ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Sisäpiirikauppa – Direktiivi 89/592 – Kielto ilmaista sisäpiiritietoa sivulliselle – Poikkeus – Sisäpiiritiedon ilmaiseminen osana tavanomaisen työn suorittamista – Käsite – Se, että hallituksen jäsen tai konserniyhteistyötoimikunnan jäsen ilmaisee tällaista sisäpiiritietoa sen järjestön puheenjohtajalle, johon kyseisen henkilön valinneet työntekijät kuuluvat – Sallittavuus – Edellytykset – Se, että puheenjohtaja ilmaisee tämän sisäpiiritiedon työtovereilleen – Sallittavuus – Edellytykset

(Neuvoston direktiivin 89/592 3 artiklan a alakohta)

Tiivistelmä

Sisäpiirikauppoja koskevien säännösten ja määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/592 3 artiklan a alakohdan, jossa tiettyjä henkilöitä kielletään ilmaisemasta sisäpiiritietoa sivulliselle, jollei tämä tapahdu osana kyseisten henkilöiden tavanomaisen työn, ammatin tai tehtävien suorittamista, vastaista on se, että henkilö luovuttaa sisäpiiritietoa, kun kyseinen henkilö on saanut sisäpiiritiedon siinä ominaisuudessa, että hän on työntekijöiden valitsema yhtiön hallituksen jäsen tai konserniyhteistyötoimikunnan jäsen, ja kun tällainen sisäpiiritieto ilmaistaan sen ammattijärjestön puheenjohtajalle, johon nämä työntekijät kuuluvat ja joka on valinnut kyseisen henkilön yhteistyötoimikunnan jäseneksi, paitsi jos sisäpiiritiedon ilmaisemisen ja kyseisen henkilön työn, ammatin tai tehtävien suorittamisen välillä on läheinen yhteys, ja tämä sisäpiiritiedon ilmaiseminen on mainitun työn, ammatin tai tehtävien suorittamisen kannalta ehdottoman tarpeellista.

Kansallisen tuomioistuimen on tarkastelussaan otettava huomioon sovellettavien kansallisten säännösten valossa erityisesti se, että mainittua poikkeusta kiellosta ilmaista sisäpiiritietoa on tulkittava suppeasti, ja se seikka, että jokaisella uudella sisäpiiritiedon ilmaisemisella voidaan lisätä vaaraa tämän tiedon käyttämisestä tarkoituksessa, joka on ristiriidassa direktiivin 89/592 kanssa, sekä se, miten arkaluonteista sisäpiiritieto on.

Mainitun 3 artiklan a alakohdan vastaista on se, että ammattijärjestön puheenjohtaja ilmaisee sisäpiiritietoa tämän järjestön varapuheenjohtajien ja sihteeristön ylimmän hallintojohtajan kaltaisille työtovereille, lukuun ottamatta näitä samoja tilanteita. Kansallisen tuomioistuimen on tarkastelussaan otettava huomioon sovellettavien kansallisten säännösten valossa erityisesti nämä samat arviointiperusteet.

(ks. 48 ja 54 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Kansallista lainsäädäntöä, jossa ravintoaineilla täydennettyjen elintarvikkeiden myynnin edellytykseksi säädetään järjestelmällisesti väestön ravitsemuksellinen tarve, ei voida hyväksyä – Lainsäädäntöä ei voida oikeuttaa kansanterveyden suojelulla – Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

(EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artikla (joista on muutettuina tullut EY 28 ja EY 30 artikla))

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka soveltaa hallinnollista käytäntöä, jonka mukaisesti muissa jäsenvaltioissa laillisesti valmistettuja tai myytyjä A-vitamiinilla (retinoidien muodossa), D-vitamiinilla, foolihapolla, seleenillä, kuparilla tai sinkillä täydennettyjä tavanomaiseen kulutukseen tarkoitettuja elintarvikkeita, jotka eivät ole kansallisessa lainsäädännössä tarkoitettuja korvaavia tuotteita tai ennallistettuja tuotteita, saa myydä sen alueella ainoastaan, jos tämä täydentäminen perustuu tämän jäsenvaltion väestön ravitsemukselliseen tarpeeseen, kun kaiken lisäksi ei tutkita, onko näillä täydennetyillä elintarvikkeilla tarkoitus korvata sellaisia jo markkinoille saatettuja elintarvikkeita, joihin samojen ravintoaineiden lisääminen on pakollista, ei noudata perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) mukaisia velvoitteitaan.

Vaikka yhteisön oikeuden vastaista ei ole se, että jäsenvaltion lainsäädännössä kielletään ennalta varautumisen periaatetta noudattaen elintarvikkeiden myynti ilman ennakkolupaa, kun niihin on lisätty muita kuin sellaisia ravintoaineita, joiden lisääminen on kyseisen lainsäädännön mukaan luvallista, koska jäsenvaltioiden asiana on, sikäli kuin yhdenmukaistamista ei ole toteutettu ja kuin tieteellisen tutkimuksen nykytilassa asiasta vallitsee epävarmuus, päättää ihmisten terveyden ja elämän suojelun varmistamisen tasosta, tätä harkintavaltaa on kuitenkin käytettävä suhteellisuusperiaatetta noudattaen. Lisäksi kansallisten viranomaisten tehtävänä on osoittaa kussakin käsiteltävänä olevassa tapauksessa kansallisten ravintotottumusten perusteella ja kansainvälisen tieteellisen tutkimuksen tulokset huomioon ottaen, että niiden sääntely on tarpeen kansanterveyden suojelun varmistamiseksi ja erityisesti että kyseessä olevien tuotteiden myynti on todellinen uhka kansanterveydelle.

Näin ollen kyseessä olevan jäsenvaltion hallinnollisesta käytännöstä ilmenevä täydennettyjen elintarvikkeiden myynnin kieltämisen järjestelmällisyys ei mahdollista kansanterveyteen kohdistuvan todellisen riskin tunnistamista ja arvioimista koskevan yhteisön oikeuden noudattamista, sillä tässä yhteisön oikeudessa edellytetään niiden vaikutusten perusteellista, tapauskohtaista arviointia, joita kyseessä olevien kivennäisaineiden ja vitamiinien lisäämisellä tähän elintarvikkeeseen voi olla.

(ks. 42, 44, 46,47, 63 ja 70 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Euroopan unionin kansalaisuus – Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella – Direktiivi 90/364 – Jäsenvaltion alaikäinen kansalainen, jolla on sairausvakuutus ja joka on sellaisen vanhemman huollettavana, joka on yhteisön ulkopuolisen valtion kansalainen ja joka tosiasiallisesti huolehtii kyseisestä alaikäisestä ja jolla on riittävästi tuloja ja varoja – Sekä alaikäisen henkilön että hänen vanhempansa oleskeluoikeus toisessa jäsenvaltiossa – Alaikäisen henkilön kansalaisuuden saamiselle asetetuilla edellytyksillä ei ole merkitystä

(EY 18 artikla; neuvoston direktiivi 90/364)

Tiivistelmä

EY 18 artiklalla ja oleskeluoikeudesta annetulla direktiivillä 90/364 myönnetään jäsenvaltion kansalaiselle, joka on alaikäinen pieni lapsi ja jolla on asianmukainen sairausvakuutus ja joka on sellaisen vanhemman huollettavana, joka itse on yhteisön ulkopuolisen valtion kansalainen ja jolla on riittävästi tuloja ja varoja, jotta ensin mainitusta henkilöstä ei aiheudu rasitusta vastaanottavan jäsenvaltion julkiselle taloudelle, oikeus oleskella toistaiseksi vastaanottavan jäsenvaltion alueella. Kyseisenlaisessa tilanteessa vanhemmalla, joka tosiasiallisesti huolehtii mainitusta kansalaisesta, on oikeus oleskella hänen kanssaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

Direktiivissä 90/364 säädettyä tulojen ja varojen riittävyyttä koskevaa edellytystä ei voida tulkita siten, että alaikäisellä henkilöllä itsellään on oltava tällaiset tulot ja varat ja ettei hän voi tältä osin vedota perheenjäsenensä tuloihin tai varoihin. Tällaisella tulkinnalla lisättäisiin kyseiseen edellytykseen tulojen ja varojen alkuperää koskeva vaatimus, jolla puututtaisiin kohtuuttomasti EY 18 artiklassa taatun vapaata liikkumista ja oleskelua koskevan, perustavanlaatuisen oikeuden käyttämiseen, koska tällainen vaatimus ei ole tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli jäsenvaltioiden julkisen talouden suojelemiseksi.

Lisäksi mahdollisuutta vedota kyseessä oleviin yhteisön säännöksiin ei voida evätä asianomaisilta henkilöiltä siitä syystä, että huoltajana oleva vanhempi on oleskelullaan jäsenvaltiossa luonut sellaiset olosuhteet, joiden nojalla hänen syntyvä lapsensa saa toisen jäsenvaltion kansalaisuuden, saadakseen tämän jälkeen lapselleen ja itselleen pitkäaikaisen oleskeluluvan. Kansainvälisen oikeuden mukaan kansalaisuuden saamista ja menettämistä koskevat ehdot kuuluvat nimittäin kunkin jäsenvaltion toimivaltaan, jota on käytettävä yhteisön oikeutta noudattaen, eikä jäsenvaltion asiana ole rajoittaa niitä vaikutuksia, joita seuraa jonkin toisen jäsenvaltion kansalaisuuden myöntämisestä, asettamalla lisäehto sille, että tämä kansalaisuus tunnustetaan perustamissopimuksen mukaisen perusvapauden käyttämistä varten.

(ks. 33, 36, 37, 39 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kansainväliset sopimukset – ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus – ETY–Turkki-assosiaatiosopimuksella perustetun assosiaationeuvoston päätös – Työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskeva päätös – Perheiden yhdistäminen – Jäsenvaltion laillisilla työmarkkinoilla työskentelevän turkkilaisen työntekijän perheenjäsenen käsite – Alle 21-vuotias poikapuoli tai huollettavana oleva poikapuoli – Kuuluminen soveltamisalaan

(ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion laillisilla työmarkkinoilla työskentelevän turkkilaisen työntekijän alle 21-vuotiasta poikapuolta tai huollettavana olevaa poikapuolta on pidettävä tässä määräyksessä tarkoitettuna kyseisen työntekijän perheenjäsenenä, jolle kuuluvat tässä päätöksessä annetut oikeudet, kun hänelle on annettu asianmukainen lupa muuttaa kyseisen työntekijän luo vastaanottavaan jäsenvaltioon.

(ks. 48 kohta ja tuomiolauselma)
Vaikka tavarat, jotka on laillisesti valmistettu yhdessä jäsenvaltiossa ja jotka ovat kauttakulj etetta vina toisessa jäsenvaltiossa, on tarkoitettu kolmanteen maahan, ne kuuluvat EY 28—EY 30 artiklan soveltamisalaan. Perustamissopimuksella luotu tulliliitto nimittäin edellyttää välttämättäkin sitä, että taataan tavaroiden vapaa liikkuvuus jäsenvaltioiden välillä. Tämä vapaus ei sellaisenaan voisi olla täydellistä, jos jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus millä tahansa tavalla estää tai haitata kauttakulj etetta vina olevien tavaroiden liikkumista, joten tulliliiton johdosta ja jäsenvaltioiden keskinäisen edun vuoksi on hyväksyttävä yleinen periaate, jonka mukaan tavaroilla on kauttakulkuvapaus yhteisön sisällä.

(ks. 18 ja 20 kohta)
Asia C-416/01





Sociedad Cooperativa General Agropecuaria (ACOR)

vastaan

Administración General del Estado





(Tribunal Supremon esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

«Sokerialan yhteinen markkinajärjestely – Kiintiöiden uudelleen jakaminen tai niiden siirtäminen – Neuvoston asetusten N:o 1785/81, N:o 193/82 ja N:o 1260/2001 tulkinta – Jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten päätös määrätä sokerialan yritysten sulautumisen hyväksyessään sokerintuotantokiintiöiden uudelleen jakamisesta – Myynti julkisella huutokaupalla – Kiintiöiden siirtäminen vastiketta vastaan»

Julkisasiamies J. Mischon ratkaisuehdotus 15.5.2003

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 20.11.2003

Tuomion tiivistelmä

1.. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Kansallisen kilpailuoikeuden soveltaminen – Kansallisten viranomaisten toimivallan rajat



2.. Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Sokeri – Tuotantokiintiöt – Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen päätös määrätä sokerialan yritysten sulautumisen hyväksymisen yhteydessä kiintiöiden uudelleen jakamisesta – Uudelleen jakamista korvausta vastaan ei voida hyväksyä

(Neuvoston asetuksen N:o 1785/81 25 artiklan 1 kohta, asetuksen N:o 193/82 4 artikla ja asetus N:o 1260/2001)

1.

2.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus — Sijoittautumisvapaus — Ajokortti — Direktiivi 91/439 — Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen — Asumisedellytystä huomioon ottamatta annettu ajokortti — Kortin myöntäneen valtion yksinomainen toimivalta ryhtyä asianmukaisiin toimiin — (Neuvoston direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohta, 7 artiklan 1 kohdan b alakohta sekä 9 artikla)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus — Sijoittautumisvapaus — Ajokortti — Direktiivi 91/439 — Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen — Jäsenvaltio ei tunnusta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pätevyyttä — (Neuvoston direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohta ja 8 artiklan 4 kohta)

Tiivistelmä

1. Direktiivin 91/439 mukainen ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaate estää vastaanottavaa jäsenvaltiota alueellaan tapahtuvan liikennevalvonnan yhteydessä kieltäytymästä tunnustamasta toisen jäsenvaltion ajoneuvon kuljettajalle myöntämää ajokorttia sillä perusteella, että ensin mainitun jäsenvaltion tietojen mukaan kyseinen kortinhaltija asui kortin myöntämisajankohtana vakituisesti tässä jäsenvaltiossa eikä kortin myöntäneessä jäsenvaltiossa.

Koska kerran direktiivissä 91/439 annetaan kortin myöntävälle jäsenvaltiolle yksinomainen toimivalta varmistaa, että ajokortit myönnetään direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 9 artiklassa tarkoitettua asumisedellytystä noudattaen, yksinomaan tämän jäsenvaltion asiana on ryhtyä asianmukaisiin toimiin sellaisten ajokorttien osalta, joiden suhteen myöhemmin ilmenee, etteivät niiden haltijat täytä kyseistä edellytystä. Kun vastaanottavalla jäsenvaltiolla on painavia syitä epäillä toisen jäsenvaltion myöntämän yhden tai useamman ajokortin sääntöjenmukaisuutta, sen tulee ilmoittaa tästä tälle jäsenvaltiolle direktiivin 12 artiklan 3 kohdassa säädetyn vastavuoroisen avunannon ja tietojenvaihdon puitteissa.

(ks. 47 ja 48 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Yhteisön ajokortista annetun direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 4 kohdan säännöksiä on tulkittava niin, että ne estävät jäsenvaltiota olemaan tunnustamatta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pätevyyttä sillä perusteella, että ensin mainitussa jäsenvaltiossa on otettu pois tai peruutettu kortinhaltijalle siellä myönnetty kortti, mikäli tähän toimenpiteeseen liittyvä ajanjakso, jonka aikana tuossa jäsenvaltiossa ei voi saada uutta korttia, on kulunut ennen toisen jäsenvaltion antaman ajokortin myöntämistä.

(ks. 78 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus — Määrälliset rajoitukset — Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet — Kielto saattaa markkinoille ravintoaineilla täydennettyjä elintarvikkeita ilman ennalta saatua lupaa — Oikeuttaminen — Kansanterveyden suojeleminen — Edellytykset — (EY 28 ja EY 30 artikla)

Tiivistelmä

EY 28 ja EY 30 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät estä jäsenvaltiota kieltämästä toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistettujen ja markkinoille saatettujen elintarvikkeiden markkinoille saattamista ilman ennakkolupaa silloin, kun niihin on lisätty muita kuin sellaisia ravintoaineita, kuten vitamiineja ja kivennäisaineita, joiden käyttö on sallittu ensin mainitussa jäsenvaltiossa, mikäli tietyt edellytykset täyttyvät.

Yhtäältä ennakkolupamenettelyn on oltava helppokäyttöinen ja saatettavissa loppuun kohtuullisessa ajassa, ja menettelyn johdettua hylkäävään päätökseen tuo hylkäävä päätös on voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi. Toisaalta markkinoille saattamista koskevan luvan epäämisen on perustuttava kansanterveyteen kohdistuvan riskin perusteelliseen arviointiin, joka perustuu luotettavimpiin käytettävissä oleviin tieteellisiin tietoihin ja kansainvälisen tutkimuksen tuoreimpiin tuloksiin.

(ks. 50 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Maatalous — Yhtenäinen lainsäädäntö — Kasvilajikkeiden suoja — Asetuksen N:o 1768/95 3 artiklan 2 kohta — Omistajien järjestön käsite — Rajavastuuyhtiö kuuluu käsitteen alaan — (Neuvoston asetuksen N:o 2100/94 14 artikla; komission asetuksen N:o 1768/95 3 artiklan 2 kohta)

2. Maatalous — Yhtenäinen lainsäädäntö — Kasvilajikkeiden suoja — Asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohta ja asetuksen N:o 1768/95 8 artikla — Omistaja ei saa vaatia mainittujen säännösten mukaisia tietoja viljelijältä, kun ei ole mitään viitteitä siitä, että viljelijä on käyttänyt tai aikoo käyttää lisäystarkoituksiin korjattua tuotetta, joka on saatu suojatun lajikkeen siemenistä — (Neuvoston asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 2 ja 3 kohta; komission asetuksen N:o 1768/95 8 artikla)

Tiivistelmä

1. Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annetun asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä annetun asetuksen N:o 1768/95 3 artiklan 2 kohdan tarkoituksena on mahdollistaa se, että yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien omistajat voivat järjestäytyä asianmukaisella tavalla käyttääkseen asetuksen N:o 2100/94 14 artiklaan perustuvia oikeuksiaan, ja heille jätetään kyseisessä säännöksessä vapaus valita kyseisen järjestön oikeudellinen muoto, joten kyseinen järjestö voi valita muodokseen rajavastuuyhtiön.

Tällainen järjestö voi vedota muun järjestön jäseninä olevien omistajien oikeuksiin edellyttäen, että viimeksi mainittu järjestö on itse ensiksi mainitun järjestön jäsen. Tällainen järjestö ei sitä vastoin voi vedota sellaisten omistajien oikeuksiin, jotka olematta kyseisen järjestön tai muun kyseisen järjestön jäsenenä olevan järjestön jäseniä ovat vastiketta vastaan antaneet sen tehtäväksi etujensa puolustamisen.

(ks. 51 ja 58 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annetun asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdan kuudetta luetelmakohtaa ja asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä annetun asetuksen N:o 1768/95 8 artiklaa ei voida tulkita siten, että niissä annetaan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden omistajalle oikeus vaatia mainittujen säännösten mukaisia tietoja viljelijältä, kun omistajalla ei ole mitään viitteitä siitä, että viljelijä on käyttänyt tai aikoo käyttää avomaalla omalla tilallaan lisäystarkoituksiin korjattua tuotetta, jonka hän on saanut istuttamalla omalle tilalleen sellaisen lajikkeen, muun kuin hybridilajikkeen tai synteettisen lajikkeen, lisäysaineistoa, johon kohdistuu kyseinen oikeus ja joka kuuluu yhteen asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 2 kohdassa luetelluista viljelykasvilajeista.

(ks. 62 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta )
Jäsenvaltion on, jos se käyttää tavaramerkeistä annetun ensimmäisen direktiivin 89/104/ETY 5 artiklan 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta, jossa on kyse erityisen suojan myöntämisestä laajalti tunnetuille tavaramerkeille, myönnettävä tämä suoja siinä tapauksessa, että kolmas osapuoli käyttää sellaista myöhempää merkkiä tai tavaramerkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu rekisteröity tavaramerkki, sekä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka eivät ole samankaltaisia, että sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin tämän tavaramerkin suojaamat tavarat tai palvelut.

(ks. 22 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Valtiontuki — Käsite — Karjankasvattajien ja teurastamoiden taloudelliseen toimintaan olennaisesti kuuluvista, eläinruhojen ja teurasjätteiden hävittämiseen perustuvista kustannuksista vastaaminen kuuluu valtiontuen käsitteeseen — (EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

2. Valtiontuki — Käsite — Toimenpiteen valikoivuus — (EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohta (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta))

3. Valtiontuki — Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan — Arviointiperusteet — (EY:n perustamissopimuksen 92 artikla (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla))

Tiivistelmä

1. Valtiontuen käsite ei kata ainoastaan positiivisia suorituksia, kuten avustuksia, lainoja tai osakkuuksia yritysten pääomasta, vaan myös toimenpiteet, jotka eri tavoin, esimerkiksi tarjoamalla tavaroita tai palveluja suosituimmuusehdoin, alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja jotka, vaikka ne eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä, ovat sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia. Perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta) ei tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan ne määritetään niiden vaikutusten perusteella.

Näin ollen koska eläinruhojen ja teurasjätteiden hävittämiseen perustuvan taloudellisen kustannuksen on katsottava olevan karjankasvattajien ja teurastamoiden taloudelliseen toimintaan olennaisesti kuuluva osa, viranomaisten toimenpiteet, joiden tarkoituksena on vapauttaa karjankasvattajat ja teurastamot tästä taloudellisesta kustannuksesta, muodostavat taloudellisen edun, joka saattaa vääristää kilpailua perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

ks. 28, 29, 31, 33 ja 34 kohta

2. Perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan (josta on muutettuna tullut EY 87 artiklan 1 kohta) nojalla on tietyn oikeudellisen järjestelmän osalta ratkaistava se, suositaanko valtion toimenpiteellä jotakin yritystä tai tuotannonalaa verrattuna muihin. Jos näin on, asianomainen toimenpide täyttää valikoivuutta koskevan edellytyksen, joka on kyseisessä määräyksessä vahvistetun valtiontuen käsitteen kannalta ratkaiseva.

Se, että kyseisestä toimesta hyötyvät yritykset toimivat eri aloilla, ei riitä kyseenalaistamaan toimen valikoivuutta, eikä toimea tällä perusteella voida jättää katsomatta valtiontueksi.

ks. 35 ja 39 kohta

3. Jos jäsenvaltion myöntämä tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

ks. 41 kohta
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisvapaus - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Lääkärit - Tutkintotodistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustaminen - Direktiivi 93/16/ETY - Lääketieteellisen koulutuksen vähimmäisvaatimukset - Yhteisön ulkopuolisessa valtiossa saatu koulutus - Hyväksyttävyys - Edellytykset - Tutkintotodistukseen, joka ei vastaa direktiivissä säädettyjä tutkintonimikkeitä, liitetty todistus -Vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten harkintavalta - Harkintavaltaa ei ole - Mahdollisuus esittää selvityspyyntö sen jäsenvaltion viranomaisille, jossa tutkintotodistus on myönnetty - Edellytykset

(Neuvoston direktiivin 93/16/ETY 9 artiklan 5 kohta ja 23 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

$$Lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta annetun direktiivin 93/16/ETY 23 artiklan 2 kohdassa edellytetty lääketieteellinen koulutus voi muodostua myös yhteisön ulkopuolisessa valtiossa jopa pääosin suoritetuista opinnoista edellyttäen, että kyseessä olevan jäsenvaltion toimivaltainen oppilaitos, joka myöntää tutkintotodistuksen, kykenee hyväksymään tällaisen koulutuksen ja katsomaan tämän perusteella, että tällainen koulutus osaltaan myötävaikuttaa direktiivissä säädettyjen lääkäreiden koulutusvaatimuksien täyttymiseen.

Direktiivin 93/16/ETY 9 artiklan 5 kohdan mukaisesti annettu vastaavuustodistus, jonka mukaan kyseessä oleva tutkintotodistus rinnastetaan direktiivin 3, 5 ja 7 artiklassa mainittuihin tutkintonimikkeisiin ja jonka mukaan se on annettu direktiivin III osaston säännösten mukaisten opintojen suorittamisesta, sitoo vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisia. Jos asiassa ilmenee uusia seikkoja, joiden vuoksi viranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä niille esitetyn tutkintotodistuksen oikeellisuutta tai sitä, onko se sovellettavien säännösten mukainen, viranomaisten on esitettävä kyseisen tutkintotodistuksen myöntäneen jäsenvaltion viranomaisille uusi selvityspyyntö.

( ks. 70 ja 81 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta )