Tästä ilmenee, että nuohoojien hoitamat palotoimeen kuuluvat tehtävät eivät liity sellaisinaan julkisen vallan käyttöön direktiivin 2006/123 2 artiklan 2 kohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla eivätkä ne ole siis toimintaa, joka on kyseisen säännöksen nojalla suljettu kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.

Palotoimeen kuuluvat tehtävät ovat näet julkisen vallan käyttöön nähden avustavia toimintoja siltä osin kuin kunkin kunnan kunnanjohtaja siirtää ne nuohoojille ja ne hoidetaan kunnanjohtajan välittömässä valvonnassa ilman, että nuohoojilla olisi omaa täytäntöönpanovaltaa tai voima- tai pakkokeinoja asiakkaisiinsa nähden. Tätä toteamusta tukee nuohoojille asetettu velvollisuus ilmoittaa mainittuja tehtäviä hoitaessaan asianomaiselle kunnalle puutteista, joita ei ole korjattu, jos on olemassa välitön palovaara tai jos tarkastuksen suorittaminen on estetty.

Palveluista sisämarkkinoilla annettua direktiiviä 2006/123 on tulkittava siten, että se kattaa nuohoojan ammatin harjoittamisen kokonaisuudessaan, vaikka kyseinen ammatti edellyttää paitsi yksityisten taloudellisten toimintojen myös palotoimen alaan kuuluvien tehtävien suorittamista.

Palveluista sisämarkkinoilla annetun direktiivin 2006/123 10 artiklan 4 kohtaa sekä 15 artiklan 1 kohtaa, 2 kohdan a alakohtaa ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan nuohoojan elinkeinolupa on kokonaisuudessaan rajattu tiettyyn maantieteelliseen alueeseen, kun kyseisellä säännöstöllä ei pyritä johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla kansanterveyden suojelun tavoitteen toteutumiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.

Mainitun direktiivin 10 artiklan 4 kohdassa ja 15 artiklan 3 kohdassa säädetään näet kummassakin mahdollisuudesta oikeuttaa edellä mainitun alueellisen rajoituksen kaltainen sijoittautumisvapauden rajoitus ja edellytetään, että tätä varten noudatetaan samoja ehtoja, joilla pyritään siihen, että ensinnäkin kyseinen rajoitus ei ole syrjivä kansalaisuuden suhteen, että tämän jälkeen se on perusteltu yleisen edun mukaisin pakottavin syin ja että lopuksi se on omiaan takaamaan tavoitellun päämäärän saavuttamisen, sillä ei ylitetä sitä, mikä on välttämätöntä tavoitteen saavuttamiseksi, eikä muilla vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä voida saavuttaa samaa tulosta.

Tässä tapauksessa mainittua alueellista rajoitusta sovelletaan ilman kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää ja sen tarpeellisuutta koskeva ehto on täyttynyt, koska kansanterveyden suojelu on yksi niistä yleistä etua koskevista pakottavista syistä, joilla voidaan perustella sijoittautumisvapauden rajoituksia. Kyseisellä rajoituksella voidaan lisäksi jakaa nuohoojat tasapainoisesti jäsenvaltion alueella, varmistaa koko väestölle nuohouspalvelun asianmukainen saatavuus ja siis taata kansanterveyden riittävä suojelu.

Vaikka edellä esitetystä ilmenee, että tällaisella säännöstöllä voidaan lähtökohtaisesti saavuttaa kansanterveyden suojelun tavoite, kuitenkin myös tavan, jolla tässä säännöstössä pyritään kyseiseen tavoitteeseen, on oltava johdonmukainen. Tässä yhteydessä on todettava, että vaikka mainittu alueellinen rajoitus koskee nuohoojan ammatin harjoittamista kokonaisuudessaan, kansallisessa säännöstössä vahvistetaan alueiden rajaamisen ainoaksi kriteeriksi kriteeri, joka koskee nuohoojien vähimmäismäärää, jolla on taattava toiminnan taloudellinen kannattavuus kullakin alueella sen varmistamiseksi, että palotoimeen kuuluvat tehtävät hoidetaan tyydyttävällä tavalla, eikä siinä oteta millään tavalla huomioon yksityisiä taloudellisia toimintoja, jotka muodostavat lisäksi olennaisimman osan nuohoojan ammatin harjoittamisesta.

(ks. 55, 56, 58, 64, 65, 68 ja 79 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)