ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 112/29

Valitus, jonka Sigma Alimentos Exterior, S.L. on tehnyt 25.1.2019 unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) asiassa T-239/11, Sigma Alimentos Exterior v. komissio, 15.11.2018 antamasta tuomiosta

(Asia C-50/19 P)

(2019/C 112/35)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Valittaja: Sigma Alimentos Exterior, S.L. (edustaja: M. Muñoz Pérez, abogado)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— hyväksyy käsiteltävänä olevan valituksen

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 15.11.2018 antaman tuomion asiassa T-239/11 (1)

— kumoaa komission 12.1.2011 antaman päätöksen 2011/282/EU (2) 1 artiklan 1 kohdan

— toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen 4 artiklan

— velvoittaa Euroopan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valitus perustuu kahteen perusteeseen, joista jälkimmäinen jakaantuu kolmeen osaan:

— ensimmäinen peruste, jonka mukaan tuomiota World Duty Free (3) on tulkittu virheellisesti virheellisten vertailukriteerien vahvistamisen vuoksi, mikä johti puolestaan valikoivuuden olemassaolon epäasianmukaiseen arviointiin ja näin ollen lainvastaisen tuen olemassaolon arviointiin SEUT 107 artiklan määräysten vastaisesti

— toinen peruste, jonka mukaan tehtiin virhe, kun katsottiin – komission sen määrittämiseksi käyttämän kolmivaiheisen menetelmän virheellisen analyysin perusteella, oliko kyseessä lainvastainen tuki –, että rajat ylittäviin yhdistymisiin liittyvien mahdollisten oikeudellisten esteiden toteaminen ei sulje pois sitä, että riidanalainen toimenpide on valikoiva. Tuomio on näin ollen virheellinen seuraavin tavoin: — virhe kansallisen yhteisen verojärjestelmän yksilöimisessä lainvastaisen valtiontuen luokittelua koskevien SEUT 107 artiklan määräysten vastaisesti — virhe, koska ei katsottu, että tarkasteltu toimenpide oli yleinen toimenpide, minkä vuoksi niin ikään rikottiin SEUT 107 artiklan määräyksiä — virhe sen arvioimisessa, oliko kansalliseen yhteiseen verojärjestelmään viitekehyksenä olemassa poikkeusta, minkä vuoksi SEUT 107 artiklaa rikottiin.

Valittaja väittää, että Euroopan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi usein tavoin SEUT 107 artiklan 1 kohtaa ja loukkasi verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja että – eri tavoin – se lähinnä täydensi komission riidanalaisessa päätöksessä esittämiä perusteluja tai jopa korvasi ne omillaan, mikä jo itsessään olisi riittävä peruste valituksenalaisen tuomion kumoamiseen.

(1) Tuomio 15.11.2018, Sigma Alimentos Exterior v. komissio (T-239/11, ei julkaistu, EU:T:2018:781).

(2) Omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan rahallisen liikearvon kirjaamisesta kuluksi C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Espanjan soveltama, 12.2.2011 annettu komission päätös 2011/82/EU (EUVL 2011, L 135, s. 1)

(3) Tuomio 21.12.2016, komissio v. World Duty free Group ym. (C-20/15 P ja C-21/15 P, EU:C:2016:981)
1.

Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu periaatteiden loukkaamiseen, joita sovelletaan siihen, kenellä on todistustaakka tosiseikkojen paikkansapitävyydestä — unionin yleinen tuomioistuin on loukannut tuomiossa neuvosto v. Hamas, C-79/15 P, määriteltyjä periaatteita siitä, kenellä on todistustaakka, ja asettanut Hamasille erittäin hankalan, jopa mahdottoman, todistustaakan — unionin yleinen tuomioistuin on toissijaisesti loukannut periaatteita siitä, kenellä on todistustaakka, todetessaan, että Hamas ei ollut riitauttanut konkreettisesti ja yksityiskohtaisesta neuvoston vahvistamia tosiseikkoja — unionin yleinen tuomioistuin on loukannut sille kuuluvaa velvollisuutta vastata oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkiin kantajan esittämiin väitteisiin siitä mahdollisuudesta, että kantajan voidaan katsoa olevan vastuussa terroriteoista.
C 93/34

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Riigikohus (Viro) on esittänyt 4.1.2019 – A. P. v. Riigiprokuratuur

(Asia C-2/19)

(2019/C 93/44)

Oikeudenkäyntikieli: viro

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Riigikohus

Pääasian asianosaiset

Valittaja: A. P.

Vastapuoli: Riigiprokuratuur

Ennakkoratkaisukysymys

Onko jäsenvaltion tuomion tunnustaminen ja sen täytäntöönpanon valvonta vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi 27.11.2008 tehdyn Euroopan unionin neuvoston puitepäätöksen 2008/947/YOS (1) mukaista siinäkin tapauksessa, että tuomittu henkilö on kyseisellä tuomiolla vapautettu ehdollisesti vankeudesta ilman minkäänlaisia ylimääräisiä velvollisuuksia, joten henkilön ainoa velvollisuus on pidättäytyä koeaikana uuden tahallisen rikoksen tekemisestä (kyseessä on Viron rikoslain 73 §:ssä tarkoitettu ehdollinen vapautus rangaistuksesta)?

(1) Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi 27.11.2008 tehty neuvoston puitepäätös 2008/947/YOS (EUVL 2008, L 337, s. 102).
—

riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta on kumottava siltä osin kuin Espanjan soveltamasta, omistusosuuden hankkimisesta ulkomaisissa kohteissa johtuvan liikearvon kirjaamisesta kuluksi C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) 12.1.2011 tehdyssä komission päätöksessä 2011/82/EU (2) katsotaan, että kyseessä oleva verotuksellinen toimi muodostaa valtiontukea,
1)

Vaikka kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan vahvistaa, milloin yrityksillä on määräävä asema (minkä johdosta niille asetetaan tiettyjä velvoitteita), onko 31.7.2005 annetun asetuksen (decreto legislativo) nro 177, sellaisena kuin se oli voimassa riitautetun päätöksen tekopäivänä, 43 §:n 11 momentti, jonka mukaan ”silloin kun yritysten, myös määräysvallassa olevien yhtiöiden tai osakkuusyhtiöiden kautta, saamat tulot sähköisen viestinnän alalta, sellaisena kuin ala määritellään 1.8.2003 annetun asetuksen (decreto legislativo) nro 259 18 §:n mukaisesti, ylittävät 40 prosenttia kyseisen alan kokonaistuloista, niiden integroidusta viestintäjärjestelmästä saamat tulot eivät saa ylittää 10:tä prosenttia tämän järjestelmän tuloista”, Euroopan unionin oikeuden ja erityisesti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 63 artiklassa vahvistetun pääomien vapaan liikkuvuuden periaatteen vastainen, siltä osin kuin edellä todetussa rajataan – sähköisestä viestinnästä annetun koodeksin (codice delle comunicazioni elettroniche) 18 §:ään viittaamalla – kyseinen ala markkinoihin, joihin voidaan kohdistaa ennakkosääntelyä, huolimatta yleiseen kokemukseen perustuvasta tosiasiasta, jonka mukaan tietoa (jonka moniarvoisuuteen säännöksellä pyritään) välitetään kasvavissa määrin internetin, henkilökohtaisen tietokoneen ja matkapuhelimen käytön kautta, mikä voi tehdä järjenvastaiseksi, että erityisesti matkapuhelinpalvelujen vähittäismarkkinat suljetaan alan ulkopuolelle vain sen vuoksi, että ne toimivat täysin kilpailluilla markkinoilla, ja kun otetaan huomioon myös, että viestinnän sääntelyviranomainen on edellä mainitun 43 §:n 11 momentin soveltamiseksi rajannut sähköisen viestinnän alan nimenomaan nyt kyseessä olevan menettelyn yhteydessä niin, että se on ottanut huomioon vain markkinat, joiden osalta on tehty ainakin yksi analyysi sähköisestä viestinnästä annetun koodeksin voimaantulon jälkeen eli vuoden 2003 ja nykyhetken välillä, ja käyttänyt tulotietoja, jotka on saatu viimeksi eli vuonna 2015 vahvistetusta tuloksesta?
4)

Lisäkysymys siinä tapauksessa, että toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Onko direktiivin 2001/29/EY 8 artiklan 3 kohdan mukaista, että oikeudenhaltija voi saada tuomioistuinmääräyksen sellaista palvelun tarjoajaa vastaan, jonka palvelu käsittää palvelun käyttäjän toimittamien tietojen tallentamisen ja jonka palvelua käyttäjä on käyttänyt tekijänoikeuden tai sen lähioikeuden loukkaamiseen, vain sen jälkeen, kun on ilmoitettu selvästä oikeudenloukkauksesta ja vastaavanlainen oikeudenloukkaus on tapahtunut uudestaan?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) on esittänyt 6.11.2018 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajina ovat TX ja UW

(Asia C-688/18)

(2019/C 25/35)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Spetsializiran nakazatelen sad

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

TX ja UW

Ennakkoratkaisukysymys

Onko syytetyn direktiivin (EU) 2016/343 (1) 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa, kun niitä luetaan yhdessä kyseisen direktiivin 35 ja 44 perustelukappaleen kanssa, tarkoitettua oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä loukattu, kun yksi rikosoikeudellisen menettelyn istunto on pidetty syytetyn poissa ollessa, syytetty on kutsuttu istuntoon asianmukaisella tavalla, syytetylle on ilmoitettu poissaolon seurauksista ja syytettyä on istunnossa edustanut tämän valitsema asianajaja, mikäli:

a) syytetty on jättänyt saapumatta hänestä johtuvasta syystä (eli syytetty on päättänyt olla osallistumatta kyseessä olevaan istuntoon);

b) syytetty on jättänyt saapumatta hänestä riippumattomasta syystä (sairaustapaus) jos hän on saanut jälkeenpäin tiedon poissa ollessaan suoritetuista toimista ja tosiseikoista tietoisena päättänyt ja ilmoittanut, että: — hän ei vetoa poissaoloonsa asettaakseen kyseenalaiseksi näiden toimien lainmukaisuuden eikä vaadi niiden suorittamista uudelleen hänen poissa ollessaan [läsnä ollessaan]; — hän haluaa osallistua näihin toimiin, minkä johdosta tuomioistuin on kuullut syytetyn nimeämää henkilöä uudelleen ja antanut syytetylle mahdollisuuden osallistua täysimääräisesti tähän kuulemiseen?

(1) Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Berlin (Saksa) on esittänyt 22.10.2018 – SUNDAIR GmbH v. WV ym.

(Asia C-660/18)

(2019/C 25/25)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Berlin

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SUNDAIR GmbH

Vastapuolet: WV, XU ja YT, jota edustavat XU ja ZS

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että asianomaisilla lentomatkustajilla on oikeus lennon peruuttamisen johdosta maksettaviin korvauksiin myös silloin, kun kuljettavalla lentoliikenteen harjoittajalla ei ole asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettua voimassa olevaa liikennelupaa, voimassa olevan liikenneluvan puuttuminen on ainakin osaltaan peruuttamisen syynä ja lentomatkustajat eivät ajankohtana, jolloin varaus tehtiin, olleet lainkaan tietoisia liikenneluvan puuttumisesta?

(1) EUVL 2004, L 46, s. 1.
2)

Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko Euroopan unionin oikeutta, erityisesti direktiiviä 2012/13 sekä SEUT 21, SEUT 45, SEUT 49 ja SEUT 56 artiklaa, tulkittava siten, että niiden vastaisena pidetään jäsenvaltion säännöstöä, jonka mukaan rikosoikeudellisessa menettelyssä voidaan – vain siksi, että syytetyn asuinpaikka ei ole kyseisessä vaan jossakin toisessa jäsenvaltiossa – määrätä, että syytetyn on nimettävä asiamies hänelle osoitetun rangaistusmääräyksen tiedoksi antamista varten, mistä seuraa, että rangaistusmääräyksestä tulee lainvoimainen ja että siten luodaan oikeudellinen edellytys syytetyn myöhemmän toiminnan rangaistavuudelle (Tatbestandswirkung) ja että ajettaessa syytettä tästä rikoksesta syytetylle asetetaan sen varmistamiseksi, että hän tosiasiallisesti saa tiedon rangaistusmääräyksestä, subjektiivisesti tarkasteltuna enemmän velvollisuuksia kuin silloin, kun syytetyn asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa, jolloin syytteen ajaminen syytetyn tuottamuksellisuuden vuoksi on mahdollista?
1)

Onko direktiivin 2000/78/EY (1) 9 artiklaa tulkittava siten, että yhdistyksellä, jonka jäseninä on asianajajia, jotka ovat erikoistuneet eri sukupuolista suuntautumista edustavien henkilöryhmien oikeussuojaan, ja jonka säännöissä todetaan sen tarkoitukseksi edistää tämän ryhmän kulttuuria ja sen oikeuksien kunnioittamista, on automaattisesti kollektiivinen intressi ja asema voittoa tavoittelemattomana yhdistyksenä, jolla on oikeus ajaa myös vahingonkorvauskannetta tuomioistuimessa, kun kyseessä ovat teot, joita pidetään tätä ryhmää syrjivinä?
1)

että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2008/50/EY 13 artiklan ja liitteen XI mukaista velvoitettaan, koska se on ylittänyt järjestelmällisesti ja jatkuvasti PM10-hiukkasten pitoisuuksien raja-arvot ja tekee niin edelleen a) päivittäisten raja-arvojen osalta — vuodesta 2008 alkaen seuraavilla alueilla: IT1212 (Saccon laakso); IT1215 (Rooman taajama); IT1507 (entinen alue IT1501, saneerausalue – Napoli ja Caserta); IT0892 (Emilia-Romagna, läntinen tasanko); IT0893 (Emilia-Romagna, itäinen tasanko); IT0306 (Milanon taajama); IT0307 (Bergamon taajama); IT0308 (Brescian taajama); IT0309 (Lombardia, tasanko, jolla on korkea kaupungistumisaste A); IT0310 (Lombardia, tasanko, jolla on korkea kaupungistumisaste B); IT0312 (Lombardia, laaksonpohja D); IT0119 (Piemonten tasanko); IT0120 (Piemonten kukkula); — vuodesta 2009 alkaen seuraavilla alueilla: IT0508 ja IT0509 (entinen alue IT0501, Venetsia-Trevison taajama); IT0510 (entinen alue IT0502, Padovan taajama); IT0511 (entinen alue IT0503, Vicenzan taajama), IT0512 (entinen alue IT0504, Veronan taajama); IT0513 ja IT0514 (entinen alue IT0505; alue A1 – Veneton maakunta); — alueella IT0907 (Prato Pistoia) vuodesta 2008 alkaen vuoteen 2013 asti ja uudelleen vuodesta 2015 alkaen; alueilla IT0909 (Valdarno Pisan alueella ja Luccan tasanko) ja IT0118 (Torinon taajama) vuodesta 2008 vuoteen 2012 ja uudelleen vuodesta 2014 alkaen; alueilla IT1008 (Conca ternana) ja IT1508 (entinen alue IT1504, Beneventon mäkinen rannikkoalue) vuodesta 2008 vuoteen 2009 ja uudelleen vuodesta 2011 alkaen; alueella IT1613 (Puglia – teollisuusalue) vuonna 2008 ja uudelleen vuodesta 2011 alkaen; alueella IT1911 (Palermon taajama) vuodesta 2008 vuoteen 2012, vuonna 2014 ja vuodesta 2016 alkaen ja b) vuosittaisten raja-arvojen osalta seuraavilla alueilla: IT1212 (Saccon laakso) vuodesta 2008 alkaen keskeytyksettä ainakin vuoteen 2016 asti; IT0508 ja IT0509 (entinen alue IT0501, Venetsia-Trevison taajama) vuonna 2009, vuonna 2011 ja vuodesta 2015 alkaen; IT0511 (entinen alue IT0503, Vicenzan taajama), vuonna 2011, vuonna 2012 ja vuodesta 2015 alkaen; IT0306 (Milanon taajama), IT0308 (Brescian taajama), IT0309 (Lombardia, tasanko, jolla on korkea kaupungistumisaste A) ja IT0310 (Lombardia, tasanko B) vuodesta 2008 vuoteen 2013 ja vuodesta 2015 alkaen; IT0118 (Torinon taajama) vuodesta 2008 vuoteen 2012 ja vuodesta 2015 alkaen, ja
2)

Miten näin ollen sovellettavaa säännöstä on konkreettisesti tulkittava, kun selvitetään vaihtokursseista riippuvaa erotuslapsilisän (Differenzkindergeld) määrää? a) Jos on sovellettava päätöksen N:o H3 2 kohtaa: mikä päivä on se kyseisessä säännöksessä tarkoitettu päivä, ”jona laitos toteuttaa toimenpiteen”? b) Jos on sovellettava päätöksen N:o H3 3 kohdan b alakohtaa (mahdollisesti luettuna yhdessä 4 kohdan kanssa): mikä kuukausi on se kyseisessä säännöksessä tarkoitettu kuukausi, ”josta lähtien säännöstä on sovellettava”? c) Jos on sovellettava päätöksen N:o H3 5 kohtaa: onko kansallisen lainsäädännön soveltamista koskeva varaus yhteensopiva asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) 90 artiklassa säädetyn valtuutuksen kanssa? Jos kyllä: tarkoitetaanko kansallisessa lainsäädännössä ”toisin säätämisellä” muodollisesti lailla säätämistä vai riittääkö kansallisen hallintoviranomaisen antama hallinnollinen ohje?
2)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 15 artiklaa tulkittava siten, että asianosaisen esiin tuomat arviointiperusteet (lapsi on syntynyt Ranskassa, hänen isänsä on Ranskan kansalainen, hänellä on Ranskassa verisiteisiin perustuva perhe, johon kuuluu kaksi sisarta ja veli, sisarentytär, isänisä, isän nykyinen kumppani sekä isän ja hänen kumppaninsa alaikäinen lapsi, kun taas Romaniassa hänellä ei ole yhtään äidinpuoleista sukulaista, hän käy ranskalaista koulua, hänen kasvatuksensa ja ajattelutapansa ovat alusta saakka olleet ranskalaisia, vanhempien kesken ja vanhempien ja lapsen kesken on kotona aina puhuttu ranskaa) ovat arviointiperusteita, jotka osoittavat, että lapsella on erityisiä siteitä Ranskaan, ja että kansallisen tuomioistuimen on tämän vuoksi todettava, että Ranskan tuomioistuimella on paremmat edellytykset käsitellä asiaa?
5)

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa, neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/66/EY johdanto-osan 2, 25, 27 ja 36 perustelukappaletta, julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja niiden yhteydessä unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta, hankintaviranomaisten päätöksiä vastaan käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen tehokkuuden ja nopeuden vaatimusta ja suhteellisuusperiaatetta tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin voi – silloinkin, kun (valvonta)viranomaisille, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä myönnetty toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on suojella yleistä etua, voidaan näiden periaatteiden perusteella antaa ensimmäisestä neljänteen kysymykseen tarkoitettu valta – arvioida, onko rikkomisen tapahtumisen, muutoksenhaulle aiemmin säädetyn preklusiivisen määräajan päättymisen ja rikkomisen tutkintamenettelyn vireillepanemisen välillä kulunut aika kohtuullinen ja oikeasuhteinen, ja sen perusteella määrätä oikeudellisena seurauksena, että riidanalainen päätös on pätemätön, tai muun jäsenvaltion oikeudessa säädetyn seurauksen?
1)

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) (jäljempänä asetus) 5–7 artiklaa tulkittava siten, että matkustajat, joihin aikataulun muutos vaikuttaa, voidaan rinnastaa peruutettujen lentojen matkustajiin korvausta koskevan oikeuden soveltamisen kannalta ja että he voivat näin ollen vedota asetuksen 7 artiklan mukaiseen korvausta koskevaan oikeuteen, kun lentoliikenteen harjoittaja ilmoittaa matkustajille aikataulun muutoksesta alkuperäisen aikataulun mukaista lähtöpäivää edellisenä päivänä ja heille aiheutuu muutoksen johdosta vähintään kolmen tunnin pituinen ajan menetys alkuperäisen aikataulun mukaiseen saapumisaikaan nähden eli kun he saapuvat lopulliseen määräpaikkaansa vähintään kolme tuntia lentoliikenteen harjoittajan alun perin ilmoittaman aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin?
1)

Onko asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (1) 53 artiklaa tulkittava siten, että tuomion antaneen kansallisen tuomioistuimen on asianosaisen hakemuksesta automaattisesti annettava tuomiota koskeva todistus tutkimatta sitä, kuuluuko [asia] asetuksen (EU) N:o 1215/2012 soveltamisalaan?
3)

Jos kyseessä on asetuksen N:o 1370/2007 säännösten soveltamisalaan kuuluvia palveluja koskeva suorahankinta, onko se, että edellä mainittu valtion viranomainen perustaa sopimuspuolen valinnan jälkeen julkisen hallintoelimen, jolla on valtuudet järjestää kyseiset palvelut (jolloin valtiolle kuitenkin jää yksinomainen toimivalta määrätä konsessioiden antamisesta) ja joka ei kohdista mitään ”vastaavaa määräysvaltaa” sopimuskumppaniin, jolta palvelu hankitaan suorahankintana, sellainen seikka, jonka perusteella kyseinen sopimuspuoleksi valinta voi jäädä asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaisen sääntelyn soveltamisalan ulkopuolelle?
2)

Sen mukaan, miten ensimmäiseen kysymykseen vastataan: Onko Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle sääntelylle, jossa säädetään asetuksen 3 artiklassa tarkoitetun ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönnin seuraamusten eli vapausrangaistuksen tai sakon ja ilmoittamatta jätetyn rahasumman menettämisseuraamuksen kumuloitumisesta edellyttämättä rahan alkuperän tutkimista? Täyttääkö NK:n 251 §:n 1 momentin ja 251 §:n 2 momentin – eli NK:n 251 §:n 1 momentissa säädetyn rangaistuksen tuomitseminen ja tästä syyksi lukemisesta seuraava sen rahasumman, joka on NK:n 251 §:n 1 momentissa tarkoitetun rikoksen kohteena, tuomitseminen valtiolle menetetyksi NPK:n 251 §:n 2 momentissa säädetyn velvollisuuden mukaisesti – yhtäaikainen soveltaminen asetuksen N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset, joiden mukaan asetuksen 3 artiklassa säädetyn ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönnin osalta on käytettävä tehokkaita, varoittavia ja oikeuden loukkaamiseen ja siitä aiheutuvaan yhteiskunnalliseen vaaraan nähden oikeasuhtaisia seuraamuksia?
2)

Onko päätöksen N:o 3/80 6 artiklan 1 kohtaa, kun huomioon otetaan lisäpöytäkirjan 59 artikla, tulkittava siten, että se on esteenä TW:n ( 2 ) 4a §:n kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka perusteella myönnetty täydentävä etuus peruutetaan, jos edunsaaja muuttaa Turkkiin, myös silloin, kun kyseinen edunsaaja on poistunut kyseisen jäsenvaltion alueelta omasta aloitteestaan sen jälkeen, kun hän on luopunut vapaaehtoisesti jäsenvaltion kansalaisuudesta, ja vaikka ei ole käynyt ilmi, ettei hän enää kuulu asianomaisen jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi siten, että lakisääteisen monopolin perustamisenon katsottava vastaavan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun ominaispiirteitä, ovatko SEUT 106 artiklan 2 kohta (aiemmin perustamissopimuksen 90 artikla, sitten EY 86 artiklan 2 kohta) ja SEUT 107 artiklan 1 kohta (aiemmin perustamissopimuksen 87 artikla, sitten EY 92 artikla), sellaisina kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut kyseisiä määräyksiä niiden kriteerien yhteydessä, joilla lainmukainen toimenpide korvauksen suorittamiseksi julkisen palvelun velvoitteesta erotetaan sääntöjenvastaisesta valtiontuesta (unionin tuomioistuimen tuomio 24.7.2003, Altmark Trans GmbH ja Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, EU:C:2003:415), esteenä asetuksen (decreto legislativo) nro 504/1992 10 §:n 3 momentin, luettuna yhdessä lain nro 662/1996 2 §:n 18–20 momentin ja tasavallan presidentin asetuksen (decreto del Presidente della Repubblica) nro 144/2001 3 §:n 1 momentin kanssa, kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jossa Poste Italiane spa -yhtiölle annetaan valtuudet määrittää yksipuolisesti sen komissiomaksun määrä, jonka kunnallisen kiinteistöveron kantamisesta vastaava konsessionsaaja (asiamies) on velvollinen maksamaan ja jota sovelletaan jokaiseen konsessionsaajan nimissä olevan postisiirtotilin hallinnointitapahtumaan, kun otetaan huomioon, että Poste Italiane spa on hallituksensa päätöksellä nro 57/1996 määrittänyt komissiomaksun määräksi 100 liiraa ajanjaksolle 1.4.1997–31.5.2001 ja 0,23 euroa 1.6.2001 alkaneelta ajanjaksolta?
3)

Ulottuuko lainvoima, joka vastaa kansallista lainsäädäntöä (tai tuomioistuimen sopimusehdosta mahdollisesti tekemää arviointia, kun ainoastaan sen pätevyyteen vetoava asianosainen on hakenut muutosta), ainoastaan pätemättömyyteen, joka on voitu todeta (tai olla toteamatta) sopimusehdon osalta, vai myös kyseisestä pätemättömyydestä seuraaviin täysimääräisiin vaikutuksiin, kun ne on rajattu tuomioistuimen ratkaisussa eikä kumpikaan asianosaisista ole vastustanut sitä?