Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 80/987

(Neuvoston direktiivin 80/987 8 artikla)

2. Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 80/987

(Neuvoston direktiivin 80/987 8 artikla)

3. Yhteisön oikeus – Yksityisten oikeudet – Jäsenvaltio on loukannut yksityisten oikeuksia – Velvollisuus korvata yksityisille aiheutunut vahinko

(Neuvoston direktiivin 80/987 8 artikla)

Tiivistelmä

1. Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 80/987 8 artiklaa on tulkittava siten, että jos työnantaja on maksukyvytön ja jos yhtiön tai useamman yhtiön yhteisen lisäeläkejärjestelmän varat eivät ole riittävät, jäsenvaltioilla ei ole velvollisuutta itse taata saavutettujen vanhuusetuuksia koskevien oikeuksien rahoitusta eikä näitä etuuksia ole maksettava kokonaisuudessaan.

Yhtäältä direktiivin 8 artiklan sanamuodossa, kun siinä esitetään yleinen toteamus, että jäsenvaltioiden ”on huolehdittava tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta”, ei nimittäin aseteta näille valtioille velvollisuutta rahoittaa itse oikeuksia etuuksiin, joita direktiivin mukaan on suojattava, vaan niille jätetään harkintavaltaa sen menetelmän osalta, joka tätä suojaa varten on otettava käyttöön. Toisaalta kun direktiivin 8 artiklassa vain säädetään yleisin sanamuodoin tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta asianomaisten henkilöiden ”oikeuksien turvaamiseksi”, siinä luovutetaan jäsenvaltioille laaja harkintavalta turvaamisen laajuuden määrittelemistä varten, mikä sulkee pois velvollisuuden taata etuudet kokonaan.

(ks. 35, 36, 45 ja 46 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 80/987 8 artiklan kanssa, jossa edellytetään, että jäsenvaltiot huolehtivat tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta, jotta turvataan kyseisten työntekijöiden oikeudet lisäeläkejärjestelmän mukaisiin vanhuusetuuksiin, on ristiriidassa suojajärjestelmä, joka voi tietyissä tilanteissa johtaa siihen, että etuuksista, joita työntekijä saattoi odottaa saavansa, turvataan vain alle puolet.

Vaikka tähän artiklaan tai mihinkään muuhun kyseisen direktiivin säännökseen ei sisälly seikkoja, joiden avulla voidaan määritellä täsmällisesti lisäeläkejärjestelmien mukaisten etuuksien vaadittu vähimmäistaso, tällaisen järjestelmän ei voida, yhteisön lainsäätäjän ilmaisema tahto huomioon ottaen, katsoa vastaavan kyseisessä 8 artiklassa käytetyn sanan ”turvata” määritelmää.

(ks. 56, 57 ja 62 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3. Jäsenvaltioiden vastuun syntyminen sellaisten vahinkojen osalta, joita yksityisille on aiheutunut yhteisön oikeuden rikkomisesta, edellyttää, että rikotun oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, että rikkominen on riittävän ilmeinen ja että vahinko, joka on aiheutunut henkilöille, joiden oikeuksia on loukattu, on välittömässä syy-yhteydessä valtion velvoitteen laiminlyöntiin. Yhteisön oikeuden riittävän ilmeistä rikkomista koskevan edellytyksen osalta on todettava, että siinä edellytetään, että jäsenvaltio on rikkonut ilmeisellä ja vakavalla tavalla sen harkintavallalle asetettuja rajoja, ja tältä osin huomioon otettavia seikkoja ovat muun muassa rikotun oikeusnormin selkeys ja täsmällisyys ja rikotussa oikeusnormissa kansallisille viranomaisille annetun harkintavallan laajuus. Tähän harkintavaltaan, joka on tärkeä arviointiperuste, vaikuttavat paljon rikotun oikeusnormin selkeys ja täsmällisyys.

Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 80/987 8 artiklassa, jossa edellytetään, että jäsenvaltiot huolehtivat tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta, jotta turvataan kyseisten työntekijöiden oikeudet lisäeläkejärjestelmän mukaisiin vanhuusetuuksiin, myönnetään jäsenvaltioille sen yleisen sanamuodon vuoksi laaja harkintavalta sen arvioimista varten, miten laajasti etuuksia koskevia oikeuksia on suojattava. Näin ollen tämän säännöksen virheelliseen täytäntöönpanoon perustuvan jäsenvaltion vastuun syntymisen edellytyksenä on toteamus, että tämä valtio on rikkonut ilmeisellä ja vakavalla tavalla sen harkintavallalle asetettuja rajoja.

Sen arvioimiseksi, täyttyykö tämä edellytys, korvausvaadetta käsittelevän kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon kaikki sen käsiteltävänä olevaa tilannetta koskevat seikat. Näitä seikkoja ovat muun muassa rikotun oikeusnormin selkeys ja täsmällisyys, rikotussa oikeusnormissa kansallisille viranomaisille myönnetyn harkintavallan laajuus, laiminlyönnin tai aiheutetun vahingon tahallisuus tai tahattomuus, mahdollisen oikeudellisen virheen anteeksiannettavuus tai anteeksiantamattomuus ja se seikka, onko yhteisön toimielimen toiminta voinut myötävaikuttaa yhteisön oikeuden vastaisten kansallisten toimenpiteiden tai menettelyiden laiminlyöntiin, toteuttamiseen tai ylläpitämiseen.

(ks. 69, 70, 72–77 ja 82 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)