ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia T-107/06

Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas)

vastaan

Euroopan komissio

”Kumoamiskanne — .eu aluetunnuksen perustaminen — .co verkkotunnuksen rekisteröiminen ylemmän tason verkkotunnukseksi — Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena — Tutkimatta jättäminen”

Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 15.12.2009 II ‐ 4593

Määräyksen tiivistelmä

Valtiontuki – Komission suorittama tutkinta – Hallinnollinen menettely – Komission velvollisuus antaa niille, joita asia koskee, mahdollisuus esittää huomautuksensa – Tuensaajan oikeus osallistua menettelyyn asianmukaisessa määrin

(EY 88 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 6 artikla)

Kumoamiskanne, joka on nostettu komission kirjeeseen sisältyväksi väitetystä päätöksestä, jolla .eu-aluetunnuksen organisoinnin, hallinnon ja ylläpidon tehtäväkseen saanut taho on hylännyt kantajan .co-tunnuksen ylemmän tason verkkotunnukseksi rekisteröimistä koskevan hakemuksen, on jätettävä tutkimatta. Komission riidanalaisessa toimessa esittämän kannan ei voida katsoa olevan luonteeltaan päätös, jolla voisi olla sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttamalla merkittävästi hänen oikeudellista asemaansa. Se, että unionin toimielin on lähettänyt kirjeen vastaanottajalle vastaukseksi tämän tekemään kysymykseen, ei riitä siihen, että kirje katsottaisiin päätökseksi, josta voitaisiin nostaa kumoamiskanne.

Tältä osin on todettava, että aluetunnuksen ”.eu” perustamisesta annetussa asetuksessa N:o 733/2002 rekisterille annetaan valtuudet evätä ylemmän tason tunnuksen rekisteröinti ja kyse ei ole komission rekisterille siirtämästä valtuudesta.

Ei myöskään voida olettaa, että komissiolla on toimivalta antaa rekisterille ylemmän tason tunnuksen rekisteröintiä koskevia sitovia ohjeita, koska perustamissopimukseen tai toimielinten tekemiin luonteeltaan sitoviin toimiin ei sisälly tätä koskevaa erityismääräystä tai säännöstä. Asetuksessa N:o 733/2002 ja .eu-aluetunnuksen perustamista ja käyttöä koskevista yleisistä toimintasäännöistä ja rekisteröintiä koskevista periaatteista annetussa asetuksessa N:o 874/2004 ei kummassakaan ole säännöksiä, joissa komissiolle annettaisiin tällainen toimivalta.

(ks. 55, 63, 65, 66 ja 75 kohta)
Hakemus, joka koskee ensinnäkin sitä, että lykätään Euroopan parlamentin päätöslauselman [luottamukselliset tiedot peitetty], jolla kantajan lainkäytöllinen koskemattomuus pidätettiin, täytäntöönpanoa, toiseksi sitä, että määrätään välitoimista, joilla estetään se, että syytteiden ajamista jatketaan ennen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pääasiassa antamaa lopullista ratkaisua, kolmanneksi sitä, että suojataan kantajan nimettömänä pysymistä ja että tästä hakemuksesta ei ilmoiteta ennen kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut pääasian ja mahdollinen kansallinen oikeudenkäynti on saatettu päätökseen, neljänneksi sitä, että sallitaan, että kantaja toimittaa asianosaisten välitoimimenettelyssä ja pääasian oikeudenkäynnissä vaihtamat kirjelmät viranomaiselle, jonka tehtävänä on ajaa syytteitä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, sekä kansalliselle tuomioistuimelle, jonka käsiteltäväksi kansallinen asia saatetaan, ja viidenneksi sitä, että määrätään, että pääasiassa järjestetään suullinen käsittely mahdollisimman pian
Kanne, jossa hakija vaatii valtiontuesta C 37/2004 (ex NN 51/2004), jonka Suomen tasavalta on myöntänyt Componenta Oyj:lle, 20 päivänä lokakuuta 2005 tehdyn komission päätöksen K(2005) 3871 lopullinen täytäntöönpanon lykkäämistä
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kumoamiskanne – Kanne komission sellaista päätöstä vastaan, jolla evätään oikeus tutustua jäsenvaltiolta peräisin olevaan asiakirjaan – Asiakirja, joka on kannekirjelmän liitteenä mutta jota kantajan asianajaja ei ole väitetysti toimittanut kantajalle – Vailla kohdetta oleva kanne, kun otetaan huomioon oikeudellisen edustamisen käsite – Kansallisilla ammattietiikkaan liittyvillä säännöillä ei ole merkitystä

(EY 230 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 1049/2001)

Tiivistelmä

Kanne, jolla kantaja vaatii komission sellaisen päätöksen kumoamista, jolla evätään häneltä oikeus tutustua jäsenvaltiolta peräisin olevaan asiakirjaan, on vailla kohdetta, kun mainittu asiakirja kuuluu kannekirjelmän liitteisiin.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi hyväksyä kantajan asianajajan ilmoituksia, joiden mukaan hän on esittänyt asiakirjan, jonka toimittamista vaaditaan Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 perusteella, ammattietiikkaan liittyvien velvoitteidensa mukaisesti henkilökohtaisesti ja päämiehensä tietämättä.

Oikeudellinen edustaminen, joka on pakollista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, muodostuu näet siitä, että henkilö esiintyy oikeudessa toisen nimissä ja lukuun siten, että kanteen oikeudelliset vaikutukset koituvat yksinomaan mainitun toisen eduksi tai haitaksi. Edustajalla, tässä tapauksessa asianajajalla, on ainoastaan välittäjän rooli edustetun henkilön, joka tuomioistuimen kannalta on asian ainoa asianosainen, hyväksi.

Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei ole tutkia sitä, onko asianajaja noudattanut kansallista ammattietiikkaan liittyvää sääntelyä, jota häneen sovelletaan.

(ks. 26, 28–32 ja 34 kohta)
Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) päätökset hallinnollisen tutkimuksen aloittamisesta tai uudelleenaloittamisesta ja sen toteuttamat tutkintatoimet hallinnon virkamiestä koskevan sisäisen tutkimuksen toteuttamisesta ja OLAFin tälle virkamiehelle toimittama tutkimuksen päättämistä koskeva kertomus, joka sisältää OLAFin johtajan päätelmiä ja suosituksia, ovat vain nimittävän viranomaisen mahdollisen päätöksen valmistelevia toimenpiteitä. Asian laita on sama kun on kyse yhtäältä OLAFin kieltäytymisestä antamasta asianomaiselle virkamiehelle tiedoksi tiettyjä toimenpiteitä, jotka koskevat häntä vastaan toteutetuksi väitettyä sisäistä tutkimusta, ja tämän virkamiehen mahdollisuudesta puolustautua tämän tutkimuksen yhteydessä, ja toisaalta toimielimen itsensä tekemästä päätöksestä, joka koskee sisäisen tutkimuksen aloittamista ja toteuttamista.

Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa ja 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun virkamiehelle vastaisen toimen olemassaolo on pakollinen edellytys kaikkien virkamiesten toimielintään vastaan nostamien kanteiden tutkittavaksi ottamiselle. Kumoamiskanne voidaan nostaa vain sellaisista toimista tai päätöksistä, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa suoraan ja välittömästi kantajan etuihin muuttamalla virkamiehen oikeusasemaa ilmeisellä tavalla. Virkamiesten nostamien kanteiden osalta lopullisen päätöksen valmistelutoimet eivät ole virkamiehille vastaisia, eikä niitä näin ollen voida riitauttaa kuin kumottavissa olevista toimista nostetun kanteen yhteydessä. Vaikka jotkin puhtaasti valmistelevat toimet voivat olla virkamiehelle vastaisia, koska ne saattavat vaikuttaa myöhemmän kannekelpoisen toimen sisältöön, ne eivät voi olla itsenäisen kanteen kohteena, vaan ne on riitautettava kyseisestä toimesta nostetun kanteen yhteydessä.

Hallinnolla on laaja harkintavalta henkilöstösääntöjen 24 artiklan soveltamista koskevien toimenpiteiden ja keinojen valinnassa ja sen on toteutettava — muun muassa kun on kyse vakavista ja perusteettomista syytöksistä — objektiivisesti tarpeelliset ja asianmukaiset toimenpiteet palauttaakseen saman 24 artiklan nojalla sellaisen virkamiehen loukatun maineen, jonka ammatillinen kunnia on asetettu kyseenalaiseksi.

Tapauksessa, jossa on kyse väitetystä virkamiehen julkisesta ja henkilökohtaisesta herjaamisesta sellaisten lehtiartikkelien välityksellä, jotka kohdistuvat ensisijaisesti itse toimielimeen, virkamiehen on lojaalisuusvelvollisuutensa mukaisesti, joka koskee hänen ja toimielimen välisten suhteiden koko kirjoa, myönnettävä toimielimelle oikeus puolustaa virkamiehen mainetta tavalla, jolla ei loukata toimielimen omia etuja.

(ks. 62 ja 73 kohta)

Viittaukset: asia T-59/92, Carotina v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s. II-1129, 64, 65 ja 92 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja yhdistetyt asiat T-34/96 ja T-163/96, Connolly v. komissio, 19.5.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-87 ja s. II-463, 130 kohta).
Toimenpiteet, joista on säädetty väliaikaisten suojatoimenpiteiden käyttöönotosta tiettyjen terästuotteiden tuonnissa annetussa asetuksessa N:o 560/2002, jolla avataan jokaisen kyseessä olevan tuoteryhmän tuontiin yhteisöön asetuksen voimaantulopäivästä laskettavana kuuden kuukauden ajanjaksona sovellettava tariffikiintiö ja jolla näiden tuotteiden tuonnille, joka ylittää asianomaisen tariffikiintiön määrän tai jonka osalta ei ole pyydetty kiintiön soveltamista, asetetaan lisätulli, on katsottava EY 249 artiklassa tarkoitetuiksi yleisesti sovellettaviksi toimenpiteiksi. Niitä sovelletaan objektiivisesti määriteltyihin tilanteisiin, ja niiden oikeusvaikutukset kohdistuvat yleisesti ja abstraktisti määriteltyihin henkilöryhmiin eli kyseessä olevien niiden tuoteryhmien tuojiin, jotka on eritelty asetuksen liitteessä 3.

Mainitun asetuksen yleiseen sovellettavuuteen ja siten sen normatiivisuuteen ei vaikuta se, että on mahdollista jollakin tarkkuudella määrittää niiden oikeussubjektien lukumäärä, joihin sitä sovelletaan tiettynä ajankohtana, tai jopa yksilöidä nämä oikeussubjektit, kun asetusta sovelletaan sen tarkoituksen mukaisesti siinä objektiivisesti määritellyn oikeudellisen tilanteen tai tosiseikaston perusteella.

Asetuksessa nimittäin säädetään — riippumatta sen liitteessä 3 eriteltyjen terästuoteryhmien tuojien jokseenkin vähäisestä määrästä sen antamishetkellä — lisätullien soveltamisesta objektiivisen tilanteen perusteella eli yhtä tai useampaa kyseessä olevista tuoteryhmistä tuovien tuojien ylittäessä asetuksen liitteessä 2 yksilöidyn tariffikiintiön määrän tai kiintiön soveltamista koskevan pyynnön puuttuessa siten kuin sen 1 artiklan 3 kohdassa säädetään. Lisäksi niiden yritysten määrä, joihin mainitulla asetuksella on vaikutuksia, voi vaihdella koko ajan.

(ks. 35—39 kohta)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksissa on täsmennettävä seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua. Nämä edellytykset ovat kumulatiiviset siten, että tämänkaltainen vaatimus on hylättävä, jos yksikin niistä jää täyttymättä.

(ks. 14 kohta)

Viittaukset: asia T-211/98R, Willeme v. komissio, 10.2.1999 (Kok. H. 1999, s. I-A-15 ja s. II-57, 18 kohta.
Asia T-219/01

Commerzbank AG

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Kumoamiskanne — Asiakirjoja koskeva tutustumispyyntö — Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan päätös — Tutkittavaksi ottaminen”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (viides jaosto) 9.7.2003 II-2845

Määräyksen tiivistelmä

Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Kannekelpoisten toimien käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Kilpailusääntöjen soveltamista koskeva hallinnollinen menettely – Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan päätös evätä oikeus tutustua tietoihin, joita on pyydetty päätöksen 2001/462/EY, EHTY 8 artiklan 1 kohdan nojalla – Valmisteleva toimenpide – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen – Puolustautumisoikeudet – Mahdollinen loukkaaminen, johon voidaan vedota komission lopullisesta päätöksestä nostetun kanteen tueksi

(EY 230 artikla; komission päätöksen 2001/462/EY, EHTY 8 artiklan 1 kohta)

EY 230 artiklassa tarkoitettuja, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Silloin kun on kyse toimista tai päätöksistä, jotka tehdään monivaiheisessa menettelyssä, kannekelpoisia toimia ovat pääsääntöisesti yleensä ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan toimielimen kanta kyseisen menettelyn päätteeksi; sen sijaan menettelyn kuluessa tehdyt toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä, eivät ole kannekelpoisia.

Vaikka kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tekemällä päätöksellä hylätä pyyntö, joka on esitetty tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista tehdyn päätöksen 2001/462/EY, EHTY 8 artiklan 1 kohdan nojalla ja joka koskee tutustumista sellaisia seikkoja koskeviin tietoihin, jotka ovat johtaneet muita tahoja kuin pyynnön esittäjää vastaan aloitettujen hallinnollisten menettelyjen lopettamiseen, voitaisiinkin loukata kyseisen pyynnön esittäjän puolustautumisoikeuksia, tämä loukkaaminen, joka rasittaa koko hallinnollisen menettelyn laillisuutta, muuttaa pyynnön esittäjän oikeusasemaa ainoastaan, jos tehdään lopullinen päätös, jossa tämän todetaan rikkoneen EY 81 artiklaa. Koska tämä pyynnön hylkääminen sellaisenaan aiheuttaa ainoastaan sellaisia rajallisia vaikutuksia, jotka ovat ominaisia komission aloittamaan hallinnolliseen menettelyyn kuuluville menettelyn kuluessa tehdyille toimenpiteille, se ei voi olla kanteen kohteena jo ennen kyseisen menettelyn päättymistä.

Kun kyseessä on kanne, joka on nostettu sellaista komission lopullista päätöstä vastaan, jossa todetaan, että kilpailusääntöjä on rikottu, pyynnön esittäjä voi vedota puolustautumisoikeuksien väitettyyn loukkaamiseen perustuvaan väitteeseen.

(ks. 53, 58 ja 63 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Väliaikainen oikeussuoja - Täytäntöönpanon lykkääminen - Sellaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen, jossa velvoitetaan yritys lopettamaan kilpailusääntöjen rikkominen - Myöntämisedellytykset - Fumus boni juris - Monitahoisten oikeudellisten kysymysten tutkiminen välitoimista määräävässä tuomioistuimessa - Rajat

(EY 242 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)

2. Väliaikainen oikeussuoja - Täytäntöönpanon lykkääminen - Välitoimet - Myöntämisedellytykset - Vakava ja korjaamaton vahinko - Todistustaakka - Taloudellinen vahinko

(EY 242 ja EY 243 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)

3. Väliaikainen oikeussuoja - Täytäntöönpanon lykkääminen - Välitoimet - Myöntämisedellytykset - Kiireellisyys - Huomioon otettavat seikat

(EY 242 ja EY 243 artikla; ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Kysymys siitä, ovatko yrityksen sopimuspuoliltaan vaatimat sopimusehdot välttämättömiä kyseessä olevan tavaramerkin keskeisen tehtävän suojaamiseksi silloin, kun merkkiä käytetään, vaikka tosiasiassa ei turvauduta kyseisen yrityksen tarjoamaan palveluun, vai merkitsevätkö ne määräävän aseman väärinkäyttöä, koska ne ovat EY 82 artiklan toisen kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla kohtuuttomia, on monitahoinen. Välitoimista päättävä tuomioistuin ei voi tehdä tämän kysymyksen esille nostamien ongelmien ratkaisemiseksi vaadittavaa perusteellista arviointia, kun tutkitaan sitä, onko pääasian kanne ilmeisesti perusteltu.

( ks. 185 kohta )

2. Välitoimihakemuksen kiireellisyyttä on arvioitava sen perusteella, onko asiassa tarpeen määrätä välitoimista, jotta vältyttäisiin siltä, että välitoimia hakevalle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Viimeksi mainitun kuuluu näyttää, että se ei voi odottaa pääasiassa annettavaa ratkaisua ilman, että se joutuu kärsimään tällaista vahinkoa. Vahingon välitöntä uhkaa ei tarvitse näyttää toteen ehdottomalla varmuudella, sillä varsinkin silloin, kun vahingon syntyminen riippuu eri tekijöiden yhteisvaikutuksesta, riittää, että se on ennustettavissa riittävällä todennäköisyydellä. Täytäntöönpanon lykkäystä tai välitoimea hakevan asianosaisen on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella vahinkoa voidaan pitää vakavana ja korjaamattomana.

Taloudellista vahinkoa ei poikkeuksellisia tilanteita lukuun ottamatta voida pitää korjaamattomana tai edes vaikeasti korjattavana, koska vahinko voidaan myöhemmin korvata taloudellisesti. Näiden periaatteiden mukaisesti välitoimi on perusteltavissa, jos ilmenee, että ilman välitointa hakija joutuisi tilanteeseen, joka vaarantaisi sen olemassaolon ennen pääasian käsittelyn päättävän tuomion antamista.

( ks. 187, 188 ja 214 kohta )

3. Välitoimen määräämisen kiireellisyyden on johduttava riidanalaisen toimen vaikutuksista. Tätä arvioitaessa sen päätöksen, jonka täytäntöönpanoa lykkäämistä haetaan, lehdistössä saamalla julkisuudella ja kyseisen julkisuuden hakijalle mahdollisesti aiheuttamilla haittavaikutuksilla ei ole merkitystä.

( ks. 200 kohta )
41

Ensinnäkään kantaja ei ole kyennyt näyttämään toteen, että hän on saanut vuosina 1986—1989 yhteisön varoja Socredon välityksellä huolimatta niistä huomautuksista, jotka komissio on esittänyt tutkimatta jättämistä koskevassa väitteessään. Kantaja on tyytynyt pelkkiin Socredon työntekijältä peräisin oleviin väitteisiin. Lisäksi kantaja täsmentää itse tutkimatta jättämistä koskevasta väitteestä esittämissään huomautuksissa, että tämä kysymys on oikeusriidan kohteena Ranskan Polynesiassa. Näin ollen ei voida katsoa, että kantajan pankkitilanne, jota hän on yrittänyt selventää komissiossa ja EIP:ssä, olisi jonkinlaisessa yhteydessä yhteisön rahoitukseen.
Säännöksiin, jotka sisältyvät Euroopan keskuspankissa sovellettaviin työsuhteen ehtoihin ja jotka koskevat keskuspankin ja sen toimenhaltijoiden välisiä oikeusriitoja, ei voida vedota tutkittaessa sitä, voidaanko tutkittavaksi ottaa yksityisen oikeussubjektin nostama kumoamiskanne, joka koskee keskuspankin avoimia virkoja koskevaa ilmoitusta, koska kyseisiä säännöksiä ei ole julkaistu ennen kanteen nostamista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on näin ollen korjattava tämä oikeussuojajärjestelmän puutteellisuus, joka on yhteensopimaton tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden kanssa, soveltamalla analogisesti henkilöstösääntöjen niitä määräyksiä, jotka koskevat oikeussuojakeinoja, joihin kantaja on viitannut.

(ks. 30-33 kohta)

Viittaukset: asia C-212/94, FMC ym., 8.2.1996(Kok. 1996, s. I-389. 58 kohta).
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ensimmäisen jaoston puheenjohtajan määräys 3 päivänä kesäkuuta 1999. - Armement coopératif artisanal vendéen ym. vastaan Euroopan unionin neuvosto. - Väliintulo - Paikallis- ja aluehallinnon yksiköt - Väliintulointressi. - Asia T-138/98.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu II-01797



Tiivistelmä



Avainsanat

Oikeudenkäyntimenettely - Väliintulo - Henkilöt, joiden oikeutta asia koskee - Asia, jossa vaaditaan tietyistä kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä annetun asetuksen kumoamista - Taloudelliset toimijat - Alueelliset yhdyskunnat - Hyväksyminen - Edellytykset

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan 2 kohta ja 46 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan toisen kohdan ilmaisulla "asian ratkaisu koskee heidän oikeuttaan" on katsottava tarkoitettavan sitä, että ratkaisu vaikuttaa suoraan ja tosiasiallisesti asianomaisen etuihin. Yhteisöjen tuomioistuin tarkistaa, että kanteen kohteena oleva toimenpide vaikuttaa väliintulijaan suoraan ja että asiassa annettava ratkaisu varmasti koskee väliintulijan etua.

Kun kyse on kanteesta, jossa vaaditaan kumottavaksi asetusta, jossa kielletään jäsenvaltion lipun alla purjehtivilta aluksilta ajoverkkojen käyttö tiettyjen kalalajien pyynnissä, asian ratkaisu koskee jäsenvaltioon sijoittautuneita taloudellisia toimijoita, jotka käyttävät kyseisessä asetuksessa tarkoitettua pyyntitekniikkaa, koska asetus saattaisi osittain estää heitä jatkamasta kalastustaan, mikä saattaisi vähentää heidän tulojaan.

Asian ratkaisu koskee myös yhtä alueellista yhdyskuntaa, sillä on kiistattomasti osoitettu, että sen taloudelliset ja sosiaaliset rakenteet ovat olennaisessa määrin riippuvaisia kalastuksesta, johon kumottavaksi vaadittu asetus vaikuttaa, ja toisaalta asetuksen voimassapitäminen saattaisi edellyttää rakennemuutossuunnitelman laatimista.

Sitä vastoin sellaista väliintulohakemusta ei voida hyväksyä, jonka on tehnyt sellainen alueellinen yhdyskunta, jonka intressi asiassa perustuu sen alueeseen kuuluvassa kunnassa olevien työpaikkojen ja sinne sijoittautuneiden elinkeinonharjoittajien toiminnan vähenemisen uhkaan, jonka tämä toisena väliintulijana oleva kunta on tuonut esiin, sillä ei ole osoitettu, että kyseisen alueellisen yhdyskunnan taloudelliset ja sosiaaliset rakenteet ovat olennaisessa määrin riippuvaisia tästä toiminnasta. Se yleinen intressi, joka tällä yhdyskunnalla voi olla sen suhteen, että asian ratkaisu on myönteinen mainittujen yritysten kannattavuuden osalta ja että tämän seurauksena vaikutukset työllisyyteen ovat myönteiset sillä maantieteellisellä alueella, jossa nämä yritykset harjoittavat toimintaansa, ei itsessään vielä merkitse väliintulointressiä oikeudenkäyntiin, koska kyseinen intressi on luonteeltaan epäsuora ja etäinen. Myöskään se, että asian ratkaisun oletetaan vaikuttavan toisen väliintulijan etuihin, ei merkitse sitä, että asian ratkaisu vaikuttaisi suoraan tämän yhdyskunnan etuihin.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely - Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa - Edellytykset - Kanneperusteen laajentamisen rajat

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta)

2. Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - EHTY:n perustamissopimuksen nojalla tehty päätös

(EHTY:n perustamissopimuksen 15 artiklan ensimmäinen kohta)

3. Oikeudenkäyntimenettely - Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa - Perustelujen puutteellisuus - Kanneperuste, johon voidaan vedota menettelyn kaikissa vaiheissa

Tiivistelmä

1. Kanneperuste, jolla laajennetaan aiemmin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kannekirjelmässä esitettyä kanneperustetta joko suoraan tai implisiittisesti ja jolla on kiinteä yhteys tähän perusteeseen, otetaan tutkittavaksi. Asian käsittelyn kuluessa ei saa kuitenkaan vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin, kuten työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään. Kanneperusteen laajentamisesta ei nimittäin ole kyse pelkästään sillä perusteella, että tukeudutaan tiettyihin seikkoihin, jotka on jo mainittu toisen kanneperusteen tueksi. Tuomiota, jolla vain vahvistetaan kantajan tiedossa periaatteessa kanteen nostamishetkellä ollut oikeudellinen tilanne, ei voida pitää sellaisena uutena seikkana, jonka perusteella uuden kanneperusteen esittäminen olisi sallittua.

( ks. 24, 34 ja 36 kohta )

2. EHTY:n perustamissopimuksen 15 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan komission päätökset on perusteltava. Perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti käytävä ilmi yhteisön toimielimen riidanalaisen toimenpiteen perustelut siten, että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa toimenpiteen laillisuutta. Yhteisön toimielimen ei kuitenkaan tarvitse perusteluissaan esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska perusteluja arvioitaessa on otettava huomioon päätöksen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.

( ks. 44 kohta )

3. Perustelujen puuttumista tai riittämättömyyttä koskeva kanneperuste on oikeusjärjestyksen perusteisiin pohjautuva peruste, johon asianosaiset voivat vedota missä tahansa oikeudenkäynnin vaiheessa. Näin ollen ei voida väittää, että kantaja on menettänyt oikeutensa vedota perustelujen riittämättömyyteen siitä syystä, että hän ei ole esittänyt tällaisia perusteita kanteessaan.

( ks. 46 kohta )