Asia C‑687/13

Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH

vastaan

Hauptzollamt Regensburg

(Finanzgericht Münchenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Polkumyynti — Kiinasta peräisin olevien keraamisten laattojen tuonnissa käyttöön otettu polkumyyntitulli — Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 917/2011 — Pätevyys — Asetus (EY) N:o 1225/2009 — 2 artiklan 7 kohdan a alakohta — Normaaliarvo — Määrittäminen kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan perusteella — Soveltuvan kolmannen maan valinta — Huolellisuusvelvollisuus — Puolustautumisoikeudet — Perusteluvelvollisuus — Otanta”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 10.9.2015

Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen – Polkumyyntimarginaali – Normaaliarvon määrittäminen – Tuonti muusta kuin markkinatalousmaasta – Viittaus kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävään hintaan – Asianmukainen ja kohtuullinen määrittämistapa – Valintaperusteet, joita on käytettävä viitemaan valinnassa

Ks. tuomion teksti. (ks. 41–43 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 44 ja 51 kohta)

Silloin, kun kyse on tuotteen normaaliarvon määrittämisestä muussa kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa, normaaliarvo määritetään polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaan lähtökohtaisesti kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai sitä koskevan laskennallisen arvon perusteella. Kyseisellä säännöksellä pyritään siihen, ettei sellaisissa maissa, jotka eivät ole markkinatalousmaita, voimassa olevia hintoja ja kustannuksia oteta huomioon, koska nämä muuttujat eivät näissä maissa perustu markkinavoimien normaaliin vaikutukseen. Tässä yhteydessä asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan toisen alakohdan mukaan soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottamalla huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä olevat luotettavat tiedot. Unionin toimielinten tehtävänä on nimittäin kaikki mahdolliset vaihtoehdot huomioon ottaen yrittää löytää kolmas maa, jossa samankaltaisen tuotteen hinta muodostuu olosuhteissa, jotka ovat mahdollisimman pitkälti verrattavissa viejämaan olosuhteisiin, sillä edellytyksellä, että kyse on markkinatalousmaasta. Kyseisen säännöksen sanamuodosta ja rakenteesta ilmenee, että tavoitteella, joka koskee etusijan antamista kyseisessä säännöksessä säädetylle ensisijaiselle menetelmälle, pyritään siihen, että normaaliarvo viejämaassa saadaan määritettyä hyväksyttävällä tavalla valitsemalla sellainen kolmas maa, jossa samankaltaisen tuotteen hinta muodostuu olosuhteissa, jotka ovat mahdollisimman pitkälti verrattavissa viejämaan olosuhteisiin, sillä edellytyksellä, että kyse on markkinatalousmaasta. Tässä asiayhteydessä toimielimet voivat silloin, kun viejämaan markkinat ja vertailumaan markkinat eroavat toisistaan teknisen kehityksen tason osalta, perustellusti tukeutua vertailumaan samankaltaisen tuotteen markkinoilla esiintyvään vilkkaaseen kilpailuun valitessaan kyseisen maan soveltuvaksi kolmanneksi maaksi, joka on markkinatalousmaa. Vilkas kilpailu aiheuttaa nimittäin lähtökohtaisesti hintoihin kohdistuvia laskupaineita, joten tiedot erittäin kilpailukykyisiltä markkinoilta eivät välttämättä johda suurempaan polkumyyntimarginaaliin kuin tiedot maasta, jossa kustannukset ovat alhaisempia ja myös kilpailu vähäisempää. Lisäksi kehityksen korkeampi taso on omiaan kompensoimaan alhaisempia työvoimakustannuksia, joten korkeampia työvoimakustannuksia ei voida välttämättä pitää osoituksena korkeammista hinnoista ja suuremmasta normaaliarvosta. (ks. 48–50, 58 ja 59 kohta)

Vertailumaan valinnasta muun kuin markkinatalousmaista peräisin olevan tuonnin normaaliarvon määrittämiseksi polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti on todettava, että koska kolmansiin maihin, joita on harkittu vertailumaiksi, sijoittautuneet tuottajat eivät ole velvollisia tekemään yhteistyötä, se, että ne eivät noudata komission kehotusta tehdä yhteistyötä, ei voi merkitä kyseisellä toimielimellä olevan huolellisuusvelvollisuuden laiminlyömistä. Tässä yhteydessä unionin toimielinten tehtävänä on silloin, kun mikään yrityksistä, joihin on otettu yhteyttä, ei ole valmis tekemään yhteistyötä ja kun komissio soveltaa näin ollen asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa säädettyä toissijaista menetelmää, joka muodostuu kyseisen tuotteen normaaliarvon määrittämisestä ”millä tahansa hyväksyttävällä perusteella”, tutkia huolellisesti niiden käytettävissä olevat tiedot – joihin kuuluvat muun muassa Eurostatin tilastot – sen selvittämiseksi, voidaanko jotakin maata käyttää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna vertailumaana. Silloin, kun yritys, johon on otettu yhteyttä, suostuu tekemään yhteistyötä komission kanssa ja kun komissio soveltaa tämän takia kyseisessä säännöksessä säädettyä ensisijaista menetelmää, joka muodostuu normaaliarvon määrittämisestä kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa, käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella tai tällaisesta maasta muihin maihin vietäessä käytetyn hinnan perusteella, komissio on kuitenkin vapautettu näiden tilastojen tutkimisesta. (ks. 55 ja 56 kohta)

Muun kuin markkinatalousmaista peräisin olevan tuonnin osalta polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen N:o 1225/2009 2 artiklan 7 kohdassa säädetään normaaliarvon määrittämistä koskevasta erityisjärjestelystä, joka poikkeaa kyseisen artiklan 1–6 kohdassa säädetystä järjestelystä, joten viimeksi mainittujen kohtien sanamuoto ei ole merkityksellinen määritettäessä, onko pääasiassa kyseessä oleva normaaliarvo määritettävä yhden vai useamman tuottajan hintojen perusteella. Tässä yhteydessä on todettava normaaliarvon määrittämisestä kyseisen asetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan nojalla, ettei ainoastaan se, että vertailumaassa on vain yksi tuottaja, sinänsä merkitse sitä, etteivätkö hinnat siellä olisi syntyneet todellisen kilpailun tuloksena, koska todellinen kilpailu voi aivan yhtä hyvin syntyä muista maista peräisin olevan huomattavan tuonnin ansiosta, kun hintoja ei valvota. Ratkaiseva seikka valittaessa tuottajaa tai tuottajia vertailumaassa on nimittäin se, ovatko hinnat kolmansien maiden sisäisillä markkinoilla syntyneet todellisen kilpailun tuloksena. (ks. 65–67 kohta)

Polkumyyntitutkimuksen yhteydessä sen osalta, onko käytettävä ulkopuolisia asiantuntijoita, unionin toimielinten on – koska ei ole erityistä syytä olettaa toisin – lähtökohtaisesti katsottava kykenevän arvioimaan itse tiedot asianmukaisella tavalla. (ks. 69 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 75–78 kohta)