JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

JULIANE KOKOTT

13 päivänä heinäkuuta 2006 1( )

Asia C-217/05

Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio

vastaan

Compañía Española de Petróleos SA

(Tribunal Supremon (Espanja) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Kilpailu – EY 81 artikla – Huoltamosopimukset – Komissio- tai edustussopimukset huoltamoyrittäjien ja öljy-yhtiöiden välillä – Huoltamoyrittäjille määrätyt sitovat hinnat – Varsinaisen ja epävarsinaisen kauppaedustajan välinen ero – Asetukset (ETY) N:o 1984/83 ja (EY) N:o 2790/1999

I Johdanto

1. Nyt käsiteltävän ennakkoratkaisuasian taustalla on kysymys siitä, voiko öljyalan konserni määrätä huoltamoille, joiden tavarantoimittaja se on, sitovia hintoja, joilla näiden täytyy myydä sen polttoainetta kuluttajille, ja millä ehdoilla se voi määrätä niitä. Tällaisista hintasitoumuksista määrätään sopimuksissa, joita espanjalaisella öljy-yhtiöllä Compañía Española de Petróleos SA:lla (CEPSA) on tapana tehdä huoltamoyrittäjien kanssa, missä yhteydessä näitä sopimuksia kutsutaan komissio- tai edustussopimuksiksi. Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (Espanjan huoltamoyrittäjien liitto, jäljempänä Confederación) pitää tätä käytäntöä kilpailunvastaisena ja on tehnyt siitä kantelun Espanjassa.

2. Euroopan komission asiassa Repsol( ) äskettäin tekemän päätöksen jälkeen on siten jälleen tutkittava kilpailuoikeuden kannalta espanjalaisen öljy-yhtiön ja sellaisten huoltamoyrittäjien välisiä oikeussuhteita, joiden tavarantoimittaja se on. Myös Espanjan kansallisen oikeuden mukaan kilpailua koskevia kysymyksiä käsittelevät viranomaiset ja tuomioistuimet ovat käsitelleet tätä aihetta jo useaan kertaan ja päätyneet hyvin erilaisiin lopputuloksiin.

II Asiaa koskeva lainsäädäntö

A Yhteisön oikeus

3. Primäärioikeuden tasolla on mainittava EY 81 artikla, jonka sanamuoto on seuraava:

”1) Yhteismarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat:

a) joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja;

b) joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, markkinoita, teknistä kehitystä taikka investointeja;

– –

2) Tämän artiklan mukaan kielletyt sopimukset ja päätökset ovat mitättömiä.

3) Voidaan kuitenkin julistaa, että 1 kohdan määräykset eivät koske

– yritysten välistä sopimusta tai yritysten välisten sopimusten ryhmää,

– yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yritysten yhteenliittymien päätösten ryhmää,

– yhdenmukaistettua menettelytapaa tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmää,

joka osaltaan tehostaa tuotantoa tai tuotteiden jakelua taikka edistää teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä:

a) asettamatta asianomaisille yrityksille rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi;

b) antamatta näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita.”

4. Johdetusta oikeudesta merkityksellisiä ovat kaksi komission ryhmäpoikkeusasetusta: perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan( ) soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22 päivänä kesäkuuta 1983 annettu komission asetus (ETY) N:o 1984/83( ) (jäljempänä asetus N:o 1984/83) ja EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22 päivänä joulukuuta 1999 annettu komission asetus (EY) N:o 2790/1999( ) (jäljempänä asetus N:o 2790/1999).

5. Asetus N:o 1984/83 oli voimassa 31.12.1999 saakka.( ) Sen III osastossa säädettiin otsikolla ”Erityiset säännökset huoltamosopimuksista” muun muassa seuraavaa:

”10 artikla

Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan nojalla julistetaan, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta ei tämän asetuksen 11–13 artiklassa säädetyin edellytyksin koske sopimuksia, joiden osapuolina on ainoastaan kaksi yritystä ja joissa toinen osapuoli, jälleenmyyjä, antaa toiselle osapuolelle, tavarantoimittajalle, erityisten kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen vastikkeeksi sitoumuksen siitä, että jälleenmyyjä hankkii tiettyjä sopimuksessa määriteltyjä öljypohjaisia moottoriajoneuvojen polttoaineita tai tiettyjä sopimuksessa määriteltyjä öljypohjaisia moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita myytäväksi edelleen sopimuksessa mainitussa huoltamossa vain tavarantoimittajalta tai tähän yhdyssuhteessa olevalta yritykseltä tai muulta yritykseltä, jonka tehtäväksi tavarantoimittaja on antanut tavaroidensa myynnin.

11 artikla

Edellä 10 artiklassa mainitun velvoitteen lisäksi jälleenmyyjälle ei saa määrätä muita kilpailunrajoituksia kuin:

a) velvoitteen olla sopimuksessa mainitussa huoltamossa myymättä muiden yritysten toimittamia moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita;

b) velvoitteen olla sopimuksessa mainitussa huoltamossa käyttämättä muiden yritysten toimittamia voiteluaineita tai niihin liittyviä öljypohjaisia tuotteita, jos tavarantoimittaja tai tähän yhdyssuhteessa oleva yritys on antanut jälleenmyyjän saataville laitteiston tai muun moottoriajoneuvon välineistön taikka rahoittanut sen hankinnan;

c) velvoitteen olla mainostamatta sopimuksessa mainitussa huoltamossa tai sen ulkopuolella muiden yritysten toimittamia tavaroita muutoin kuin siinä suhteessa, jossa niiden myynti on huoltamossa toteutuvaan kokonaisliikevaihtoon;

d) velvoitteen antaa tavarantoimittajan tai tämän osoittaman yrityksen huoltaa laitteet, jotka tavarantoimittaja tai tähän yhdyssuhteessa oleva yritys omistaa tai on rahoittanut.

12 artikla

1) Mitä 10 artiklassa säädetään, ei sovelleta, jos:

a) tavarantoimittaja tai tähän sidossuhteessa oleva yritys määrää jälleenmyyjälle yksinostovelvoitteita, jotka koskevat muita tavaroita kuin moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita taikka palveluja, lukuun ottamatta 11 artiklan b ja d alakohdassa tarkoitettuja velvoitteita;

b) tavarantoimittaja rajoittaa jälleenmyyjän vapautta hankkia tämän valitsemalta yritykseltä palveluja tai tavaroita, joihin ei tämän osaston säännösten mukaan voida soveltaa yksinostovelvoitetta eikä kilpailevien tuotteiden jakelua koskevaa kieltoa;

c) sopimus tehdään määräämättömäksi ajaksi tai yli kymmeneksi vuodeksi;

d) tavarantoimittaja velvoittaa jälleenmyyjän määräämään yksinostovelvoitteen tämän oikeusseuraajalle pidemmäksi ajaksi kuin jälleenmyyjä itse olisi ollut sidottu tavarantoimittajaan.

2) Poiketen siitä, mitä 1 kohdan c alakohdassa säädetään, voidaan, jos sopimus liittyy huoltamoon, jonka tavarantoimittaja vuokraa jälleenmyyjälle tai antaa tämän käytettäväksi jollain muulla oikeudellisella tai tosiasiallisella perusteella, tässä osastossa tarkoitettuja yksinostovelvoitteita ja kilpailevien tuotteiden jakelua koskevaa kieltoa soveltaa jälleenmyyjään koko sen ajan, jonka tämä tosiasiallisesti toimii näissä tiloissa.”

6. Asetus N:o 1984/83 ja muut tuolloin voimassa olleet ryhmäpoikkeusasetukset kumottiin 1.6.2000 lähtien asetuksella N:o 2790/1999, jolla otettiin käyttöön tiettyjen vertikaalisten sopimusten osalta,( ) siltä osin kuin ne kuuluvat EY 81 artiklan soveltamisalaan ja sisältävät vertikaalisia rajoituksia,( ) yleinen, 31.5.2010 saakka voimassa oleva ryhmäpoikkeus( ) (jäljempänä myös uusi ryhmäpoikkeus).

7. Asetuksen N:o 2790/1999 3 artiklan mukaan uutta ryhmäpoikkeusta ei sovelleta, jos markkinaosuus ylittää 30 prosenttia. Tämän lisäksi asetuksen N:o 2790/1999 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että uutta ryhmäpoikkeusta ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joilla pyritään rajoittamaan ostajan mahdollisuutta asettaa oma jälleenmyyntihinta.

B Kansallinen lainsäädäntö

8. Espanjan lainsäädännön osalta on mainittava kilpailun suojelemisesta 17.7.1989 annettu laki nro 16/1989 (Ley de Defensa de la Competencia),( ) jonka 1 §:n 1 momentissa nojaudutaan ”kiellettyjen menettelytapojen” määritelmän osalta tiiviisti EY 81 artiklan 1 kohtaan seuraavin sanamuodoin:

”Kiellettyjä ovat kaikki sopimukset, päätökset tai yhteiset suositukset taikka yhdenmukaistetut tai tietoisesti samansuuntaiset menettelytavat, joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua kansallisilla markkinoilla tai niiden osalla, tai joista seuraa tai voi seurata, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy kansallisilla markkinoilla tai niiden osalla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset tai menettelytavat:

A) joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan hintoja tai muita kauppa- tai palveluehtoja,

– – .”

9. Ley de Defensa de la Competencian täytäntöön panemiseksi annettiin 21.2.1992 kuninkaan asetus, Real Decreto nro 157/1992.( ) Sen 1 §:n 1 momentissa säädetään otsikolla ”Ryhmäpoikkeukset” seuraavaa:

”[Ley de Defensa de la Competencian] 5 §:n 1 momentin A kohdan mukaisesti sallitaan sopimukset, joihin osallistuu yksinomaan kaksi yritystä, jotka kuuluvat johonkin seuraavista ryhmistä, ja jotka vaikuttavat yksinomaan kansallisiin markkinoihin ja täyttävät seuraavat edellytykset:

– –

B) yksinostosopimukset, joissa sopimuspuoli sitoutuu ostamaan jälleenmyyntiä varten tiettyjä sopimuksessa tarkoitettuja tuotteita yksinomaan toiselta sopimuspuolelta, tähän yhteydessä olevilta yrityksiltä tai kolmansilta yrityksiltä, jotka ovat tämän jakeluyrityksiä, sillä edellytyksellä, että sopimukset ovat [asetuksen N:o 1984/83] säännösten mukaisia.

– – ”

10. Tämä kuninkaan asetus on sittemmin kumottu ja korvattu 28.3.2003 annetulla kuninkaan asetuksella nro 378/2003,( ) jolla pannaan täytäntöön yhteisön tasolla annetut uudet säännökset, erityisesti asetus N:o 2790/1999.

III Tosiseikasto ja pääasian oikeudenkäynti

11. Confederación teki 4.5.1995 Espanjan talousasioista vastaavalle ministeriölle( ) kantelun tietyistä espanjalaisista öljy-yhtiöistä, erityisesti CEPSAsta, huoltamoalan kilpailua rajoittavien menettelytapojen vuoksi. Confederación ym. piti siinä kilpailunvastaisina sellaisia komissio- tai edustussopimuksia, jotka ovat tavanomaisia CEPSAn ja sellaisten espanjalaisten huoltamoyrittäjien välillä, joiden tavarantoimittaja se on, ja joita – Confederaciónin sellaisten lausumien perusteella, joiden paikkansapitävyyttä ei ole tältä osin kiistetty – sovelletaan 95 prosentissa tapauksista CEPSA-huoltamoverkostossa.

12. Vaikka kaikkien tällaisten sopimusten sanamuoto ei ole sama, useimmille niistä ovat kansallisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan yhteisiä varsinkin seuraavat ominaispiirteet:

– Huoltamoyrittäjä sitoutuu myymään yksinomaan CEPSAn moottori- ja lämmityspolttoaineita CEPSAn vahvistamin vähittäismyyntihinnoin, myyntiehdoin ja -keinoin sekä toimintatavoin.

Huoltamoyrittäjä ei saa sopimuksen voimassaoloaikana sallia suoraan eikä välillisesti yksinostosopimuksen kohteena olevien tuotteiden kanssa kilpailevien tuotteiden myyntiä eikä myynninedistämistä tai osallistua tällaisiin liiketoimiin siltä osin kuin ne pannaan vireille tai pyritään saattamaan päätökseen sopimuksen kohteena olevalla huoltamolla (tai sen lähistöllä).

– Huoltamoyrittäjä vastaa yksinostosopimuksen kattamiin tuotteisiin liittyvästä riskistä siitä hetkestä lähtien, jolloin hän vastaanottaa ne CEPSalta ja ne ”kaadetaan huoltamon polttoainesäiliöiden täyttöaukosta”.

Tästä hetkestä lähtien huoltamoyrittäjän velvollisuutena on säilyttää nämä tuotteet olosuhteissa, jotka ovat tarpeen niiden häviämisen tai vahingoittumisen estämiseksi, ja se vastaa sekä CEPSAan että kolmansiin osapuoliin nähden kaikesta tuotteiden häviämisestä, vahingoittumisesta tai sekoittumisesta sekä tästä mahdollisesti aiheutuvista vahingoista.

– Huoltamoyrittäjän on maksettava CEPSAlle polttoaineista yhdeksän päivän kuluessa siitä, kun ne on toimitettu huoltamolle, CEPSAn antaman maksuosoituksen mukaisesti.

– Huoltamoyrittäjä saa CEPSAlta huoltamoiden osalta kulloinkin voimassa olevia ”myyntiprovisioita”. Kyseiset provisiot, joihin kuuluu takuuprovisio, ovat suuruudeltaan tietty rahamäärä litralta (sen mukaan, onko kyseessä bensiini, dieselöljy A ja B vai dieselöljy C), johon lisätään kiinteä vuosihyvitys. CEPSA maksaa provisiot yhdeksän päivän kuluessa siitä, kun tavara on toimitettu huoltamolle.

13. Confederaciónin kantelun perusteella vireille pantu menettely lopetettiin osittain 7.11.1997. Confederación teki tästä aluksi tuloksettoman hallintovalituksen Tribunal de Defensa de la Competenciaan ja valitti tämän jälkeen myös Audiencia Nacionaliin. Confederaciónin Audiencia Nacionalin tuomiosta tekemä kassaatiovalitus on nyt Tribunal Supremon( ) käsiteltävänä.

IV Ennakkoratkaisupyyntö ja asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa

14. Tribunal Supremo on 3.3.2005 tekemällään välipäätöksellä lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:

”Onko asetuksen N:o 1984/83 10−13 artiklaa tulkittava siten, että niiden soveltamisalaan kuuluvat myös moottori- ja lämmityspolttoaineiden yksinmyyntisopimukset, joita kutsutaan komissio- tai edustussopimuksiksi ja joilla on seuraavat piirteet:

a) Huoltamoyrittäjä sitoutuu myymään yksinomaan tavarantoimittajan moottori- ja lämmityspolttoaineita tämän vahvistamin vähittäismyyntihinnoin, myyntiehdoin ja -keinoin sekä toimintatavoin.

b) Huoltamoyrittäjä vastaa tuotteisiin liittyvästä riskistä siitä hetkestä lähtien, jolloin tavarantoimittaja toimittaa he huoltamon polttoainesäiliöihin.

c) Vastaanottaessaan tuotteet huoltamoyrittäjä sitoutuu säilyttämään nämä tuotteet olosuhteissa, jotka ovat tarpeen niiden häviämisen tai vahingoittumisen estämiseksi, ja se vastaa sekä tavarantoimittajaan että kolmansiin osapuoliin nähden kaikesta tuotteiden häviämisestä, vahingoittumisesta tai sekoittumisesta sekä tästä mahdollisesti aiheutuvista vahingoista.

d) Huoltamoyrittäjän on maksettava tavarantoimittajalle moottori- ja lämmityspolttoaineista yhdeksän päivän kuluessa siitä, kun ne on toimitettu huoltamolle?”

15. Confederación ja CEPSA sekä Euroopan yhteisöjen komissio ovat esittäneet kirjallisia ja suullisia lausumiaan yhteisöjen tuomioistuimelle.

V Oikeudellinen arviointi

A Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen

16. Sekä CEPSA että komissio esittävät epäilyksensä ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisestä.

Viittaaminen yhteisön oikeussääntöihin kansallisessa lainsäädännössä

17. CEPSA korostaa aluksi, että nyt käsiteltävä asia koskee täysin valtionsisäistä tosiseikastoa, joka on ratkaistava yksinomaan kansallisen oikeuden perusteella. Yhteisön oikeutta ei pidä soveltaa, ja sitä ei ole säädetty sovellettavaksi myöskään esimerkiksi Real Decretolla nro 157/1992. Real Decreton nro 157/1992 1 §:n 1 momentin B kohdassa on pikemminkin ainoastaan viitattu asetukseen N:o 1984/83. CEPSA katsoo sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan ennakkoratkaisukysymykseen.

18. Tämä näkemys ei vakuuta.

19. Yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on näet kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Yhteisöjen tuomioistuin voi jättää vastaamatta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen, eikä yhteisöjen tuomioistuimella ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.( ) Näitä poikkeuksia lukuun ottamatta yhteisöjen tuomioistuimen on yleensä ratkaistava esitetyt kysymykset.( ) Tämä pätee myös niihin tapauksiin, joissa tällaisilla säännöksillä on merkitystä ainoastaan kansallisessa oikeudessa tehdyn viittauksen vuoksi. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 234 artiklan sanamuodosta ja ennakkoratkaisumenettelyn tavoitteesta ei ilmene, että sellaisten yhteisön oikeussääntöjen tulkintaa koskeviin ennakkoratkaisukysymyksiin pitäisi jättää vastaamatta, joihin jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa ainoastaan viitataan puhtaasti tämän valtion sisäisen asian määrittämiseksi.( )

20. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on useaan kertaan todennut, on päinvastoin yhteisön oikeusjärjestyksen ilmeisen edun mukaista, että tulevien tulkintaerojen välttämiseksi kaikille yhteisön oikeussäännöille annetaan yhdenmukainen tulkinta riippumatta niistä olosuhteista, joissa niitä sovelletaan.( )

21. Kilpailuoikeuden alalla tämä intressi yhteisön tasolla voimassa olevien säännösten mahdollisimman yhtenäiseen tulkintaan ja soveltamiseen on erityisen korostunut.

22. Kilpailuoikeudelle on ominaista ensinnäkin se, että samaan järjestelyyn voidaan usein soveltaa rinnakkain sekä kansallisia säännöksiä että yhteisön oikeussääntöjä.( ) Tilanne on tällainen aina silloin, kun kansallisen lainsäädännön ja yhteisön oikeuden soveltamisalat ovat päällekkäisiä eli kun yritysten välisiin sopimuksiin ei sovelleta yksinomaan kansallista kilpailuoikeutta vaan myös EY 81 artiklaa erityisesti sen vuoksi, että jäsenvaltioiden välistä kauppaa saatettaisiin rajoittaa kyseisessä määräyksessä tarkoitetulla tavalla.

23. Asetuksen N:o 1/2003( ) voimaantulosta lähtien kansallisen kilpailuoikeuden soveltaminen erikseen on jopa nimenomaisesti kielletty kansallisilta kilpailuviranomaisilta ja tuomioistuimilta tällaisissa tapauksissa. Asetuksen N:o 1/2003 3 artiklan mukaan tällaisiin tapauksiin on pikemminkin sovellettava samanaikaisesti kansallisen kilpailuoikeuden kanssa myös EY 81 artiklaa,( ) missä yhteydessä on sitten otettava huomioon yhteisön oikeuden ensisijaiset arvioinnit, esimerkiksi voimassa olevien ryhmäpoikkeusasetusten arvioinnit.( )

24. Toiseksi monien jäsenvaltioiden kansallinen kilpailuoikeus perustuu kuitenkin myös täysin valtionsisäisten tilanteiden osalta yhteisön oikeuden vastaaviin oikeussääntöihin. Vaikka näin oli jo aikaisemmin, tämä suuntaus on ollut nähtävissä jälleen viime aikoina asetuksen N:o 1/2003 voimaantulon jälkeen.

25. Tällainen mukautuminen yhteisön oikeuteen on nähtävissä myös Espanjan kilpailuoikeuden riidanalaisissa säännöksissä: kuten kansallinen tuomioistuin ilmoittaa, jo lain nro 16/1989 (Ley de Defensa de la Competencia) 1 §:n 1 momentti perustui läheisesti EY 81 artiklan 1 kohtaan. Samoin Real Decretolla nro 157/1992 pyritään sen johdanto-osan perusteella( ) nimenomaisesti yhteensovittamaan Espanjan kansallisen oikeuden ja yhteisön oikeuden soveltamisalat.( ) Kyseisen kuninkaan asetuksen 1 §:n 1 momentin B kohtaan sisältyvä nimenomainen viittaus tuohon aikaan voimassa olleeseen yhteisön kilpailuoikeuteen eli asetukseen N:o 1984/83 pitäisi näin ollen ottaa huomioon tässä yhteydessä.( )

26. Juuri sen vuoksi, että kansallisen kilpailuoikeuden säännöstä, jossa viitataan yhteisön ryhmäpoikkeusasetukseen, voidaan siis soveltaa osittain erikseen ja osittain samanaikaisesti yhteisön oikeussääntöjen kanssa, on erityisen tärkeää, että asianomaista yhteisön lainsäädäntöä tulkitaan ja sovelletaan yhtenäisesti. On estettävä se, että yhteisön oikeuden samaa oikeussääntöä tulkitaan eri tavalla sen mukaan, onko sillä tietyssä yksittäistapauksessa ainoastaan välillinen merkitys (sillä perusteella, että siihen viitataan kansallisessa oikeudessa) vai sovelletaanko sitä myös välittömästi (koska asia kuuluu kansallisen lainsäädännön soveltamisalan lisäksi myös EY 81 artiklan soveltamisalaan).

27. Tätä taustaa vasten kansallinen tuomioistuin saa ilman muuta esittää yhteisöjen tuomioistuimelle EY 234 artiklan nojalla kysymyksiä yhteisön kilpailuoikeuden säännöksen tulkinnasta, kuten esimerkiksi asetuksen N:o 1984/83 mukaisen ryhmäpoikkeussääntelyn tulkinnasta, vaikka sillä olisi ainoastaan välillinen merkitys esimerkiksi kansallisessa oikeudessa tehdyn viittauksen vuoksi ja sitä sovellettaisiin vain täysin valtionsisäiseen tilanteeseen.( )

Ennakkoratkaisukysymyksen ajallinen merkitys ratkaisun kannalta

28. Komissio esittää kuitenkin nyt käsiteltävässä asiassa epäilyksiä ennakkoratkaisukysymyksen merkityksestä asian ratkaisemisen kannalta, koska asetus N:o 1984/83 on sittemmin korvattu asetuksella N:o 2790/1999 ja sen tulkinnalla on sen vuoksi pääasian oikeudenkäynnin kannalta vain vähäinen käytännön merkitys.

29. Tämäkään vastaväite ei kuitenkaan vakuuta. Kuten olen edellä todennut,( ) on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä kunkin asian erityspiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Yhteisöjen tuomioistuin voi jättää vastaamatta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen, eikä yhteisöjen tuomioistuimella ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. Näitä poikkeuksia lukuun ottamatta yhteisöjen tuomioistuimen on yleensä ratkaistava yhteisön oikeussääntöjen tulkinnasta esitetyt ennakkoratkaisukysymykset.

30. Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole missään tapauksessa ilmeistä, että Tribunal Supremon kysymyksellä ei olisi merkitystä ratkaisun kannalta sen vuoksi, että asetus N:o 1984/83 on sittemmin kumottu. Espanjan tuomioistuimissa on näet riidanalaista se, olisiko Confederaciónin kantelun perusteella vireille pantu menettely saatu keskeyttää vuonna 1997. Ei vaikuta täysin kaukaa haetulta olettaa, että vuonna 1997 tehdyn lopettamispäätöksen lainmukaisuutta on arvioitava myös tuolloin voimassa olleen oikeuden eli Real Decreton nro 157/1992 ja siinä mainitun asetuksen N:o 1984/83 perusteella.

31. Tästä riippumatta yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on luonnollisesti esittää jäsenvaltion tuomioistuimelle kaikki yhteisön oikeuden tulkintaa koskevat seikat, jotka voivat olla tälle hyödyllisiä, kun se ratkaisee pääasian kohteena olevaa riitaa. Yhteisöjen tuomioistuin voi näin ollen tuomiossaan käsitellä myös sellaisia yhteisön oikeussääntöjä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole kysymystä esittäessään viitannut.( ) Se voi siis aina vapaasti täydentää asetuksen N:o 1984/83 tulkintaa koskevaan kysymykseen antamaansa vastausta EY 81 artiklaa ja asetusta N:o 2790/1999 koskevilla toteamuksilla,( ) ilman että tämä kuitenkaan vaikuttaisi Tribunal Supremon ennakkoratkaisupyynnön tutkimista koskevien edellytysten täyttymiseen.

Ennakkoratkaisupyyntöön liittyvän tosiseikaston kuvaaminen

32. Komissio kaipaa lisäksi yksityiskohtaisempaa pääasian oikeudenkäyntiin liittyvän tosiseikaston kuvausta.

33. Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, sen on määritettävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat (ja oikeudelliset seikat) tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat.( ) Tietojen antamisella ennakkoratkaisupyynnöissä pyritään myös siihen, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja muilla osapuolilla, joita asia koskee, olisi mahdollisuus esittää huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti.( ) Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi kyseisille osapuolille.( )

34. Tosiseikkojen (ja oikeudellisten seikkojen) täsmällinen kuvaus on välttämätön erityisesti kilpailun alalla, jolle on luonteenomaista erityinen monimutkaisuus.( ) Yhteisöjen tuomioistuin ei saisi kuitenkaan myöskään ja nimenomaisesti tällä alalla asettaa niin ankaria vaatimuksia sille, miten kansallisten tuomioistuinten on laadittava välipäätöksensä, että ennakkoratkaisupyynnön esittäminen olisi niille käytännössä mahdotonta, ja kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuimen välisen tuomioistuinyhteistyön merkitys on pikemminkin lisääntynyt kuin vähentynyt asetuksen N:o 1/2003 voimaantulon myötä.( ) Tällainen yhteistyö edellyttää kuitenkin samanaikaisesti myös kansallisilta tuomioistuimilta erityistä huolellisuutta, kun ne laativat ennakkoratkaisupyyntöjään kilpailuoikeuden alalla.( )

35. Tribunal Supremon ennakkoratkaisupyynnössä on todellakin kuvattu pääasian oikeudenkäynnin varsinaista tosiseikastoa varsin lyhytsanaisesti. Tästä syystä komissio korostaa perustellusti, että kattavan esityksen pitäisi sisältää esimerkiksi myös tietoja CEPSAn toimittaman polttoaineen( ) omistussuhteista sekä siitä, kuka vastaa kuljetuskustannuksista sekä polttoaineen markkinointiin tarvittavista investointikuluista. Lisäksi tiedot toimitetun polttoaineen varastointiajasta CEPSAn sopimushuoltamoiden polttoainesäiliöissä olisivat olleet toivottavia.

36. Näistä puutteista huolimatta ennakkoratkaisupyynnön tiedot ovat kuitenkin mielestäni riittäviä, jotta kyetään ymmärtämään, mistä pääasian oikeudenkäynnissä on kyse. Konkreettisen tosiseikaston arviointi ei ole yhteisöjen tuomioistuimen vaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä.( ) Yhteisöjen tuomioistuimen on pelkästään annettava kansalliselle tuomioistuimelle ohjeita asianomaisten yhteisön oikeussääntöjen tulkinnasta.( ) Pääasian oikeudenkäynnin tosiseikaston kuvaus on tässä tapauksessa riittävä tätä tarkoitusta varten.

Välipäätelmä

37. Ennakkoratkaisupyyntö on siten tutkittava.

B Ennakkoratkaisukysymyksen sisällön oikeudellinen arviointi

1. Alustavia huomautuksia

38. Pääasian oikeudenkäynnissä on riidanalaista, onko Espanjan kilpailuviranomainen menetellyt perustellusti, kun se lopetti tutkimuksensa, jotka koskivat CEPSAn käyttämiä sopimuksia ja erityisesti niihin sisältyviä sitovia vähittäismyyntihintoja, joita määrättiin huoltamoille, joiden tavarantoimittaja se on. Yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyä ennakkoratkaisukysymystä on tarkasteltava tätä taustaa vasten. Tribunal Supremo tiedustelee sillä lähinnä, kattavatko erityisesti huoltamosopimuksia koskevat asetuksen N:o 1984/83 10–13 artikla myös komissio- tai edustussopimuksiksi nimitetyt sopimukset, sellaisina kuin niitä tavanomaisesti tehdään CEPSAn ja niiden huoltamoyrittäjien välillä, joiden tavarantoimittaja se on.

39. Edellä kuvatun kaltaiset sopimukset voivat kuulua asetuksen N:o 1984/83 soveltamisalaan ylipäänsäkin ainoastaan siinä tapauksessa, että niihin sisältyy EY 81 artiklan 1 kohdan (aiemmin EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta) soveltamisalaan kuuluvia, kilpailunvastaisia yritysten välisiä sopimuksia.( ) Asetus N:o 1984/83 sisältää näet EY 81 artiklan 3 kohdassa (aiemmin EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohta) tarkoitetun ryhmäpoikkeuksen, jossa tietyin edellytyksin julistetaan, että EY 81 artiklan 1 kohdan mukaista kieltoa ei sovelleta siinä tarkemmin määriteltyihin yritysten välisten sopimusten ryhmiin.

40. Ennen kuin siis voidaan ottaa kantaa asetukseen N:o 1984/83, on ensin selvitettävä, kuuluvatko komissio- tai edustussopimukset,( ) sellaisina kuin CEPSA soveltaa niitä huoltamoihin, joiden tavarantoimittaja se on, ylipäänsäkään EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

2. EY 81 artiklan 1 kohdan soveltaminen kauppaedustajiin: yritysten välisen sopimuksen käsite

41. EY 81 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta yksinomaan yritysten välisiin horisontaalisiin sopimuksiin samalla tuotanto- tai jakeluportaalla, vaan tämä määräys kattaa pikemminkin myös sellaisten yritysten välisiä vertikaalisia sopimuksia, jotka toimivat talouden eri tasoilla.( )

42. Edustussopimukset koskevat tällaista vertikaalista suhdetta, joten ne voivat lähtökohtaisesti kuulua EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tämä tosin pätee vain siltä osin kuin päämiehen lisäksi myös kauppaedustajaa itseään on pidettävä yrittäjänä, eli siltä osin kuin kyseessä on kahden itsenäisen yrityksen välinen sopimus.

43. Kilpailuoikeudessa tarkoitettuja yrityksiä ovat kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat yksiköt riippumatta niiden oikeudellisesta muodosta ja niiden rahoittamistavasta,( ) missä yhteydessä taloudellisella toiminnalla on ymmärrettävä tarkoitettavan tavaroiden tai palvelujen tarjoamista tietyillä markkinoilla.( ) Kun kyseessä ovat kauppaedustajat, on erotettava toisistaan kahdet eri markkinat: ensinnäkin markkinat, joilla kauppaedustaja tarjoaa välityspalvelujaan mahdollisille päämiehille, ja toiseksi markkinat, joilla kauppaedustaja tarjoaa päämiehen tavaroita tai palveluja mahdollisille asiakkaille.( )

a) Kauppaedustajan asema välityspalvelujen markkinoilla

44. Kauppaedustajan tarjoamien välityspalvelujen osalta on aluksi todettava, että kauppaedustaja on yleensä itsenäinen taloudellinen toimija ja siten EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yritys. Edustussopimuksen lausekkeita, joissa päämies antaa kauppaedustajalleen esimerkiksi tietyt asiakkaat tai alueet yksin hoidettaviksi (yksinoikeudellista edustusta koskevat määräykset) tai joissa päämies vastaavasti estää kauppaedustajaansa toimimasta muiden päämiesten lukuun (kilpailukieltomääräykset), on siten arvioitava EY 81 artiklan perusteella.( ) Tähän määräykseen näyttää tästä syystä myös oikeuskäytäntö perustuvan siltä osin kuin kyseessä se, että kauppaedustaja toimii useamman kuin vain yhden päämiehen lukuun( ) tai osittain yhden päämiehen lukuun ja osittain omaan lukuunsa.( )

45. Kun tätä sovelletaan nyt käsiteltävään asiaan, CEPSAn huoltamosopimuksissaan soveltamia yksinostolausekkeita on pidettävä EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina sopimuksina. Niissä huoltamoyrittäjät sitoutuvat myymään vain CEPSAn toimittamia polttoaineita. Ne eivät siis voi toimia muiden mineraaliöljy-yhtiöiden lukuun kilpailukieltotapauksen tavoin. Ne voidaan tosin vapauttaa EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisesta kiellosta sovellettavien ryhmäpoikkeusasetusten (asetus N:o 1984/83 tai asetus N:o 2790/1999) perusteella.

b) Kauppaedustajien asema päämiehensä tuotteiden markkinoilla

46. Sitä vastoin kauppaedustajaa, vaikka hän olisi oikeudellisesti itsenäinenkin, ei voida ilman muuta pitää EY 81 artiklassa tarkoitettuna yrityksenä siltä osin kuin kyse on kauppaedustajan päämiehelleen välittämät kaupat eli siltä osin kuin kyseessä on päämiehen tavaroiden tai palvelujen myynti kulloisillakin tuotemarkkinoilla tämän edustajan välityksellä. Vastaavasti kauppaedustajan ja päämiehen välisiin sopimuksiin, jotka sisältävät niiden tavaroiden ja palveluiden myyntiä koskevia määräyksiä, kuten loppuhintaa koskevia sitoumuksia, ei myöskään voida ilman muuta soveltaa EY 81 artiklaa tai yhteisön oikeuden mukaisia ryhmävapautussäännöksiä. Vain, jos kauppaedustaja myy taloudellisesti itsenäisesti päämiehensä tavaroita ja palveluja markkinoilla, muodostamatta viimeksi mainitun kanssa taloudellista yksikköä, voidaan EY 81 artiklaa ja ryhmävapautussäännöksiä soveltaa ylipäätään.

i) Riskin jakautuminen kauppaedustajan ja päämiehen välillä (varsinaisten ja epävarsinaisten kauppaedustajien välinen ero)

47. Yritykselle on tunnusomaista, että se kantaa itsenäisenä taloudellisena toimijana toimintaansa liittyvät riskit. Ratkaisevaa on siis se, ottaako kauppaedustaja vastatakseen välittämistään kaupoista aiheutuvat riskit vai kantaako nämä riskit pikemminkin päämies.( )

48. Mikäli kauppaedustajan ei tarvitse kantaa mitään riskejä, joita hänen päämiehensä lukuun välittämiinsä kauppoihin liittyy, voidaan puhua varsinaisesta kauppaedustajasta. Sellaiset määräykset, kuten sitovat hinnat, joita päämies määrää edustajalleen vähittäismyyntiä varten kaupankäynnissä, ovat siten ainoastaan kääntöpuoli edustajan yleisestä velvollisuudesta varjella päämiehensä etuja ja noudattaa tämän asianmukaisia ohjeita.( ) Kauppaedustaja ei ole tässä tapauksessa oikeudellisesta itsenäisyydestään huolimatta itsenäinen taloudellinen toimija (yritys) asianomaisten tuotteiden markkinoilla, vaan hänen asemansa näillä markkinoilla on rinnastettavissa työntekijän( ) tai päämiehen tai tytäryhtiön( ) avustajan asemaan. Edustajasta tulee tältä osin päämiehen apuyksikkö ja sellaisena osa tämän yritystä.( ) Molemmat muodostavat päämiehen tuotteiden myynnin kannalta yhden taloudellisen yksikön ja käyttäytyvät yhtenäisesti kyseisillä markkinoilla.( )

49. Mikäli sitä vastoin kauppaedustaja kantaa ainakin osittain välittämistään kaupoista aiheutuvat riskit, kyseessä on epävarsinainen edustussopimus, jossa edustajan asema lähenee omaan laskuunsa toimivan välittäjän (itsenäisen jälleenmyyjän) asemaa. Silloin kauppaedustajan on katsottava toimivan myös päämiehensä tavaroiden ja palvelujen markkinoilla itse yrittäjänä, ja edustajan liiketoimien toteuttamista koskevista yksityiskohdista päämiehen kanssa tekemiä sopimuksia on vastaavasti arvioitava EY 81 artiklan perusteella.( )

50. Vain sivuhuomautuksena mainittakoon, että komissio oli – toisin kuin kirjallisissa huomautuksissaan – suullisessa käsittelyssä sitä mieltä, että kauppaedustajaa on aina pidettävä EY 81 artiklassa tarkoitettuna yrityksenä. En ole vakuuttunut tästä. Tällaisesta näkemyksestä olisi nimittäin seurauksena se, että – vastoin muutoin pätevää määritelmää( ) – myös välittäjiä olisi pidettävä yrityksinä, jotka eivät harjoita relevanteilla tuotemarkkinoilla minkäänlaista itsenäistä taloudellista toimintaa, eikä niihin siellä kohdistu myöskään riskejä, vaan ne noudattavat ennemminkin päämiehensä ohjeita esimerkiksi sen tavaroiden ja palvelusten lopullisen myyntihinnan osalta.( )

51. Tällä puhtaasti dogmaattisella ongelmalla on loppujen lopuksi vähän käytännön merkitystä yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyihin kysymyksiin vastaamisen kannalta. Myös komissio on nimittäin lopulta sitä mieltä, että kauppaedustajan ja sen päämiehen välisestä riskien jakautumisesta kyseisten liiketoimien osalta riippuu, voivatko päämiehen kanssa sovitut määräykset, jotka koskevat mahdollisesti lopullisia myyntihintoja, olla EY 81 artiklan nojalla kiellettyjä vai eivät. Merkitystä ei ole sillä, toimiiko mainittu riskien jako perustana jo arvioitaessa kauppaedustajan ominaisuutta yrityksenä, vai onko sillä merkitystä, kuten komissio näyttää katsovan, vasta päämiehen ja sen edustajan välisen sopimuksen kilpailusääntöjen vastaista luonnetta arvioitaessa. Kummassakin tapauksessa riskien jakautuminen antaa tietoja siitä, sovelletaanko EY 81 artiklan mukaista kieltoa sekä mahdollisia poikkeuksia ryhmävapautussäännöksistä.

ii) Edellytykset, joiden mukaan on arvioitava konkreettista riskin jakautumista kauppaedustajan ja päämiehen välillä

52. Se, kantaako kauppaedustaja taloudellisen riskin päämiehensä lukuun harjoittamastaan toiminnasta vai kantaako päämies itse tämän riskin, riippuu kaikkien yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen kokonaisarvioinnista, joka on kansallisen tuomioistuimen tehtävänä.( ) Yhteisöjen tuomioistuimen on kuitenkin annettava sille yhteisön oikeuden tulkinnasta ohjeita, jotka auttavat sitä ratkaisemaan pääasian taustalla olevan riidan asianmukaisella tavalla.( )

53. Siinä yhteydessä on vähemmän ratkaisevaa se muodollinen lähestymistapa, joka perustuu välittäjän nimittämiseen kauppaedustajaksi, komissionääriksi, jälleenmyyjäksi tai sopimusmyyjäksi, ja tärkeää pikemminkin sen aseman taloudellinen tarkastelu konkreettisen liikesuhteen yhteydessä. Yhteisöjen tuomioistuin ei voi tältä osin antaa kansalliselle tuomioistuimelle tyhjentävää luetteloa perusteista vaan ainoastaan osoittaa, mitä seikkoja osapuolten välisestä riskin jakautumisesta tehdyistä päätöksistä tyypillisesti voidaan päätellä nyt esillä olevan kaltaisessa tapauksessa.( )

54. Tässä yhteydessä on merkitystä erityisesti kahdella riskien peruslajilla: ensinnäkin päämiehen tavaroita koskevalla tuotteeseen liittyvällä riskillä ja toiseksi näiden tuotteiden myyntiin liittyvällä liiketoiminnallisella investointiriskillä.

55. Tuotteeseen liittyvä riski kattaa vastuun tavaran kuljetuksesta ja varastoinnista aiheutuvista kustannuksista, vastuun näistä tavaroista aiheutuvista vahingoista ja sen riskin, että tavaralle ei löydy ostajia (menekkiriski).

56. Tuotteeseen liittyvää riskiä arvioitaessa lähtökohtana pitäisi olla myytävien tavaroiden omistussuhteet.( ) Mikäli tavara säilyy – kuten CEPSA väittää – päämiehen omistuksessa siihen saakka, kunnes jokin kolmas osapuoli ostaa sen, tämä viittaa siihen, että myös riski säilyy päämiehellä. Mikäli omistusoikeus tavaraan sitä vastoin siirtyy jonain aikaisempana ajankohtana kauppaedustajalle, tämä puoltaa sitä, että kauppaedustaja kantaa myös tavaraan liittyvän riskin. Nyt käsiteltävässä asiassa on tiedossa ainoastaan se, että polttoainetta koskeva riski siirtyy huoltamoyrittäjille heti kun heidän polttoainesäiliönsä täytetään. Tämän perusteella voitaisiin joka tapauksessa päätellä, että huoltamoyrittäjien asema vastaa omistajan asemaa, mikä puoltaa sitä, että he kantavat tuotteeseen liittyvän riskin jo ennen kuin polttoaine myydään loppukuluttajalle.

57. Tavaroita koskevien omistussuhteiden lisäksi myös tavaroiden kuljetuskustannusten jakautumisen perusteella voidaan tehdä päätelmiä tuotteeseen liittyvästä riskistä.( ) Siltä osin kuin kauppaedustaja osallistuu kuljetuskustannuksiin, hän kantaa myös tavaroihin liittyvän riskin. Ennakkoratkaisupyyntöön ei sisälly tästä mitään tietoja. CEPSA tosin esittää, että se vastaa itse kaikista kuljetuskustannuksista eivätkä ne siirry niiden huoltamoyrittäjien kannettavaksi, joiden tavarantoimittaja se on. On kansallisen tuomioistuimen tehtävänä tutkia tämä väite. Tällöin on varmistettava erityisesti se, että kuljetuskustannuksia ei käytännössä vyörytetä myös epäsuorasti CEPSAlle polttoaineesta maksettavana vastikkeena huoltamoyrittäjälle. Vain, jos tältä osin suoritetun tarkastelun jälkeen CEPSAn väitteet kuljetuskustannuksista osoittautuvat paikkansa pitäviksi, voidaan päätellä, että tuotteeseen liittyvä riski on sillä eikä huoltamoyrittäjillä.

58. Lisäksi on tutkittava, kuka vastaa tavaran varastointikustannuksista ja mahdollisista vahingoista, joita aiheutuu tavaralle tai tavarasta kolmansille osapuolille.( ) Kansallinen tuomioistuin ilmoittaa ainoastaan, että huoltamoyrittäjät ovat velvollisia varastoimaan polttoaineen asianmukaisesti ja ovat sekä CEPSAan että myös kolmansiin osapuoliin nähden vastuussa kaikesta tuotteiden häviämisestä, vahingoittumisesta tai sekoittumisesta sekä tästä mahdollisesti aiheutuvista vahingoista. On kuitenkin epäselvää, kuka vastaa polttoaineen varastoinnista aiheutuvista kustannuksista ja onko huoltamoyrittäjä myös omasta tuottamuksestaan riippumatta vastuussa mahdollisista vahingoista vai, kuten CEPSA väittää, ainoastaan tuottamuksellisista vahingoista.( ) Mikäli polttoaineen varastointikustannukset kuuluvat huoltamoyrittäjän maksettaviksi ja hän vastaa vahingoista myös tuottamuksestaan riippumatta, tämä puoltaa sitä, että hän kantaa tältä osin tuotteeseen liittyvän riskin.

59. Lopuksi ratkaisevaa on myös se, kuka kantaa menekkiriskin päämiehen tavaroista eli sen riskin, että näille tavaroille ei löydy ostajia.( ) Kansallinen tuomioistuin esittää tästä ainoastaan, että huoltamoyrittäjillä on velvollisuus maksaa polttoaine CEPSAlle yhdeksän päivää toimituksen jälkeen ja että he saavat samanaikaisesti CEPSAlta heille kuuluvan provision. Tällainen määräys, joka ei liity suoraan tietyn ajanjakson aikana todellisuudessa myytyihin polttoainemääriin, viittaa siihen, että huoltamoyrittäjät kantavat joka tapauksessa osan menekkiriskistä ja niitä kohdellaan itsenäisten välikäsien tavoin.

60. Menekkiriskiä olisi arvioitava toisin ainoastaan siinä tapauksessa, että CEPSAn toimittaman polttoaineen kiertonopeus ei missään tapauksessa ylitä yhdeksää päivää( ), eli jos polttoaine ei siis koskaan ole varastoituna polttoainesäiliöihin pidempään kuin yhdeksän päivän ajan ja se on aina myyty loppuun jo silloin, kun CEPSAn lasku maksetaan. Huoltamoyrittäjien maksut CEPSAlle muodostuivat nimittäin tällöin vain niiden tulojen siirtämisestä, joita kauppaedustaja tosiasiallisesti tavoittelee päämiehensä kanssa tekemistään liiketoimista ilman, että huoltamoyrittäjällä olisi tältä osin menekkiriskiä. Confederación ja CEPSA ovat tältä osin esittäneet ja arvioineet tosiseikat eri tavoin yhteisöjen tuomioistuimessa.

61. Myös menekkiriski jäisi CEPSAlle, jos huoltamoyrittäjällä olisi realistinen mahdollisuus vähentää ne toimitetun polttoaineen osuudet, joita ei mahdollisesti vielä ole myyty kolmansille( ) CEPSAn laskua maksettaessa( ) niin, että vain tosiasiallisesti lopullisille asiakkaille yhdeksän päivän sisällä myyty polttoaine olisi maksettava. Confederació on tosin todennut tältä osin yhteisöjen tuomioistuimelle, ettei CEPSAn harjoittamassa laskutusjärjestelmässä ole mahdollista tehdä tällaisia vähennyksiä polttoaineen toimittamisesta yhdeksän päivän kuluttua kulloinkin suoritettavista maksuista, ja niitä olisi vaikea käsitellä myös verotuksellisesti. Tämän seikan tutkiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

62. Kauppaedustajan välittämistä kaupoista koituviin riskeihin liittyy edellä käsiteltyjen tuotteeseen liittyvien riskien lisäksi myös liiketoiminnallinen investointiriski. Tällä tarkoitetaan erityisesti investointeja infrastruktuuriin (huoltamoiden osalta esimerkiksi polttoainesäiliöiden hankkiminen) ja mainonta päämiehen tuotteiden myynnin yhteydessä.( ) Siltä osin kuin tällaiset kustannukset kuuluvat kauppaedustajan maksettaviksi, hän nimittäin jakaa myös riskin, joka liittyy päämiehen lukuun välitettyihin kauppoihin. Ennakkoratkaisupyynnössä ei ole mitään tietoja tästä. On kansallisen tuomioistuimen tehtävänä esittää tältä osin tarvittavat toteamukset.

63. Nyt käsiteltävässä asiassa ei kaiken kaikkiaan voida poissulkea sitä, että edellä mainittujen tuotteeseen liittyviä riskejä ja liiketoiminnallisia investointiriskejä koskevien perusteiden soveltamisen perusteella saadaan sekava lopputulos. Siltä osin on muistettava, että nämä perusteet ovat ainoastaan viitteitä siitä, miten riski on jaettu kauppaedustajan ja päämiehen kesken. Kuten edellä todettiin, kaikkien yksittäistapaukseen liittyvien seikkojen kokonaisarviointi ratkaisee.

64. Jo silloin, jos kauppaedustaja vastaa ainoastaan osasta edellä mainituista kustannuksista tai velvoitteista, hänen asemansa lähenee itsenäisen jälleenmyyjän asemaa, jolloin edustajan ja päämiehen ei voida enää katsoa muodostavan yhtä taloudellista yksikköä, vaan edustajaa on pidettävä itsenäisenä yrityksenä näiden tuotteiden markkinoilla; mikäli sitä vastoin kauppaedustaja ei vastaa mistään riskeistä, jotka liittyvät hänen välittämiinsä kauppoihin, häntä voidaan pitää varsinaisena kauppaedustajana, joka toimii ainoastaan päämiehensä avustajana.( ) Näin pitäisi olettaa myös siinä tapauksessa, että kauppaedustaja kantaa vain merkityksettömässä määrin näitä riskejä.( ) Taloudelliselta kannalta ei näet ole mitään eroa siinä, kantaako kauppaedustaja ollenkaan tai vain merkityksettömässä määrin riskejä, jotka liittyvät hänen välittämiinsä kauppoihin.

65. Tässä tehtävä arviointi ei kata provisioriskiä. Kauppaedustajan toiminnan perustana on näet se, että hänen palkkionsa riippuu kokonaan tai osittain hänen omasta suorituksestaan, erityisesti hänen välittämiensä kauppojen lukumäärästä ja/tai arvosta.( ) Tästä syystä edustaja kantaa tyypillisesti provisioriskin samalla tavoin, olipa kyseessä varsinainen tai epävarsinainen kauppaedustaja.

iii) Riskin jakautumista koskevat seuraukset arvioitaessa huoltamosopimuksiin sisältyviä sitovia hintoja kilpailuoikeuden kannalta

66. Mikäli riskin jakautumista koskeva tutkimus johtaa siihen päätelmään, että huoltamoyrittäjät, joiden tavarantoimittaja on CEPSA, ovat sen varsinaisia kauppaedustajia ja muodostavat siis sen kanssa yhden taloudellisen yksikön, kyseiset huoltamosopimuksiin sisältyvät sopimuslausekkeet eivät kuuluisi EY 81 artiklan soveltamisalaan jo senkään vuoksi, että kyseessä ei ole itsenäisten yritysten välinen sopimus, eivätkä ne kuulu näin ollen myöskään asetuksen N:o 1984/83 tai asetuksen N:o 2790/1999 mukaisten ryhmäpoikkeusten soveltamisalaan. Kyseisten sopimusten mukaisia sitovia jälleenmyyntihintoja ja muita määräyksiä ei siten voida arvioida näiden oikeussääntöjen perusteella.( )

67. Mikäli huoltamoyrittäjiä on sitä vastoin heidän kantamiensa riskien vuoksi pidettävä epävarsinaisina kauppaedustajina tai itsenäisinä jälleenmyyjinä ja heidät on siten luokiteltava itsenäisiksi taloudellisiksi toimijoiksi, huoltamosopimuksia on arvioitava EY 81 artiklan ja sovellettavien ryhmäpoikkeusasetusten säännösten perusteella.

68. Viimeksi mainitun tapauksen osalta on täydellisyyden vuoksi todettava vielä seuraavaa:

69. Aluksi on huomattava, että EY 81 artikla ja siten myös mahdolliset ryhmäpoikkeusasetukset koskevat ainoastaan sellaisia yritysten välisiä sopimuksia, joiden tarkoituksena on kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen tai joilla on tällaisia vaikutuksia. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan( ) tässä yhteydessä ei pidä tarkastella pelkästään yksittäistä edustussopimusta vaan on otettava huomioon myös tähän sopimukseen liittyvä taloudellinen ja oikeudellinen asiayhteys kokonaisuutena. Erityisesti on otettava huomioon se, että yksittäisellä sopimuksella saattaa olla yhdessä toisten samanlaisten sopimusten kanssa kumulatiivinen vaikutus kilpailuun. Tästä syystä on tutkittava, miten tällainen sopimus yhdessä muiden samankaltaisten sopimusten kanssa vaikuttaa kotimaisten tai muista jäsenvaltioista tulevien kilpailijoiden mahdollisuuksiin päästä relevanteille markkinoille tai kasvattaa osuuttaan näistä markkinoista.

70. Siltä osin kuin kansallisessa lainsäädännössä ainoastaan viitataan yhteisön oikeuteen täysin valtionsisäisten tilanteiden osalta, ratkaisevaa ei ole myöskään se, ovatko asianomaiset huoltamosopimukset omiaan rajoittamaan jäsenvaltioiden välistä kauppaa.( ) Sellaisessa tapauksessa ei tarvitse myöskään välttämättä tutkia huoltamosopimusten vaikutuksia yhteismarkkinoihin vaan Espanjan kilpailuoikeuden perusteella vaikutuksia relevantteihin markkinoihin.

71. EY 81 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen ryhmäpoikkeusten osalta on lopuksi huomattava, että asetus N:o 1984/83 kumottiin 1.6.2000 asetuksella N:o 2790/1999. Niiden sopimusten osalta, jotka olivat voimassa jo 31.5.2000 ja jotka täyttivät kyllä poikkeukselle asetuksessa N:o 1984/83 asetetut edellytykset mutta eivät asetuksen N:o 2790/1999 mukaisia edellytyksiä, myönnettiin siirtymäaikaa 31.12.2001 saakka.

72. Se, mikä merkitys on annettava 1.6.2000 jälkeen Real Decreton nro 157/1992 1 §:n 1 momentin B kohtaan sisältyvälle viittaukselle asetukseen N:o 1984/83, on kansallista oikeutta koskeva kysymys, jonka arvioiminen kuuluu yksinomaan kansalliselle tuomioistuimelle.( )

73. Missään tapauksessa asetuksen N:o 1984/83 mukainen ryhmäpoikkeus sen enempää kuin asetuksen N:o 2790/1999 mukainen ryhmäpoikkeuskaan eivät kuitenkaan vapauta huoltamosopimuksia, joissa määrätään huoltamoyrittäjille sitovia jälleenmyyntihintoja, EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisen kiellon soveltamisesta.( ) Tällaista vapautusta ei voida johtaa näistä asetuksista myöskään laajentavalla tulkinnalla.( ) Lisäksi on muistettava, että asetuksen N:o 2790/1999 mukaista uutta ryhmäpoikkeusta ei kyseisen asetuksen 3 artiklan mukaan sovelleta silloin, kun markkinaosuus on yli 30 prosenttia.

VI Ratkaisuehdotus

74. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Tribunal Supremon kysymykseen seuraavasti:

1) Öljy-yhtiön ja sellaisten huoltamoyrittäjien, joiden tavarantoimittaja se on, välisiä yksinostosopimuksia, joissa viimeksi mainittu sitoutuu myymään yksinomaan tämän öljy-yhtiön moottori- ja lämmityspolttoaineita, on arvioitava EY 81 artiklan perusteella, vaikka öljy-yhtiön ja huoltamoyrittäjän välinen sopimus olisi komissio- tai edustussopimus.

Tällaiset sopimukset voivat 1.6.2000 lähtien olla sallittuja EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22 päivänä joulukuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999 nojalla.

Aikaisemmin tällaiset sopimukset saattoivat olla vapautettuja EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) mukaisesta kiellosta perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22 päivänä kesäkuuta 1983 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1984/83 nojalla.

2) Öljy-yhtiöiden ja sellaisten huoltamoyrittäjien, joiden tavarantoimittaja se on, välisiä sopimuksia, joissa viimeksi mainituille annetaan öljy-yhtiön moottori- ja lämmityspolttoaineiden osalta määräyksiä vähittäismyyntihinnoista sekä myynti- ja liiketoiminnan ehdoista ja menettelytavoista, on arvioitava EY 81 artiklan perusteella siinä tapauksessa, että asianomaiset huoltamoyrittäjät myyvät näitä polttoaineita joko omaan lukuunsa kolmansille osapuolille tai siten, että he joka tapauksessa – komissionääreinä tai kauppaedustajina – joutuvat vastaamaan enemmän kuin merkityksettömässä määrin myyntiin kolmansille osapuolille liittyvistä riskeistä.

Samoin edellytyksin voidaan arvioida tällaisia sopimuksia 1.6.2000 lähtien asetuksen N:o 2790/1999 perusteella ja voitiin arvioida ennen tätä ajankohtaa asetuksen N:o 1984/83 perusteella.