ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Toinen kanneperuste perustuu SEUT 107 artiklan rikkomiseen. Tämä kanneperuste jakautuu kahteen pääosaan: — Ensimmäinen pääosa, joka koskee yksityinen sijoittaja -testin soveltamista, on viisiosainen: — Ensimmäisen osan mukaan komissio jätti huomioon ottamatta lukuisia asiakirjoja ja seikkoja, jotka Ranska ja EDF sille asianmukaisesti toimittivat, eikä perustellut tätä mitenkään. — Toisen osan mukaan komissio sekoitti järjestelmällisesti keskenään yksityinen sijoittaja -testin sovellettavuuteen ja sen soveltamiseen liittyvät seikat. — Kolmannen osan mukaan komissio on virheellisesti evännyt asioista tietoisen yksityisen sijoittajan testin soveltamisen sillä pelkällä perusteella, että Ranska oli toimenpidettä tutkiessaan ottanut huomioon seikat, jotka liittyivät sen asemaan julkisviranomaisena, sen osakkeenomistajan asemaan liittyvien seikkojen ohessa. — Neljännen osan mukaan komissio on virheellisesti katsonut, että EDF:llä on oltava todellinen liiketoimintasuunnitelma, jotta asioista tietoisen yksityisen sijoittajan testin sovellettavuus voidaan oikeuttaa. — Viidennen osan mukaan komissio on arvioinut virheellisesti toimenpiteen luonnetta ja kohdetta, puitteita, joissa se on toteutettu, sekä tavoiteltua päämäärää ja sääntöjä, joita toimenpiteeseen sovelletaan. — Toinen pääosa, joka koskee yksityinen sijoittaja -testin soveltamista, on kolmiosainen: — Ensimmäisen osan mukaan komissio on virheellisesti katsonut, että Oxeran kertomusta ei voitu ottaa huomioon näyttönä. — Toisen osan mukaan komission toimintatapa on ilmeisen selvästi virheellinen. Se ei ensinnäkään ottanut huomioon tapahtuma-ajan asiaympäristöä eikä arviointiperusteita, joita tuolloin toimineet sijoittajat olisivat käyttäneet. Toiseksi ”verotuksellista lahjaa” koskeva väite, jossa komission pitäytyy, on sekä oikeudellisesti virheellinen että myös syynä sijoituksen tarkoituksenmukaisuuden arvioinnissa tehtyihin virheisiin. Kolmanneksi komissio on kantajan mukaan tehnyt lukuisia toimintatapoihin liittyviä virheitä, joista kukin yksinään riittää osoittamaan sen, että komissio ei ole näyttänyt ilmeisen selvällä tavoin toteen, että yksityinen sijoittaja -arviointiperustetta ei olisi pitänyt soveltaa. — Kolmas osa koskee komission toimintatapoihin liittyvien virheiden seurauksia.
—

kumoaa tukiohjelmasta SA.18859 (11/C) (ex 65/10 NN), jonka Yhdistynyt kuningaskunta on toteuttanut – Pohjois-Irlannissa myönnettävä kiviainesveron alennus (ex N 2/04) – 4.8.2014 annetun komission päätöksen (EU) 2015/1583, joka on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä 25.9.2015, ja
—

Asetuksen N:o 207/2009 51 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, kun sitä luetaan yhdessä saman asetuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa, sekä asetuksen N:o 2868/95 22 sääntöä ja 40 sääntöä on rikottu.
10.

Kymmenes, toissijaisesti esitetty kanneperuste: kantajan oikeutta siihen, että kartellimenettelystä AT/39914 – EIRD tehdystä komission päätöksestä ja komission tätä menettelyä koskevien asiakirjojen sisällysluettelosta laaditaan julkinen versio, on loukattu (asetus (EY) N:o 1049/2001 ja asetuksen (EY) N:o 1/2003 (2) 30 artiklan 2 kohta).
—

Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on rikottu ja sitä on sovellettu väärin.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 414/36

Kanne 14.10.2015 – The Art Company B & S v. SMHV – G-Star Raw (THE ART OF RAW)

(Asia T-593/15)

(2015/C 414/47)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset ja muut osapuolet

Kantaja: The Art Company B & S, SA (Quel, Espanja) (edustajat: asianajajat J. Villamor Muguerza ja L. Sánchez Calderón)

Vastaaja: Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: G-Star Raw CV (Amsterdam, Alankomaat)

Menettely SMHV:ssa

Hakija: Vastapuoli valituslautakunnassa

Riidanalainen tavaramerkki: Yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki ”THE ART OF RAW” – yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemus nro 11 093 036

SMHV:ssa käyty menettely: Väitemenettely

Riidanalainen päätös: SMHV:n ensimmäisen valituslautakunnan 9.7.2015 asiassa R 1980/2014-1 tekemä päätös

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin

— kumoaa riidanalaisen päätöksen

— velvoittaa SMHV:n ja yhteisön tavaramerkin hakijan (jos se osallistuu menettelyyn väliintulijana) korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteet
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu puolustautumisoikeuksien ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen ja perusoikeuskirjan 41 ja 48 artiklan, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta annetun asetuksen (EU/Euratom) N:o 966/2012 (EYVL L 298, s. 1) 135 artiklan, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 29.10.2012 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (EYVL L 362, s. 1) 208 artiklan ja perusteluvelvollisuuden rikkomiseen. — Komissio ei ole kuullut kantajia ennen kuin se teki päätöksen, jolla se lakkautti tukisopimuksen ja määräsi, että ennakkorahoituksena saadut määrät oli palautettava takaisin. Kantajien mukaan komissio on loukannut niiden puolustautumisoikeuksia ja rikkonut asetuksen N:o 966/2012 135 artiklaa, asetuksen N:o 1268/2012 208 artiklaa ja perusoikeuskirjan 41 ja 48 artiklaa. Lisäksi komissio on perustanut päätöksen pelkästään ulkopuolisten asiantuntijoiden arvioihin, ja se on viitannut näihin arvioihin lisäämättä päätökseen itsenäisiä perusteluja. Tästä syystä komissio on niiden mukaan loukannut hyvän hallinnon periaatetta ja rikkonut velvollisuutta toimittaa asianmukaiset perustelut.
B –

Varainhoitovuoden 2011 osalta 1) Lojaalin yhteistyön periaatteen loukkaaminen siltä osin kuin komissio liittyen heikkouksiin LPIS-GIS-järjestelmän toiminnassa varainhoitovuoden 2011 osalta aliarvioi Portugalin viranomaisten työtä ja erityisesti niiden toteuttamia toimenpiteitä – sertifiointielimen hyväksymää toimintasuunnitelmaa – jonka täytäntöönpanosta erityisesti varainhoitovuoden 2011 osalta komissio oli tietoinen ja jonka se hyväksyi. 2) Kontradiktorisen periaatteen loukkaaminen siltä osin kuin asetuksen (EY) N:o 885/06 (2) 11 artiklan mukaisessa varainhoitovuotta 2011 koskevassa tiedoksiannossa tutkinnan kohteena ovat LPIS-järjestelmässä havaitut sääntöjenvastaisuudet, mutta päätös perustuu oikeuksien lainvastaiseen vahvistamiseen, mikä aihe ei ilmene kyseisen 11 artiklan mukaisesta kirjeestä ja josta Portugalin viranomaisilla ei näin ollen ollut mahdollisuutta esittää huomautuksiaan. 3) Asetuksen (EY) N:o 885/06 11 artiklan rikkominen siltä osin kuin päätöksen perustelut eivät ole asianmukaisia ja ne ovat epätäsmällisiä, minkä vuoksi niillä rikotaan asetuksen N:o 885/06 11 artiklan 1 kohdan tarkoitusta ja tavoitetta.
—

kumoamaan komission päätöksen, jolla hylätään tarjous tai tarjoukset, jotka kantaja on hankkeen ”Shift2Rail” yhteydessä tehnyt innovaatio-ohjelmien ”The Innovation Programme IP 4 – IT Solutions for Attractive Railway Services” ja ”The Innovation Programme IP 5 – Technologies for Sustainable & Attractive European Freight” osalta
—

toiseksi toteamaan SEUT 272 artiklan nojalla, että komissio rikkoi seitsemännen puiteohjelman yleisten ehtojen II.14 kohdan 1 alakohdan a alakohtaa ja II.22 kohdan 5 alakohtaa, kun se antoi päätöskertomuksen kokeesta 11-INFS-025 ja tarkastuksesta 11-BA119-016, jotka suoritettiin Rose Visionissa sen osallistuessa hankkeeseen ”Support action to the Integral Satcon Initiative (sISI)”, hankkeeseen ”Implementing cooperation on Future Internet and ICT Components between Europe and Lation America (FIRST)”, hankkeeseen ”Supporting the future of the NEM European Technology Platform (FutureNEM)”, hankkeeseen ”Support Action for the NEM European Technology Platform (4NEM)” ja hankkeeseen ”Structural Funds for Regional Research Advancement (SFERA)”
3)

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan komissio on käyttänyt toimivaltaa epäasianmukaisesti — Sen varalta, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että kyseinen toimielin on toiminut sille perussopimuksissa annetun toimivallan puitteissa, Romania toteaa, että se on käyttänyt toimivaltaansa epäasianmukaisesti hyvän hallinnon periaatetta ja Romanian valtion puolustautumisoikeuksia loukaten. — Komissio on laiminlyönyt huolellisuutta ja hyvää hallintoa koskevia velvollisuuksiaan, koska se ei ole tutkinut huolellisesti kaikkia käytettävissään olleita tietoja tai pyytänyt muita tarpeellisia tietoja ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä. Komissio ei ole osoittanut välitöntä syy-yhteyttä niiden tekojen, joista Romaniaa arvostellaan, ja unionin omien varojen menetyksen välillä. Komissio ei myöskään ole perustellut Romanialta vaadittavaa summaa kyseessä olevaa passitusta vastaaviin tullimaksuihin viitaten, vaan se on nojautunut määrään, jonka maksamisesta Saksa vapautti. — Komission menettelyltä puuttui ennustettavuus, eikä Romania ole voinut käyttää puolustautumisoikeuksiaan.
1.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 80 artiklan 7 kohdan täytäntöönpanosta ja korvattavien aineiden luettelon laatimisesta 11.3.2015 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/408 annettiin lainvastaisin perustein, sillä asetus N:o 1107/2009 ja etenkin sen 24 artikla ja liitteessä II oleva 4 kohta ovat unionin oikeuden vastaisia. — Kantaja väittää, että tieteellisen näytön mukaan hidasta hajoavuutta, eläviin kudoksiin kertyvyyttä ja myrkyllisyyttä koskevat arviointiperusteet (PBT-arviointiperusteet), etenkin hidas hajoavuus, eivät ole asianmukaisia perusteita kuparin kannalta. — Kantajan mukaan PBT-arviointiperusteiden soveltaminen epäorgaanisiin aineisiin ei myöskään ole yhteensopivaa säänneltyjen kemikaalien alalla täytäntöön pantujen muiden säädösten kanssa. — Kantaja väittää lopuksi korvattavien aineiden osalta siis, että PBT-arviointiperusteiden soveltamisella kupariyhdisteisiin ylitetään se, mikä on tarpeen asetuksella N:o 1107/2009 tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi, ja että kyseisessä asetuksessa tulkitaan virheellisesti ennalta varautumisen periaatetta.
3)

Kolmas kanneperuste, joka perustuu hankkeen virheelliseen arviointiin sillä perusteella, että on todettu, että julkisen tuen myöntäminen on perusteltu puutteellisesti, ja edellytysten, jotka koskevat osarahoituksen myöntämistä Euroopan aluekehitysrahastosta, virheelliseen tulkintaan sillä perusteella, että on katsottu, että osinkojen maksu hankkeessa asetettujen ehtojen mukaisesti on esteenä osarahoituksen myöntämiselle.
—

toteamaan, että kantajalla on oikeus pitää 80 242,78 euron suuruinen summa, jonka se on jo saanut ”pre-financing payment” -maksuna ja josta tällä hetkellä on kyse Euroopan komission – Directorate General Migration and Home Affairs – Directorate E2: Migration and Security Funds – Unit E2: Asylum, Migration and intergration Fund – HOME E2/FL/2015, nro 1520007 – 1.4.2015 mainitun summan perimiseksi laatimassa veloitusilmoituksessa, jonka kohteena on ”HOME/2011/PPRS/AG/2176 TORRE – Transnational Observatory for Refugee’s Resettlement in Europe n. 3241503771”
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 245/29

Kanne 1.4.2015 – Helleenien tasavalta v. komissio

(Asia T-168/15)

(2015/C 245/35)

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Helleenien tasavalta (asiamiehet: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou ja A.-E. Vasilopoulou)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan 26.1.2015 tehdyn komission täytäntöönpanopäätöksen CCI 2007 GR 06 RPO 001, joka koskee Kreikan maatalouden kehitysohjelman välimaksun alentamista ohjelmakaudella 2007–2013 ja kausilla 1.1.–31.3.2014 ja 1.4.–30.6.2014 ja joka on annettu tiedoksi Kreikan valtiolle viitteellä C(2015) 252 final.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa viiteen kanneperusteeseen.

1) Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalaisessa päätöksessä on virheellisesti tulkittu ja sovellettu 21.6.2006 annetun komission asetuksen N:o 883/2006 (1) 16 artiklan 4 kohtaa sekä rikottu komission ajallista toimivaltaa koskevia sääntöjä ja mainitussa säännöksessä säädettyä olennaista muotomääräystä.

2) Toisen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös on tehty asetuksen N:o 1306/2013 (2) 41 artiklan 1 kohdan virheellisen tulkinnan ja soveltamisen pohjalta.

3) Kolmas kumoamisperuste perustuu asetuksen N:o 1290/2005 (3) 26 artiklan 5 kohdan, saman asetuksen 27 artiklan 3 ja 4 kohdan, asetuksen N:o 1306/2013 36 artiklan 5 kohdan sekä 41 artiklan 3 kohdan virheelliseen tulkintaan ja soveltamiseen sekä ne bis in idem -periaatteen, perusteltua luottamusta koskevan periaatteen, kontradiktorisen periaatteen ja Kreikan valtion puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen.

4) Neljännen kanneperusteen mukaan komission päätöksessä on virheellisesti tulkittu ja sovellettu asetuksen N:o 1290/2005 27 artiklan 4 kohtaa ja asetuksen N:o 1306/2013 41 artiklan 3 kohtaa sekä loukattu suhteellisuusperiaatetta.

5) Viidennen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös on tehty asetuksen N:o 1290/2005 27 artiklan 4 kohdan ja asetuksen N:o 1306/2013 41 artiklan 3 kohdan virheellisen tulkinnan ja soveltamisen pohjalta ja siinä on tulkittu väärin ylivoimaisen esteen ja poikkeuksellisten olosuhteiden käsitettä.

(1) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä maksajavirastojen kirjanpidon ja meno- ja tuloilmoitusten sekä menojen korvaamista koskevien edellytysten osalta maataloustukirahaston ja maaseuturahaston yhteydessä 21.6.2006 annettu komission asetus (EY) N:o 883/2006 (EUVL l 171, s. 1).

(2) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1306/2013 (EYVL L 347, s. 549).

(3) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1290/2005 (EUVL L 209, s. 1).
—

hankinta-asiakirjat, joissa parlamentin ja tarjoajien väliset yhteydenotot on säilytetty hankinta-asiakirjojen yhteydessä unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 29.10.2012 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 160 artiklan 4 kohdan mukaisesti
—

Komissio ei ole ottanut huomioon mitään kommentteja tai asiakirjoja, jotka tuensaaja on esittänyt 14.8.2014 päivätyssä kirjeessään. Tässä yhteydessä komissio on vedonnut edellä mainitun sopimuksen liitteessä II olevaan 22.II.5 artiklaan, jossa komissiolle annetaan oikeus olla ottamatta huomioon viivästyneitä väitteitä ja todisteita. Mainittu toiminta ei kuitenkaan ollut oikeutettua sen vuoksi, että komissio oli itse pyytänyt tuensaajaa esittämään uusia huomautuksia. Tällaisessa tilanteessa se, ettei uusia todisteita ja kommentteja oteta lainkaan huomioon, on ilmeinen sopimuspuolten lojaliteettiperiaatteen ja yrittäjän luottamusta komissioon koskevan periaatteen loukkaus.
—

osittain kumoamaan päätöksen C(2015) 53 final, siltä osin kuin päätöksessä jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle menot, jotka Ranskan tasavalta on maksanut sokeriteollisuuden rakenneuudistuksen alalla 25 prosentin osuutena tukimenoista, jotka on maksettu sokerintuottajille, jotka ovat saaneet luopumistukea ja säilyttäneet varastointisiilot; toissijaisesti osittain kumoamaan tämän päätöksen sillä perusteella, että päätöksessä määrätty rahoituskorjaus, joka on suuruudeltaan 25 prosenttia tukimenoista, jotka on maksettu sokerintuottajille, jotka ovat saaneet luopumistukea ja säilyttäneet varastointisiilot, on suhteeton
Neljäs kanneperuste, joka perustuu SEUT 107 artiklan 1 kohdan ja SEUT 108 artiklan 2 kohdan sekä työjärjestyksen rikkomiseen sillä perusteella, että tuen takaisin periminen kohdistettiin kantajaan

Kantaja katsoo, ettei kyse ollut valtiontuesta sen eduksi, koska myyntihinta vastasi markkinahintatasoa. Kantajan mukaan komission perustelut ja epäilyt siitä, vastasivatko Via Chemin ja sittemmin Fortishemin NCHZ:n varallisuudesta maksamat hinnat markkinahintoja, ovat virheellisiä useasta syystä. Kantaja väittää ensinnäkin, että koska todistustaakka on komissiolla, ei riitä, että tämä ilmaisee epäilyjä. Toiseksi koska myynti tapahtui konkurssimenettelyssä konkurssiasiaa käsittelevän tuomioistuimen valvonnassa, joka on velvollinen toimimaan maksukyvyttömän yhtiön velkojien edun mukaisesti, on oletettava, että varallisuus myytiin korkeimpaan mahdolliseen hintaan. Kolmanneksi tarjouskilpailumenettely oli avoin, läpinäkyvä ja ehdoton ja näin ollen sillä taattiin korkein markkinoilla saavutettavissa oleva hinta; vaihtoehto, jossa tarjoukseen liittyy sitoumuksia, ei vaikuttanut myyntihintaan millään tavoin. Neljänneksi vaikka Via Chemin ja Fortischemin välisillä myyntiehdoilla ei ole merkitystä sen vuoksi, että ensimmäisen kauppa tapahtui markkinahintaan, yksityisten markkinataloustoimijoiden välillä neuvoteltu kauppahinta on ilman tarjouskilpailumenettelyäkin oletettava markkinahinnaksi.

Kantaja väittää lisäksi, että on ilmeistä, ettei NCHZ:n varallisuuden siirtoa Via Chemille ja sittemmin kantajalle voida kahdesta syystä pitää yrityksenä kiertää komission takaisin perimispäätöstä. Ensinnäkin tapaus on niin kaukana tyypillisestä kiertämistapauksesta, että jopa komissio myöntää, ettei sillä ole todisteita tarkoituksesta välttää takaisinperintä. Toiseksi komissio päätyy kaikesta huolimatta toteamaan, että kyse on taloudellisesta jatkuvuudesta ja että se voi siten kohdistaa takaisinperinnän kantajaan. Komission päätelmä pohjautuu kuitenkin virheelliseen analyysiin, joka perustuu yksittäisten kriteerien virheelliselle tulkinnalle, todistustaakan huomioon ottamatta jättämiselle ja virheelliselle käsitykselle taloudellisesta jatkuvuudesta valtiontukiasioissa.

Lopuksi kantaja väittää, että komission lähestymistapa on taloudellisesti tuhoisa ja kilpailuoikeuden näkökulmasta katsottuna tarpeeton. Kantajan mukaan komissio pyrkii luomaan uuden, entistä paljon tiukemman käytännön, jonka mukaan liiketoimen laajuus on ratkaiseva kriteeri ja myyntihinta korkeintaan liitännäinen kriteeri, jos sitäkään.
2.

Toisen kanneperusteen mukaan polkumyyntiä koskevan perusasetuksen (2) 11 artiklan 10 kohtaa on rikottu, ja komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen laskennallisesta vientihinnasta tekemänsä polkumyyntitullien vähennyksen osalta. Kantajan mukaan on niin, että komission menetelmää noudattamalla komission olisi pitänyt todeta, että 11 artiklan 10 kohdan edellytykset täyttyivät ainakin haettujen määrien osan osalta. Toisessa kanneperusteessa vedotaan myös perusasetuksen 11 artiklan 9 kohdan rikkomiseen, joka perustuu komission menetelmään arvioida heijastuvatko polkumyyntitullit asianmukaisesti jälleenmyyntihintoihin; tämä menetelmä erosi viimeisimmässä tutkimuksessa, joka johti tullin käyttöönottoon, käytetystä menetelmästä.
—

Asetusta N:o 216/96 1 d artiklaa on rikottu, kontradiktorista periaatetta on loukattu eikä perusteluvelvollisuutta ole noudatettu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 138/57

Kanne 6.2.2015 – Hippler v. komissio

(Asia T-72/15)

(2015/C 138/74)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Eberhard Hippler (Dorsten, Saksa) (edustaja: asianajaja M. Richter)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kieltämään vastaajaa unionin yleisen tuomioistuimen kunkin rikkomisen osalta vahvistaman uhkasakon uhalla saattamasta yleisön saataville kantajan linjakarttoja ”Bochum”, ”Dortmund”, ”Düsseldorf/Meerbusch”, ”Duisburg-2” ja ”Essen” ilman tämän suostumusta, kuten on tapahtunut seuraavilla sivuilla: http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Dortmund.pdf http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Bochum.pdf http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Essen.pdf http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Duesseldorf.pdf sekä http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Duisburg.pdf

— velvoittamaan vastaajan maksamaan kantajalle 10 100 euron suuruisen vahingonkorvauksen

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä aiheutuneet 2 743,43 euron suuruiset asianajokulut ja

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, asianajokulut mukaan lukien.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa direktiivin 2001/29/EY (1) 3 artiklan 1 kohdan sekä tekijänoikeuslain (2) 15 ja 19 a §:n, luettuna yhdessä kyseisen lain 97 §:n 2 momentin kanssa, rikkomiseen.

Kantaja väittää, että riidanalaiset linjakartat nauttivat tieteellisinä tai teknisinä malleina tekijänoikeuksien suojaa. Kantaja ei ole milloinkaan antanut vastaajalle lupaa käyttää niitä edellä mainitulla tavalla eikä varsinkaan myöntänyt käyttöoikeuksia. Vastaaja ei ole myöskään saanut käyttöoikeuksia kolmannelta. Käyttämällä linjakarttoja vastaaja on saattanut ne yleisön saataville tai antanut ne yleisesti tiedoksi.

Tarkemmin ottaen kantaja väittää, että sille aiheutuneen rahallisen vahingon arvioimiseksi on käytettävä samantapaista laskentaa kuin lisenssien osalta. Kantajalla on oikeus saada asianmukainen lisenssimaksu. Saksan markkinoilla ja myös saksalaisissa tuomioistuimissa tavanomaisiksi ja asiamukaisiksi on katsottu lisenssit, joiden arvo on 2 020 euroa karttaa kohden. Vahingonkorvausten määrä on näin ollen 10 100 euroa.

Lisäksi kantaja väittää, että vastaaja on aiheuttanut sille aineetonta vahinkoa, joka on kohdistunut sen yksinoikeudelliseen tekijänoikeuteen, ja että vastaaja on näin ollen velvoitettava korvaamaan aineeton vahinko sekä lopettamaan riidanalainen käyttäminen.

Lopuksi kantaja toteaa käyttäneensä oikeutetusti asianajajan palveluja nostaakseen kanteen ja vaatii, että vastaajan on tämän vuoksi korvattava sille välttämättömät 2 743,43 euron suuruiset asianajokustannukset.

(1) Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annettu direktiivi 2001/29/EY, EUVL L 167, 22.6.2001.

(2) 9.9.1965 annettu tekijänoikeuslaki (Urheberrechtsgesetz) (BGBl. I, s. 1273), jota on viimeksi muutettu 5.12.2014 annetun lain (BGBl. I, s. 1974) 1 artiklalla.
—

Kantaja väittää, että komissio on perustellut rajoituksen kolmeen kieleen vaatimuksella, että uusien virkamiesten on heti kyettävä kommunikoimaan toimielimissä. Tällä perustelulla vääristetään tosiseikkoja, koska ei pidä paikkaansa, että kyseisiä kolmea kieltä käytetään eniten eri kieliryhmien välisessä kommunikoinnissa; lisäksi rajoitus on suhteeton verrattuna perusoikeuteen olla tulematta syrjityksi kielellisesti, kun on olemassa vähemmän rajoittavia järjestelmiä, joilla voidaan taata sujuva kommunikointi toimielimissä.