ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
91

Siltä osin kuin neljänneksi on kyse perusteluista, jotka koskevat sitä ettei kyseessä ole ylivoimainen yleinen etu, on todettava, että kantaja tyytyi uudistetuissa hakemuksissaan vetoamaan yleisin termein avoimuusperiaatteeseen ja mainitsi vain sivumennen intressinsä siihen, että se voisi tarkistaa, oliko jälki-ilmoituksen ja sopimuspuoleksi valitun tarjouksen hinnan välillä ristiriita. Tältä osin riidanalaisista päätöksistä käy ilmi, että komissio totesi – niukkasanaisesti tosin, mutta selvästi –, että kantaja ei ollut esittänyt mitään väitettä sen osoittamiseksi, että olemassa oli ylivoimainen yleinen etu, joka edellyttää asiakirjan ilmaisemista. Komissio lisäsi, että se ei ollut kyennyt yksilöimään mitään sellaista ylivoimaista yleistä etua, joka edellyttäisi tätä ilmaisemista. On lisäksi huomattava, että komissio totesi alkuperäisissä päätöksissään tästä kysymyksestä nimenomaisesti, että kantajan intressi ilmaisemiseen oli luonteeltaan yksityinen. Näissä olosuhteissa on hylättävä väite siitä, että perustelut ylivoimaisen yleisen edun olemassaolon osalta olivat puutteelliset.
143

Koska neuvosto on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on kannekirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on kantajan vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut. Koska kantaja on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on vaatimusten mukauttamista koskevassa kirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on neuvoston vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.
10

Kantajat katsovat, että komissio on soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 211/2011 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vahvistettua oikeudellista edellytystä. Täsmällisemmin ilmaistuna ne väittävät, että kun komissio tulkitsee ja soveltaa tätä ehdotettujen eurooppalaisten kansalaisaloitteiden rekisteröintiä koskevaa edellytystä, se ei voi – kun asetuksen tavoitteet ja henki otetaan huomioon – suorittaa liian suppeaa tarkastusta, koska ehdotettujen eurooppalaisten kansalaisaloitteiden rekisteröintivaiheessa suoritettavan arvioinnin on ainoastaan mahdollistettava se, että komissio voi tarkistaa sen, koskeeko aloitteen ydin seikkaa, josta kansalaistoimikunta ja toimielimet voivat käydä vuoropuhelua. Ensinnäkin mainitun edellytyksen liian suppea arviointi on eurooppalaisia kansalaisaloitteita koskevan mekanismin tavoitteen, joka on kansalaisten demokraattisen osallistumisen lisääminen, vastaista. Seuraavaksi kantajat väittävät, että asetuksen N:o 211/2011 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltaminen edellyttää sitä, että komissio ottaa huomioon ehdotettujen eurooppalaisten kansalaisaloitteiden tehneiden henkilöiden aseman siinä mielessä, että toimikuntien jäsenet eivät ole täysin tietoisia unionin sisäisistä koneistoista ja niiden erityispiirteistä. Lopuksi kantajat katsovat, että kun otetaan huomioon se, että asetuksen N:o 211/2011 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa on käytetty adverbiä ”selvästi”, ehdotetun eurooppalaisen kansalaisaloitteen rekisteröinti on evättävä ainoastaan siinä tapauksessa, että ehdotettu aloite ylittää selvästi komission toimivallan, ja sen rekisteröinnissä on otettava huomioon se, että oikeusperustan valinnan oikeellisuus ja asianmukaisuus ovat hyvin usein kiistanalaisia.
22

Aluksi on syytä muistuttaa, että komissiolla on velvollisuus aloittaa muodollinen tutkintamenettely muun muassa, jos alustavan tutkintamenettelyn aikana saatujen tietojen valossa sillä on edelleen vakavia vaikeuksia arvioida kyseessä olevaa toimenpidettä. Tämä velvollisuus perustuu välittömästi SEUT 108 artiklan 3 kohtaan, sellaisena kuin sitä on tulkittu oikeuskäytännössä, ja se on vahvistettu asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 4 kohdan ja 13 artiklan 1 kohdan säännöksillä, kun komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, että kyseessä olevan toimenpiteen yhteensoveltuvuudesta on epäilyjä (ks. vastaavasti tuomio 12.2.2008, BUPA ym. v. komissio,T‑289/03, Kok., EU:T:2008:29, 328 kohta).
74

Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, kuten komissio korostaa, että unionin yleinen tuomioistuin on jo katsonut kuljetuspalveluja koskevan hankintasopimuksen, jonka sopimuspuoleksi komissio oli niin ikään valinnut kantajan asetuksen N:o 111/1999 perusteella, että maksuviivästys voidaan päätellä vasta siitä lähtien, kun velalliselle esitetään maksuhuomautus, ja että toimitussopimuksessa ei määrätä, että maksuhuomautus katsottaisiin tehdyksi sillä, että maksuaika päättyy (ks. vastaavasti edellä 21 kohdassa mainittu tuomio Calberson GE v. komissio, EU:T:2004:38, 144 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei ole viitannut kansallisen oikeuden säännökseen vaan aikaisempaan oikeuskäytäntöön, jossa tulkittiin myös asetusta N:o 111/1999 (edellä 21 kohdassa mainittu tuomio Hans Fusch v. komissio, EU:T:2002:246, 78 kohta). On nimittäin niin, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1799/1999 liitteessä II kuvailtua erää nro 8 koskevan sopimuksen erityinen luonne ja kun osapuolten oikeudet ja velvollisuudet on määritelty asetusten N:o 111/1999 ja N:o 1799/1999 säännöksissä, on taattava näistä asetuksista johtuvien sopimusten mahdollisimman yhtenäinen tulkinta. Tästä seuraa – toisin kuin kantaja on väittänyt –, että Ranskan oikeus, jota sovelletaan sopimukseen vain, jos asetuksissa ei ole säädetty asiasta, ei sääntele viivästyskorkoa koskevaa kysymystä.
1

Yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta 20.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 (EUVL L 343, s. 1) 102 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on komission pyynnöstä toimitettava sille kaikki asiaankuuluvat tämän asetuksen täytäntöönpanoa koskevat tiedot. Tietojen toimittamista koskevaa pyyntöä esittäessään komissio asettaa kohtuullisen määräajan, jonka kuluessa tiedot on toimitettava. 2. Jos komissio katsoo, että yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen täytäntöönpanossa on ilmennyt sääntöjenvastaisuuksia tai etteivät voimassa olevat valvontasäännökset tai -menetelmät ole joissakin jäsenvaltioissa tehokkaita, se ilmoittaa asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle, jonka on sen jälkeen tehtävä hallinnollinen selvitys, johon komission virkamiehet voivat osallistua. 3. Asianomaisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle selvityksen tuloksista ja toimitettava komissiolle raportti, joka on laadittava viimeistään kolmen kuukauden kuluttua komission pyynnöstä. Komissio voi jäsenvaltion asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä jatkaa tätä määräaikaa kohtuullisella ajalla. 4. Jos 2 kohdassa tarkoitettu hallinnollinen selvitys ei johda sääntöjenvastaisuuksien poistumiseen tai jos komissio havaitsee jonkin jäsenvaltion valvontajärjestelmässä puutteita 98 ja 99 artiklassa tarkoitettujen tarkistusten tai riippumattomien tarkastusten tai 100 artiklassa tarkoitetun tutkimuksen aikana, komissio laatii kyseisen jäsenvaltion kanssa toimintasuunnitelman. Jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tuon toimintasuunnitelman täytäntöönpanemiseksi.”
2.

Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Yksityistä suoraan koskeva päätös – Arviointiperusteet – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Toimet, joissa kielletään kaikkia unionin toimijoita toteuttamasta tietyntyyppisiä rahoitustoimia sellaisten unionin ulkopuolelle sijoittautuneiden yhteisöjen kanssa, jotka ovat yli 50-prosenttisesti sellaisen yhteisön omistuksessa, joka mainitaan luettelossa yhteisöistä, joita rajoittavat toimenpiteet koskevat – Yhteisön, joka on yli 50-prosenttisesti sellaisen yhteisön omistuksessa, joka on merkitty näihin luetteloihin, nostama kanne – Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 263 artiklan neljäs kohta; neuvoston päätöksen 2014/512/YUTP 1 artiklan 1 kohdan b alakohta ja liite I; neuvoston asetuksen N:o 833/2014 5 artiklan 1 kohdan b alakohta ja liite III) (ks. 47–50 ja 52 kohta)
Sen tunnustaminen, että komissiolla on toimivalta hyväksyä yksipuolinen toimi sopimusperusteisen saamisen takaisinperimiseksi, ei myöskään riko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, koska asianomaisella sopimuspuolella on tehokas oikeussuojakeino kyseisen yksipuolisen toimen riitauttamiseksi. Mainittu sopimuspuoli voi nimittäin nostaa unionin tuomioistuimissa kanteen sekä SEUT 263 artiklan että SEUT 272 artiklan nojalla edellyttäen, että kyseinen sopimus sisältää SEUT 272 artiklassa tarkoitetun välityslausekkeen. Tällaisessa kanteessa asianomainen sopimuspuoli voi riitauttaa komission päätöksen laillisuuden vetoamalla perussopimukseen tai mihin tahansa sen soveltamista koskevaan oikeussääntöön liittyvään kanneperusteeseen mutta esittää lisäksi sopimusta ja siihen sovellettavaa oikeutta koskevia kanneperusteita ja väitteitä ja pyytää unionin tuomioistuimia lausumaan kyseisen sopimuspuolen ja komission välisen sopimusriidan sisällöstä siten, että se käyttää tältä osin sille SEUT 272 artiklassa annettua täyttä tuomiovaltaa.

SEUT 299 artiklassa ja unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun asetuksen N:o 966/2012 79 artiklan 2 kohdassa annetaan komissiolle toimivalta tehdä täytäntöönpanoperusteena pidettävä päätös sopimusperusteisen saatavan takaisinperimiseksi siitä huolimatta, että kyseisen päätöksen kohteena oleva saaminen liittyy tukisopimusten täytäntöönpanoon ja on näin ollen sopimusperusteinen. SEUT 299 artiklassa ja mainitun asetuksen 79 artiklan 2 kohdassa ei kummassakaan tehdä eroa sen perusteella, onko saatava, joka on vahvistettu täytäntöönpanoperusteena pidettävällä päätöksellä, sopimusperusteinen vaiko ei.

Toisin kuin komission antama veloitusilmoitus, joka ei voi olla kumoamiskanteen kohteena, kun kyseessä on sopimussuhde, täytäntöönpanoperusteena pidettävä päätös sopimusperusteisen saatavan takaisinperimiseksi sen sijaan on kiistatta tällainen toimi, koska sillä on tarkoitus saada aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka jäävät asianosaisten välisen sopimussuhteen ulkopuolelle ja edellyttävät komissiolle sen hallintoviranomaisen asemassa myönnettyjen julkisen vallan valtaoikeuksien käyttämistä. Täytäntöönpanoperusteena pidettävän päätöksen oikeudellista luonnetta ei nimittäin määritellä komission tekemissä tukisopimuksissa tai niihin sovellettavissa oikeussäännöissä vaan SEUT 299 artiklassa ja unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun asetuksen N:o 966/2012 79 artiklan 2 kohdassa.

Koska täytäntöönpanoperusteena pidettävä päätös sopimusperusteisen saatavan takaisinperimiseksi on toimi, joka voi olla kumoamiskanteen kohteena, ei ole vaarana, että laillisuusvalvontaa suorittavan tuomioistuimen tuomiovaltaa laajennettaisiin lainvastaisesti, sillä missään tapauksessa sopimuksen suhteen toimivaltaisella tuomioistuimella eli unionin tuomioistuimilla, joiden käsiteltäväksi asia on saatettu SEUT 272 artiklan nojalla, ei ole toimivaltaa harjoittaa laillisuusvalvontaa tällaisen toimen osalta.

(ks. 207 ja 208 kohta)
1.

EU-tavaramerkki–EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet–Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten–Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä–Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 35, 36 ja 65–67 kohta)
7.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Ajallinen soveltamisala – Menettelysäännöt – Aineelliset säännöt – Eroavaisuudet – Perusasetuksen N:o 1225/2009 muuttamisesta annetun asetuksen N:o 1168/2012 ajallinen soveltaminen – Markkinataloudessa toimivan yrityksen asemasta lausumista koskevan määräajan muuttaminen – Soveltaminen vireillä oleviin tutkintamenettelyihin – Hyväksyttävyys (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1168/2012 1 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 2 artikla) (ks. 156–162 kohta)
3.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perustelut — Perusteluvelvollisuuden laajuus — Palveluja koskevan julkisen hankinnan tekomenettelyn yhteydessä tehty päätös tarjouksen hylkäämisestä — Arviointi niiden tietojen perusteella, jotka kantajalla oli käytettävissään kanteen nostamisen ajankohtana (SEUT 296 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 113 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 1268/2012 161 artiklan 2 kohta) (ks. 43–46 kohta)
Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu vilpillisen mielen käsite liittyy tavaramerkin rekisteröinnin hakijan subjektiiviseen motivaatioon eli epärehelliseen aikomukseen tai muuhun pahanilkiseen motiiviin. Se käsittää menettelytavan, joka poikkeaa periaatteista, joiden on tunnustettu olevan eettisten periaatteiden tai hyvän kauppa- ja liiketavan mukaisia.

Sen arvioimiseksi, onko hakija toiminut vilpillisessä mielessä, on syytä tutkia, aikooko hakija käyttää hakemaansa tavaramerkkiä. Tässä yhteydessä on syytä palauttaa mieliin, että tavaramerkin keskeinen tehtävä on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle se, että kyseisellä tavaralla tai palvelulla on tietty alkuperä, jolloin kuluttaja tai loppukäyttäjä voi tavaramerkin perusteella erottaa ilman sekaannusvaaraa tämän tavaran tai palvelun muista tavaroista tai palveluista, joilla on toinen alkuperä.

Aikomus estää tuotteen markkinointi voi tietyissä olosuhteissa osoittaa hakijan olleen vilpillisessä mielessä. Näin on etenkin silloin, kun myöhemmin ilmenee, että hakija on rekisteröinyt merkin EU-tavaramerkiksi aikomattakaan käyttää sitä eli yksinomaan estääkseen kolmannen pääsyn markkinoille.

Hakijan aikomus merkityksellisenä ajankohtana on subjektiivinen seikka, jota on arvioitava ottaen huomioon kaikki kyseiseen tapaukseen liittyvät merkitykselliset tekijät, jotka olivat olemassa jätettäessä hakemusta merkin rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi. Tämä motivaatio osoitetaan yleensä objektiivisten olosuhteiden perusteella, joihin kuuluu erityisesti kaupallinen logiikka, johon sisältyy rekisteröintiä koskevan hakemuksen jättäminen.

Asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisessa kokonaisvaltaisessa arvioinnissa voidaan ottaa huomioon myös riidanalaisen merkin alkuperä ja käyttö sen luomisesta alkaen sekä kaupallinen logiikka, johon sisältyy hakemus tämän merkin rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi, sekä kyseistä rekisteröintihakemusta koskevien tapahtumien aikajärjestys.

Tähän ehdottomaan mitättömyysperusteeseen vetoavan hakijan on näytettävä toteen ne olosuhteet, joiden perusteella voidaan päätellä, että EU-tavaramerkin haltija jätti kyseisen tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen vilpillisessä mielessä.

(ks. 28–33 kohta)
5.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Ehdottomat hylkäysperusteet — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa vahvistettujen perusteiden soveltamisalojen päällekkäisyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) (ks. 57 kohta)
3.

Euroopan unionin julkiset hankinnat–Sopimuksen tekeminen tarjouspyynnön perusteella–Valintaperusteet–Tarjouksen tekijöiden kyky toimittaa tietyt palvelut–Tarjouskilpailun ratkaisuperusteet–Yksittäisten tarjousten erityiset ominaispiirteet ja edut–Tarjouksen tekijöiden kykyä panna sopimus täytäntöön sopimuksen tekovaiheessa ei voida hyväksyä ratkaisuperusteeksi–Tarjoajan työryhmän jäsenten ammatillinen kokemus on hyväksyttävä ratkaisuperusteena (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 966/2012 110 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 1268/2012 148 ja 149 artikla) (ks. 54–60 kohta)
1.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17, 18 ja 69 kohta)
Unionin toimielimen tekemään sopimukseen sovelletaan sopimuksessa nimenomaisesti määrättyä oikeutta, sillä sopimusmääräysten, jotka ilmentävät sopimuspuolten yhteistä tahtoa, on oltava etusijalla mihin tahansa muuhun perusteeseen nähden, jota voidaan soveltaa vain, jos sopimuksessa ei määrätä asiasta. Kun sopimuksessa ei määrätä asiasta, unionin tuomioistuinten on määritettävä sovellettava oikeus jäsenvaltioiden yleisesti hyväksymien periaatteiden perusteella ja kansainvälisen yksityisoikeuden ja erityisesti sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista Roomassa 19.6.1980 tehdyn yleissopimuksen, joka on korvattu asetuksella N:o 593/2008 (Rooma I), sääntöjen perusteella.

Tavarankuljetussopimuksesta, joka on tehty komission ja sen yrityksen välillä, joka on valittu sopimuspuoleksi naudanlihan toimittamisesta Venäjälle annetulla asetuksella N:o 1799/1999 avatussa tarjouskilpailumenettelyssä asetuksen N:o 2802/98 soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 111/1999 mukaisesti, on todettava, että koska tavaran kuljettajan kotipaikka on Ranskassa ja asetuksen N:o 1799/1999 liitteestä II käy ilmi, että Venäjälle vietävän naudanlihan kuormaus on tapahtunut Ranskassa, sopimusta koskeva oikeusriita on ratkaistava sitä koskevien sopimusehtojen perusteella eli asetusten N:o 111/1999 ja N:o 1799/1999 säännösten mukaisesti, ja kaikkien sellaisten kysymysten osalta, joita näissä asetuksissa ei säännellä, Ranskan oikeuden mukaisesti.

(ks. 23 ja 25–28 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21, 22 ja 55 kohta)
Perusteettoman edun palauttamisen edellytysten osalta, tarkasteltaessa kysymystä siitä, onko henkilöstösääntöjen 85 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettu suorituksen aiheettomuus niin ilmeinen, ettei virkamies voi olla olematta tietoinen siitä, on otettava huomioon kaksi tekijää eli yhtäältä sovellettavien säännösten selkeys ja toisaalta virkamiehen palkkaluokka ja kokemus.

Tältä osin ilmaisu ”niin ilmeinen” ei merkitse sitä, että perusteettomien maksujen saaja olisi vapautettu kaikesta harkinnasta tai valvonnasta, vaan sitä, että nämä maksut on palautettava, kun kysymyksessä on virhe, joka ei voi jäädä huomaamatta tavanomaista huolellisuutta noudattavalta virkamieheltä, jonka oletetaan tuntevan palkkaustaan koskevat säännöt.

Seikat, jotka unionin tuomioistuimet ottavat huomioon arvioidakseen asianomaisen virkamiehen kykyä suorittaa tarvittavat selvitykset, koskevat virkamiehelle kuuluvien tehtävien vastuullisuutta, tämän palkkaluokkaa ja virkaikää, henkilöstösääntöjen niiden säännösten selkeyttä, joissa kyseessä olevan etuuden myöntämisen edellytykset on määritelty, sekä virkamiehen henkilökohtaisessa tilanteessa tai perhetilanteessa tapahtuneiden muutosten merkittävyyttä aina silloin, kun riidanalaisen rahamäärän suorittaminen riippuu hallinnon tällaisesta tilanteesta tekemästä arviosta.

Lisäksi ei ole tarpeellista, että asianomaisella virkamiehellä on hänelle kuuluvan huolellisuusvelvollisuuden yhteydessä mahdollisuus määritellä täsmällisesti hallinnon tekemän virheen laajuus. Tältä osin on riittävää, että hänellä on epäilyjä siitä, ovatko kyseiset maksut perusteltuja, jotta hän olisi velvollinen ilmoittamaan asiasta hallinnolle tarvittavien tarkastuksien tekemiseksi.

(ks. 25–28 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 29.9.2005, Thommes v. komissio (T‑195/03, Kok. H., EU:T:2005:344, 123 ja 124 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 16.5.2007, F v. komissio (T‑324/04, RecFP, EU:T:2007:140, 145 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 14 ja 42 kohta)
Asianomaiselle vastainen päätös on nimittäin päätös, joka tehdään, kun asianomaiselle ennen hänen tehtävissään aloittamista karttuneita eläkeoikeuksia edustava pääoma on siirretty; tästä päätöksestä voidaan nostaa henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan mukainen kumoamiskanne.

Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohdan mukaan virkamiehelle, joka on pyytänyt hänelle toisessa järjestelmässä aikaisemmin karttuneiden eläkeoikeuksiensa siirtoa unionin eläkejärjestelmään, tunnustettavien palvelusvuosien lukumäärä on määritettävä siirron konkreettisen suorittamisen jälkeen ”siirretyn pääoman” perusteella. Ei siis voida katsoa, että palvelusvuosien vahvistamisehdotus, joka luonteensa perusteella annetaan tiedoksi ennen tätä siirtoa, voi johtaa tällaiseen määrittämiseen.

Palvelusvuosien hyvittämistä koskeva ehdotus, joka on toimitettu virkamiehelle toisessa järjestelmässä saavutettujen eläkeoikeuksien Euroopan unionin eläkejärjestelmään siirtämistä varten, ei saa aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka vaikuttavat suoraan ja välittömästi sen, jolle se on osoitettu, oikeudelliseen tilanteeseen muuttamalla sitä merkittävästi. Näin ollen se ei ole henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu virkamiehelle vastainen toimi.

SEUT 270 artiklassa ei anneta unionin tuomioistuimille toimivaltaa antaa neuvoa-antavia lausuntoja, vaan ainoastaan ratkaista unionin ja sen virkamiesten väliset riidat henkilöstösäännöissä määritellyissä rajoissa ja niiden mukaisin edellytyksin.

Juuri henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa kuitenkin säädetään, että kumoamiskanne voi koskea vain asianomaiselle vastaista tointa. Jos toimi, josta on nostettu kanne, ei ole kantajalle vastainen toimi, kanne on jätettävä tutkimatta. Kantajan mahdollinen intressi saada ratkaisu kanteessa esitettyyn kysymykseen on tältä osin merkityksetön.

(ks. 77 ja 78 kohta)
1.

Kumoamiskanne — Oikeussuojan tarve — Tarpeen arvioiminen kanteen nostamisajankohtana — Kanne, joka on nostettu toimesta, jolla kantajaan kohdistettiin rajoittavia toimenpiteitä — Riidanalaisen toimen kumoaminen oikeudenkäynnin kuluessa — Lausunnon antamisen raukeamisen toteamista ei voida hyväksyä — Kantajalla säilyy intressi saada riidanalaisen toimen lainvastaisuus todetuksi (SEUT 263 artikla; neuvoston päätös 2014/119/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksillä 2014/216/YUTP ja 2015/364/YUTP; neuvoston asetus N:o 208/2014, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla N:o 381/2014 ja 2015/357) (ks. 25–30 kohta)
2.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21–23 ja 51 kohta)