Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Yhteisön toimielinten harkintavalta - Tuomioistuinvalvonta - Tuomioistuinvalvonnan rajat

2 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Polkumyyntimarginaali - Normaaliarvon määrittäminen - Ensisijaisesti huomioon otettava seikka - Tavanomaisessa liiketoiminnassa noudatettu hinta - Muiden seikkojen käyttämisen edellytykset - Tavanomaisena liiketoimintana kotimaan markkinoilla tapahtunutta myyntiä tai asianmukaisen vertailun mahdollistavaa myyntiä ei ole - Tavanomainen liiketoiminta - Myynti, jonka perusteella asianmukainen vertailu on mahdollista - Tällaisen myynnin käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohdan a ja b alakohta)

3 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Polkumyyntimarginaali - Normaaliarvon määrittäminen - Laskennallisen arvon käyttäminen - Eri laskentamenetelmien käyttöjärjestys - Voittomarginaalin laskeminen - Ensisijaisesti on käytettävä kyseisen tuottajan tai viejän omasta samankaltaisen tuotteen voitollisesta kotimaan myynnistä kertynyttä voittoa - Edellytykset, joiden täyttyessä voidaan käyttää muiden tuottajien tai viejien samankaltaisen tuotteen voitollisesta kotimaan myynnistä kertynyttä voittoa

(Neuvoston asetuksen N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohdan b alakohdan ii alakohta)

4 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Polkumyyntimarginaali - Normaaliarvon määrittäminen - Laskennallinen arvo - Myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset - Menetelmä eroaa laskennallisen vientihinnan määrittämiseen käytettävästä menetelmästä

(Neuvoston asetuksen N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohta ja 7 artiklan 7 kohdan b alakohta)

5 Oikeudenkäyntimenettely - Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa - Tällaisten perusteiden esittämisen edellytykset - Uuden perusteen käsite

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 48 artiklan 2 kohta)

6 Yhteinen kauppapolitiikka - Polkumyynniltä suojautuminen - Polkumyyntimarginaali - Normaaliarvon määrittäminen - Laskennallisen arvon käyttäminen - Myynti Original Equipment Manufacturers (OEM) -ostajille - Tällaista myyntiä koskevaan laskennalliseen normaaliarvoon sisältyvän voittomarginaalin tarkistuksen edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohdan b alakohdan ii alakohta)

Tiivistelmä

7 Kun toimielimet päättävät perusasetusten nojalla konkreettisista polkumyynnin vastaisista toimista, niillä on laaja harkintavalta, koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia. Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuinten tällaisiin arviointeihin kohdistaman valvonnan on kohdistuttava vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole päätöksenteossa arvioitu ilmeisen väärin tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Kun toimielimet käyttävät niille perusasetuksella annettua harkintavaltaa, niillä ei muutenkaan ole velvollisuutta selittää yksityiskohtaisesti ja etukäteen niitä arviointiperusteita, joita ne aikovat kussakin tapauksessa soveltaa, edes siinä tapauksessa, että ne kehittävät uusia vaihtoehtoisia toimintatapoja.

8 Polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohdan a alakohdan sanamuodon ja rakenteen mukaan normaaliarvon määrittämisessä on ensisijaisesti käytettävä kotimaan markkinoilla noudatettua todellista hintaa. Perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan b alakohdasta nimittäin ilmenee, että tästä periaatteesta voidaan poiketa vain, jos samankaltaista tuotetta ei ole lainkaan myyty tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä tai jos tällainen myynti ei mahdollista asianmukaista vertailua.

Tavanomaisen liiketoiminnan käsite liittyy itse myynnin luonteeseen. Käsitteen tarkoitus on, että normaaliarvoa määritettäessä ulkopuolelle jätettäisiin sellaiset tilanteet, joissa myynti kotimaan markkinoille ei tapahdu tavanomaisin liiketaloudellisin ehdoin, erityisesti tilanteet, joissa tuotteen myyntihinta alittaa tuotantokustannukset.

Toimielimet katsovat, että jos tuottajan voitollisen kotimaan myynnin määrä on alle 10 prosenttia tuottajan kotimaan myynnin kokonaismäärästä samankaltaisen tuotteen osalta, todellinen hinta ei ole asianmukainen perusta normaaliarvon määrittämiselle.

Vaatimus, jonka mukaan kotimaan myynnin on mahdollistettava asianmukainen vertailu, liittyy siihen kysymykseen, onko tämä myynti niin edustavaa, että sitä voidaan käyttää normaaliarvon määrityksen perustana. Kotimaan markkinoilla tehdyissä liiketoimissa on nimittäin oltava kyse ostajien normaalista käyttäytymisestä ja liiketointen on perustuttava normaaliin hinnanmuodostukseen. Tämä vaatimus on täytetty, jos kyseisen tuottajan myynti kotimaan markkinoille on enemmän kuin 5 prosenttia yhteisöön suuntautuvasta viennistä.

9 Polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohdan b alakohdan ii alakohdassa esitetyt kolme laskentamenetelmää laskennallisen normaaliarvon määrittämiseksi on otettava huomioon siinä järjestyksessä, jossa ne on esitetty.

Voittomarginaali on siis laskettava ensisijaisesti käyttäen perustana kyseiselle tuottajalle samankaltaisen tuotteen voitollisesta kotimaan myynnistä kertynyttä voittoa. Vain siinä tapauksessa, että tällaisia tietoja ei ole käytettävissä tai että ne ovat epäluotettavia taikka käyttöön soveltumattomia, voittomarginaali lasketaan viittaamalla muille tuottajille samankaltaisen tuotteen kotimaan myynnistä kertyneeseen voittoon.

Kun tuottaja tai viejä saa voittoa sellaisesta kotimaan myynnistä, jonka määrä on vähemmän kuin 10 prosenttia kotimaan myynnin kokonaismäärästä samankaltaisen tuotteen osalta, voittoa ilmoittavat luvut eivät ole luotettavia eikä niitä voida käyttää kyseisten tuotteiden laskennalliseen normaaliarvoon sisällytettävää voittomarginaalia laskettaessa, ellei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista.

10 Normaaliarvon ja vientihinnan määrittämisessä noudatetaan eri sääntöjä, jotka ovat riippumattomia toisistaan. Toimielimillä ei näin ollen ole velvollisuutta ottaa huomioon sitä vakuutus- ja kuljetuskustannusten määrää, joka on laskettu nimenomaan sen määrittämiseksi, mikä oli polkumyynnillä vietyjen tuotteiden nettovientihinta vapaasti tehtaalla, kun ne määrittävät laskennallista normaaliarvoa.

11 Työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja 48 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja että kanteen on sisällettävä yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista ja että asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin - nimenomaisesti tai implisiittisesti - kanteessa esitettyä perustetta ja jolla on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi.

12 Olennainen ero Original Equipment Manufacturers (OEM) -myynnin ja tuottajan omalla tavaramerkillä tapahtuneen myynnin välillä on se taso, jolla markkinointi tapahtuu. Nämä kaksi myyntimuotoa kohdistuvat eri asiakkaisiin, jotka yleensä toimivat markkinoinnin eri tasoilla. OEM-ostaja toimii eri tavalla kuin tavallinen jälleenmyyjä. OEM-ostaja ostaa tuotteita valmistajalta ja myy ne edelleen omalla tavaramerkillään ottaen itse vastatakseen valmistajan velvollisuuksista ja tuotteiden markkinointiin liittyvistä kuluista. Tämän toiminnan erityisluonne vaikuttaa erityisesti valmistajan OEM-ostajilta veloittamien hintojen rakenteeseen, sillä nämä hinnat ovat yleensä alempia kuin tavallisilta jälleenmyyjiltä veloitetut hinnat.

Neuvosto ei ole siis rikkonut polkumyynnin vastaisen perusasetuksen N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohtaa vaatiessaan tuottajaa näyttämään toteen, jotta tämä saisi OEM-tarkistuksen hyväkseen, että tuottajan yhteisöön OEM-ostajille tapahtuneessa myynnissä hinnat olivat alempia ja voittomarginaali pienempi kuin tuottajan omalla tavaramerkillä tapahtuneessa kotimaan myynnissä.