Asia C-672/15

Rikosasiassa,

jossa vastaajana on

Noria Distribution SARL

(tribunal de grande instance de Perpignanin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2002/46/EY – Ravintolisiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Vitamiinit ja kivennäisaineet, joita voidaan käyttää ravintolisien valmistuksessa – Enimmäismäärät – Jäsenvaltioiden toimivalta – Kansallinen säännöstö, jossa asetetaan nämä määrät – Vastavuoroista tunnustamista ei ole – Kyseisten määrien vahvistamisessa noudatettavat menettelytavat ja huomioon otettavat seikat

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 27.4.2017

Ks. tuomion teksti. (ks. 16 kohta)

Ravintolisiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10.6.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/46/EY säännöksiä ja EUT-sopimuksen tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa ei säädetä kyseisen jäsenvaltion markkinoille saattamista koskevasta menettelystä sellaisille ravintolisille, joiden ravintoainepitoisuus ylittää mainitussa säännöstössä asetetut päivittäiset enimmäisannokset ja jotka on laillisesti valmistettu tai joita pidetään laillisesti kaupan toisessa jäsenvaltiossa. Rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä koskeva kielto, josta on määrätty SEUT 34 artiklassa, koskee kaikkia kauppaa koskevia jäsenvaltioiden säädöksiä, jotka voivat tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa unionin sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti (ks. mm. tuomio 11.7.1974, Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, 74 kohta; tuomio 5.3.2009, komissio v. Espanja, C-88/07, EU:C:2009:123, 82 kohta ja tuomio 28.1.2010, komissio v. Ranska, C-333/08, EU:C:2010:44, 74 kohta). Pääasiassa kyseessä olevalla säännöstöllä kuitenkin luodaan rajoitus unionin sisäiselle kaupalle, koska ravintolisää, jonka ravintoainepitoisuus ylittää mainitussa säännöstössä asetetut enimmäismäärät, ei voida pitää kaupan Ranskassa, vaikka se on laillisesti valmistettu tai sitä pidetään laillisesti kaupan toisessa jäsenvaltiossa. Kyseinen säännöstö on siis SEUT 34 artiklassa tarkoitettu määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa kielletään pitämästä kyseisessä valtiossa kaupan elintarvikkeita, joiden ravintoainepitoisuus ylittää mainitussa lainsäädännössä asetetut enimmäismäärät mutta jotka on laillisesti valmistettu ja/tai joita pidetään laillisesti kaupan muussa jäsenvaltiossa, voi SEUT 34 artiklassa tarkoitettuna määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä olla perusteltu, jos se täyttää SEUT 36 artiklan – sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut – mukaiset vaatimukset (ks. vastaavasti tuomio 5.2.2004, Greenham ja Abel, C-95/01, EU:C:2004:71, 34 kohta). Yhtäältä tällaisessa lainsäädännössä on säädettävä menettelystä, jonka avulla taloudelliset toimijat voivat saada luvan pitää kaupan ravintolisiä, jotka sisältävät sallittuja suurempia ravintoaineannoksia. Tämän menettelyn on oltava helppokäyttöinen ja saatettavissa loppuun kohtuullisessa ajassa ja menettelyn johdettua hylkäävään päätökseen tuo hylkäävä päätös on voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi (ks. vastaavasti tuomio 5.2.2004, komissio v. Ranska, C-24/00, EU:C:2004:70, 26 kohta; tuomio 5.2.2004, Greenham ja Abel, C-95/01, EU:C:2004:71, 35 kohta ja tuomio 28.1.2010, komissio v. Ranska, C-333/08, EU:C:2010:44, 81 kohta). Toisaalta toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat hylätä hakemuksen mainittujen ravintolisien kaupan pitämisen sallimiseksi vain, jos näistä ravintolisistä aiheutuu todellista vaaraa kansanterveydelle (ks. vastaavasti tuomio 5.2.2004, komissio v. Ranska, C-24/00, EU:C:2004:70, 27 kohta; tuomio 5.2.2004, Greenham ja Abel, C-95/01, EU:C:2004:71, 36 kohta ja tuomio 28.1.2010, komissio v. Ranska, C-333/08, EU:C:2010:44, 82 kohta). Näin ollen on niin, että sikäli kuin pääasiassa kyseessä olevalla säännöstöllä kielletään pitämästä kaupan ravintolisiä, joiden ravintoainepitoisuus ylittää mainitussa säännöstössä asetetut enimmäismäärät, säätämättä mistään menettelyistä tämän kaltaisten ravintolisien markkinoille saattamiseksi, vaikka kyseiset ravintolisät on laillisesti valmistettu tai niitä pidetään laillisesti kaupan toisessa jäsenvaltiossa, mainittu säännöstö ei ole tämän tuomion 22 kohdassa tarkoitetun edellytyksen mukainen, eikä se täten voi olla oikeutettu SEUT 36 artiklan perusteella. (ks. 18–23, 27 ja 28 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

Direktiivin 2002/46 säännöksiä ja EUT-sopimuksen tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä on tulkittava siten, että kyseisen direktiivin 5 artiklassa tarkoitetut enimmäismäärät on vahvistettava tapauskohtaisesti ja siten, että huomioon otetaan kaikki mainitun 5 artiklan 1 ja 2 kohdassa esitetyt seikat ja erityisesti ne suurimmat turvalliset raja-arvot, jotka kyseisille ravintoaineille on vahvistettu kansanterveyteen kohdistuvien riskien perusteellisessa arvioinnissa, joka ei nojaudu yleisluontoisiin tai hypoteettisiin seikkoihin vaan merkityksellisiin tieteellisiin tietoihin. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, täyttääkö pääasiassa kyseessä oleva menetelmä kyseisten määrien vahvistamiseksi nämä vaatimukset. (ks. 42 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)