 24.11.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1231/2010 EUVL 2010, L 344, s. 1).

(2) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1).

(3) Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) 987/2009 (EUVL 2009, L 284, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 31.7.2017 – Valériane SNC v. Ministère de l’Action et des Comptes Publics

(Asia C-460/17)

(2017/C 347/16)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Valériane SNC

Vastapuoli: Ministère de l’Action et des Comptes Publics

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko 17.5.1977 annetun kuudennen arvonlisäverodirektiivin (1) 17 artiklaa, jonka säännökset toistetaan olennaisin osin yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun direktiivin (2) 168 artiklassa, tulkittava siten, että jotta verovelvolliselta voitaisiin evätä oikeus vähentää arvonlisäverosta, jonka se on velvollinen maksamaan omista liiketoimistaan, sellaisia tavaroiden luovutuksia tai palvelujen suorituksia vastaaviin laskuihin merkitty vero, joita veroviranomaisen selvityksen mukaan ei tosiasiallisesti ole toteutettu, on joka tapauksessa selvitettävä, onko osoitettu, että verovelvollinen tiesi tai sen olisi pitänyt tietää, että liiketoimi on osa arvonlisäveropetosta, olipa tämä petos tehty laskun antajan, sen saajan tai kolmannen aloitteesta?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste) (EYVL 1977, L 145, s. 1).

(2) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
1)

Onko direktiivin 2013/32/EU (1) 52 artiklan ensimmäisen kohdan siirtymäsäännös sellaisen kansallisen säännöksen soveltamisen esteenä, jonka mukaan direktiivin 2013/32/EU 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan edeltäjäsäännökseensä verrattuna laajennettua toimivaltaa soveltaen kansainvälistä suojelua koskevalta hakemukselta puuttuvat tutkittavaksi ottamisen edellytykset, jos toinen jäsenvaltio on myöntänyt hakijalle toissijaista suojelua, mikäli kansallista säännöstä on kansallisen siirtymäsäännöksen puuttuessa sovellettava myös ennen 20.7.2015 tehtyihin hakemuksiin? Onko näin joka tapauksessa silloin, kun asetuksen (EU) N:o 604/2013 49 artiklan mukainen turvapaikkahakemus kuuluu vielä täysin asetuksen (EY) N:o 343/2003 soveltamisalaan?
—

Italian tasavalta ei ole noudattanut kaatopaikoista 26.4.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/31/EY (EYVL L 182, s. 1) 14 artiklan b alakohdan toisen virkkeen ja c alakohdan mukaisia velvoitteitaan seuraavien kaatopaikkojen osalta: 1) Avigliano (Loc. Serre Le Brecce); 2) Ferrandina (Loc. Venita); 3) Genzano di Lucania (Loc. Matinella); 4) Latronico (Loc. Torre); 5) Lauria (Loc. Carpineto); 6) Maratea (Loc. Montescuro); 7) Moliterno (Loc. Tempa La Guarella); 8) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta: syyskuussa 2016 käytöstä poistettavaksi aiottu kaatopaikka); 9) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta), kaatopaikka, jota ei ilmoituksen mukaan ole koskaan käytetty; 10) Rapolla (Loc. Albero in Piano); 11) Roccanova (Loc. Serre); 12) Sant’Angelo Le Fratte (Loc. Farisi); 13) Campotosto (Loc. Reperduso); 14) Capistrello (Loc. Trasolero); 15) Francavilla (Valle Anzuca); 16) L’Aquila (Loc. Ponte delle Grotte); 17) Andria (D’Oria G.& C. s.n.c); 18) Canosa (CO.BE.MA); 19) Bisceglie (CO.GE.SER); 20) Andria (F.lli Acquaviva); 21) Trani (BAT-Igea s.r.l.); 22) Torviscosa (Società Caffaro), koska se ei ole saattanut voimaan kaikkia tarvittavia toimenpiteitä, jotta tämän direktiivin 7 artiklan g alakohdan mukaisesti poistetaan mahdollisimman nopeasti käytöstä kaatopaikat, joille ei ole myönnetty tämän saman direktiivin 8 artiklan mukaista lupaa jatkaa toimintaa, tai koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä varmistaakseen sellaisille kaatopaikoille edellä mainitussa direktiivissä asetettujen vaatimusten noudattamisen, joille on myönnetty lupa jatkaa toimintaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin liitteessä I olevassa 1 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä,
5)

Jos kysymykseen 2 vastataan kieltävästi: a) Sovelletaanko Dublin III -asetusta kansainvälisen suojelun myöntämistä koskevaan hakemukseen liittyvässä menettelyssä, jos turvapaikkahakemus on jätetty ennen 1.1.2014 mutta takaisinottopyyntö on esitetty vasta 1.1.2014 jälkeen ja hakija on jo saanut toissijaista suojelua pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa (helmikuussa 2013)? b) Ilmeneekö Dublin-säännöksistä – kirjoittamaton – hakemuksen käsittelyvastuun siirto hakijan takaisinottoa pyytävälle jäsenvaltiolle, jos pyynnön vastaanottanut toimivaltainen jäsenvaltio on hylännyt määräajassa pyydetyn takaisinoton Dublin-säännösten mukaisesti ja on viitannut sen sijaan valtioiden väliseen takaisinottosopimukseen?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 24 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että liiketoimintanaan purkutyöurakoita suorittavan yhtiön suorittaman purkutyöurakan katsotaan käsittävän vain yhden liiketoimen, kun purkutyöyhtiön ja tilaajan välisessä sopimuksessa noudatettavien ehtojen mukaan purkutyöyhtiön velvollisuutena on purkujätteen poiskuljettaminen ja purkutyöyhtiö voi – siltä osin kuin purkujätteeseen sisältyy metalliromua – myydä metalliromun edelleen kierrätysromua ostaville yrityksille? Vai onko, kun otetaan huomioon arvonlisäverodirektiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännös, luettuna yhdessä direktiivin 14 artiklan 1 kohdan säännöksen kanssa, mainitunlaista purkutyösopimusta tulkittava siten, että sopimus sisältää kaksi liiketointa, eli yhtäältä purkutyöyhtiön suorittaman palvelun myynnin purkutyön tilaajalle ja toisaalta purkutyöyhtiön edelleen myytävissä olevan metalliromun oston purkutyön tilaajalta? Onko asiassa merkitystä sillä, että purkutyöyhtiö ottaa purkutyötä hinnoitellessaan hintaa alentavana tekijänä huomioon sen, että purkutyöyhtiön on mahdollista saada tuloja myös purkujätteen hyödyntämisestä? Onko asiassa merkitystä sillä, että hyödyntämiskelpoisen purkujätteen määrästä ja arvosta ei ole sovittu purkutyösopimuksessa eikä sitä ole sovittu myöhemminkään ilmoitettavaksi purkutyön tilaajalle, ja sillä, että purkujätteen määrä ja arvo selviää vasta, kun purkutyöyhtiö myy sen edelleen?
1)

Onko direktiivin 2009/72/EY (1) säännöksiä ja erityisesti sen 3 artiklan 5 ja 6 kohtaa ja 28 artiklaa tulkittava siten, että yksityisen elimen perustama ja hallinnoima verkko, johon on liitetty rajattu määrä tuotanto- ja kulutusyksiköitä ja joka puolestaan on liitetty julkiseen verkkoon, on väistämättä sähköverkko ja siten tässä direktiivissä tarkoitettu jakeluverkko, ja ettei ennen direktiivin voimaantuloa perustettuja ja alun perin omaan käyttöön tarkoitettua tuotantoa varten luotuja yksityisiä verkkoja, joilla on nämä ominaisuudet, ole mahdollista sulkea tämän luonnehdinnan ulkopuolelle?
4)

Täyttääkö karjan laiduntamisen ja lannoitteiden maahan tai maan päälle levittämisen lupavelvoitteesta vapauttamisen perusteena oleva asianmukainen arviointi, jonka lähtökohtana on näiden toimintojen tosiasiallinen ja ennakoitu laajuus ja intensiteetti ja jossa on todettu, että keskimäärin tarkasteltuna typpilaskeuman lisääntyminen nykyisten maatalousyritysten laiduntamisen ja lannoittamisen seurauksena voidaan pois sulkea, luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (EYVL L 206, 1992) 6 artiklan 3 kohdassa sille asetetut vaatimukset? 4 a. Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, että lupavelvoitetta koskeva poikkeus liittyy typen hallintaa koskevaan kauden 2015–2021 ohjelmaan (Programma Aanpak Stikstof, PAS), jossa lähtökohtana on Natura 2000 -alueiden typelle herkkien luontoarvojen kokonaistyppilaskeuman vähentyminen ja se, että Natura 2000 -alueiden laskeumien kehitystä valvotaan typen hallintaa koskevan kauden 2015–2021 ohjelmassa (Programma Aanpak Stikstof, PAS), ja jonka yhteydessä toteutetaan tarvittaessa ohjaustoimia silloin, jos vähentyminen on epäedullisempaa kuin mistä ohjelman asianmukaisessa arvioinnissa on lähdetty?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 283/24

Valitus, jonka Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA ja Novapet SA ovat tehneet 13.6.2017 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-422/13, Committee of Polyethylnene Terephthalate (PET), Manufacturers in Europe (CPME) ym. v. Euroopan unionin neuvosto, 5.4.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-367/17 P)

(2017/C 283/33)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA ja Novapet SA (edustajat: asianajaja L. Ruessmann ja J. Beck, Solicitor)

Muut osapuolet: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— ottaa valituksen tutkittavaksi ja toteaa sen perustelluksi

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion siltä osin kuin siinä on hylätty vahingonkorvausvaatimus

— antaa ratkaisun valittajien vahingonkorvausvaatimuksesta ja hyväksyy vaatimuksen, tai palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen vahingonkorvausvaatimuksen ratkaisemiseksi

— velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin on ottanut valittajien esittämän todistusaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, kun se on katsonut, että päätöksen 2013/226 (1) lainvastaisen antamisen ja valittajille aiheutuneen vahingon välillä ei ollut syy-yhteyttä (valituksenalaisen tuomion 155–197 kohta ja erityisesti 187–189 kohta).

(1) Neuvoston 21.5.2013 antama täytäntöönpanopäätös, jolla hylätään ehdotus neuvoston täytäntöönpanoasetukseksi lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tietynlaisen Intiasta, Taiwanista ja Thaimaasta peräisin olevan polyeteenitereftalaatin tuonnissa asetuksen (EY) N:o 1225/2009 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen sekä toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelumenettelyn päättämisestä tietynlaisen Indonesiasta ja Malesiasta peräisin olevan polyeteenitereftalaatin tuonnin osalta, siltä osin kuin ehdotuksella otettaisiin käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tietynlaisen Intiasta, Taiwanista ja Thaimaasta peräisin olevan polyeteenitereftalaatin tuonnissa(EUVL 2013, L 136, s. 12).
2.

Koska Tšekin tasavalta kiistää kyseessä olevan aineen luokittelun jätteeksi kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (2) (jäljempänä REACH-asetus) mukaisen aineiden rekisteröinnin perusteella, on syntynyt riitatilanne, joka on ratkaistava jätteiden siirrosta annetun asetuksen 28 artiklan 1 kohdan mukaisesti siten, että kyseessä olevaa ainetta käsitellään kuin jätettä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 277/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italia) on esittänyt 5.4.2017 – Demarchi Gino S.a.s. v. Ministero della Giustizia

(Asia C-177/17)

(2017/C 277/30)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Demarchi Gino S.a.s.

Vastaaja: Ministero della Giustizia

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan 2 kohdassa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa vahvistettu periaate, jonka mukaan jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenkäyntiin puolueettomassa tuomioistuimessa – periaate, joka on tullut osaksi unionin oikeutta [SEU] 6 artiklan 3 kohdan nojalla, kun se luetaan yhdessä SEUT 67 artiklasta johtuvan periaatteen kanssa, jonka mukaan unioni muodostaa yhteisen oikeuden alueen, jolla kunnioitetaan perusoikeuksia – sekä SEUT 81 ja 82 artiklasta johdettavissa oleva periaate, jonka mukaan unioni kehittää tuomioistuinratkaisujen ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen perustuvaa oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeudellisissa ja rikosoikeudellisissa asioissa, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, esteenä Italian lain 89/2001 5-sexies §:ään sisältyvän sääntelyn kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, kun siinä henkilöt, joilla on jo vahvistettu olevan Italian valtiolta saatavia tuomioistuinmenettelyn kohtuuttoman keston vuoksi maksettavan kohtuullisen korvauksen muodossa, velvoitetaan täyttämään erilaisia velvoitteita saadakseen vastaavan maksun ja odottamaan edellä mainitussa lain 89/2001 5-sexies §:n 5 momentissa säädetyn määräajan päättymistä ilman, että heillä on tällä välin mahdollisuutta ryhtyä mihinkään oikeudellisiin täytäntöönpanotoimiin, ja ilman, että he voivat myöhemmin vedota viivästyneeseen maksuun perustuvaan vahinkoon, kun näin on myös sellaisissa tapauksissa, joissa kyseinen kohtuullinen korvaus on vahvistettu vaikutuksiltaan rajatylittävän yksityisoikeudellisen menettelyn kohtuuttoman keston perusteella tai muutoin asiassa, joka kuuluu Euroopan unionin toimivallan alaan, ja/tai asiassa, jonka osalta Euroopan unionissa on säädetty tuomioistuinratkaisujen vastavuoroisesta tunnustamisesta?
1)

Onko maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (1) 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen jäsenvaltion tuomioistuinten, jonka alueella maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, toimivalta sellaista vastaajaa, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, vastaan nostetun maksukyvyttömyyteen perustuvan takaisinsaantikanteen osalta on yksinomainen, vai onko selvittäjällä asetuksen 18 artiklan 2 kohdassa säädetyssä tapauksessa oikeus nostaa takaisinsaantikanne sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jonka alueella on vastaajan kotipaikka, jos selvittäjän takaisinsaantikanne perustuu toisessa jäsenvaltiossa tehtyyn irtainta omaisuutta koskevaan oikeustoimeen?
1.

Unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 207/2009 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen sillä perusteella, ettei sekaannusvaaran olemassaoloa ollut arvioitu kattavasti kokonaisvaikutelman perusteella erottavien ja hallitsevien osatekijöiden suhteen, koska etenkin merkin samankaltaisuutta suhteessa aikaisempaan tavaramerkkiin on arvioitu perusteettomasti vain yhden kyseisen merkin osatekijän (sanaosan) perusteella. Unionin yleinen tuomioistuin on lainvastaisesti hyväksynyt sen mahdollisuuden, että arvioitaessa kahden tavaramerkin samankaltaisuutta otetaan huomioon vain yksi moniosaisen tavaramerkin osatekijä (sanaosa) ja vain sitä verrataan toiseen tavaramerkkiin ja näin ollen kuvio-osa jätetään huomiotta ilman, että aiemmin on todettu, että sanaosa on hallitseva osatekijä ja kuvio-osa on merkityksetön. Unionin yleinen tuomioistuin on vain todennut, että kuvio-osalla on vain vähäinen erottamiskyky eikä se ole ottanut huomioon sitä, että kyseisen tavaramerkin osatekijän vähäisestä erottamiskyvystä ei välttämättä seuraa se, että kyseinen osatekijä ei olisi hallitseva.
1)

Onko se, että lennon suorittamista varten merkittävä osa lentoliikenteen harjoittajan henkilöstöstä on poissa sairauden vuoksi, asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu poikkeuksellinen olosuhde? Jos tähän vastataan myöntävästi: Miten suuri poissaolo-osuuden on oltava, jotta tällaisen olosuhteen voitaisiin katsoa olevan olemassa?
2)

Kun otetaan huomioon, että direktiivin 2009/72 3 artiklan 2 kohdassa säädetään, että yleishyödyllisen palvelun velvoitteiden on oltava selkeästi määriteltyjä, avoimia, syrjimättömiä ja todennettavia, ja että saman artiklan 6 kohdassa säädetään, että tällaisten velvoitteiden täyttämisestä maksettava rahallinen korvaus on toteutettava syrjimättömällä ja avoimella tavalla, on tarpeen selventää seuraavia seikkoja: 2.1. Onko direktiivin 2009/72 3 artiklan 2 ja 6 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä yleishyödyllisen palvelun tarjoajille tarjottavien kannustimien rajoittamiselle, jos nämä täyttävät asianmukaisesti yleishyödyllisen palvelun tarjoamiseen liittyvät velvoitteensa? 2.2. Onko kansallisessa lainsäädännössä säädettyä velvoitetta, joka koskee sitä, että keskeytetään yleishyödyllisen palvelun korvauksen maksaminen yleishyödyllisen palvelun tarjoajille riippumatta siitä, onko yleishyödyllisen palvelun tarjoaja hoitanut tehtävänsä ja täyttänyt velvoitteensa, ja jonka mukaan korvauksen maksamisen rajoittamisen (keskeyttämisen) peruste liitetään yleishyödyllisen palvelun tarjoajaan etuyhteydessä olevan henkilön (jossa määräysvaltaa käyttää sama yritys kuin se, joka käyttää määräysvaltaa yleishyödyllisen palvelun tarjoajassa) toiminnan toteuttamiseen ja velvollisuuksien täyttämiseen tai tehdään niistä riippuvaiseksi, tehtäessä selvitystä kyseiselle yritykselle lasketuista yleishyödyllisestä palvelusta maksettavista korvauksista, pidettävä syrjivänä, epäselvänä ja vilpitöntä kilpailua rajoittavana direktiivin 2009/72 3 artiklan 2 ja 6 kohdassa tarkoitetulla tavalla? 2.3. Onko kansallisessa lainsäädännössä säädettyä velvoitetta keskeyttää yleishyödyllisen palvelun korvauksen maksaminen yleishyödyllisen palvelun tarjoajille, kun yleishyödyllisen palvelun tarjoajat ovat edelleen velvollisia täyttämään täysimääräisesti yleishyödyllisen palvelun tarjoamista koskevat velvoitteensa ja niihin liittyvät sopimusvelvoitteet sähköä ostaviin yrityksiin nähden, pidettävä syrjivänä, epäselvänä ja vilpitöntä kilpailua rajoittavana direktiivin 2009/72 3 artiklan 2 ja 6 kohdassa tarkoitetulla tavalla?
3)

Unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ensimmäisen kanneperusteen kolmatta osaa koskevissa perusteluissaan, jotka on esitetty tuomion 78–111 kohdassa. Kolmas osa koskee sitä, että tavaramerkkiä ei ole käytetty riittävästi tuotteen alkuperän osoituksena ja näyttöä, joka tästä on esitetty. Unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellistä oikeudellista arviointiperustetta, kun se tukeutui tunnistamisesta ja mielleyhtymästä tekemiinsä päätelmiin. Asianmukainen lähestymistapa on kysyä, mielletäänkö kohderyhmässä pelkästään tämän tavaramerkin, eikä muiden tavaramerkkien, joita mahdollisesti myös on esillä, perusteella, että sillä varustettu tavara tai palvelu on peräisin tietystä yrityksestä unionin tuomioistuimen asiassa C-215/14 esittämien perustelujen mukaisesti.