ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan j alakohdan rikkomiseen, ja väittää, että valituslautakunta on virheellisesti evännyt kyseessä olevan tavaramerkin rekisteröinnin mainitun säännöksen nojalla. Se väittää yhtäältä, että nimityksen Lemberg, joka nimeää yhden ainoan tilan, ei voida katsoa muodostavan viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä, asetusten (EY) N:o 1493/1999, (EY) N:o 1782/2003, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 3/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2392/86 ja (EY) N:o 1493/1999 kumoamisesta 29.4.2008 annetussa neuvoston asetuksessa N:o 479/2008 (EUVL L 148, s. 1) tarkoitettua maantieteellistä merkintää. Se väittää toisaalta, että rekisteröitäväksi haettu tavaramerkki muodostuu mielikuvitustermistä, joka ei ole sama kuin nimitys Lemberg ja jolla ei näin ollen voida johtaa kohdeyleisöä harhaan ”käyttäjän ja järjestön välillä vallitsevan yhteyden suhteen” Pariisin yleissopimuksessa tarkoitetulla tavalla.
2.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Unionin pääomamarkkinoille pääsyä koskevat rajoitukset – Velvollisuus yksilöidä perusteluissa ne erityiset ja konkreettiset seikat, jotka oikeuttavat kyseisen toimenpiteen toteuttamisen – Päätös, joka on tehty asianomaisen tuntemassa asiayhteydessä, jonka perusteella asianomainen voi ymmärtää hänen osaltaan toteutetun toimenpiteen ulottuvuuden – Suppeiden perustelujen hyväksyttävyys (SEUT 296 artiklan toinen kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta; neuvoston päätös 2014/512/YUTP; neuvoston asetus N:o 833/2014) (ks. 66, 67, 69, 71, 72, 74–76 ja 78 kohta)
Kun kysymys on toimista tai päätöksistä, jotka tehdään monivaiheisessa menettelyssä, kumoamiskanteen kohteena voivat lähtökohtaisesti olla ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan kyseisen toimielimen kanta menettelyn päätteeksi; alustavat toimenpiteet tai puhtaasti valmistelevat toimenpiteet eivät voi olla kumoamiskanteen kohteena. Tältä osin kilpailuasioissa on niin, että vaikka komission toimenpiteillä, joilla evätään oikeus tutustua asiakirja-aineistoon, voidaan loukata puolustautumisoikeuksia, ne tuottavat periaatteessa ainoastaan sellaisia rajallisia vaikutuksia, jotka ovat ominaisia hallinnolliseen menettelyyn kuuluville valmisteleville toimenpiteille. Kumoamiskanteen tutkittavaksi ottaminen ennen hallinnollisen menettelyn päättymistä on perusteltua ainoastaan sellaisten toimenpiteiden osalta, jotka vaikuttavat välittömästi ja peruuttamattomasti asianomaisten yritysten oikeudelliseen asemaan.

Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi annetun asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa käytetty tutkinnan käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite, jota on tulkittava ottaen huomioon muun muassa sen tavanomainen merkitys sekä asiayhteys. Tällainen toimi on komission jäsennelty ja muodollinen menettely, jonka tarkoituksena on tietojen kerääminen ja analysointi, jotta kyseinen toimielin voisi muodostaa kannan EU- ja EUT-sopimuksissa määrättyjä tehtäviään suorittaessaan. Kyseisen menettelyn tarkoituksena ei välttämättä ole havaita rikkomista tai sääntöjenvastaisuutta tai aloittaa rikkomusmenettelyä niiden johdosta. Tutkinnan käsite voi kattaa myös komission toiminnan, jonka tarkoituksena on määrittää tosiseikasto tietyn tilanteen arvioimiseksi.

Puitteiden luomisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen sekä tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiselle annetun direktiivin 2007/46 29 artiklan mukainen menettely on asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettu tutkintamenettely. Mainitussa 29 artiklassa säädetty menettely on nimittäin jäsennelty ja muodollinen menettely, jonka tarkoituksena on tietojen kerääminen ja analysointi, jotta komissio voi muodostaa kannan EU- ja EUT-sopimuksissa määrättyjä tehtäviään suorittaessaan.

(ks. 130–136 kohta)
1.

EU-tavaramerkki–Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys–Vaatimuksen tutkiminen–Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä–Tavaramerkin käyttö muodossa, jossa on poikkeavia osatekijöitä, jotka eivät vaikuta tavaramerkin erottamiskykyyn–Asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan kohde ja soveltamisala (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 15 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 34–36 kohta)
Vaikkei asianajajan käyttäminen olisikaan Euroopan unionin teollisoikeuksien virastossa käytävissä menettelyissä pakollista, unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 85 artiklassa ja yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 2868/95 94 säännössä säädetään kulujen jakamista koskevista säännöistä, kuten myös korvattavia kuluja koskevista palkkiokatoista sen tilanteen varalta, että osapuoli nimeää edustajan. Näitä säännöksiä sovelletaan kuitenkin ainoastaan väitemenettelyssä, ja ne koskevat tämän menettelyn osapuolten kulujen jakamista.

Tästä on huomautettava myös, että asetukseen N:o 207/2009 tai asetukseen N:o 2868/95 ei sisälly säännöstä asianajajan käyttämisestä valituksen yhteydessä aiheutuneiden kulujen korvaamisesta, jos riidanalaisen päätöksen tehnyt elin päättää tarkastella tätä päätöstä uudelleen asetuksen N:o 207/2009 62 artiklan nojalla. Kyseisiin asetuksiin ei eritoten sisälly säännöstä, jonka mukaan EUIPO:n olisi korvattava voittaneelle osapuolelle asianajajan käyttämisestä tällaisessa menettelyssä aiheutuneet kulut. Asetuksen N:o 2868/95 51 säännön a alakohdassa ainoastaan säädetään, että elin, jonka tekemä päätös on riitautettu, määrää valitusmaksun palautettavaksi, kun se on hyväksynyt uudelleentarkastelun asetuksen N:o 207/2009 61 tai 62 artiklan mukaisesti.

(ks. 35 ja 36 kohta)
2.

EU-tavaramerkki-EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen-Suhteelliset hylkäysperusteet-Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten-Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä-Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36, 37, 39 ja 105 kohta)
3.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Iraniin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet — Toimenpiteet, jotka on toteutettu tarkoituksena torjua ydinaseiden levittäminen — Menettely, joka koskee merkitsemistä varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämisen kohteena olevien henkilöiden ja yhteisöjen luetteloon — Oikeusperustan valinta — Asetus N:o 267/2012 — SEUT 291 artiklassa asetettujen edellytysten noudattaminen (SEUT 291 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 267/2012 23 artiklan 2 kohta ja 46 artiklan 2 kohta) (ks. 29 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 16.6.2016 –

Fútbol Club Barcelona vastaan EUIPO – Kule (KULE)

(asia T‑614/14)

”EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin KULE rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aikaisemmat kansalliset sanamerkit ja laajalti tunnettu tavaramerkki CULE — Suhteelliset hylkäysperusteet — Aikaisempien tavaramerkkien tosiasiallisen käytön puuttuminen — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 42 artiklan 2 kohta — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta — Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta”

1. EU-tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Kanne unionin tuomioistuimissa — Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta — Unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa antaa määräyksiä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 6 kohta) (ks. 16 kohta)

2. EU-tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Kanne unionin tuomioistuimissa — Unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta — Unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan ei kuulu tosiseikkojen tutkiminen uudelleen tässä tuomioistuimessa ensimmäistä kertaa esitettyjen todisteiden valossa (Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen (1991) 135 artiklan 4 kohta; neuvoston asetuksen N:o 207/2009 65 artikla) (ks. 19 kohta)

3. EU-tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Viraston väiteosaston päätöksestä tehty valitus — Valituslautakunnan suorittama tutkinta — Ulottuvuus — Tosiseikat ja todisteet, joita ei ole esitetty väitteen tueksi tätä varten asetetussa määräajassa — Huomioon ottaminen — Valituslautakunnan harkintavalta — Valituslautakunnan perusteluvelvollisuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 2 kohta) (ks. 25 ja 26 kohta)

4. EU-tavaramerkki — Kolmansien huomautukset ja väite — Väitteen tutkiminen — Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä — Tosiasiallinen käyttö — Käsite — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohta) (ks. 36–39 ja 49 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 18.6.2014 tekemästä päätöksestä (asia R 2375/2013-4), joka koskee Fútbol Club Barcelonan ja Kulen välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 12.5.2016 – Ivo‑Kermartin vastaan EUIPO – Ergo Versicherungsgruppe (ELGO)

(asia T‑750/14)

”EU-tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus sanamerkin ELGO rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi — Aiemmat EU-sanamerkit ja EU-kuviomerkit ERGO — Suhteellinen hylkäysperuste — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta — Sekaannusvaara — Rekisteröintihakemuksen toistuvat rajaamiset — Asetuksen N:o 207/2009 43 artiklan 1 kohta — Asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan toinen virke — Oikeus tulla kuulluksi — Asetuksen (EY) N:o 2868/95 69 sääntö”

1. EU-tavaramerkki — Menettelysäännökset — Viraston päätökset — Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen — Periaatteen ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 75 artiklan toinen virke) (ks. 34–36 kohta)

2. EU-tavaramerkki — Muutoksenhakumenettely — Kanne unionin tuomioistuimissa — Tavaroiden ja palvelujen luettelon rajoittaminen valituslautakunnan päätöksen jälkeen — Seuraukset (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 43 artiklan 1 kohta) (ks. 42 ja 43 kohta)

Aihe

Kanne EUIPO:n neljännen valituslautakunnan 22.8.2014 tekemästä päätöksestä (asia R 473/2014-4), joka koskee Ergo Versicherungsgruppe AG:n ja Ivo-Kermartin GmbH:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21 ja 70 kohta)
2.

EU-tavaramerkki — EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 38 ja 119 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 21–25, 69 ja 84 kohta)
Sisämarkkinoilla toimivan yhdenmukaistamisviraston (tavaramerkit ja mallit) valituslautakuntien menettelysäännöistä annetun asetuksen N:o 216/96 8 artiklan 3 kohdan sanamuodosta käy ilmi, että valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä vastaaja voi huomautuksissaan käyttää oikeuttaan riitauttaa riidanalainen päätös. Vastaajalla on siis pelkästään vastaaja-asemansa perusteella oikeus riitauttaa erityisesti väiteosaston päätöksen pätevyys. Lisäksi mainitussa säännöksessä ei rajoiteta tätä oikeutta koskemaan ainoastaan niitä perusteita, jotka on jo esitetty valituksessa. Siinä nimittäin säädetään, että vaatimusten on koskettava sellaista seikkaa, jota ei ole esitetty valituksessa. Kyseisessä säännöksessä ei sitä paitsi viitata lainkaan siihen seikkaan, olisiko vastaajalla ollut mahdollisuus itse valittaa riidanalaisesta päätöksestä. Mainittu päätös voidaan siten riitauttaa joko yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 60 artiklassa tarkoitetulla itsenäisellä valituksella tai asetuksen N:o 216/96 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuilla vaatimuksilla.

Siitä, että katsottaisiin, että kantajan vastauksensa yhteydessä esittämät vaatimukset voidaan ottaa tutkittaviksi, ei seuraa, että valituslautakunnassa käytävän menettelyn vastaajalla olisi mahdollisuus tehdä valitus ilman velvollisuutta noudattaa asetuksen N:o 207/2009 60 artiklassa säädettyjä määräaikoja ja maksaa siinä säädettyä valitusmaksua. Asetuksen N:o 216/96 8 artiklan 3 kohdan sanamuodosta käy näet selvästi ilmi, että mahdollisuus esittää vaatimuksia, joiden tarkoituksena on riitautetun päätöksen mitätöiminen tai muuttaminen valituksessa mainitsemattomilta osin, koskee ainoastaan inter partes ‑menettelyjä. Nämä vaatimukset on esitettävä tällaisten menettelyjen yhteydessä toimitetuissa vastauksissa. Tästä syystä tässä säännöksessä säädetään, että tällaiset vaatimukset tulevat aiheettomiksi, jos kantaja peruuttaa valituksensa valituslautakunnassa. Jotta väiteosaston päätös voidaan riitauttaa, asetuksen N:o 207/2009 60 artiklassa säädetty itsenäinen valitus on näin ollen ainoa oikeussuojakeino, jonka avulla varmistetaan, että kantaja voi esittää tietyt väitteensä. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 216/96 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut vaatimukset, joiden tarkoituksena on riitautetun päätöksen mitätöiminen tai muuttaminen valituksessa mainitsemattomilta osin, eroavat asetuksen N:o 207/2009 60 artiklassa tarkoitetusta valituksesta. Näin ollen asetuksen N:o 207/2009 60 artiklassa säädettyjä edellytyksiä ei sovelleta mainittuihin vaatimuksiin.

Tämän perusteella vastaaja, joka esittää vastauksensa yhteydessä ja asetetussa määräajassa vaatimuksia, joissa vaadittiin väiteosaston päätöksen muuttamista, ei tarvitse noudattaa asetuksen N:o 207/2009 60 artiklassa säädettyjä määräaikoja ja maksaa siinä säädettyä valitusmaksua.

(ks. 22–25 kohta)
1.

Kumoamiskanne — Oikeussuojan tarve — Tarpeen arvioiminen kanteen nostamisajankohtana — Kanne, joka on nostettu toimesta, jolla kantajaan kohdistettiin rajoittavia toimenpiteitä — Riidanalaisen toimen kumoaminen oikeudenkäynnin aikana — Lausunnon antamisen ei voida todeta raukeavan — Kantajalla on edelleen intressi saada riidanalainen toimi todetuksi lainvastaiseksi (SEUT 263 artikla; neuvoston päätös 2014/119/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2014/216/YUTP; neuvoston asetus N:o 208/2014, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 381/2014) (ks. 26–29 kohta)
Siltä osin kuin on kyse työsuhteen luonteesta, Euroopan investointipankin henkilöstösääntöjen 13 artiklan mukaan tämän viimeksi mainitun ja sen henkilöstön välisiä suhteita säännellään pääsääntöisesti näiden henkilöstösääntöjen puitteissa tehdyillä yksittäisillä työsopimuksilla.

Kun työsopimukset on tehty sellaisen unionin elimen kanssa, jolle on uskottu yleisen edun mukainen tehtävä ja joka on Euroopan investointipankin tavoin valtuutettu vahvistamaan määräyksellä sen henkilöstöön sovellettavat säännöt, tällaisen työsopimuksen osapuolten tahdonilmaisuja rajoitetaan välttämättä kaikenlaisilla velvoitteilla, jotka ovat seurausta tästä erityisestä tehtävästä ja jotka koskevat tämän elimen johtoelimiä ja sen työntekijöitä.

Euroopan investointipankin ja sen sopimussuhteisten työntekijöiden välisiä suhteita määritetään suuressa määrin henkilöstösäännöissä, joita työntekijät sitoutuvat noudattamaan merkitessään työsopimukseen oman allekirjoituksensa. Erityisesti henkilöstösääntöjen 20 artiklan ensimmäisestä ja toisesta alakohdasta ja sen liitteestä I ja II käy ilmi, että peruspalkat ja palkanlisät vahvistetaan asetuksessa. Lisäksi palkkioiden osalta henkilöstösääntöjen 16 artiklassa myönnetään Euroopan investointipankin pääjohtajalle laaja harkintavalta sekä näiden lisien myöntämistä varten että niiden määrien osalta.

Euroopan investointipankilla on yleishyödyllisen tehtävänsä toteuttamiseksi harkintavaltaa sen suhteen, miten se järjestää yksikkönsä ja vahvistaa yksipuolisesti henkilöstönsä palkat, riippumatta siitä, että näiden työsuhteiden perusteena olevat oikeustoimet perustuvat sopimukseen.

(ks. 48 ja 50–52 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 14.10.2004, Pflugradt v. EKP (C‑409/02 P, Kok., EU:C:2004:625, 34 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19–21, 59 ja 63 kohta)
1.

Maatalous — Yhteinen maatalouspolitiikka — EMOTR:sta, maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta maksettava rahoitus — Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen — Menoja, jotka ovat aiheutuneet sääntöjenvastaisuuksista unionin säännöstön soveltamisessa, ei oteta vastattaviksi — Kiinteämääräinen oikaisu, jonka komissio on tehnyt alalla hyväksyttyjen sisäisten ohjeiden mukaisesti — Oikeudellinen perusta — Asetus N:o 729/70, asetus N:o 1258/1999 tai asetus N:o 1290/2005 (Neuvoston asetuksen N:o 729/70, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1287/95, 5 artiklan 2 kohdan c alakohta, neuvoston asetuksen N:o 1258/1999 7 artiklan 4 kohdan ensimmäinen alakohta ja neuvoston asetuksen N:o 1290/2005 31 artiklan 1 kohta) (ks. 41 ja 133 kohta)
3.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Kuviomerkki, jossa on kaksi aaltoilevaa pystyviivaa ja kuviomerkit, joissa on yksi aaltoileva pystyviiva (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 25, 41, 46, 53, 54 ja 65 kohta)
Tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaate, jonka tavoitteena on julkiseen hankintaan osallistuvien yritysten välisen terveen ja toimivan kilpailun kehittymisen edistäminen, edellyttää sitä, että kaikilla tarjoajilla on samat mahdollisuudet tarjoustensa ehtojen laatimisessa, ja näin ollen sitä, että tarjouksille on asetettu samat ehdot kaikkien kilpailijoiden osalta. Tarjoajilla on siten oltava yhdenvertaiset mahdollisuudet sekä silloin, kun ne laativat tarjouksiaan, että silloin, kun hankintaviranomainen arvioi niiden tekemiä tarjouksia. Hankintaviranomaisella on menettelyn kaikissa vaiheissa velvollisuus valvoa, että kaikkien tarjoajien osalta noudatetaan yhdenvertaisen kohtelun ja näin ollen yhtäläisten mahdollisuuksien periaatetta. Hankintaviranomaisen on tässä tarkoituksessa tarkistettava se, että tarjoukset ovat hankintasopimuksen vaatimusten mukaisia, eikä se voi hyväksyä tarjousta ja allekirjoittaa sopimusta, jos sillä on tai pitäisi kohtuudella olla syytä katsoa, että tarjous, jota se tutkii tai jonka se on jo hyväksynyt, ei ole hankintasopimuksen vaatimusten mukainen.

Tarjouksesta, jonka vakuutusvälittäjä tekee toimiessaan vakuutusyhtiöiden valtuuttamana yksinomaisena tarjoajana, on todettava, että kun kyse on tarjouksen sääntöjenmukaisuuden tarkastamisesta, tällaisen tarjouksen esittämisellä on erilaisia seurauksia tarjouksen sääntöjenmukaisuuden tarkistamisen osalta kuin yksinomaisena tarjoajana toimivan vakuutusyhtiön tekemällä tarjouksella. Hankintaviranomaisella on kummassakin tapauksessa kuitenkin velvollisuus varmistua siitä, että tarjous on tarjouspyyntöasiakirjojen mukainen. Näin ollen hankintaviranomaisen on kyettävä suorittamaan tämä tehtävä.

Näin ollen siinä tapauksessa, että valintaperusteet, joihin taloudelliset ja rahoitukselliset voimavarat kuuluvat, tutkitaan ainoastaan vakuutusvälittäjän tilanteen osalta eikä valtuutuksen antaneiden vakuutusyhtiöiden tilanteen osalta, hankintaviranomainen loukkaa tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. On nimittäin niin, että se, että vakuutusyhtiöiden valtuuttaman vakuutusvälittäjän sallitaan osallistua tarjouspyyntömenettelyyn yksinomaisena tarjoajana, tekee ensinnäkin illusoriseksi sen, että tarjoukset arvioiva lautakunta tutkisi tarjouksen ansiot tarjouspyyntöasiakirjoissa asetettujen edellytysten näkökulmasta, toiseksi mahdollistaa sen, että vakuutusvälittäjä mahdollisesti saa kilpailuetua suhteessa muihin tarjoajiin, ja kolmanneksi johtaa epäyhdenvertaiseen kohteluun yksinomaisen vakuutusvälittäjä-tarjoajan eduksi erityisesti suhteessa sellaiseen kilpailijaan, joka tekee yhteistarjouksen yhden tai useamman vakuutuksenantajan kanssa.

(ks. 64, 65, 80, 87, 88, 99 ja 102 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 16–19 ja 42 kohta)

2. Yhteisön tavaramerkki – Luopuminen, menettäminen ja mitättömyys – Suhteelliset mitättömyysperusteet – Aikaisempi tavaramerkki, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sanamerkit SEQUOIA CAPITAL ja SEQUOIA (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 53 artiklan 1 kohdan a alakohta) (ks. 22, 23, 34 ja 43 kohta)

3. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaroiden tai palveluiden samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 24 kohta)

4. Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 36 ja 37 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 18.3.2014 tekemästä päätöksestä (asia R 1457/2013-4), joka koskee Sequoia Capital LLP:n ja Sequoia Capital Operations LLC:n välistä mitättömyysmenettelyä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.

2) Sequoia Capital Operations LLC velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.