ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Julkisen talouden järkeistämistoimenpiteistä 23.12.1994 annetun lain nro 724 (legge n. 724 – Misure di razionalizzazione della finanza pubblica; GURI nro 304, Supplemento ordinario, 30.12.1994), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioissa, 30 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa: ”Osakeyhtiöitä, kommandiittiosakeyhtiöitä, rajavastuuyhtiöitä, avoimia yhtiöitä ja kommandiittiyhtiöitä sekä kaikenlaisia yhtiöitä ja yhteisöjä, joiden asuinpaikka ei ole Italiassa mutta joilla on kiinteä toimipaikka Italian valtion alueella, pidetään kuoriyhtiöinä, ellei toisin osoiteta, jos tuloslaskelmasta, mikäli sellainen on laadittava, ilmenevien tulojen sekä vaihto-omaisuuden lisäysten ja tuottojen kokonaismäärä, satunnaiset erät pois lukien, on pienempi kuin seuraavat määrät: a) 1 prosentti tuloverolain hyväksymisestä 22.12.1986 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 917 (decreto del Presidente della Repubblica n. 917 – Approvazione del testo unico delle imposte sui redditi; GURI nro 302, Supplemento ordinario, 31.12.1986) 53 §:n 1 momentin c kohdassa mainitun omaisuuden, vaikka se olisi pitkäaikaista rahoitusomaisuutta, arvosta, johon lisätään saatavien arvo; b) 4 prosenttia kiinteän omaisuuden ja arvonlisäveron käyttöönotosta ja sääntelystä 26.10.1972 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 633 (decreto del Presidente della Repubblica n. 633 – Istituzione e disciplina dell’imposta sul valore aggiunto; GURI nro 292, 11.11.1976, s. 2), sellaisena kuin se on muutettuna, 8 bis §:n 1 momentin a kohdassa mainitun omaisuuden muodostamien pitkäaikaisten omaisuuserien, mukaan lukien leasingvuokratut omaisuuserät, arvosta; c) 15 prosenttia muiden pitkäaikaisten omaisuuserien, mukaan lukien leasingvuokratut omaisuuserät, arvosta. – – Edellä olevia säännöksiä ei sovelleta – – 5) yhtiöihin ja yhteisöihin, joiden arvopapereilla käydään kauppaa Italian – – säännellyillä markkinoilla”.
41

Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että kumppaniyhtiöiden suorittamat vahinkoselvityspalvelut sisältävät monitahoisia korvausvaatimusten käsittelyyn ja selvittämiseen liittyviä palveluja, joihin sisältyy useita toimintoja, joita on tarkasteltava kokonaisuutena, jonka tavoitteena on korvata henkilölle vahinko, joka on aiheutunut hänen asuinjäsenvaltionsa ulkopuolella, sellaisten menettelyjen mukaisesti, jotka ovat henkilölle tuttuja. Coris Internationalin suorittamien palvelujen osalta on lisäksi todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on täsmentänyt, että kyse on toiminnasta, jota harjoitetaan sellaisten korvausvaatimusten selvittämiseksi, joita ovat tehneet sellaisten ulkomaanmatkoja koskevien sairausvakuutussopimusten haltijat, joita Uniqa on tehnyt asiakkailleen ja jotka kattavat muun muassa ympärivuorokautisen avun ja vakuutetuille annettavan teknisen, organisatorisen ja oikeudellisen tuen.
64

Lisäksi RM:n vapaaehtoisena palomiehenä tekemien todellisten työsuoritusten laskemisesta on muistutettava, että unionin tuomioistuin on jo katsonut Nivellesin kaupungin (Belgia) vapaaehtoisen palomiehen osalta, että tilanteen, jossa työntekijän on oltava varallaolojaksona kotonaan, pysyttävä siellä työnantajansa käytettävissä ja voitava saapua työpaikalleen kahdeksassa minuutissa, on katsottava kuuluvan tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9) 2 artiklassa tarkoitetun työajan käsitteen alaisuuteen. Toisin on kuitenkin niissä tilanteissa, joissa työntekijä on varalla sellaisen päivystysjärjestelmän puitteissa, jonka mukaan hänen on oltava jatkuvasti tavoitettavissa ilman, että hänen kuitenkaan täytyy olla työpaikalla (ks. tuomio 21.2.2018, Matzak, C‑518/15, EU:C:2018:82, 60 ja 65 kohta).
82

Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 63 ja 64 kohdassa, komission väitteellä, joka koskee SEU 16 artiklan 4 kohdan merkitystä unionin toimien demokraattiselle legitimiteetille, ei kuitenkaan itsessään ole mitään merkitystä pöytäkirjan N:o 36 3 artiklan 2 kohdan tulkinnan kannalta. Tämän pöytäkirjan hyväksyminen heijastaa Lissabonin sopimuksen laatijoiden selvästi ilmaisemaa aikomusta varmistaa joustava siirtymä kyseisen 16 artiklan 4 kohdassa vahvistettuihin määräenemmistön määrittelyä koskeviin sääntöihin. Unionin yleistä tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se on kyseisen pöytäkirjan 3 artiklan 2 kohdan ulottuvuutta arvioidessaan sivuuttanut edustuksellisen demokratian periaatteen, koska tällä arvioinnillaan unionin yleinen tuomioistuin on varmistanut siirtymäsääntöjen suppean tulkinnan avulla ja oikeusvarmuuden periaatteen mukaisesti, että jokaisella neuvoston jäsenellä on oikeus esittää koko 1.11.2014 ja 31.3.2017 välisen ajan mainitussa 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu pyyntö.
23

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tässä yhteydessä, että vaikka Tribunal Supremo on aiemmin katsonut, että henkilökohtaisen palkkaluokan pysyttäminen on mahdollista vain silloin, kun toimea on hoidettu pysyvästi, kun otetaan huomioon sen merkitys julkishallinnon rakenteessa, se on tämän tuomion 19 kohdassa mainitussa tuomiossaan soveltanut puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa ottamatta huomioon hoidetun toimen pysyvää luonnetta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lisäksi, että unionin tuomioistuin on 20.6.2019 antamansa tuomion Ustariz Aróstegui (C‑72/18, EU:C:2019:516) 47 ja 50 kohdassa, jotka koskevat vakituisille virkamiehille mutta ei väliaikaisille virkamiehille myönnettyä palkanlisää, erottanut toisistaan yksinomaan palvelusaikaan perustuvan erilaisen kohtelun ja korkeimpiin palkkatasoihin etenemiseen perustuvan erilaisen kohtelun, mikä antaa ymmärtää, että tämä viimeksi mainittu erilainen kohtelu voitaisiin oikeuttaa myös muilla seikoilla kuin pelkällä kyseisen toimen hoitamisen kestolla.
3

Tiettyjen tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi [SEUT] 107 ja [SEUT] 108 artiklan mukaisesti 17.6.2014 annetun komission asetuksen (EU) N:o 651/2014 (EUVL 2014, L 187, s. 1) 41 artiklassa, jonka otsikko on ”Investointituki uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian käytön edistämiseen”, säädetään seuraavaa: ”1. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian käytön edistämiseen myönnettävä investointituki on perussopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla sisämarkkinoille soveltuvaa, ja se vapautetaan perussopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvaatimuksesta edellyttäen, että se täyttää tässä artiklassa ja I luvussa säädetyt edellytykset. – – 7. Tuki-intensiteetti voi olla enintään: a) 45 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, jos tukikelpoiset kustannukset on laskettu 6 kohdan a tai b alakohdan mukaisesti; b) 30 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, jos tukikelpoiset kustannukset on laskettu 6 kohdan c alakohdan mukaisesti. 8. Tuki-intensiteettiä voidaan korottaa 20 prosenttiyksikköä, kun on kyse pienille yrityksille myönnettävästä tuesta, ja 10 prosenttiyksikköä, kun on kyse keskisuurille yrityksille myönnettävästä tuesta. – –”
49

Esitettyyn kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että SEUT 56 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan kaikkien tämän jäsenvaltion alueelle sijoittautuneiden yhtiöiden on toimitettava verohallinnolle yhteenvedot maksuista, jotka on suoritettu korvauksena sellaiseen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneilta palvelujen tarjoajilta ostetuista palveluista, jossa viimeksi mainittuja sitoo yritysten kirjanpitoa koskeva lainsäädäntö ja velvollisuus laatia laskut arvonlisäverolainsäädännön mukaisesti, sillä uhalla, että yhteisöveroa korotetaan 50 tai 100 prosenttia palvelujen arvosta, vaikka ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa ei hallintokäytännön mukaan ole vastaavaa velvollisuutta silloin, kun kyseisiä palveluja tarjoavat sen alueelle sijoittautuneet palveluntarjoajat.
1)

Rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY ja komission direktiivin 2006/70/EY kumoamisesta 20.5.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 5 artiklan ja liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että niissä ei edellytetä, että ilmoitusvelvollinen liittää automaattisesti asiakkaaseen suuren riskitason ja näin ollen soveltaa tähän asiakkaaseen tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä vain sen vuoksi, että asiakas on valtiosta riippumaton organisaatio, että yksi mainitun asiakkaan työntekijöistä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen tai että tämän saman asiakkaan liikekumppanilla, mutta ei asiakkaalla itsellään, on sidoksia tällaiseen kolmanteen maahan. Jäsenvaltio voi kuitenkin kansallisessa oikeudessaan yksilöidä tällaiset seikat tekijöiksi, jotka viittaavat rahanpesun ja terrorismin rahoituksen mahdollisesti suurempaan riskiin ja jotka ilmoitusvelvollisten on otettava huomioon asiakaskuntansa osalta tehtävässä riskiarviossa, kunhan nämä tekijät ovat unionin oikeuden ja erityisesti suhteellisuusperiaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen mukaisia.
66

Kaiken edellä esitetyn perusteella neljänteen ja viidenteen kysymykseen on vastattava, että SEUT 108 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että hyväksytään talouden toimijan hakemus sellaisen valtiontuen maksamisesta, joka on toteutettu tässä määräyksessä määrätyn ilmoittamisvelvollisuuden vastaisesti, yhtäältä komission sitä päätöstä edeltäneeltä ajalta, jolla kyseinen tuki on todettu sisämarkkinoille soveltuvaksi, ja toisaalta, kun kyseinen toimija on hakenut tukea ajankohtana, jolloin se oli sääntöjenvastainen sen vuoksi, että sitä ei ollut ilmoitettu kyseiselle toimielimelle, vaikka investointi, johon tuki liittyi, toteutettiin ajankohtana, jolloin kyseinen tukiohjelma oli sääntöjenmukainen, koska se oli todettu komission päätöksellä sisämarkkinoille soveltuvaksi, edellyttäen, että kummassakin tapauksessa tuensaaja maksaa korkoa mahdollisesti saaduista määristä siltä ajanjaksolta, jonka osalta tuen on katsottu olevan sääntöjenvastainen.
15

Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1; jäljempänä vuoden 2018 varainhoitoasetus), tuli voimaan 2.8.2018 ja sitä on sovellettu kyseisestä päivästä alkaen, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta tietyille sen säännöksille asetettuihin erityisiin soveltamispäiviin.
64

Näin ollen neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2009/65 99 a artiklan r alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan rahastoyhtiölle, joka ei ole useiden yhteissijoitusyritysten osalta noudattanut tämän direktiivin 68–82 artiklassa säädettyä velvollisuutta saattaa tarjousesite ajan tasalle kyseisessä kansallisessa säännöstössä asetetussa määräajassa, voidaan määrätä hallinnollinen seuraamus kunkin tällaisen yrityksen osalta, vaikka muutos, jonka vuoksi tarjousesite piti saattaa ajan tasalle, koski vain yhtä tietoa, joka liittyi rahastoyhtiön toimielimen kokoonpanoon, edellyttäen, että hallinnollinen seuraamus on paitsi tehokas ja varoittava myös oikeasuhteinen.
12

Kyseisen SIS II ‑päätöksen 49 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Kuulutuksen tehnyt jäsenvaltio on vastuussa siitä, että tiedot ovat paikkansapitäviä ja ajantasaisia ja että ne tallennetaan SIS II:een laillisesti. 2. Ainoastaan kuulutuksen tehneellä jäsenvaltiolla on lupa muuttaa, täydentää, oikaista, päivittää tai poistaa tallentamiaan tietoja. 3. Jos muulla kuin kuulutuksen tehneellä jäsenvaltiolla on todisteita, jotka antavat aihetta olettaa, että jossain tiedossa on asiavirhe tai että se on tallennettu oikeudettomasti, sen on lisätietojen vaihdon avulla ilmoitettava asiasta kuulutuksen tehneelle jäsenvaltiolle mahdollisimman pian ja viimeistään kymmenen päivän kuluessa siitä, kun se sai tietoonsa kyseiset todisteet. Kuulutuksen tehneen jäsenvaltion on tarkistettava tieto ja tarvittaessa oikaistava tai poistettava se viipymättä. – –”
56

Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 41 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan tavaroiden yhteisöhankinnan katsotaan tapahtuneen tämän jäsenvaltion alueella, kun kyseiset verovelvolliset ovat luokitelleet tämän hankinnan, joka on peräkkäisten liiketoimien ketjun ensimmäinen liiketoimi, virheellisesti kotimaiseksi liiketoimeksi ja ovat ilmoittaneet tätä tarkoitusta varten kyseisen jäsenvaltion antamat arvonlisäverotunnisteensa ja kun tavaroiden hankkijat ovat suorittaneet myöhemmästä liiketoimesta, joka on virheellisesti luokiteltu yhteisöliiketoimeksi, yhteisöhankintana tavaroiden kuljetuksen saapumisjäsenvaltiossa arvonlisäveron. Mainittu säännös, luettuna suhteellisuusperiaatteen ja verotuksen neutraalisuuden periaatteen valossa, on kuitenkin esteenä tällaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle silloin, kun tavaroiden yhteisöhankinta, joka katsotaan suoritetuksi kyseisen jäsenvaltion alueella, on seurausta tavaroiden yhteisöluovutuksesta, jota ei ole pidetty kyseisessä jäsenvaltiossa verosta vapautettuna liiketoimena.
64

Koska nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka on yksin toimivaltainen tulkitsemaan kansallista oikeutta, tehtävänä on arvioida Italian oikeuden kaikkien säännösten perusteella, ilmeneekö näistä säännöksistä ja erityisesti asetuksen nro 43/1973 34 ja 38 §:stä, tämän tuomion 21 kohdassa mainitusta 8.11.1990 annetun asetuksen nro 374 3 §:n 2 momentista ja asetuksen nro 633/1972 1 §:stä ja 70 §:n 1 momentista, joihin Italian hallitus on viitannut, tai asetuksen nro 746/1983 2 §:n 1 momentista, johon komissio on viitannut, että niissä määrätään tai hyväksytään nimenomaisesti ja yksiselitteisesti välillinen tulliedustaja velvolliseksi maksamaan maahantuonnista kannettava arvonlisävero sen lisäksi, että – kuten tämän tuomion 42, 46 ja 52 kohdasta käy ilmi – edustajan on maksettava tullimaksu yhteisvastuullisesti sen maahantuojan kanssa, joka sen on valtuuttanut ja jota se edustaa, tullikoodeksin 77 artiklan 3 kohdan ja 84 artiklan mukaisesti.
48

Vain siinä tapauksessa, että on selviä ja objektiivisia viitteitä siitä, että asianomainen henkilö siitä huolimatta, että hänelle on virallisesti ilmoitettu siitä, että häntä syytetään rikoksesta, ja näin tietoisena häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä on tarkoituksellisesti vältellyt ottamasta vastaan virallista ilmoitusta oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta, tällaisen henkilön voidaan katsoa saaneen tiedon oikeudenkäynnistä ja päättäneen vapaaehtoisesti ja yksiselitteisesti olla käyttämättä oikeuttaan olla siinä läsnä, ellei direktiivin 2016/343 johdanto-osan 42 ja 43 perustelukappaleessa tarkoitetuista, haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden erityistarpeista muuta johdu. Tällainen henkilö, joka on saanut riittävät tiedot ollakseen tietoinen häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä ja joka on tarkoituksellisesti teoillaan pyrkinyt karttamaan oikeudenkäyntimenettelyä ja estänyt näin viranomaisia ilmoittamasta hänelle virallisesti oikeudenkäynnistä hyvissä ajoin edellä 41 kohdassa tarkoitetulla asiakirjalla, on siis direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa.
6

Verokoodeksista annetun lain nro 227/2015 täytäntöönpanosäännösten hyväksymisestä 6.1.2016 annetun hallituksen asetuksen nro 1/2016 (Hotărârea guvernului nr. 1/2016 pentru aprobarea normelor metodologice de aplicare a Legii nr. 227/2015 privind Codul fiscal) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 22, 13.1.2016) IX luvun, jonka otsikko on ”Verosta vapautetut liiketoimet”, 1 jakson 42 kohdassa säädetään seuraavaa: ”1. Verokoodeksin 292 §:n 1 momentin f kohdassa säädettyä ammatillisen aikuiskoulutuksen vapautusta arvonlisäverosta sovelletaan aikuisille suunnatusta ammatillisesta koulutuksesta annetun asetuksen nro 129/2000 [(Ordonanței Guvernului nr. 129/2000 privind formarea profesională a adulților)], joka on julkaistu uudelleen, sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna ja täydennettynä, mukaisen toimiluvan saaneisiin henkilöihin, Romaniassa toimivan siviili‑ilmailun ammattilentomiehistöön sovellettavista henkilöstösäännöistä annetussa laissa nro 223/2007 [(Legea nr. 223/2007 privind Statutul personalului aeronautic civil navigant profesionist din aviația civilă din România)], sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä, tarkoitettuun siviili‑ilmailun lentomiehistön ammatilliseen koulutukseen luvan saaneisiin henkilöihin sekä julkisen sektorin henkilöstöhallinnosta vastaavan kansallisen viraston tarjoamaan ammatilliseen täydennyskoulutukseen. Arvonlisäverosta vapautettuja ovat myös sellaiset ammatilliseen koulutukseen liittyvät palvelut, joita ammatinharjoittajina toimivat kouluttajat tarjoavat virkamiesten ammatilliseen koulutukseen liittyvien säännösten hyväksymisestä annetun hallituksen asetuksen nro 1066/2008 [(Hotărâreă Guvernului nr. 1066/2008 pentru aprobarea normelor privind formarea profesională a funcționarilor publici)] 23 §:n nojalla julkisen sektorin henkilöstöhallinnosta vastaavan kansallisen viraston kanssa tehtyjen kumppanuussopimusten nojalla. – – 3. Verokoodeksin 292 §:n 1 momentin f kohdassa säädettyä vapautusta sovelletaan myös koulutuspalveluihin suoraan liittyvien tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin, kuten oppikirjojen myyntiin, julkisoikeudellisten laitosten tai muiden opetustoimintaan tai ammatilliseen aikuiskoulutukseen toimiluvan saaneiden yksiköiden järjestämiin opetustoimintaan liittyviin luentoihin tai pääsykokeiden järjestämiseen koulutuspalveluihin tai ammatilliseen aikuiskoulutukseen osallistumista varten. – –”
66

Koska näihin muihin etuuksiin vaikuttaa liittyvän samoja sosiaaliturvapetosten riskejä kuin työttömyysetuuksiin, kyseinen seikka näyttää voivan kyseenalaistaa myös pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöksen sisäisen johdonmukaisuuden näihin muihin etuuksiin nähden. Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, mikä vaikutus kotitaloustyöntekijöihin sovellettavien vakuutusmaksujen asteittaisella korotuksella, johon Espanjan hallitus on kirjallisissa huomautuksissaan viitannut, on tämän kansallisen säännöksen johdonmukaisuuteen.
15

Lisäksi kyseisen toimielimen mukaan on epäjohdonmukaista vaatia, että neuvosto tekee kyseisen oikeuden uusimista koskevan päätöksensä yksimielisesti, vaikka tämän oikeuden vahvistamisesta on päätetty määräenemmistöllä päätöstä 2011/265 annettaessa ja vaikka unioni on kansainvälisen oikeuden nojalla hyväksynyt sen lähtökohtaisesti automaattisen uusimisen. Ankaramman sisäisen säännön soveltaminen ja vaatimus, jonka mukaan neuvoston on hyväksyttävä tämän oikeuden uusiminen, on vastoin tavoitetta, jonka mukaan sopimuspuolet ovat sopineet uusivansa sen automaattisesti, ja siten ristiriidassa kansainvälisten sopimusten ensisijaisuutta unionin johdetun oikeuden säännöksiin nähden koskevan oikeuskäytännön kanssa.
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että direktiivin 2014/24 72 artiklan 1 kohdan d alakohdan ii alakohtaa on tulkittava siten, että sellaisen talouden toimijan, joka alkuperäisen sopimuskumppanin konkurssiin asettamisen, joka on johtanut sen purkamiseen, jälkeen on ainoastaan saanut hankintaviranomaisen kanssa tehtyyn puitejärjestelyyn perustuvat alkuperäisen sopimuskumppanin oikeudet ja ottanut siitä johtuvat velvollisuudet vastattavakseen, on katsottava yhtiön rakenneuudistusjärjestelyjen seurauksena siirtyneen osittain alkuperäisen sopimuskumppanin asemaan kyseisessä säännöksessä tarkoitetussa merkityksessä.
69

Näin ollen on niin, että vaikka Inntal Süd ‑asetuksen antamisella on todennäköisesti tietty vaikutus hankkeiden sijaintiin siten, että niiden toteuttaminen on vaikeampaa sen 1 §:ssä määritellyllä suojelualueella ja toisaalta helpompaa kyseisen alueen ulkopuolella samoin kuin alueilla, jotka kuuluivat ennen kyseisen asetuksen antamista määriteltyyn suojelualueeseen, vaikuttaa siltä, että kyseisessä asetuksessa ei vahvisteta direktiivin 2011/92 liitteissä I ja II lueteltujen yhden tai useamman hankkeen hyväksymistä ja toteuttamista koskevien kriteerien ja yksityiskohtaisten sääntöjen merkityksellistä kokonaisuutta, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
3

Kyseisen direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimintasuunnitelmat”, säädetään seuraavaa: ”– – 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset ovat laatineet viimeistään 18 päivänä heinäkuuta 2013 toimintasuunnitelmat erityisesti niiden ensisijaisten kohteiden hoitamiseksi, jotka on voitu yksilöidä soveltuvan raja-arvon ylittymisen vuoksi tai sellaisten jäsenvaltion käyttämien valintaperusteiden avulla, joita se soveltaa alueellaan oleviin taajamiin sekä tie- ja raideliikenteen pääväylillä. – – 5. Toimintasuunnitelmia on tarkasteltava ja niitä on tarvittaessa tarkistettava, jos ilmenee melutilanteeseen oleellisesti vaikuttava tekijä ja joka tapauksessa vähintään joka viides vuosi hyväksymispäivämäärästä lukien. – – 7. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisöä kuullaan toimintasuunnitelmaehdotusten osalta ja että sille tarjotaan mahdollisuus osallistua riittävän aikaisessa vaiheessa ja tehokkaasti toimintasuunnitelmien laadintaan ja tarkistukseen siten, että osallistumisen tulokset otetaan huomioon ja että yleisölle tiedotetaan tehdyistä päätöksistä. On säädettävä kohtuullisista määräajoista, jotka antavat kussakin vaiheessa riittävästi aikaa yleisön osallistumiselle. Jos yleisön kuuleminen on järjestettävä samanaikaisesti sekä tämän direktiivin että [unionin] muun lainsäädännön perusteella, jäsenvaltiot voivat säätää yhteismenettelyistä päällekkäisyyksien välttämiseksi.”
Unionin oikeutta on tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu oikeusriita, jossa vastakkain on ainoastaan yksityisiä, ei ole pelkästään unionin oikeuden perusteella jätettävä soveltamatta kansallista säännöstöä, jossa vahvistetaan palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 15 artiklan 1 kohdan, 2 kohdan g alakohdan ja 3 kohdan vastaisesti arkkitehtien ja insinöörien palveluista perittävien palkkioiden vähimmäishinnat ja jonka mukaan kyseisestä säännöstöstä poikkeavat sopimukset ovat tehottomia, tämän kuitenkaan rajoittamatta yhtäältä kyseisen tuomioistuimen mahdollisuutta jättää kansallisen oikeuden perusteella soveltamatta kyseistä säännöstöä tällaiseen oikeusriitaan ja toisaalta asianosaisen, jonka oikeuksia on loukattu sen vuoksi, että kansallinen oikeus on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, oikeutta vaatia korvausta vahingosta, jota sille on tästä aiheutunut.
41

Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansallisille säännöksille ja käytännöille, joiden mukaan silloin, kun sairauden vuoksi työkyvytön työntekijä käyttää oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan, tämän palkallisen vuosiloman aikana maksettavan palkan määrää määritettäessä otetaan huomioon hänen viitejaksolta saamansa palkan hänen työkyvyttömyydestään johtunut alentuminen.