Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankintaa koskevat välilliset verot – Pääomayhtiöiltä kannettava pääomansijoitusvero

(Neuvoston direktiivin 69/335 4 artiklan 2 kohdan b ja c alakohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankintaa koskevat välilliset verot – Pääomayhtiöiltä kannettava pääomansijoitusvero

(Neuvoston direktiivin 69/335 johdanto-osan kuudes perustelukappale, 2 artiklan 1 kohta ja 4 artiklan 2 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista annetun neuvoston direktiivin 69/355, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 85/303, 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu ”yhtiöpääoman korottaminen” edellyttää yhtiöpääoman muodollista korottamista joko antamalla uusia yhtiöosuuksia tai osakkeita taikka korottamalla olemassa olevien yhtiöosuuksien tai osakkeiden nimellisarvoa.

Sitä vastoin kun yhtiön varat määritellään siten, että ne kattavat kaiken osakkaiden yhteistä tarkoitusta varten asettaman varallisuuden tuottoineen, mainitun direktiivin 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla ”pääomayhtiön varojen lisäämisellä” tarkoitetaan lähtökohtaisesti kaikenmuotoisia pääomayhtiöön kuuluvien varojen lisäämisiä.

Se seikka, että suoritusta ei tee kyseessä olevan pääomayhtiön yhtiömies vaan tämän emoyhtiö, eli ensin mainitun yhtiömiehen yhtiömies, ei ole esteenä sille, että suoritusta pidetään direktiivin 69/335 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna ”yhtiömiehen suorituksena”, mikäli suoritus, jonka konsernin emoyhtiö teki tytäryhtiönsä tytäryhtiölle, toteutettiin yhtiöosuuksien arvon lisäämiseksi tytäryhtiön tytäryhtiössä ja koska kyseinen arvon lisääminen koituu ensisijaisesti pääomayhtiön ainoan yhtiömiehen, eli tytäryhtiön eduksi. Suoritus on näin ollen katsottava tehdyksi tytäryhtiölle.

(ks. 33, 34 ja 39 kohta)

2. Pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista annetun neuvoston direktiivin 69/355, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 85/303, 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan – luettuna yhdessä saman direktiivin 2 artiklan 1 kohdan ja johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen kanssa – vastaista on se, että jäsenvaltio kantaa pääomayhtiöltä (tytäryhtiö) pääomansijoitusveroa kyseisen yhtiön emoyhtiön (konsernin emoyhtiö) ensin mainitun yhtiön tytäryhtiölle (tytäryhtiön tytäryhtiö) tekemästä suorituksesta, mikäli kyseessä olevasta suorituksesta kannetaan direktiivin säännösten mukaan pääomansijoitusvero tytäryhtiön tytäryhtiöltä.

Koska yhtiöön tehtyä pääomansijoitusta voidaan verottaa (yhteisössä) vain kertaalleen, edellä mainitusta suorituksesta ei nimittäin voida kantaa veroa toista kertaa, tällä kertaa tytäryhtiöltä.

Tältä osin vailla merkitystä on se seikka, että kyseessä oleva suoritus on mahdollisesti johtanut myös tytäryhtiön varojen lisääntymiseen, koska tällaista varallisuuden lisääntymistä on pidettävä ainoastaan tytäryhtiön tytäryhtiöön tehdyn pääomansijoituksen automaattisena ja liitännäisenä taloudellisena vaikutuksena eikä se näin ollen ole aiheutunut toisesta erillisestä pääomansijoituksesta, josta itsestään voitaisiin kantaa veroa. Niin ikään vailla merkitystä on se, että jäsenvaltio, joka on toimivaltainen verottamaan tytäryhtiön tytäryhtiötä, ei tosiasiassa ole verottanut kyseistä yhtiötä. Jäsenvaltioilla on vapaus päättää yhtiöihin tehtyjen pääomansijoitusten vapauttamisesta pääomansijoitusverosta, eikä tästä vapautuksesta aiheudu sitä, että niiden verotus sallitaan toisessa jäsenvaltiossa.

(ks. 40–44 kohta ja tuomiolauselma)