ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 24/31

Kanne 14.11.2013 — Léon Van Parys v. komissio

(Asia T-603/13)

2014/C 24/57

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Asianosaiset

Kantaja: Firma Léon Van Parys NV (Antwerpen, Belgia) (edustajat: asianajajat P. Vlaemminck, B. Van Vooren ja R. Verbeke)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan komission kirjelmän, jolla se vaati Belgian tulli- ja kulutusveroasioista vastaavalta viranomaiselta lisätietoja asetuksen (ETY) N:o 2454/93 907 artiklan nojalla, samoin kuin Euroopan komission 16.9.2013 päivätyn kirjelmän, jolla se ilmoitti kyseisestä vaatimuksesta ja asetuksen (ETY) N:o 2454/93 907 artiklan mukaisen määräajan kulumisen keskeyttämisestä Firma Léon Van Parysille

— toteamaan, että asetuksen (ETY) N:o 2454/93 909 artikla on vaikuttanut täysimääräisesti kantajan hyväksi sen jälkeen, kun unionin yleinen tuomioistuin 19.3.2013 antoi tuomion asiassa T-324/10 (asia REM/REC 07/07)

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kahteen kanneperusteeseen.

1) Kantaja väittää ensimmäisellä kanneperusteellaan, että komissio sovelsi virheellisesti asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (1) 907 ja 909 artiklaa sekä SEUT 266 artiklan 1 kohtaa. Kantaja väittää, että komissiolla ei ole enää edellä mainittuihin säännöksiin perustuvan määräajan päättymisen jälkeen oikeutta tehdä päätöstä peruuttamishakemuksesta. Tästä syystä komissiolla ei ole kantajan mukaan enää toimivaltaa ryhtyä unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-324/10, Firma Léon Van Parys vastaan komissio, 19.3.2013 antamalla tuomiolla osittain kumotun päätöksensä pelkkää oikaisemista laajempiin toimiin.

2) Toinen kanneperuste koskee asetuksen (ETY) N:o 2454/93 907 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan, erityisesti sen 41 artiklan, joka koskee oikeutta hyvään hallintoon, virheellistä soveltamista. Kantaja esittää, että komissio käytti lainvastaisesti mahdollisuutta vaatia tietoja ja näin keskeyttää mainitun yhdeksän kuukauden määräajan kuluminen asetuksen (ETY) N:o 2454/93 909 artiklan myöhemmän soveltamisen välttämiseksi tai ainakin sen lykkäämiseksi. Kantajan mukaan tässä yhteydessä loukattiin myös hyvän hallinnon periaatetta, koska komissio otti itselleen oikeuden tutkia vuoden 1999 tuonteja koskeva, vuoden 2007 lopussa esitetty kysymys, johon sovelletaan lähtökohtaisesti yhdeksän kuukauden määräaikaa, kattavasti vuonna 2013 peruuttamishakemuksen tutkimisen yhteydessä.

(1) Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta 2.6.1993 annettu komission asetus (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1).
—

Kantajat katsovat, että komissio on väärässä, kun se on riidanalaisessa päätöksessä todennut, että vaikka unionin toimielimillä on velvollisuus kunnioittaa unionin kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta ja pidättyä vähemmistöjen syrjinnästä, yksikään näistä määräyksistä ei kuitenkaan ole oikeudellinen perusta millekään näiden toimielinten toteuttamille toimenpiteille. Kantajien mukaan tämä väite on muun muassa SEUT 19 artiklan 1 kohdan vastainen.
—

kumoamaan tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 kumoamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 881/2002 muuttamisesta 74. kerran 10.1.2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 14/2007 (EUVL L 6, s. 6) siltä osin kuin se koskee kantajaa, ja 6.3.2013 tehdyn komission päätöksen pitää kantaja luettelossa
—

tämän vuoksi määräämään riittävästä ja täysimääräisestä vahingonkorvauksesta sen vahingon johdosta, jota kantajalle on aiheutunut unionin lainvastaisesta menettelystä ja jonka määrä on 41 074 940 euroa korotettuna hyvitysluonteisella korolla ja viivästyskorolla, joiden määrä vastaa Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioihin soveltamaa korkoa korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä, ja määräämään väliaikaisesti yhden miljoonan euron suuruisesta korvauksesta, jota mukautetaan niiden kustannusten ja investointien mukaisesti, joita kantajan on toteutettava julkisuuskuvansa ja maineensa palauttamiseksi
3)

SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan rikkominen, johon komissio on riitautetussa päätöksessään syyllistynyt — tunnustaen kuitenkin, että kyseessä olevalla julkisen sektorin osa-alueella on rakenteellisia puutteita ja että kyseenalaistetulla julkisella interventiolla on tähdätty yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin — kun se on katsonut valtiontuen sisämarkkinoille soveltumattomaksi teknologisen neutraalisuuden periaatteen loukkaamisen vuoksi.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 274/18

Kanne 10.7.2013 — Harper Hygienics v. SMHV — Clinique Laboratories (CLEANIC intimate)

(Asia T-363/13)

2013/C 274/30

Kannekirjelmän kieli: puola

Asianosaiset

Kantaja: Harper Hygienics S.A. (Varsova, Puola) (edustaja: asianajaja R. Rumpel)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Clinique Laboratories LLC (New York, Yhdysvallat)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) viidennen valituslautakunnan 29.4.2013 tekemän päätöksen (asia R 606/2012-5) siltä osin kuin se on evännyt ”Cleanic intimaten” rekisteröinnin yhteisön tavaramerkiksi kaikkien luokkaan 3 ja 16 kuuluvien tavaroiden ja joidenkin luokkaan 5 kuuluvien tavaroiden osalta;

— muuttamaan riidanalaista päätöstä niin, että tavaramerkki rekisteröidään kaikkia haettuja tavaroita ja palveluja varten;

— velvoittamaan SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: Kuviomerkki, johon sisältyy sanaosa ”CLEANIC intimate” luokkiin 3, 5 ja 16 kuuluvia tavaroita varten — yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä koskeva hakemus nro 009217531

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: Clinique Laboratories LLC

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: Yhteisön tavaramerkki nro 54 429 luokkiin 3, 14, 25 ja 42 kuuluvia tavaroita varten ja yhteisön tavaramerkki nro 2 294 429 luokkiin 35 ja 42 kuuluvia tavaroita varten.

Väiteosaston ratkaisu: Väite hyväksyttiin osittain.

Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylättiin.

Kanneperusteet: Asetuksen N:o 207/2009 (1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen sillä perusteella, että tavaramerkkien on katsottu olevan samankaltaisia ja yleisön keskuudessa on katsottu olevan olemassa sekaannusvaara, sekä kyseisen asetuksen 8 artiklan 5 kohdan rikkominen.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EYVL L 78, s. 1).
—

Kantaja väittää, että komissio on loukannut varainhoitoasetuksen (1) 89 artiklan 1 kohdassa vahvistettua suhteellisuusperiaatetta, koska se on kumonnut hankintamenettelyn, joka koski yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa toteutettujen tarkastusten tueksi käytettävien satelliittitunnistustietojen ja niiden liitännäispalvelujen tarjoamista (EUVL 2012/S 183-299769). Kantaja väittää muun muassa, että komission toimintatapa on ristiriidassa sen yleisperiaatteen kanssa, jonka mukaan julkisen hankintamenettelyn kumoamisen on oltava viimeinen mahdollinen keino (ultima ratio). Kantaja katsoo, että komission olisi tullut pyytää hakijoita jättämään konkreettiset tarjoukset ennen kuin se saattoi päättää, ettei yhtään taloudellisesti edullista tarjousta tosiasiallisesti ollut jätetty.
1)

Ensimmäinen kanneperuste on kaksiosainen ja perustuu SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen loukkaamiseen, koska komissio on luokitellut SNCM:lle ja CNM:lle myönnetyt korvaukset valtiontueksi sillä perusteella, että asiassa C-280/00, Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, 24.7.2003 annetun tuomion (Kok., s. I-7747) mukainen ensimmäinen ja neljäs kriteeri eivät täyty kokonaisuudessaan. — Kantaja väittää kanneperusteensa ensimmäisessä osassa, että riidanalainen päätös on ristiriidassa valtiontuen käsitteen kanssa, koska komissio on katsonut, että asiassa Altmark esitetty ensimmäinen kriteeri ei täyttynyt täysimääräisesti. Kantaja väittää tämän suhteen seuraavaa: — komissio on tehnyt tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevan virheen erotellessaan toisistaan peruspalvelut ja lisäpalvelut ja loukannut sitä laajaa harkintavaltaa, joka jäsenvaltioilla on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä — Office des Transports de la Corsen ja Collectivité territoriale de Corsen SNCM:n ja CNM:n kanssa tekemän julkisia palveluja koskevan sopimuksen kattamat palvelut ovat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, ja kyseinen sopimus täyttää asiassa Altmark esitetyn ensimmäisen kriteerin — vaikka oletettaisiin, että peruspalvelut ja lisäpalvelut on erotettava toisistaan, lisäpalvelu — aivan samoin kuin peruspalvelukin — on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, ja se täyttää asiassa Altmark esitetyn ensimmäisen kriteerin, koska julkiselle palvelulle on todellinen tarve siitä syystä, ettei vapaassa kilpailutilanteessa ole tarjolla riittävästi vakituisia kuljetuspalveluja. — Kantaja väittää kanneperusteensa toisessa osassa, että riidanalaisella päätöksellä loukataan valtiontuen käsitettä, koska komissio on katsonut, että asiassa Altmark esitetty neljäs kriteeri ei täyttynyt. Kantajan mukaan julkisen palvelun sopimuksen tekemismenettely on ollut sellainen, että sillä on voitu varmistaa tehokas kilpailu ja näin ollen julkisyhteisölle taloudellisesti edullisimman tarjouksen valinta.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EY) N:o 1258/1999 (1) 7 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan ja asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (2) 31 artiklan 1 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että rahoitusoikaisusta on päätetty virheellisesti todettujen tosiseikkojen ja virheellisen oikeuden soveltamisen perusteella. — Komissio perusti rahoitusoikaisun virheelliseen tosiseikkojen toteamiseen ja virheelliseen oikeuden soveltamiseen, vaikka Puolan viranomaiset suorittivat maksut yhteisön säännösten mukaisesti. Puolan tasavalta kyseenalaistaa komission tekemän oikeuden tulkinnan ja toteamat tosiseikat siltä osin kuin on kyse sellaisista puutteista, joita on väitetty olleen varhaiseläkejärjestelmän hallinnossa ja jotka koskevat ensinnäkin velvollisuutta harjoittaa liiketoimintaa ennen tilan luovuttamista varhaiseläkkeen yhteydessä, toiseksi sitä, että Puolan viranomaisten hyväksymä näyttö ammatillisesta soveltuvuudesta — eli ilmoitus — oli riittämätöntä, ja kolmanneksi sitä, ettei maanviljelijöille, joille tila luovutettiin mutta jotka eivät noudattaneet velvollisuutta harjoittaa maataloutta viiden vuoden ajan, ollut seuraamuksia.
2)

Siinä tapauksessa, että lentoehtojen hyväksynnästä tehtävä vastaajan päätös on harkinnanvaltainen päätös, vastaaja ei ole kuitenkaan käyttänyt — ainakaan virheettömästi — harkintavaltansa. Kantajan käsityksen mukaan harkintavaltaa on käytetty silloin väärin, kun vastaaja vetoaa sellaisesta tyyppisertifiointimenettelystä saamiinsa turvallisuutta koskeviin tietoihin, jossa kantaja ei ollut asianosaisena. Vastaaja kritisoi lisäksi sitä, että vastaaja ei ole nyt esillä olevassa menettelyssä konkretisoinut riittävästi väitettyjä turvallisuusuhkia. Kantajalle ei ollut lisäksi annettu mahdollisuutta ottaa kantaa konkreettisiin väitettyihin vaaranlähteisiin. Vastaajan argumentaatio on kantajan mielestä vielä ilmeisen ristiriitaista.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan perustamissopimusta ja sen soveltamissääntöjä on rikottu: — Kantaja katsoo, että päätöksellä rikotaan unionin oikeutta, koska sitä rasittavat seuraavat seikat: a) Tosiseikkoja, todisteita ja todisteiden riittävyyttä koskeva ilmeinen virhe sikäli kuin komissio arvioi ja tulkitsi virheellisesti asianosaisten esittämiä tietoja ja näin ollen ei tehnyt asiakirja-aineistoon toimitetuista todisteista todennäköisimpiä johtopäätöksiä b) SEUT 101 artiklan virheellinen soveltaminen ja tästä johtuva tämän artiklan rikkominen sikäli kuin komissio luonnehti asianosaisia perusteettomasti ja virheellisesti markkinoiden potentiaalisiksi kilpailijoiksi, joita kyseessä oleva kilpailukielto väitteen mukaan rajoittaa; kyseistä kilpailukieltoa ei voida pitää tarkoitukseen perustuvana rajoituksena eikä komissio osoittanut, että sillä olisi mitään vaikutuksia c) Tutkinta- ja ratkaisuvelvoitteen laiminlyöminen sikäli kuin päätöksessä ei hyväksytä eikä hylätä lukuisia asianosaisten esittämiä merkityksellisiä väitteitä, jotka koskevat muun muassa kilpailukieltolausekkeen soveltamisalaa d) In dubio pro reo -periaatteen loukkaaminen sikäli kuin komissio pitää toteen näytettyinä kantajalle vastaisia tosiseikkoja, joista on merkityksellisiä epäilyjä ja joista komissio itsekään ei ole varma e) Niiden periaatteiden loukkaaminen, joita komissio asetti itselleen sakkojen laskennassa asiaa koskevien suuntaviivojensa 13 kohdassa, sikäli kuin komissio laski sakon määrän koko sähköisen viestinnän markkinoiden mukaan riippumatta siitä, sijaitsivatko ne Iberian niemimaalla vai eivät, ottamatta huomioon myöskään sitä, että väitetty rikkominen ei missään tapauksessa jatkunut 29.10.2010 jälkeen f) Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen, kun otetaan huomioon konkreettisen tapauksen olosuhteet ja sakkojen määräämisessä huomioon otettavat kriteerit.
—

kumoamaan Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 21.12.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1264/2012 (EUVL L 356, s. 55) liitteessä olevan I.I.1 kohdan, (jonka otsikkona on ”Henkilö”)
—

Komissio on loukannut kansalaisten perusteltua luottamusta siihen, että he voivat valita toiseksi kieleksi minkä tahansa unionin kielen, kuten vuoteen 2007 saakka vakiintuneesti on tapahtunut ja kuten unionin tuomioistuin on asiassa C-566/10 P arvovaltaisesti todennut.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 147/23

Kanne 14.3.2013 — Petro Suisse Intertrade v. neuvosto

(Asia T-156/13)

2013/C 147/41

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Petro Suisse Intertrade (Pully, Sveitsi) (edustajat: solicitor J. Grayston ja asianajajat P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington ja D. Sellers)

Vastaaja: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/413/YUTP muuttamisesta 21.12.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/829/YUTP (EUVL L 356, s. 71) ja Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 267/2012 täytäntöönpanosta 21.12.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1264/2012 (EUVL L 356, s. 55) siltä osin kuin ne koskevat kantajaa ja

— velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa kuuteen kanneperusteeseen, joiden mukaan olennaista muotomääräystä sekä perustamissopimuksia ja niiden soveltamiseen liittyviä oikeussääntöjä on rikottu: kuulemisoikeutta on loukattu, ilmoittamisvelvollisuutta on laiminlyöty, perustelut ovat puutteelliset, puolustautumisoikeuksia on loukattu, on tehty ilmeinen arviointivirhe ja omaisuudensuojaa koskevaa perustavanlaatuista oikeutta on loukattu.

Kantaja katsoo, että neuvosto ei kuullut kantajaa eikä tälle ole mitään perusteluja. Neuvosto ei myöskään yksilöinyt kantajaa asianmukaisesti päätöksen ja asetuksen kohteeksi eikä yksilöinyt tätä asianmukaisesti tiedoksiantokirjeessään eikä näitä toimia ole missään tapauksessa perusteltu riittävästi. Neuvosto ei vastannut kantajan pyyntöihin yksilöinnin vahvistamisesta, perustelujen täydentämisestä ja asiakirjoihin tutustumisesta muutoin kuin vastaanottokuittauksella. Tällöin neuvosto loukkasi kantajan puolustautumisoikeuksia, sillä kantajalle ei annettu mahdollisuutta puolustautua tehokkaasti neuvoston väitteitä vastaan, koska kantajalle ei ilmoitettu niistä. Toisin kuin neuvosto väittää, kantaja ei ole National Iranian Oil Companyn (NIOC) määräysvallassa oleva ”peiteyhtiö”, eikä neuvosto ole missään tapauksessa perustellut sitä, että se seikka, että kantaja oli NIOC:in määräysvallassa, tuottaisi Iranin valtiolle riidanalaisen päätöksen ja asetuksen tavoitteen vastaista taloudellista etua. Lisäksi rajoittamalla kantajan sopimuksentekokykyä neuvosto loukkasi omaisuudensuojaa koskevaa perustavanlaatuista oikeutta toteuttamalla toimenpiteitä, joiden suhteellisuusperiaatteen mukaisuutta ei voida taata.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 108/33

Kanne 18.2.2013 — Calestep, SL v. ECHA

(Asia T-89/13)

2013/C 108/82

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Kantaja: Calestep, SL (Estepa, Espanja) (edustaja: asianajaja E. Cabezas Mateos)

Vastaaja: Euroopan kemikaalivirasto (ECHA)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta sen jälkeen, kun se on suorittanut kaikki oikeudenkäyntimenettelyn vaiheet, hyväksymään kanteen ja kumoamaan kyseisen Euroopan kemikaaliviraston (ECHA) päätöksen.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Nyt käsiteltävän asian kantaja on sen vuoksi, että se oli luokiteltu pieneksi yritykseksi, maksanut kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (EUVL L 396, s. 1) 74 artiklan 3 kohdan ja Euroopan kemikaalivirastolle suoritettavista maksuista 16.4.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 340/2008 (EUVL L 107, s. 6), joissa puolestaan viitataan mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6.5.2003 annettuun komission suositukseen 2003/361/EY (EUVL L 124, s. 36), mukaisen alennetun maksun.

Tarkastuksessa ECHA on katsonut, ettei kantajaa voitu pitää pienenä yrityksenä, koska se kuului konserniin. Koska ECHA katsoi, ettei mainittu yritys täyttänyt asetettuja edellytyksiä, se vaati kantajaa maksamaan keskisuurta yritystä vastaavasta maksusta puuttuvan osuuden sekä hallinnollisen maksun.

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu siihen, ettei kaksi edellä mainitun suosituksen liitteen 2 artiklan 2 kohdassa asetetuista edellytyksistä täyty.

Se väittää tältä osin, että jotta yritystä ei voida pitää pienenä, ei riitä, että sillä on yli 50 työntekijää, vaan sen on myös täytettävä jokin muista kyseisessä säännöksessä asetetuista edellytyksistä, sillä siinä käytetään konjunktiota ”ja”, eikä näin ole nyt käsiteltävässä asiassa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 101/22

Kanne 4.2.2013 — Formula One Licensing v. SMHV — Idea Marketing (F1H2O)

(Asia T-55/13)

2013/C 101/49

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Formula One Licensing BV (Rotterdam, Alankomaat) (edustaja: asianajaja B. Klingberg)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Idea Marketing SA (Lausanne, Sveitsi)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan neljännen valituslautakunnan asiassa R 1247/2011-4 antaman ratkaisun

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan menettelystä harmonisointivirastossa aiheutuneet kulut

— velvoittaa väliintulijan korvaamaan menettelystä harmonisointivirastossa aiheutuneet kulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: vastapuoli valituslautakunnassa

Haettu yhteisön tavaramerkki: sanamerkki ”F1H2O” luokkiin 9, 25, 38 ja 41 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten — Euroopan unionin nimeävä kansainvälinen rekisteröinti nro 925 383

Sen tavaramerkin tai merkin haltija, johon väitemenettelyssä on vedottu: kantaja

Tavaramerkki tai merkki, johon väitemenettelyssä on vedottu: merkin ”F1 et al.”, joka on rekisteröity luokkiin 1, 3, 4, 7, 8, 9, 11, 12, 14, 16, 18, 21, 24, 25, 28, 29, 30, 32–36, 38, 39 ja 41–43 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten, kansainvälinen rekisteröinti nro 732 134, Yhdistyneen kuningaskunnan tavaramerkki nro 2277746B, yhteisön tavaramerkki nro 3 934 387, kansainvälinen rekisteröinti nro 845 571, Benelux-tavaramerkki nro 749 056, Yhdistyneen kuningaskunnan tavaramerkki nro 2277746 D, yhteisön tavaramerkki nro 631 531, yhteisön tavaramerkki nro 3 429 396, kansainvälinen rekisteröinti nro 714 320, kansainvälinen rekisteröinti nro 823 226 ja Benelux-tavaramerkki nro 732 601

Väiteosaston ratkaisu: väitteen hylkääminen

Valituslautakunnan ratkaisu: valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 5 artiklan rikkominen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 46/21

Kanne 18.12.2012 — Teva Pharma BV ja Teva Pharmaceuticals Europe v. Euroopan lääkevirasto

(Asia T-547/12)

2013/C 46/38

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Teva Pharma BV (Utrecht, Alankomaat) ja Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrecht) (edustajat: barrister K. Bacon, barrister D. Piccinin, solicitor G. Morgan ja solicitor C. Drew)

Vastaaja: Euroopan lääkevirasto

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan Euroopan lääkeviraston 26.11.2012 päivättyyn kirjeeseen sisältyvän päätöksen, jossa kieltäydytään hyväksymästä kantajien markkinoille saattamista koskevaa lupahakemusta abacavirin/lamivudinen geneeriselle versiolle

— velvoittamaan Euroopan lääkeviraston korvaamaan kantajien oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantajat vetoavat yhteen kanneperusteeseen, joka koskee sitä, että päätös, jossa kieltäydytään hyväksymästä kantajien markkinoille saattamista koskevaa lupahakemusta vakioannoksena käytettävän yhdistelmävalmisteen geneeriselle versiolle sillä perusteella, että tuotetta suojattiin kymmenen vuoden yksinoikeudella, on ristiriidassa asetuksen (EY) N:o 726/2004 (1) ja direktiivin 2001/83/EY (2) kanssa, siten kuin niitä on tulkittava asianmukaisesti. Kantajat väittävät erityisesti, että kyseiselle lääkkeelle myönnetyn markkinoille saattamista koskevan luvan haltijalla ei ole oikeutta kymmenen vuoden yksinoikeusaikaan, koska tuote on vakioannoksena käytettävä yhdistelmävalmiste, jossa yhdistetään kaksi tehoainetta, jotka on saatettu markkinoille ja joita on käytetty EU:ssa tiettyjen eri lääkkeiden ainesosina jo joitakin vuosia. Tästä syystä kantajat katsovat, että lääke kuuluu direktiivin 2001/83 6 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun globaalin markkinoille saattamista koskevan luvan piiriin kuin aikaisemmat kyseisen lääkkeen ainesosille myönnetyt markkinoille saattamista koskevat luvat. Tästä syystä kantajat väittävät, ettei lääkkeellä ollut enää uutta yksinoikeusaikaa näihin lupiin liittyvän yksinoikeusajan päätyttyä.

(1) Ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 726/2004 (EUVL L 136, s. 1).

(2) Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY (EYVL L 311, s. 67).