Valitus, jonka TUIfly GmbH on tehnyt 10.12.2021 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-447/18, TUIfly GmbH v. komissio, 29.9.2021 antamasta tuomiosta

(Asia C-763/21 P)

(2022/C 73/24)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: TUIfly GmbH (edustajat: L. Giesberts ja D. J. Westarp, Rechtsanwälte)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 29.9.2021 asiassa T-447/18 antaman tuomion kokonaisuudessaan sekä kumoaa valtiontuesta SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), jonka Itävalta on toteuttanut Klagenfurtin lentoaseman, Ryanairin ja muiden lentoasemaa käyttävien lentoyhtiöiden hyväksi, 11.11.2016 annetun komission päätöksen (EU) 2018/628 (EUVL 2018, L 107, s. 1) 7 ja 8 artiklan ja sen 9, 10 ja 11 artiklan siltä osin kuin nämä liittyvät 7 ja 8 artiklaan

— velvoittaa vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen.

Ensimmäisen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa tulkinnut SEUT 107 artiklan 1 kohtaa virheellisesti ja siten rikkonut unionin oikeutta. SEUT 107 artiklan 1 kohdan yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin on markkinataloussijoittajaperiaatetta soveltaessaan ylittänyt unionin oikeuden sallitun tulkinnan rajat.

Unionin yleinen tuomioistuin on yhtäältä komission näkemykseen yhtyen päätynyt oikeudenvastaisesti katsomaan, että valittajalle on myönnetty etu. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin on markkinataloussijoittajaperiaatetta soveltaessaan nojautunut oikeudellisesti virheellisellä tavalla useisiin sellaisiin näkökohtiin, jotka eivät ole sallittuja. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään ole tulkinnut SEUT 107 artiklan 1 kohtaa ehdottoman objektiivisesti vaan subjektiivisesti. Tällöin unionin yleinen tuomioistuin on (komission näkemykseen yhtyen) katsonut, että jäsenvaltio ei ollut laatinut liiketoimintasuunnitelmia ennen sopimusten tekemistä. Tuohon aikaan tämä ei kuitenkaan ollut oikeuskäytännön ja hallintokäytännön mukaista, joten unionin yleinen tuomioistuin on loukannut luottamuksensuojan vaatimusta ja taannehtivuuskieltoa.

Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on nojautunut kannattavuudesta tekemässään analyysissä vain kannattavuutta lyhyellä aikavälillä koskeviin näkökohtiin, vaikka tämä on unionin tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan aineellisesti virheellistä eikä se ole vastannut merkityksellisen ajankohdan hallintokäytäntöä. Tällöin unionin yleinen tuomioistuin on taannehtivuuskiellon vastaisesti soveltanut sopimuksiin komission ilmailusuuntaviivoja, jotka on annettu vasta markkinointisopimusten tekemisen jälkeen. Soveltaminen on tapahtunut itsessäänkin virheellisesti. Unionin yleinen tuomioistuin on myös perustellut toteamuksiaan halpalentoyhtiöiden toimialan väitetyillä erityispiirteillä, joita ei kuitenkaan ole ollut olemassa merkityksellisenä ajankohtana.

Valittaja vetoaa siihen, että jos kannattavuutta pitkällä aikavälillä koskevat näkökohdat olisi otettu asianmukaisesti huomioon ja jos edellä mainittuja oikeudellisia virheitä ei olisi tehty, kysymykseen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolosta olisi ollut vastattava kieltävästi.

Toisessa valitusperusteessa valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta SEUT 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan virheellisestä soveltamisesta tukien mahdollisen oikeuttamisen arvioinnissa sekä ilmeisistä ristiriitaisuuksista.

Ensinnäkin unionin yleisen tuomioistuimen valitsema arviointiperuste (yksinomainen nojautuminen valittajan liikennöimien yksittäisten lentoyhteyksien kannattavuuteen) on ollut aineellisesti virheellinen, koska siinä on jätetty huomiotta lainsäädännön systematiikassa pakottavasti edellytetty tosiseikastojen ja oikeuttamisperusteiden erottaminen toisistaan. Tämä arviointiperuste ei myöskään (varsinkaan vuoden 2003 markkinointisopimusten osalta) ole millään tavoin vastannut asiaan vaikuttavaa hallinto- ja oikeuskäytäntöä merkityksellisenä ajankohtana. Toisin kuin lentoasemalle myönnettyjä tukia arvioidessaan, unionin yleinen tuomioistuin on valittajan asemaa arvioidessaan oikeudenvastaisesti jättänyt täysin huomiotta Kärntenin alueen liikennetarpeet. Tämä on sovittamattomassa ristiriidassa sen kanssa, että lentoasemalle ja valittajalle myönnettyjen tukien intressiperustat ovat samankaltaiset tai samat. Unionin yleinen tuomioistuin on sivuuttanut SEUT 107 artiklan 3 kohdan taustalla olevat perustavanlaatuiset arvopäämäärät ja siten rikkonut kyseistä määräystä.

Valittaja vetoaa siihen, että jos SEUT 107 artiklan 3 kohtaa olisi sovellettu hyväksyttävällä tavalla, tuet olisi ollut todettava sallituiksi.