ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Ovatko SEU 3 artiklan 3 kohta, SEUT 3 artiklan 1 kohdan b alakohta, 119 artiklan 1 ja 2 kohta, 120 artikla, direktiivin 2011/7/EU (3) 1–4 artikla ja sisämarkkinoita ja kilpailua koskeva [SEUT] pöytäkirja [N:o 27] esteenä 14.8.2020 annetun asetuksen nro 104, joka on saatettu muutettuna laintasoiseksi 13.10.2020 annetulla lailla nro 126, 53 §:n 9 momentissa olevan kaltaisen kansallisen kriisisäännöstön tulkinnalle ja soveltamiselle siten, että tässä säännöstössä sallitaan velkojien sellaisia julkisyhteisöjä vastaan aloittamien täytäntöönpanomenettelyiden lykkääminen uudelleen 15.8.2020 ja 30.6.2021 välisenä aikana, joiden vakauttamissuunnitelma on hyväksytty, ja lykkäys myönnetään ainoastaan terveyskriisiä koskevien perustelujen perusteella, ja tämä lykkäys tulee vielä sen lykkäyksen lisäksi, jonka nämä julkisyhteisöt ovat jo saaneet paikallisia julkisyhteisöjä koskevista säännöksistä annettujen lakien koonnoksesta annetun asetuksen (Tuel) 243 a §:n 4 momentin ja 243 c 5 momentin säännösten perusteella ilman, että tämä lykkäys olisi johtanut kaikkia velkoja koskevaan menettelyyn, joka tarjoaisi vaihtoehtoisen tavan tyydyttää velkojat, ja kun otetaan huomioon seuraukset, joita tällaisella täytäntöönpanomenettelyiden uudella ja pitkällä lykkäyksellä on julkishallinnon maksujen myöhästymisten pidentymisen ja näin ollen kilpailun suojelun ja velkojayritysten kilpailukyvyn kannalta.
1)

Voidaanko (yksityisoikeudellista) organisaatiota, jolla on useita pääasiallisia toimintoja, muun muassa tutkimustoiminta, mutta jonka tuloista suurin osa on peräisin vastikkeellisten koulutuspalvelujen tarjoamisesta, pitää asetuksen N:o 651/2014 (1) 2 artiklan 83 alakohdassa tarkoitettuna yhteisönä?
C 182/44

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Budai Központi Kerületi Bíróság (Unkari) on esittänyt 2.3.2021 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on KI

(Asia C-131/21)

(2021/C 182/58)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Budai Központi Kerületi Bíróság

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

KI

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 50 artiklan – kun sitä tarkastellaan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi vuonna 1950 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 7 lisäpöytäkirjan 4 artiklan ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön valossa – vastaiseksi katsottava sellaisen rikosoikeudenkäynnin toimittaminen, jossa on osin kyse sellaisista teoista, joista syytetylle on hallinnollisessa seuraamusmenettelyssä jo määrätty lainvoimaisella päätöksellä sakko, joka on sen maksamatta jättämisen vuoksi muunnettu tuomioistuimen päätöksellä vankeusrangaistukseksi?
2)

Onko Euroopan unionin sekä Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välillä Euroopan unionin jäsenvaltioiden sekä Islannin ja Norjan välisestä luovutusmenettelystä tehdyn sopimuksen 1 artiklan 3 kohdan sekä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21 artiklan 1 kohdan ja 67 artiklan 1 kohdan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 artiklan ja 45 artiklan 1 kohdan perusteella mahdollista, että jäsenvaltio, jolle pidätysmääräys on osoitettu, tekee uuden päätöksen asiassa, kun toinen jäsenvaltio on samassa asiassa kieltäytynyt luovuttamasta asianomaista henkilöä syytetoimenpiteitä varten, sen jälkeen kun etsitty henkilö on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja muuttanut luovutuksesta kieltäytyneestä valtiosta valtioon, jolle uusi pidätysmääräys on osoitettu?
C 98/16

Valitus, jonka Lietuvos geležinkeliai AB on tehnyt 27.1.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu ensimmäinen jaosto) asiassa T-814/17, Lietuvos geležinkeliai v. komissio, 18.11.2020 antamasta tuomiosta

(Asia C-42/21 P)

(2021/C 98/16)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Lietuvos geležinkeliai AB (edustajat: W. Deselaers, K. Apel ja P. Kirst, Rechtsanwälte)

Muut osapuolet: Euroopan komissio ja Orlen Lietuva AB

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaan tai osittain siltä osin kuin sillä hylätään valittajan kanne 2.10.2017 annetun komission päätöksen C(2017) 6544 final (Asia AT.39813 – Baltian rautatiet) (1) kumoamiseksi

— kumoaa päätöksen kokonaan tai osittain

— toissijaisesti poistaa Lietuvos geležinkeliaille määrätyn sakon tai alentaa sen määrää edelleen ja

— velvoittaa komission korvaamaan kaikki tästä muutoksenhakumenettelystä ja asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vetoaa valituksensa tueksi neljään valitusperusteeseen.

Ensinnäkin, unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti ja tämän seurauksena soveltanut virheellisesti unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka mukana määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen on annettava oikeus käyttää infrastruktuuria ainoastaan, jos kieltäytymisellä saatetaan poistaa kaikki kilpailu markkinoilta siihen yritykseen nähden, joka pyytää käyttöoikeutta, jos tällaista kieltäytymistä ei voida objektiivisesti perustella ja jos käyttöoikeus sinänsä on välttämätön kyseisen yrityksen toiminnan harjoittamisen kannalta.

Toiseksi, se, että 19 kilometrin pituinen Luoteis-Liettuassa sijaitsevan Mažeikiain ja Latvian rajan välinen raideosuus (jäljempänä raideosuus) poistettiin ”kovalla kiireellä ja ilman, että sitä ennen olisi saatu tarvittavaa rahoitusta”, ei merkitse määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.

Kolmanneksi, unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että raideosuuden poistaminen oli omiaan rajoittamaan kilpailua.

Neljänneksi, unionin yleinen tuomioistuin toimi ristiriitaisesti viittaamalla valittajan väitettyyn kilpailunvastaiseen aikomukseen määrittäessään, onko sakkoa määrättävä, ja arvioidessaan sakon määrää, vaikka se oli todennut, että väitetty kilpailusääntöjen rikkominen ei perustu valittajan aikomukseen, kilpailunvastaiseen strategiaan tai vilpilliseen mieleen.

(1) Tiivistelmä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 102 artiklan mukaisesta menettelystä 2.2.2017 annetusta komission päätöksestä (Asia AT.39813 – Baltian rautatiet) (tiedoksiannettu numerolla C(2017) 6544) (EUVL 2017, C 383, s. 7).
2)

Onko SEUT 49 ja SEUT 56 artiklan sekä direktiiveillä 2002/19/EY (1), 2002/20/EY (2), 2002/21/EY (3) ja 2002/22/EY (4) – erityisesti direktiivin 2002/21/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140/EY (5), 8 artiklan 2 ja 4 kohdassa, direktiivin 2002/20/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140/EY, 3 artiklassa sekä direktiivin 2002/22/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136/EY (6), 20–22 artiklassa – nimenomaisesti yhdenmukaistetun sääntelyjärjestelmän oikea tulkinta esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, joka yhdessä luettuna ilmenee asetuksen nro 259/03 13, 70 ja 71 §:stä, lain nro 481/1995 2 §:n 12 momentin h ja l kohdasta sekä lain nro 249/1997 1 §:n 6 momentin 2 kohdasta ja jossa annetaan sähköisen viestinnän kansalliselle sääntelyviranomaiselle toimivalta vahvistaa, i) että matkapuhelinpalvelujen alalla tehtävien tarjousten uusimisväli ja laskutusjakso on vähintään neljä viikkoa ja että niillä operaattoreilla, jotka soveltavat tarjousten uusimisessa ja laskutuksessa jotakin muuta kuin kuukausiperusteista ajanjaksoa, on velvollisuus ilmoittaa käyttäjälle viipymättä tekstiviestillä tarjouksen uusimisesta; ii) että kiinteän puhelinverkon alalla tarjousten uusimisväli ja laskutusjakso on joko yhden kuukauden tai useamman kuukauden ja iii) että matkapuhelinpalvelut ja kiinteän verkon palvelut yhdistäviin tarjouksiin sovelletaan viimeksi mainittuihin sovellettavaa ajanjaksoa?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 22.12.2020 – Fenix International Limited v Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Asia C-695/20)

(2021/C 110/17)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Fenix International Limited

Vastapuoli: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 15.3.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011 (1) 9 a artikla, joka lisättiin 7.10.2013 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1042/2013 (2) 1 artiklan 1 kohdan c alakohdalla, pätemätön sillä perusteella, että sillä ylitetään täytäntöönpanovalta tai -velvollisuus, joka neuvostolla on 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (3) 397 artiklan perusteella, siltä osin kuin sillä täydennetään ja/tai muutetaan direktiivin 2006/112/EY 28 artiklaa?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY täytäntöönpanotoimenpiteistä 15.3.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 282/2011 (EUVL 2011, L 77, s. 1).

(2) Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 282/2011 muuttamisesta palvelujen suorituspaikan osalta 7.10.2013 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1042/2013 (EUVL 2013, L 284, s. 1).

(3) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
1)

Voidaanko asiassa C-186/16, Andriciuc ym. (1) annetussa tuomiossa kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13/ETY (2) 4 artiklan 2 kohdasta omaksutun tulkinnan perusteella katsoa, että sellainen vaihtokurssiriskin kantamista koskeva sopimusehto on selkeä ja ymmärrettävä, jossa ei määrätä nimenomaisesti, että velallinen joutuu yksin kantamaan vaihtokurssiriskin kokonaisuudessaan vaan jossa on vain velallisen ilmoitus siitä, että se on täysin tietoinen liiketoimeen liittyvistä mahdollisista riskeistä ja erityisesti siitä, että kyseessä olevan ulkomaisen valuutan arvon muutokset suhteessa Unkarin forinttiin (HUF) voivat muuttaa tällaisen forinttimääräisen lainan lainanhoitokuluja niin ylös- kuin alaspäinkin?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Cour de cassation (Ranska) on esittänyt 1.12.2020 – VA ja ZA v. TP

(Asia C-645/20)

(2021/C 53/35)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: VA ja ZA

Vastaaja: TP

Ennakkoratkaisukysymykset

”Onko toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (1) 10 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksiä tulkittava siten, että silloin, kun perittävän asuinpaikka hänen kuollessaan ei sijainnut jäsenvaltiossa, jäsenvaltion, jonne perittävä ei ole asettunut asumaan, tuomioistuimen, joka kuitenkin toteaa, että perittävä on kyseisen valtion kansalainen ja hänellä on siellä omaisuutta, on omasta aloitteestaan tutkittava, onko sillä on kyseisessä asetuksessa säädetty toissijainen toimivalta?”

(1) EUVL 2012, L 201, s. 107.
2.

Mikäli kyseessä on asetuksessa N:o 1370/2007 tarkoitettu julkisen palvelun velvoite, onko jäsenvaltiolla asetuksen N:o 1370/2007 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdan perusteella oikeus sulkea kansallisella lailla pois tällaisen velvoitteen täyttämisen perusteella suoritettavan korvauksen maksaminen liikenteenharjoittajalle? Mikäli jäsenvaltiolla on oikeus sulkea pois korvauksen maksaminen liikenteenharjoittajalle, millä edellytyksillä se voi näin tehdä?
C 28/29

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Fővárosi Törvényszék (Unkari) on esittänyt 12.11.2020 – Polskie Linie Lotnicze ”LOT” SA v. Budapest Főváros Kormányhivatala

(Asia C-597/20)

(2021/C 28/46)

Oikeudenkäyntikieli: unkari

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Fővárosi Törvényszék

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Polskie Linie Lotnicze ”LOT” SA

Vastaaja: Budapest Főváros Kormányhivatala

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 261/2004 (1) 16 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että kansallinen elin, joka on vastuussa tämän asetuksen täytäntöönpanosta ja jossa on esitetty yksittäisen matkustajan vaatimus, ei voi velvoittaa asianomaista lentoliikenteen harjoittajaa maksamaan korvausta, joka matkustajalle kuuluu asetuksen nojalla?

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
1)

Onko asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) ulottamisesta koskemaan niitä kolmansien maiden kansalaisia, joita nämä asetukset eivät yksinomaan heidän kansalaisuutensa vuoksi vielä koske, annetun asetuksen (EU) N:o 1231/2010 (3) 1 artiklassa käytettyä ilmaisua ”on laillinen asuinpaikka” tulkittava siten, että se koskee myös sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, jotka oleskelevat jäsenvaltiossa oleskeluluvan turvin ja joilla on ulkomaalaisviranomaisen antama asuinpaikkaa osoittava asiakirja?
2.

Asetuksen 2020/1055 2 artiklan 4 kohdan a alakohdalla, jolla muutetaan asetuksen (EY) N:o 1072/2009 8 artiklaa lisäämällä siihen 2 a kohta, jossa säädetään, että ”liikenteenharjoittajat eivät saa harjoittaa kabotaasiliikennettä samalla ajoneuvolla tai, jos kyseessä on ajoneuvoyhdistelmä, sen vetovaunulla samassa jäsenvaltiossa neljään päivään siitä, kun sen kyseisessä jäsenvaltiossa suorittama kabotaasimatka on päättynyt”, rikotaan: 2.1 SEU 3 artiklan 3 kohtaa, SEUT 11 ja SEUT 191 artiklaa, koska pakollinen neljään päivän aika, jona ei saa harjoittaa toimintaa kabotaasimatkan päätyttyä, lisää tyhjillä kuljetusajoneuvoilla tapahtuvaa liikennöintiä unionin teillä ja lisää hiilidioksidipäästöjä ja ympäristön saastumista. Tästä syystä riidanalainen toimi on vastoin perussopimuksissa vahvistettua vaatimusta, jonka mukaan Euroopan unionin kuljetuspolitiikan toteuttamisessa on otettava huomioon ympäristönsuojelun vaatimukset ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteet. 2.2 SEUT 26 artiklaa ja syrjintäkiellon periaatetta. Neljän päivän aika, jona ei saa harjoittaa toimintaa kabotaasimatkan päätyttyä, rajoittaa sisämarkkinoiden toimintaa ja logistiikkaketjun tehokkuutta. Maanteiden tavaraliikenteen markkinoiden jakaminen on saanut aikaan pienten ja Euroopan unionin reuna-alueilla sijaitsevien jäsenvaltioiden syrjintää, samalla kun suuret ja Euroopan unionin keskellä olevat jäsenvaltiot saavat maantieteellisen sijaintinsa vuoksi lainvastaista ja perusteetonta etua. 2.3 SEUT 91 artiklan 2 kohtaa ja SEUT 94 artiklaa, koska riidanalainen toimi annettiin ottamatta huomioon negatiivisia vaikutuksia pienten ja Euroopan unionin reuna-alueilla sijaitsevien jäsenvaltioiden liikenteenharjoittajien taloudelliseen tilanteeseen, elintasoon ja työllisyysasteeseen näissä jäsenvaltioissa. 2.4 Hyvän lainsäädännön periaatteita, koska riidanalainen toimi annettiin ilman vaikutustenarviointia ja tutkimatta asianmukaisesti sen negatiivisia sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia sekä sen vaikutuksia ympäristölle. 2.5 Suhteellisuusperiaatetta, koska neljän päivän aika, jona ei saa harjoittaa toimintaa kabotaasimatkan päätyttyä, ei ole asianmukainen toimi, koska se ei ole oikeassa suhteessa tavoiteltuihin päämääriin, joita ovat kabotaasia koskevien periaatteiden selkeyttäminen ja niiden täytäntöönpanon tehokkuuden lisääminen.
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asetuksen N:o 1215/2012 säännöksiä ja erityisesti sen 1 artiklaa, 2 artiklan a alakohtaa sekä 39, 45, 46 ja 52 artiklaa tulkittava siten, että täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä riippumatta siitä, täyttyykö jokin asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklassa esitetyistä perusteista, jos tutkittava ratkaisu ei ole asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan 2 alakohdassa tai 39 artiklassa tarkoitettu tuomio tai jos alkuperäjäsenvaltiossa tehty ratkaisun perustana oleva hakemus ei kuulu asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan?
—

asetus (EU) 2020/1054 on kumottava osittain seuraavilta osin: — 1 artiklan 6 kohdan c alakohta, jolla on muutettu asetuksen (EY) N:o 561/2006 8 artiklan 8 kohtaa — 1 artiklan 6 kohdan d alakohta, jolla on muutettu asetuksen (EY) N:o 561/2006 8 artiklaa lisäämällä siihen uusi 8 a kohta toissijaisesti ja vain siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, että edellä mainitut säännökset liittyvät erottamattomasti asetuksen (EU) 2020/1054 muihin säännöksiin tai koskevat tämän toimenpiteen olennaista sisältöä, mainittu unionin säädös on kumottava kokonaisuudessaan,
—

Asetuksen (EY) N:o 561/2006 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse vuorokautista ja viikoittaista enimmäisajoaikaa, vähimmäistaukoja sekä vuorokautisia ja viikoittaisia lepoaikoja koskevista vähimmäisvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 165/2014 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse ajopiirtureilla tapahtuvasta paikannuksesta (1)15.7.2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/1054 1 artiklan 6 kohdan d alakohta on kumottava.
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Amtsgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 6.8.2020 – SP v. KLM Royal Dutch Airlines, Direktion für Deutschland

(Asia C-367/20)

(2021/C 9/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Amtsgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Kantaja: SP

Vastaaja: KLM Royal Dutch Airlines, Direktion für Deutschland

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 261/2004 (1) 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, tarkasteltuina yhdessä kyseisen asetuksen 3 artiklan 5 kohdan kanssa, tulkittava siten, että kun on kyse yhteen ainoaan varaukseen perustuvasta lennosta, johon liittyy jatkolento, eli kahdesta lennosta muodostuvasta lennosta jäsenvaltioiden ulkopuolella (kolmannessa maassa) sijaitsevalta lentoasemalta jäsenvaltion alueella sijaitsevalle lentoasemalle [toisen jäsenvaltion] lentoaseman kautta, määräpaikkaansa vähintään kolme tuntia myöhässä sen vuoksi saapunut matkustaja, että ensimmäinen lento-osuus, jonka yhteisten reittitunnusten käyttöä koskevan sopimuksen perusteella suoritti kolmanteen maahan sijoittautunut lentoliikenteen harjoittaja, on viivästynyt, voi nostaa kyseiseen asetukseen perustuvan korvauskanteensa sitä yhteisön lentoliikenteen harjoittajaa vastaan, jolta lento on kokonaisuudessaan varattu ja joka on suorittanut ainoastaan toisen lento-osuuden?

Unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on 12.11.2020 antamallaan määräyksellä määrännyt seuraavaa:

Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 5 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kun on kyse yhteen ainoaan varaukseen perustuvasta lennosta, johon liittyy jatkolento, eli kahdesta lennosta muodostuvasta lennosta kolmannessa maassa sijaitsevalta lentoasemalta jäsenvaltiossa sijaitsevalle lentoasemalle toisen jäsenvaltion lentoaseman kautta, lopulliseen määräpaikkaansa vähintään kolme tuntia myöhässä sen vuoksi saapunut matkustaja, että ensimmäinen lento, jonka yhteisten reittitunnusten käyttöä koskevan sopimuksen perusteella suoritti kolmanteen maahan sijoittautunut lentoliikenteen harjoittaja, on viivästynyt, voi nostaa kyseiseen asetukseen perustuvan korvauskanteensa jälkimmäisen lennon suorittanutta yhteisön lentoliikenteen harjoittajaa vastaan.

(1) Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
6)

Jos vastaus kolmanteen, neljänteen tai viidenteen kysymykseen on myöntävä, miten jäsenvaltion elimen on unionin oikeuden mukaan meneteltävä, jos se on unionin oikeuden vastaisesti jättänyt jakamatta toiminnanharjoittajalle maksuttomia päästöoikeuksia sellaisen happikonvertteriprosessiin käytettävän laitoksen osalta, joka ei ole enää käytössä, ja ajanjakso, jolle päästöoikeuksia jaettiin, on jo päättynyt?
2)

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevalle kansalliselle lainsäädännölle – eli vuonna 2015 kulutusluottolain muuttamisesta ja täydentämisestä annetulle laille – jolla yhtäältä velvoitetaan pakottavalla säännöksellä palvelujen tarjoaja tarjoamaan kuluttajalle mahdollisuus lainasopimuksen sellaisen lisäsopimuksen tekemiseen kyseisessä laissa säädetyllä tavalla, jolla tietyt sopimusehdot, jotka mainitun lain voimaantuloajankohtana (korkojen yksipuolista muuttamista koskeva ehto) tai myöhemmin (ehto, joka liittyy Sveitsin frangia koskevaan valuuttaehtoon) on tuomioistuinratkaisuilla julistettu mitättömiksi, korvataan pätevillä sopimusehdoilla siten, että katsotaan, että sopimuspuolten välillä on alun perin sovittu lisäsopimuksessa tarkoitetulla tavalla, millä varmistetaan sopimuksen pätevyys, ja jolla toisaalta kuluttajan, joka on vapaaehtoisesti hyväksynyt lisäsopimuksen tekemisen, kohtuuttomien sopimusehtojen perusteella suorittamia maksuja käytetään hänen sellaisten velvoitteidensa täyttämiseen, jotka perustuvat pätevän lisäsopimuksen ehtoihin, ja johon sisältyy mahdollisuus sopia siitä, miten liikaa maksettujen määrien suhteen menetellään, tai liikaa maksettujen määrien palauttamisesta kuluttajalle silloin, kun kyseinen määrä ylittää uuden takaisinmaksusopimuksen lyhennysten määrän, mainitussa laissa säädetyllä tavalla?
1)

Onko uuden Luganon yleissopimuksen (1) 15 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että kaupallisen toiminnan tai elinkeinotoiminnan ”harjoittaminen” siinä sopimusvaltiossa, jossa kuluttajan kotipaikka on, edellyttää jo sopimuksen valmistelun ja tekemisen yhteydessä kuluttajan sopimuskumppanin rajat ylittävää toimintaa, vai onko kyseistä määräystä sovellettava kanteen osalta toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämiseksi myös silloin, jos sopimuspuolten uuden Luganon yleissopimuksen 59 ja 60 artiklassa tarkoitettu kotipaikka oli sopimusta tehtäessä samassa sopimusvaltiossa ja oikeussuhteen ulkomainen liityntä on syntynyt vasta jälkikäteen siten, että kuluttaja on myöhemmin muuttanut toiseen sopimusvaltioon?
1)

Onko toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (1)(jäljempänä asetus 650/2012) 70 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että todistuksen jäljennös, johon ei kyseisen säännöksen vastaisesti ole merkitty sen voimassaolon päättymispäivää, a. on toistaiseksi voimassa ja pätevä vai että b. tällainen jäljennös on voimassa ainoastaan kuuden kuukauden ajan oikeaksi todistetun jäljennöksen antamispäivästä vai että c. tällainen jäljennös on voimassa ainoastaan kuuden kuukauden ajan jostain toisesta ajankohdasta vai että d. tällainen jäljennös ei ole voimassa eikä sovellu asetuksen 650/2012 63 artiklassa tarkoitettuun käyttöön?