Kun otetaan huomioon henkilöstösääntöjen sääntöjen ja erityisesti niiden 25 ja 26 artiklan rakenne, on päätöksellä, jolla tehtäväryhmän AD virkamiehen virka luokitellaan johonkin niistä virkatyypeistä, jotka mainitaan henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevan 30 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1023/2013, seurauksia ylennyskelpoisuuteen. Nimittävän viranomaisen olisi näin ollen nimittämistä tai vakinaistamista koskevien päätösten tavoin pitänyt ilmoittaa se asianmukaisella tavalla asianomaiselle virkamiehelle, koska kyseisen viranomaisen tehtävänä on valvoa, että tämäntyyppiset päätökset saapuvat tosiasiallisesti vastaanottajilleen tai muussa tapauksessa että vastaanottaja saa niitä tiedon asianmukaisella tavalla. Nimittävällä viranomaisella on kuitenkin käytettävissään useita mahdollisia tapoja antaa hallinnolliset päätökset tiedoksi, sähköinen tiedoksi antaminen mukaan lukien, eikä postitse toimittaminen ole tässä tarkoituksessa pakollinen.

Kun on kyse nimittävän viranomaisen päätöksestä määrittää palkkaluokan AD 12 virkamies johonkin virkatyyppiin, joka on otettu käyttöön Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta annetulla asetuksella N:o 1023/2013, kun mainittu päätös on toteutettu 1.1.2014 alkavin vaikutuksin lisäämällä ”SysPer 2” –nimisessä tietokoneistetussa henkilöstöhallinnon järjestelmässä olevaan virkamiehen henkilökansioon maininta siitä, mihin virkatyyppiin virkamies on luokiteltu, on tämä virkatyyppiin luokitteleminen virkamiehelle vastainen päätös, koska sen vuoksi, että asianomainen oli 31.12.2013 palkkaluokan AD 12 virkamies, nimittävä viranomainen saattoi luokitella hänet henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevan 30 artiklan 2 kohdan c tai e alakohdan mukaisesti vain jompaankumpaan tämän palkkaluokan virkatyypistä eli ”yksikönpäällikön tai vastaavan” tai ”hallintovirkamiehen” virkaan, koska tämän liitteen 30 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti ”neuvonantajan tai vastaavan” virkatyyppi on varattu palkkaluokkien AD 13 ja AD 14 virkamiehille. Näin ollen jos kyseinen viranomainen on päättänyt luokitella asianomaisen ”hallintovirkamiehen” virkatyyppiin, se on myös implisiittisesti päättänyt, ettei asianomainen hoitanut 31.12.2013”yksikönpäällikön tai vastaavan” tehtäviä.

Tältä osin asianomainen virkamies ei voi pätevästi perustella valituksensa myöhästymistä vetoamalla anteeksi annettavaan virheeseen tai väittämällä, että hän sai tehokkaasti tiedon luokittelupäätöksestä vasta sillä hetkellä, kun palkkaluokan AD 12 ylennyskelpoisista virkamiehistä laadittu luettelo annettiin tiedoksi. Koska henkilöstösääntöjen uudet säännökset on julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä, sillä ne annetaan SEUT 336 artiklan mukaisesti asetuksina, ja koska ne lisäksi muodostavat tästä julkaisemispäivästä alkaen näitä asioita koskevan voimassa olevan oikeuden, jonka tavanomaisen huolellisten virkamiesten oletetaan tuntevan, olisi tavanomaisen huolellisen palkkaluokan AD12 virkamiehen pitänyt havaita hallinnon antamista yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä ja tyyppivirkoja koskevista päätöksistä, etenkin kun virkamies toimii oikeudellisen yksikön palveluksessa tärkeissä oikeudellisissa tehtävissä, että – jollei hänen katsottu hoitavan erityistehtäviä – henkilöstösääntöjen uudistuksen voimaantulo ja virkatyyppeihin luokitteleminen merkitsi, että hänet tultaisiin kaikella todennäköisyydellä luokittelemaan ”hallintovirkamiehen” virkatyyppiin, jonka seurauksena oli, että hänen palkkaluokalleen asetettaisiin katto.

Näin ollen palkkaluokan AD 12 ylennyskelpoisista virkamiehistä laaditun luettelon tiedoksi antaminen, siltä osin kuin siinä ei mainittu asianomaisen virkamiehen nimeä, merkitsi vain luokittelemispäätöksen täytäntöönpanoa eikä se voinut sellaisessa tapauksessa, jossa asianomainen väittää, ettei hän hankkinut tietoa siitä, mihin palkkaluokkaan hänet oli luokiteltu, vaikka tämä tieto oli olemassa ja helposti saatavilla, merkitä asianomaista päätöstä koskevan valituksen tekemisen määräajan alkamista uudelleen hänen edukseen.

(ks. 49, 51, 52, 55 ja 60 kohta)

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 12.7.1989, Binder (161/88, EU:C:1989:312, 19 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 19.5.1999, Connolly v. komissio (T‑34/96 ja T‑163/96, EU:T:1999:102, 168 kohta)

Virkamiestuomioistuin: määräys 14.1.2014, Lebedef v. komissio (F‑60/13, EU:F:2014:6, 44, 48 ja 51 kohta) ja määräys 20.3.2014, Michel v. komissio (F‑44/13, EU:F:2014:40, 53 kohta)