ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys

(EY 288 artiklan toinen kohta)

2. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vahinko

(EY 288 artiklan toinen kohta)

Tiivistelmä

1. EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu voi syntyä ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiallisesti syntynyt ja viitatun toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys. Koska sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun syntymisen kolme edellytystä ovat kumulatiivisia, yhden edellytyksen puuttuminen riittää vahingonkorvauskanteen hylkäämiseen.

EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun syy-yhteyden katsotaan olevan olemassa silloin, kun asianomaisen toimielimen virheen ja väitetyn vahingon välillä on suora yhteys syystä seuraukseen, ja kantajan on näytettävä tämä yhteys toteen. Yhteisön voidaan katsoa olevan vastuussa ainoastaan sellaisesta vahingosta, joka aiheutuu riittävän suoraan asianomaisen toimielimen sääntöjenvastaisesta toiminnasta. Yhteisön kaiken vastuun poissulkemiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen täytyy erityisesti tarkistaa, ettei kantajan väittämä vahinko johtunut juuri väitetystä lainvastaisuudesta.

(ks. 26, 27 ja 37 kohta)

2. Asianosaisille oikeudenkäyntimenettelystä aiheutuneita kuluja ei voida sellaisenaan pitää oikeudenkäyntikuluista erillään korvattavana vahinkona. Lisäksi vaikka huomattavaa oikeudellista työtä yleensä tehdäänkin oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana, asian käsittelyllä tarkoitetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklassa ainoastaan käsittelyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, ei oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä. Siten tällaisten kulujen katsominen korvattavaksi vahingoksi vahingonkorvauskannetta käsiteltäessä olisi ristiriidassa sen kanssa, että oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn kuluessa syntyneitä kuluja ei pidetä korvattavina kuluina.

(ks. 69 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yleiset määräykset ja loppumääräykset — Jäsenvaltioiden toimivalta toteuttaa toimenpiteitä kansallisen turvallisuuden turvaamiseksi — Aseiden ja ampumatarvikkeiden tuotanto ja kauppa — Sellaisten tuotteiden markkinoiden, joita ei ole tarkoitettu nimenomaan sotilaalliseen käyttöön, kilpailun vääristäminen — EY 298 artiklalla luotu erityinen menettelyjärjestelmä — Komission toimivallan rajat — (EY 86 artiklan 3 kohta; EY 88 artikla; EY 296 artiklan 1 kohdan b alakohta ja EY 298 artikla)

2. Laiminlyöntikanne — Laiminlyönnin korjaaminen ennen kanteen nostamista — Tutkimatta jättäminen — (EY 232 artikla ja EY 233 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

1. EY 296 artiklan 1 kohdan b alakohdassa luodun järjestelmän tarkoituksena on säilyttää jäsenvaltioiden toimintavapaus tietyissä kansalliseen puolustukseen ja turvallisuuteen liittyvissä asioissa. Kyseisellä määräyksellä on siinä tarkoitetun toiminnan osalta ja siinä määrätyin edellytyksin yleinen soveltamisala, joka on omiaan vaikuttamaan perustamissopimuksen kaikkiin yleisesti sovellettaviin määräyksiin ja erityisesti kilpailusääntöjä koskeviin määräyksiin, ja siinä annetaan jäsenvaltioille poikkeuksellisen laaja harkintavalta niiden tarpeiden arvioimisessa, jotka liittyvät niiden keskeisten turvallisuusetujen turvaamiseen. Toimenpiteet, joita ne voivat toteuttaa, eivät kuitenkaan saa heikentää " sellaisten tuotteiden kilpailun edellytyksiä yhteismarkkinoilla, joita ei ole tarkoitettu nimenomaan sotilaalliseen käyttöön" .

Kun jäsenvaltio toteuttaa neuvoston sota-aseiksi ja -ampumatarvikkeiksi vahvistamien tuotteiden tuotantoa tai kauppaa koskevan toiminnan hyväksi tukitoimenpiteen sellaisten näkökohtien perusteella, jotka liittyvät tarpeeseen turvata sen keskeisiä kansallisia turvallisuusetuja, kilpailusääntöjä ei näin ollen voida soveltaa tällaiseen valtiontukeen, joten komissio ei voi noudattaa EY 88 artiklassa määrättyä tutkimusmenettelyä. Jos komissio katsoo, että kyseinen toimenpide on omiaan aiheuttamaan kilpailun vääristymistä, se tutkii kyseisen toimenpiteen kahdenvälisesti asianomaisen jäsenvaltion kanssa ilman, että se voisi osoittaa viimeksi mainitulle lopullista päätöstä tai direktiiviä, mutta se voi saattaa suoraan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen, jos se katsoo, että jokin jäsenvaltio käyttää väärin EY 296 artiklassa tarkoitettuja valtuuksia.

ks. 58, 59, 63, 64 ja 74 kohta

2. Laiminlyöntikanne on jätettävä tutkimatta silloin, kun komissio on EY 232 artiklassa tarkoitetulla tavalla ottanut kantaa ennen kanteen nostamista. Tuomio, jossa tällaisessa tilanteessa todettaisiin toimielimen laiminlyönti, ei nimittäin voisi johtaa EY 233 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuihin täytäntöönpanotoimenpiteisiin.

ks. 92 kohta
Kun ansioiden vertailu koskee niin kyseessä olevan toimielimen sisäisiä kuin ulkoisiakin hakemuksia, on kiinnitettävä erityistä huomiota sen tarkistamiseen, että tässä vertailussa noudatetaan yhdenvertaista kohtelua, koska ansioiden vertailun yhteydessä kuulluilla eri elimillä olevien tietojen tasossa voi olla eroja kun on kyse sisäisistä hakijoista ja ulkopuolisista hakijoista. Yhdenvertaiselta perustalta ja keskenään verrattavissa olevien tietolähteiden ja tietojen perusteella tehdyn ansioiden vertailun edellytystä on tulkittava siten, että elimillä, joita kuullaan, on oltava hallussaan ulkopuolisten hakijoiden osalta riittävät tiedot, jotta ne voivat arvioida näiden hakijoiden hakemusten ansioita ja vertailla niitä muiden hakemusten kanssa siten, että ne ovat kaikista seikoista tietoisia.

Siltä osin kuin on kyse arvioinnista, joka koskee mahdollista virhettä virkamiehen valinnassa palkkaluokan A 2 toimeen, johon liittyy huomattavaa vastuuta, tällaisen virheen on oltava ilmeinen ja sillä on ylitettävä laaja harkintavalta, joka nimittävällä viranomaisella on avointa toimea koskevalla ilmoituksella luodussa kehyksessä hakijoiden ansioiden vertailussa ja yksikön edun arvioinnissa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittaman valvonnan on rajoituttava koskemaan sitä, onko nimittävä viranomainen pysytellyt niihin seikkoihin nähden, joiden perusteella se on tehnyt arviointinsa, kohtuullisissa rajoissa, ja sitä, että nimittävä viranomainen ei ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla tai eri tarkoituksissa, kuin mitä varten harkintavalta sille on myönnetty. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis voi korvata omalla arvioinnillaan nimittävän viranomaisen hakijoiden ansioista ja pätevyyksistä suorittamaa arviota, kun minkään asiakirja-aineiston seikan perusteella ei voida todeta, että nimittävä viranomainen on hakijoiden ansioita ja pätevyyksiä arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen. Näitä periaatteita sovelletaan muun muassa silloin kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta pyydetään tarkistamaan, että avoimeen toimeen valittu hakija täyttää tosiasiallisesti avointa toimea koskevassa ilmoituksessa asetetut edellytykset ja erityisesti, että hänellä on avointa toimea koskevassa ilmoituksessa edellytetyn tasoinen työkokemus.

(ks. 97 ja 98 kohta)

Viittaukset: asia 151/80, De Hoev. komissio, 17.12.1981 (Kok. 1981. s. 3161. 9 kohta): asia 111/83, Picciolov. parlamentti, 30.5.1984(Kok. 1984, s. 2323, 16 kohta);em. asia Ragusa v. komissio, 13 kohta: asia 324/85, Bouteiller v. komissio, 4.2.1987 (Kok. 1987, s. 529, 6 kohta); yhdistelyt asiat T-160/89 ja T-161/89, Kalavros v. yhteisöjen tuomioistuin, 13.12.1990 (Kok. 1990, s. II-871. 29 kohta); yhdistetyt asiat T-178/95 ja T-179/95, Picciolo ja Caló v. alueiden komitea. 18.3.1997 (Kok. H. 1997, s. I-A-51 ja II-155, 85 kohta); em. asia Contargyris v. neuvosto, 120 kohta; em. asia Wenk v. komissio. 64 kohtaja asia T-152/00. E v. komissio. 19.9.2001 (Kok. H. 2001, s. I-A-179 ja II-813, 28 ja 29 kohta).
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

10 päivänä syyskuuta 2003

Asia T-165/01

Hans McAuley

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Arviointikertomus — Arviointiopas — Arvioijan vaihtuminen arviointiajanjakson aikana — Olennaiset sääntöjenvastaisuudet”

Täydellinen teksti ranskan kielellä II-963

Aihe:

Kanne, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan kantajasta ajanjaksolta 1.7.1997 - 30.6.1999 laaditun arviointikertomuksen lopullisesta vahvistamisesta 15.9.2000 tehty neuvoston päätös.

Ratkaisu:

Kantajasta ajanjaksolta 1.7.1997 - 30.6.1999 laaditun arviointikertomuksen lopullisesta vahvistamisesta 15.9.2000 tehty neuvoston päätös kumotaan. Neuvosto velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Yhteisön toimielimen päätös, joka on annettu tiedoksi sen koko henkilöstölle ja jonka tarkoitus on taata, että kyseessä olevia virkamiehiä kohdellaan samalla tavoin arvioinnin yhteydessä, muodostaa sisäisen ohjeen, vaikka sitä ei voidakaan pitää henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitettuna yleisenä täytäntöönpanosääntönä, ja sitä on sellaisenaan pidettävä viitteellisenä toimintaohjeena, jonka hallintoviranomainen on itselleen asettanut ja jota se ei voi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen uhalla jättää noudattamatta, jos se ei täsmennä tähän johtaneita syitä. (ks. 44 kohta) Viittaukset: asia 148/73, Louwage v. komissio, 30.1.1974 (Kok. 1974, s. 81) ja asia 190/82, Blomefield v. komissio, 1.12.1983 (Kok. 1983, s. 3981).

Arviointikertomukseen lisättävä, ennen sen laatimista kuultujen henkilöiden lupa ei ole pelkkä muodollisuus siltä osin kuin sen tarkoitus on yhtäältä mahdollistaa, että arvioitu henkilö saa tiedon siitä, ketkä henkilöt ovat osallistuneet häntä koskevan arvioinnin määrittelemiseen, ja täten, että kyseisellä henkilöllä on mahdollisuus käyttää puolustautumisoikeuksiaan arviointimenettelyn aikana, ja toisaalta mahdollistaa, että henkilöt, joita on kuultu, voivat esittää arviointikertomukseen sisältyvistä arvioista mahdollisia huomautuksia. (ks. 50 kohta)
Siitä, että nimittävä viranomainen ei henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 7 artiklan kolmannen kohdan vastaisesti ole kuullut asianomaista ennen päätöksensä tekemistä, ei seuraa häntä koskevasta kurinpitoseuraamuksesta tehdyn päätöksen kumoaminen, mikäli tämä laiminlyönti johtuu asianomaisesta itsestään. Nimittävä viranomainen ei näet ole velvollinen lykkäämään kyseistä kuulemispäivää loputtomiin, kunnes asianomainen kykenee osallistumaan siihen. On päinvastoin sekä virkamiehen että hallintoviranomaisen etujen mukaista, että kurinpitomenettelyn päätteeksi tehtävää päätöstä ei voida perusteettomasti lykätä. Tämä on ”hyvän hallintotavan sääntönä” pidettävän henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 7 artiklan kolmannen kohdan mukaisen yhden kuukauden määräajan tarkoitus.

Virkamiehelle vastaisen päätöksen perusteluissa on annettava asianomaiselle tarvittavat tiedot, jotta tämä kykenisi selvittämään, onko päätös asianmukaisesti perusteltu, ja yhteisön tuomioistuimet kykenevät harjoittamaan päätöstä koskevaa laillisuusvalvontaansa.

Sitä, täyttävätkö kurinpitoseuraamuksen määräävän nimittävän viranomaisen päätöksen perustelut nämä vaatimukset, on arvioitava paitsi sen sanamuodon, myös sen asiayhteyden sekä kaikkien kyseistä aihetta sääntelevien oikeussääntöjen valossa. Vaikka kurinpitolautakunnan ja nimittävän viranomaisen on tässä yhteydessä mainittava tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla ne perustelevat päätöksiään oikeudellisesti, ja näkemykset, joiden perusteella ne ovat niihin päätyneet, ei kuitenkaan edellytetä, että ne käsittelisivät kaikki tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joita asianomainen on menettelyn aikana esittänyt. Mikäli nimittävä viranomainen valitsee kurinpitolautakunnan esittämän seuraamuksen, ylimääräiset seuraamuksen asianmukaisuutta koskevat perustelut eivät ole tarpeen.

(ks. 70 ja 71 kohta)

Viittaukset: asia C-188/96 P, komissio v. V, 20.11.1997 (Kok. 1997, s. I-6561, 26-29 kohta); asia T-144/96, Y v. parlamentti, 16.7.1998 (Kok. H. 1998, s. I-A-405 ja s. II-1153) ja yhdistetyt asiat T-34/96 ja T-163/96, Connolly v. komissio, 19.5.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-87 ja s. II-463, 93 kohta).
Kun kyse on toimielimen toteuttaman yksikön edun arvioinnista, jonka osalta hallinnolle sen toimihenkilöihin nähden kuuluvan huolenpitovelvollisuuden nojalla edellytetään kyseessä olevan toimihenkilön intressien huomioon ottamista, yhteisöjen tuomioistuinten harjoittaman valvonnan on rajoituttava siihen, onko kyseessä oleva toimivaltainen viranomainen pysytellyt kohtuuden rajoissa, ja siihen, ettei kyseinen viranomainen ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisellä tavalla.

Henkilöstösääntöjen 26 artiklan, jonka mukaan virkamiestä koskeva henkilökansio sisältää kaikki virkamiehen hallinnollista asemaa koskevat asiakirjat ja kaikki hänen pätevyyttään, tehokkuuttaan ja käytöstään koskevat arvioinnit, sekä virkamiehen kyseisten asiakirjojen osalta esittämät huomautukset, tarkoituksena on turvata virkamiehen puolustautumisoikeudet ja välttää se, että nimittävän viranomaisen päätökset, jotka vaikuttavat virkamiehen hallinnolliseen asemaan ja uraan, perustuisivat häntä koskevassa henkilökansiossa esiintymättömiin, hänen käytöstään koskeviin tosiseikkoihin. Tämän vuoksi tällaisiin seikkoihin perustuva päätös on henkilöstösääntöjen takuiden vastainen, ja se on kumottava, koska se on tehty lainvastaisen menettelyn päätteeksi. Se, että kyseessä olevan virkamiehen henkilökansiossa ei ole tietoja, joihin hallinnon päätös perustuu, voi rasittaa kyseistä päätöstä kuitenkin ainoastaan, jos nämä seikat ovat vaikuttaneet ratkaisevasti nimittävän viranomaisen tekemään valintaan.

(ks. 70 ja 71 kohta)

Viittaukset: asia 21/70, Rittweger, 3.2.1971 (Kok. 1971, s. 7, 29 — 41 kohta); asia 88/71, Brasseur v. parlamentti, 28.6.1972 (Kok. 1972, s. 499, 18 kohta); asia 233/85, Bonino v. komissio, 12.2.1987 (Kok. 1987, s. 739, 11 kohta); asia T-78/92, Perakis v. parlamentti, 30.11.1993 (Kok. 1993, s. II-1299, 27 kohta) ja asia T-109/92, Lacruz Bassols v. yhteisöjen tuomioistuin, 9.2.1994 (Kok. H. 1994, s. I-A-31 ja s. II-105, 68 kohta).
Arviointikertomus on aina välttämätön arvioitaessa virkamiehen uraa hänen ylentämisestään tehtävää päätöstä varten. Vaikka virkamiehen arviointikertomus puuttui koko ylennyskierroksen ajan hänen henkilökansiostaan, tämä ei välttämättä tarkoita, että ylennyskierros on suoritettu säännönvastaisesti. Ei ole välttämätöntä, että kaikki ylennyskelpoiset virkamiehet ovat ylennyshetkellä ehdottomasti samassa asemassa heidän arviointikertomustensa tilan suhteen eikä nimittävällä viranomaisella ole velvollisuutta lykätä päätöksentekoaan, jos yhden tai useamman virkamiehen viimeisin arviointikertomus ei vielä ole lopullinen sen takia, että se on arvioinnin tarkastajan tai pariteettikomitean käsiteltävänä.

Menettelyä on kuitenkin pidettävä säännönvastaisena silloin, kun arviointikertomuksen viivästyminen ei johdu arviointimenettelyn tavanomaisesta kulusta vaan hallinnon syyksi luettavasta olennaisesta viiveestä. Tämä sääntöjenvastaisuus aiheuttaa ylentämättä jättämistä koskevan päätöksen kumoamisen ainoastaan, jos arviointikertomuksen puuttuminen on voinut ratkaisevalla tavalla vaikuttaa ylennysmenettelyyn, erityisesti jos tätä puutetta ei ole voitu korvata virkamiehen ansioita koskevilla muilla tiedoilla. Tässä tilanteessa hallinnon tulee näyttää toteen sellaisten objektiivisten tietojen avulla, jotka sallivat tuomioistuinvalvonnan, että se on noudattanut henkilöstösääntöjen 45 artiklassa ylennyskelpoiselle virkamiehelle taattuja takeita ja että se on vertaillut ylennettävien virkamiesten ansioita.

(ks. 29-32, 35 ja 36 kohta)

Viittaukset: asia 263/81, List v. komissio, 27.1.1983 (Kok. 1983, s. 103, 27 kohta); asia C-68/91 P, Moritz v. komissio, 17.12.1992 (Kok. 1992, s. I-6849, 16 kohta); asia T-58/92, Moat v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1443, 59 kohta); asia T-557/93, Rasmussen v. komissio, 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. I-A-195 ja s. II-603, 33 kohta); asia T-144/95, Michaël v. komissio, 21.11.1996 (Kok. H. 1996, s. I-A-529 ja s. II-1429, 52 kohta); asia T-82/98, Jacobs v. komissio, 24.2.2000 (Kok. H. 2000, s. I-A-39 ja s. II-169, 34, 36 ja 40 kohta) ja asia T-202/99, Rappe v. komissio, 5.10.2000 (Kok. H. 2000, s. I-A-201 ja s. II-911, 39, 40, 43 ja 45 kohta).
310

Japanilaiset kantajat ovat joka tapauksessa esittäneet todisteita, jotka osoittavat, että vientirajoitussopimuksia jatkettiin 31.12.1990 saakka ainakin japanilaisten osalta, mikä vahvistaa Corusin väitettä tässä oikeudenkäynnissä (edellä 102 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Steel ym. v. komissio, tuomion 345 kohta). On katsottava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi yhdistetyissä asioissa, joissa kaikilla asianosaisilla on ollut tilaisuus tutustua koko asiakirja-aineistoon, ottaa viran puolesta huomioon samaan aikaan vireillä olevien asioiden asiakirja-aineistoon sisältyvät todisteet (ks. vastaavasti asia T-113/89, Nefarma ja Bond van Groothandelaren in het Farmacutische Bedrijf v. komissio, tuomio 13.12.1990, Kok. 1990, s. II-797, 1 kohta ja asia T-116/89, Prodifarma ym. v. komissio, tuomio 13.12.1990, Kok. 1990, s. II-843, 1 kohta). Käsiteltävänä olevassa tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin joutuu ratkaisemaan asiat, jotka on yhdistetty suullista käsittelyä varten, joiden kohteena on sama kilpailusääntöjen rikkomista koskeva päätös ja joissa kaikki kantajat ovat vaatineet, että niiden maksettavaksi määrättyjen sakkojen määrää muutettaisiin. Näin olleen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käsiteltävänä olevassa asiassa nimenomaisesti tietoinen neljän japanilaisen kantajan esittämistä todisteista.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 14.12.2005 − CD Cartondruck vastaan neuvosto ja komissio

(asia T-320/00)

(Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuus Maailman kauppajärjestön (WTO) sääntöjen kanssa – Amerikan yhdysvaltojen vastatoimet: yhteisöstä peräisin olevasta tuonnista WTO:n luvan nojalla kannettava lisämaksu – WTO:n riitojenratkaisuelimen päätös – Oikeusvaikutukset – Yhteisön vastuu, kun sen elimet eivät ole menetelleet lainvastaisesti – Syy-yhteys – Epätavallinen ja erityinen vahinko)

1. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yksityisille oikeuksia antavan oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen – Toimielimellä ei ole harkintavaltaa – Pelkkä yhteisön oikeuden rikkominen on riittävää (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 81–85 kohta)

2. Vahingonkorvauskanne – Maailman kauppajärjestö – WTO-sopimuksiin ei ole mahdollista vedota yhteisön toimen laillisuuden riitauttamiseksi – Poikkeukset – Yhteisön toimi, jonka tarkoituksena on WTO-sopimusten täytäntöönpano tai jossa on nimenomainen ja täsmällinen viittaus WTO-sopimuksiin – Yhteisön banaanintuontijärjestelmä – WTO:n riitojenratkaisuelimen toteama yhteensopimattomuus WTO:n sääntöjen kanssa – Tuomioistuinvalvonta, joka koskee tämän järjestelmän laillisuutta WTO:n sääntöihin nähden – Poissulkeminen (EY 288 artiklan toinen kohta; neuvoston asetukset N:o 404/93 ja N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98) (ks. 107 ja 110–112 kohta)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Todellinen vahinko, syy-yhteys ja epätavallinen ja erityinen vahinko – Kumulatiivisuus (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 152 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – WTO-sopimusten vastaisen yhteisön banaanintuontijärjestelmän ylläpitäminen – Yhdysvaltojen hallinnon toteuttamasta kostotoimenpiteestä aiheutuva vahinko – Syy-yhteys (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 170, 171, 176–178 ja 182 kohta)

5. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuudesta WTO-sopimusten kanssa aiheutuva vahinko – Vahinko ei ole epätavallinen – Yhteisö ei ole vastuussa (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 189, 190, 192, 197 ja 199 kohta)

Aihe

Sen vahingon korvaamista koskeva kanne, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että Amerikan yhdysvallat kantoi kantajan paino- ja koristepahvista valmistettujen taitettavien laatikkojen tuonnista lisämaksua, jonka kantamisen Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelin oli sallinut sen jälkeen, kun yhteisön banaanintuontijärjestelmän oli todettu olevan yhteensopimaton WTO:n perustamissopimuksen liitteinä olevien sopimusten ja pöytäkirjojen kanssa

Ratkaisu

Kanne hylätään.
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yksityisille oikeuksia antavan oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen – Toimielimellä ei ole harkintavaltaa – Pelkkä yhteisön oikeuden rikkominen on riittävää (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 79–83 kohta)

2. Vahingonkorvauskanne – Maailman kauppajärjestö – WTO-sopimuksiin ei ole mahdollista vedota yhteisön toimen laillisuuden riitauttamiseksi – Poikkeukset – Yhteisön toimi, jonka tarkoituksena on WTO-sopimusten täytäntöönpano tai jossa on nimenomainen ja täsmällinen viittaus WTO-sopimuksiin – Yhteisön banaanintuontijärjestelmä – WTO:n riitojenratkaisuelimen toteama yhteensopimattomuus WTO:n sääntöjen kanssa – Tuomioistuinvalvonta, joka koskee tämän järjestelmän laillisuutta WTO:n sääntöihin nähden – Poissulkeminen (EY 288 artiklan toinen kohta; neuvoston asetukset N:o 404/93 ja N:o 1637/98; komission asetus N:o 2362/98) (ks. 102 ja 105–107 kohta)

3. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Todellinen vahinko, syy-yhteys ja epätavallinen ja erityinen vahinko – Kumulatiivisuus (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 149 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – WTO-sopimusten vastaisen yhteisön banaanintuontijärjestelmän ylläpitäminen – Yhdysvaltojen hallinnon toteuttamasta kostotoimenpiteestä aiheutuva vahinko – Syy-yhteys (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 166, 167, 172–174 ja 178 kohta)

5. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Yhteisön toimielimet eivät ole toimineet lainvastaisesti – Yhteisön banaanintuontijärjestelmän yhteensopimattomuudesta WTO-sopimusten kanssa aiheutuva vahinko – Vahinko ei ole epätavallinen – Yhteisö ei ole vastuussa (EY 288 artiklan toinen kohta) (ks. 183, 184, 186, 191 ja 193 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Sen vahingon korvaamista koskeva kanne, jonka väitetään aiheutuneen siitä, että Amerikan yhdysvallat kantoi kantajan vaahtoavien kylpytuotteiden tuonnista lisämaksua, jonka kantamisen Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelin oli sallinut sen jälkeen, kun yhteisön banaanintuontijärjestelmän oli todettu olevan yhteensopimaton WTO:n perustamissopimuksen liitteinä olevien sopimusten ja pöytäkirjojen kanssa

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan neuvostolle ja komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

3) Espanjan kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.