Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Perustamissopimuksen määräykset – Soveltamisala – Onnenpelit

(EY 49 artikla)

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Onnenpelit

(EY 49 artikla)

3. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Onnenpelit

(EY 49 artikla)

4. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Onnenpelit

(EY 49 artikla)

Tiivistelmä

1. EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että toimija, joka haluaa tarjota internetin välityksellä urheiluvedonlyöntejä muussa jäsenvaltiossa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossaan, ei lakkaa kuulumasta kyseisen määräyksen soveltamisalaan pelkästään siksi, että kyseisellä toimijalla ei ole lupaa tarjota tällaisia vedonlyöntejä sijoittautumisjäsenvaltiossaan oleville henkilöille vaan sillä on yksinomaan lupa tarjota näitä palveluja tämän alueen ulkopuolella sijaitseville henkilöille.

Jäsenvaltioon sijoittautuneelle talouden toimijalle EY 49 artiklassa annetulle oikeudelle tarjota palveluja toisessa jäsenvaltiossa ei ole asetettu edellytystä, jonka mukaan kyseisen toimijan olisi tarjottava tällaisia palveluja myös sijoittautumisjäsenvaltiossaan. Tältä osin tässä säännöksessä edellytetään pelkästään, että palvelun tarjoaja on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin palvelujen vastaanottajan valtioon.

(ks. 43 ja 52 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että kun on luotu urheiluvedonlyönteihin ja arpajaisiin liittyvä alueellinen julkinen monopoli, jonka tavoitteena on torjua peliriippuvuutta ja ehkäistä sitä, että kansalaisia houkutellaan tuhlaamaan liiallisesti pelitoimintaan, ja kun kansallinen tuomioistuin toteaa samanaikaisesti,

– että luvan saaneet yksityiset toimijat saavat tarjota muuntyyppisiä onnenpelejä ja

– että muiden onnenpelityyppien osalta, jotka eivät kuulu kyseisen monopolin alaan ja jotka voivat johtaa riippuvuuden syntymiseen helpommin kuin tämän monopolin alaan kuuluvat pelit, toimivaltaiset viranomaiset harjoittavat tarjonnan laajentamispolitiikkaa, jolla kehitetään ja edistetään pelitoimintaa, erityisesti siitä saatavien tulojen maksimoimiseksi,

kyseinen kansallinen tuomioistuin voi laillisesti katsoa, ettei tällainen monopoli ole omiaan takaamaan sen päämäärän toteuttamista, jonka vuoksi tämä monopoli on otettu käyttöön, rajoittamalla pelitilaisuuksia ja tämän alan toimintaa johdonmukaisella ja järjestelmällisellä tavalla.

Tältä osin sillä, että kyseisen monopolin kohteena olevat onnenpelit kuuluvat alueellisten viranomaisten toimivaltaan ja mainitut muut onnenpelityypit kuuluvat liittovaltion viranomaisten toimivaltaan, ei ole merkitystä. Näiden eri viranomaisten on nimittäin täytettävä yhdessä kyseistä jäsenvaltiota sitova velvoite olla rikkomatta EY 49 artiklaa.

(ks. 70 ja 71 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että kun jäsenvaltiossa on otettu käyttöön tiettyjen onnenpelityyppien tarjontaa koskeva hallinnollinen ennakkolupajärjestelmä, tällainen järjestelmä, joka muodostaa poikkeuksen kyseisessä määräyksessä taattuun palvelujen tarjoamisen vapauteen, voi täyttää tästä määräyksestä johtuvat vaatimukset ainoastaan sillä edellytyksellä, että se perustuu objektiivisiin arviointiperusteisiin, jotka eivät ole syrjiviä ja jotka ovat etukäteen tiedossa ja joilla varmistetaan, että tällä järjestelmällä voidaan asettaa kansallisten viranomaisten harkintavallan käytölle riittävät rajat, jotta harkintavaltaa ei käytetä mielivaltaisesti. Lisäksi jokaisella, johon kohdistuu tällaiseen poikkeukseen perustuva rajoittava toimenpide, on oltava todellinen mahdollisuus hakea muutosta tuomioistuimessa.

Kunkin jäsenvaltion on nimittäin arvioitava, onko tavoiteltuihin laillisiin päämääriin nähden tarpeellista kieltää tällainen toiminta kokonaan tai osittain vai onko toimintaa ainoastaan rajoitettava ja säädettävä sen valvomiseksi enemmän tai vähemmän tiukkoja valvontajärjestelyjä. Tästä seuraa, että jos jäsenvaltio tavoittelee pelimahdollisuuksien vähentämistä koskevaa päämäärää, se voi lähtökohtaisesti ottaa käyttöön lupajärjestelmän ja säätää tältä osin luvan saaneiden toimijoiden määrää koskevista rajoituksista. Harkintavalta, joka jäsenvaltioilla on onnenpelien tarjonnan rajoittamiseksi, ei vapauta niitä takaamasta sitä, että niiden asettamat rajoitukset täyttävät unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetetut edellytykset erityisesti niiden oikeasuhteisuuden osalta. Silloin, kun jäsenvaltiossa on otettu käyttöön lupajärjestelmä, jolla tavoitellaan laillisia päämääriä, tällaisella lupajärjestelmällä ei kuitenkaan voida oikeuttaa sellaista kansallisten viranomaisten harkintavaltaan perustuvaa toimintaa, joka on omiaan poistamaan muun muassa pääasiassa kyseessä olevaa perusvapautta, sellaisena kuin se taataan EY 49 artiklassa, koskevien unionin oikeuden säännösten ja määräysten tehokkaan vaikutuksen.

(ks. 83–86 ja 90 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)

4. EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että lähtökohtaisesti voidaan katsoa, että kansallisella säännöstöllä, jolla kielletään onnenpelien järjestäminen ja välittäminen internetissä pelitoimintaan kohdistuvan liiallisen tuhlaamisen ehkäisemiseksi, peliriippuvuuden torjumiseksi ja alaikäisten suojelemiseksi, voidaan saavuttaa tällaiset lailliset päämäärät, vaikka tällaisten pelien tarjoaminen on yhä sallittua perinteisemmissä jakelukanavissa. Internetin välityksellä tarjottavien onnenpelien erityispiirteet voivat nimittäin aiheuttaa vaaroja, jotka ovat luonteeltaan erilaisia ja vakavampia verrattuna näiden pelien perinteisiin markkinoihin, kun kyse on kuluttajien ja erityisesti nuorten ja pelaamiseen erityisen taipuvaisten henkilöiden tai henkilöiden, joille voi kehittyä tällainen taipumus, suojelemisesta. Sen seikan lisäksi, että kuluttajan ja palvelujen tarjoajan välillä ei ole suoraa yhteyttä, internetin välityksellä tarjottavien pelien saatavuuden erityinen helppous ja jatkuvuus sekä tällaisen kansainvälisen tarjonnan mahdollisesti suuri määrä ja tiheys ympäristössä, jolle on ominaista pelaajan eristäytyneisyys, nimettömyys ja sosiaalisen kontrollin puuttuminen, ovat kaikki tekijöitä, jotka edistävät peliriippuvuuden kehittymistä ja liiallista tuhlaamista peleihin sekä tämän vuoksi niihin liittyviä negatiivisia sosiaalisia ja moraalisia seurauksia.

Kyseinen kielto ei voi muuttua päämääriinsä soveltumattomaksi sen vuoksi, että tällaiseen kieltoon liittyy siirtymätoimenpide, jolle on asetettu tarkat rajat ja jonka kesto on rajoitettu yhteen vuoteen ja jonka tarkoituksena on yksinomaan antaa tietyille talouden toimijoille, jotka olivat tuohon saakka tarjonneet laillisesti arpajaisia internetin välityksellä, mahdollisuus mukauttaa toimintansa niiden alkuperäistä toimintaa koskevan kiellon voimaantulon seurauksena. Tässä tilanteessa tällainen toimenpide ei nimittäin voi vaikuttaa onnenpelien tarjoamista internetissä koskevan kiellon johdonmukaisuuteen ja siihen, onko se sillä tavoiteltujen laillisten päämäärien saavuttamiseen soveltuva keino.

(ks. 103, 108, 110 ja 111 kohta sekä tuomiolauselman 4 kohta)