YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)

7 päivänä heinäkuuta 1998

Yhdistetyt asiat T-116/96, T-212/96 ja T-215/96

Italo Teichini yni.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Eläkkeet — Korjauskerroin — Määrittäminen — Vaihtokurssi — Taannehtiva tarkistaminen”

Täydellinen teksti italiankielellä II-947

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan yhtäältä kumoamaan kantajien eläkelaskelmat siltä osin kuin niissä on sovellettu taannehtivasti 1.7.1995-31.12.1995 Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom, EHTY) N:o 2963/95 (EYVL L 310, s. 1) Italialle vahvistettua korjauskerrointa 81,7, ja toisaalta muuttamaan riidanalaisia eläkelaskelmia, ja jossa vaaditaan lopuksi vahingonkorvausta.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantajille, jotka ovat Brysselissä toimineita entisiä komission virkamiehiä ja joiden kotipaikka on Italiassa, on kaikille myönnetty vanhuuseläke (Italo Teichini ja Fabrizio Gillet) tai työkyvyttömyyseläke (Enrico Palermo). Heidän eläkkeensä maksetaan Belgian frangeina heidän Belgiassa oleville pankkitileilleen, koska kukin kantajista on valinnut Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteessä VIII olevan 45 artiklan mukaisesti, että etuudet maksetaan sen maan valuuttana, jossa sijaitsee sen toimielimen päätoimipaikka, jonka palveluksessa virkamies oli.

Neuvosto antoi 18.12.1995 asetuksen (EY, Euratom, EHTY) N:o 2963/95 Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihinja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta (EYVL L 310, s. 1; jäljempänä asetus N:o 2963/95). Kyseinen asetus tuli voimaan 23.12.1995 ja korvasi Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1.7.1994 lukien 19 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EHTY, EY, Euratom) N:o 3161/94 (EYVL L 335, s. 1; jäljempänä asetus N:o 3161/94), jossa Italialle oli vahvistettu korjauskertoimeksi 94,2.

Asetuksen N:o 2963/95 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan 1.7.1995 lukien Italialle korjauskertoimeksi 81,7; tätä korjauskerrointa sovelletaan eläkkeisiin saman artiklan 3 kohdan nojalla.

Komissio sovelsi tammikuulta 1996 olevissa eläkelaskelmissa tätä korjauskerrointa kantajille maksettuihin etuuksiin, ja helmikuussa 1996 se alkoi periä asteittain takaisin kuuden kuukauden ajalta kantajille 1.7.1995-31.12.1995 liikaa maksettuja summia.

Todettuaan, että heidän eläkkeensä olivat pienentyneet uuden korjauskertoimen soveltamisen vuoksi, ja että osa vuoden 1995 toisella vuosipuoliskolla maksetuista summista perittiin takaisin, kantajat tekivät 22.2., 2.4. ja 29.5.1996 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut valitukset. Heille annettiin tiedoksi valitukset nimenomaisesti hylkäävät päätökset 22.7., 17.9. ja 21.9.1996.

Vaatimukset, jotka koskevat sitä, että riidanalaisia eläkelaskelmia on muutettava (asia Tl 16/96)

Tuikittavaksi ottaminen

Yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei ole laillisuusvalvontaa harjoittaessaan sanella riitautetun hallintotoimen tehneelle toimielimelle niitä toimenpiteitä, jotka tuomiosta seuraavat. Sen on tyydyttävä palauttamaan asia kyseiselle toimielimelle, koska perustamissopimuksen 176 artiklan mukaan sen toimielimen, jonka säädös tai hallintotoimi on kumottu, on toteutettava tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet (25 kohta).

Viittaukset: Asia T-285/94, Pfloeschner v. komissio, 14.12.1995 (Kok. H. 1995, s. II-889, 22 kohta).

Tästä seuraa, että kantajan vaatimuksia, jotka koskevat sitä, että komissio on velvoitettava muuttamaan eläkelaskelmat sen suuruisiksi kuin kantajalle kuuluu maksaa, ei voida tutkia (26 kohta).

Kumoamista koskevat vaatimukset

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee sitä, että korjauskerroin on laskettu ilmeisen väärällä tavalla

Asiassa Tl 16/96 esitetyn kanneperusteen tutkittavaksi ottaminen

Väliintulija on tiedustellut, voidaanko asiassa Tl 16/96 esitetty ensimmäinen kanneperuste ottaa tutkittavaksi, koska kantaja ei ole vedonnut siihen valituksessaan.

Yhteisöjen tuomioistuimille esitetty kanneperuste on jätettävä tutkimatta, jos siihen ei ole vedottu oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, koska nimittävän viranomaisen on täytynyt saada tietoonsa riittävän täsmällisesti ne seikat, jotka asianosainen on esittänyt kanteen kohteena olevasta päätöksestä. Näin ollen vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyillä vaatimuksilla on oltava sama kohde kuin valituksella, ja vaikka ne voivat sisältää vain valituksessa esitetyt riitautusperusteet, jotka perustuvat sellaisiin samoihin syihin joihin on vedottu valituksessa, näitä riitautusperusteita voidaan kuitenkin kehittää yhteisöjen tuomioistuimissa esittämällä sellaisia väitteitä ja niiden perusteluja, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen, mutta jotka liittyvät siihen läheisesti (32 kohta).

Viittaukset: asia T-57/89, Alexandrakis v. komissio, 29.3.1990 (Kok. 1990, s. II-143, 8 ja 9 kohta) ja asia T-262/94, Baiwir v. komissio, 6.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-739, 40 ja 41 kohta).

Esillä olevassa asiassa kantajan esittämällä kanneperusteella onkin todella kehitetty, kuten hän on itse todennut, valituksessa esitettyä väitettä, joka koskee pienennetyn korjauskertoimen virheellistä soveltamista. Tästä seuraa, että tämä kanneperuste voidaan tutkia (33 ja 34 kohta).

Pääasia

— Ensimmäinen osa, joka koskee henkilöstösääntöjen 64 artiklan rikkomista

Henkilöstösääntöjen 64 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan tarkoituksena on taata kaikille virkamiehille sellainen palkka, jolla on sama ostovoima heidän asemapaikastaan riippumatta. Sen vuoksi virkamiehen palkkaan, joka ilmaistaan Belgian frangeina, sovelletaan eri asemapaikkojen elinolojen mukaan korjauskerrointa, joka on joko pienempi, suurempi tai yhtä suuri kuin 100 prosenttia. Henkilöstösääntöjen 64 artiklan toisen kohdan ja 65 artiklan nojalla Brysselin ja Luxemburgin korjauskerroin on 100, ja neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta määräenemmistöllä korjauskertoimen muille maille (45 kohta).

Henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään 77-81 a artiklassa tarkoitettujen eläkkeiden osalta, joihin kuuluvat myös entisten virkamiesten vanhuuseläkkeet, että niihin sovelletaan sille valtiolle vahvistettua korjauskerrointa, jossa eläkkeen saaja on osoittanut asuinpaikkansa olevan. Vaikka henkilöstösääntöjen 82 artiklassa ei nimenomaisesti viitata henkilöstösääntöjen 64 artiklaan, jota sovelletaan virkamiesten palkkoihin, siinä viitataan kuitenkin tässä artiklassa mainittujen edellytysten mukaan jokaista maata varten vahvistettuihin korjauskertoimiin (46 kohta).

Viittaukset: em. asiaPfloeschnerv. komissio, 48 kohta.

Esillä olevassa asiassa kantajat ovat väittäneet, että asetuksella N:o 2963/95 Italialle vahvistettu korjauskerroin on henkilöstösääntöjen 64 artiklan vastainen, koska kyseisen kertoimen laskemistapa perustuu sellaiseen edellytykseen, eli hintapariteetin ja vaihtokurssin väliseen suhteeseen, joka ei kuulu tämän artiklan soveltamisalaan (47 kohta).

Asetus N:o 2963/95 koskee henkilöstösääntöjen täytäntöönpanoa ja perustuu nimenomaisesti henkilöstösääntöjen 63-65 a artiklaan ja 82 artiklaan samoin kuin henkilöstösääntöjen liitteeseen XI, eikä sillä voida tästä syystä normihierarkian periaatteen vuoksi poiketa näihin säännöksiin sisältyvistä periaatteista. Asetuksen 6 artiklan 1 kohdan nojalla on siis laillista vahvistaa Italialle korjauskerroin, jota sovelletaan saman artiklan 4 kohdan nojalla eläkkeisiin ja joka lasketaan viitekaupunkina käytetyn Brysselin ja kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevan pääkaupungin välisen hintapariteetin ja toisaalta sen virallisen vaihtokurssin välisen suhteen perusteella, josta on säädetty henkilöstösääntöjen 63 artiklan toisessa kohdassa ja jolla tarkoitetaan valuuttakurssia, jota käytetään Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamiseen kunkin vuoden 1 päivästä heinäkuuta lukien, koska tällä taataan tuosta päivästä lukien Brysselissä maksettujen eläkkeiden, joiden korjauskertoimena on 100 prosenttia, ja Italiassa maksettujen eläkkeiden ostovoiman vastaavuus (48 ja 49 kohta ja 51 — 55 kohta).

Viittaukset: asia C-30/96P, Abello ym. v. komissio, 5.2.1998 (Kok. 1998, s. I-377); asia T-536/93, Benzler v. komissio, 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-777, 32 ja 33 kohta) ja yhdistetyt asiat T-544/93 ja T-566/93, Abello ym. v. komissio, 7.12.1995 (Kok. H. 1995, s. II-815, 40 kohta).

Asioissa T-212/96 ja T-215/96 henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevien säännösten nojalla tehdystä lainvastaisuusväitteestä on todettava, että kantajat ovat esittäneet tämän väitteen vasta vastauskirjelmässään. Ensimmäisen oikeusasteen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin^ tai oikeudellisiin seikkoihin. Esillä olevassa asiassa henkilöstösääntöjen liitteeseen XI sisältyvien säännösten ei voida katsoa olevan sellainen oikeudenkäynnin kuluessa esille tullut seikka, jonka perusteella voitaisiin perustella se, että kyseinen lainvastaisuusväite on esitetty liian myöhään (57-59 kohta).

Viittaukset:asiaT-12/94, Daffixv. komissio, 18.12.1997(Kok. H. 1997, s. II-1197,116 kohta) sekä siinä mainittu oikeuskäytäntö.

Edellä esitetyistä seikoista seuraa, että ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä (61 kohta).

— Ensimmäisen kanneperusteen toinen osa, joka koskee henkilöstösääntöjen 63 artiklan toisen kohdan ja 82 artiklan 1 kohdan neljännen alakohdan, sekä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 45 artiklan rikkomista

Henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan neljännen alakohdan mukaan ”eläkkeet ilmaistaan Belgian frangeina ja maksetaan jonakin liitteessä VIII olevassa 45 artiklassa tarkoitettuna valuuttana 63 artiklan toisessa kohdassa säädetyin edellytyksin”. Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 45 artiklassa annetaan eläkkeen saajille mahdollisuus saada eläke valintansa mukaan joko heidän lähtömaansa valuuttana tai sen maan valuuttana, jossa sijaitsee sen toimielimen päätoimipaikka, jonka palveluksessa virkamies oli, eli esillä olevassa asiassa Belgian frangeina. Henkilöstösääntöjen 63 artiklan toisessa kohdassa täsmennetään, että ”kun palkka lasketaan muuna valuuttana kuin Belgian frangeina, se lasketaan niiden valuuttakurssien perusteella, joita käytetään Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamiseen [kunkin vuoden] 1 päivästä heinäkuuta”. Toisin kuin kantajat ovat väittäneet, nämä periaatteet eivät vaikuta korjauskertoimien laskemista koskeviin periaatteisiin sellaisina kuin niistä on säädetty henkilöstösääntöjen 64 ja 65 a artiklassa sekä 82 artiklassa, samoin kuin henkilöstösääntöjen liitteessä XI.

Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 45 artikla, jossa annetaan eläkkeen saajille mahdollisuus saada eläke valintansa mukaan joko lähtömaansa tai asuinmaansa valuuttana tai sen maan valuuttana, jossa sijaitsee sen toimielimen päätoimipaikka, jonka virkamies oli, ja jossa viitataan henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan neljänteen alakohtaan, koskee ainoastaan suoritusten maksutapoja. Näin ollen kantajien valinta heille suoritettaviin summiin sovellettavasta valuutasta ei voinut estää soveltamasta heidän eläkkeisiinsä henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti heidän asuinpaikalleen eli Italialle vahvistettua korjauskerrointa, joka lasketaan Italian hintapariteetin ja henkilöstösääntöjen 63 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun virallisen vaihtokurssin, eli sen valuuttakurssin, jota käytetään Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamiseen kunkin vuoden 1 päivästä heinäkuuta lukien, välisen suhteen perusteella (70 ja 71 kohta).

Viittaukset: asia 127/80, Grogan v. komissio, 11.3.1982 (Kok. 1982, s. 869, 14 ja 15 kohta).

Kantajan väitteestä asiassa Tl 16/96, jonka mukaan vaihtokurssit on muunnettu kahteen kertaan, riittää kun todetaan, että Belgian frangeissa ilmaistun eläkelaskelman kohdasta ”vaihtokurssi” käy ilmi, että vaihtokurssina on ollut ”1,0000000”, joten kantajalle suoritetussa summassa on otettu huomioon ainoastaan Italialle vahvistettu korjauskerroin (73 kohta).

Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäisen kanneperusteen toinen osa on hylättävä (74 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan ja saavutettujen oikeuksien periaatteiden loukkaamista

Virkamies ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen riitauttaakseen uuden yhteisön säädöksen lainmukaisuuden, varsinkaan sellaisella alalla, jolla on tavoitteena jatkuva mukauttaminen taloudellisen tilanteen muutosten perusteella, kuten esimerkiksi virkamiesten eläkkeisiin vaikuttavien korjauskertoimien vahvistaminen, ja hallinnon antamien täsmällisten vakuutuksien puuttuessa (83-85 kohtaja 131 kohta).

Viittaukset: asia 33/87, Christianosv. yhteisöjen tuomioistuin, 14.6.1988 (Kok. 1988, s. 2995, 23 kohta); yhdistetyt asiat T-98/92 ja T-99/92, Di Marzio ja Lebedef v. komissio, 22.6.1994 (Kok. 1994, s. II-541, 68 kohta) ja asia T-177/95, Barraux ym. v. komissio, 11.12.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1451, 47 kohta).

Henkilöstösääntöjen liitteen VIII säännöksissä erotetaan selvästi toisistaan ”eläkkeen laskeminen”, josta säädetään liitteen 2 jaksossa, ja ”suoritusten maksaminen”, josta säädetään liitteen 45 ja 46 artiklassa. Vaikka sellaiset pelkästään vaihtokurssista ja korjauskertoimista aiheutuvat muutokset eläkkeen saajalle tosiasiassa maksettuihin summiin vaikuttavat suoritusten maksamiseen näissä viimeksi mainituissa artikloissa tarkoitetulla tavalla, niillä ei kuitenkaan loukata liitteen 2 jaksossa tarkoitettua eläkkeen laskemista sellaisena kuin se on peruste tosiasiallisesti maksettavien suoritusten laskemiselle (89 ja 90 kohta).

Viittaukset: em. asia Grogan v. komissio, 14 ja 15 kohta; asia 164/80, De Pascale v. komissio, 11.3.1982 (Kok. 1982, s. 909, 16 ja 17 kohta) ja asia 167/80, Curtis v. parlamentti, 11.3.1982 (Kok. 1982, s. 931, 16 ja 17 kohta).

Tästä seuraa, että toinen kanneperuste on perusteeton, ja se on näin ollen hylättävä (92 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista

Yhdenvertaisen kohtelun periaate taataan eläkkeen saajien osalta siten, että korjauskertoimien tarkoituksena on taata, että kaikilla entisten virkamiesten saamilla suorituksilla on sama ostovoima heidän asuinpaikastaan riippumatta. Henkilöstösääntöjen 82 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään tätä tarkoitusta silmällä pitäen, että eläkkeisiin sovelletaan sellaisen valtion osalta vahvistettua korjauskerrointa, jossa eläkkeen saaja on osoittanut asuinpaikkansa olevan. Jollei erityisten korjauskerrointen vahvistamisesta tiettyjen paikkojen osalta annetuista säännöksistä muuta johdu, samassa maassa asuville eläkkeen saajille maksettuihin eläkkeisiin on siis sovellettava samaa korjauskerrointa, riippumatta siitä, mitä nämä henkilöt ovat henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 45 artiklan nojalla valinneet eläkkeisiin sovellettavaksi valuutaksi. Asuinmaan käyttäminen viiteperusteena eläkkeen saajien elinolojen ja ostovoiman arvioimiseksi on perusteltua siksi, että asuinpaikan käsitteen, sellaisena kuin siitä on säädetty henkilöstösääntöjen 82 artiklassa, on katsottava käsittävän myös sen paikan, jossa entisen virkamiehen tosiasialliset sidokset ovat, ja siis myös sen paikan, jossa hänen katsotaan suorittavan hankintansa. Näin ollen vaikka eläkkeellä voi teoriassa olla eri ostovoima sen mukaan, missä maassa eläkkeen saaja valintansa mukaan suorittaa hankintansa, tämän seikan ei voida katsoa loukkaavan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, joka henkilöstösääntöjen 82 artiklan nimenomaisena tarkoituksena on taata (101-109 kohta).

Viittaukset: asia 284/87, Schäfleinv. komissio, 14.7.1988 (Kok. 1988, s. 4475, 9 kohta) ja em. asia Pfloeschnerv. komissio, 47 kohta.

Väitteestä, jonka mukaan laskettaessa riidanalaista korjauskerrointa ei ole otettu huomioon Italiassa vallitsevan inflaation tasoa, koska muille vahvan valuutan jäsenvaltioille on vahvistettu suurempi korjauskerroin, riittää kun todetaan, että kantajat eivät ole ymmärtäneet henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 3 artiklan 5 kohdassa vahvistettuja korjauskerrointen laskemista koskevia täsmällisiä sääntöjä, jotka perustuvat hintapariteetin ja vaihtokurssin väliseen suhteeseen (110 kohta).

Näin ollen neljäs kanneperuste on hylättävä (111 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee taannehtivan takaisinperimisen lainvastaisuutta

Vaikka onkin pääsääntöisesti oikeusvarmuuden periaatteen vastaista, että yhteisön toimen ajalliset vaikutukset vahvistetaan alkaviksi sen julkaisua edeltävänä ajankohtana, näin ei poikkeuksellisesti ole silloin, jos saavutettava tavoite edellyttää tätä ja kun asianosaisten luottamuksensuoja huomioidaan asianmukaisesti. Näin on esillä olevassa asiassa asetuksen N:o 2963/95 osalta. Tavoite, johon asetuksen antamisella on pyritty, eli ostovoiman vastaavuuden säilyttäminen, edellyttää, että asetuksella on taannehtiva vaikutus, koska elinkustannusten kehitystä on mahdotonta mitata etukäteen (129 ja 130 kohta).

Viittaukset: asia C-368/89, Crispoltoni, 11.7.1991 (Kok. 1991, s. I-3695, 17 kohta); asia C-301/90, komissio v. neuvosto, 23.1.1992 (Kok. 1992, s. I-221) ja em. asia Barraux ym. v. komissio, 45 ja 46 kohta.

Kantajille on ilmoitettu viipymättä mahdollisuudesta, että heille 1.7.1995 lukien maksetut suoritukset saatetaan periä takaisin. Sillä, että heillä ei ole ollut tietoa takaisin perittävien summien täsmällisestä suuruudesta, ei ole merkitystä, koska nämä summat voidaan määrätä vasta jälkeenpäin, sen jälkeen kun neuvosto on vahvistanut vuoden lopussa henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti uudet korjauskertoimet (136 kohta).

Väite, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, on myöskin perusteeton (138 kohta).

Väite, jonka mukaan takaisinperiminen olisi pitänyt porrastaa kahdentoista kuukauden aikavälille, on hylättävä. Kantajan asiassa T-212/96 esittämä väite, joka koskee hänen työkyvyttömyyseläkkeensä pienenemistä, on samoin hylättävä (142 ja 143 kohta).

Kaikista edellä esitetyistä seikoista seuraa, että kolmas kanneperuste on hylättävä.

Ratkaisu:

Kanteet hylätään.