Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Cosmas 18 päivänä maaliskuuta 1999. - Azienda Agricola "Le Canne" Srl vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Vesiviljely - Asetukset N:o 4028/86 ja N:o 1116/88 - Yhteisön taloudellinen tuki - Tuen vähentäminen. - Asia C-10/98 P.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu I-06831



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1 Azienda Agricola "Le Canne" Srl on hakenut yhteisöjen tuomioistuimessa muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen jaoston 7.11.1997 antamaan tuomioon (jäljempänä valituksen kohteena oleva tuomio).(1)

2 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt kumoamiskanteen, joka koski komission päätöstä vähentää yhteisön taloudellista tukea, ja vaatimuksen saada korvaus vahingosta, jonka kantaja väitti aiheutuneen tuen vähentämisestä.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

3 Kalastusalan ja vesiviljelyn rakenteiden parantamista ja sopeuttamista koskevista yhteisön toimista 18 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4028/86(2) 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että komissio voi myöntää yhteisön taloudellista tukea vesiviljelyn kehittämiseksi ja suojeltujen merialueiden kunnostamiseksi toteutetuille toimille rannikkovesien kalastusalueiden paremmaksi hallinnoimiseksi.(3)

4 Asetuksen 12 artiklan mukaan, jossa viitataan asetuksen N:o 4028/86 liitteeseen III, vesiviljelyyn tarkoitettu yhteisön tuki on Venetsian alueella 40 prosenttia tukikelpoisista kuluista Italian osallistuessa kulujen kattamiseen 10-30 prosentin osuudella.

5 Asetuksen N:o 4028/86 44 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Yhteisön osallistumisen aikana asianomaisen jäsenvaltion tätä tarkoitusta varten nimeämän viranomaisen tai toimielimen on annettava komissiolle sen pyynnöstä kaikki todisteet ja asiakirjat, joiden perusteella voidaan todeta, että taloudelliset tai muut kullekin hankkeelle asetetut edellytykset ovat täyttyneet. Komissio voi päättää tuen pidättämisestä, vähentämisestä tai poistamisesta 47 artiklassa säädetyssä menettelyssä:

- jos hanketta ei ole pantu täytäntöön ilmoitetulla tavalla, tai

- jos tiettyjä hankkeelle asetettuja edellytyksiä ei ole täytetty, tai

- jos tuen saaja tukihakemuksessa ilmoittamistaan tiedoista, jotka on otettu taloudellisen tuen myöntämistä koskevaan päätökseen, poiketen ei aloita vuoden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta hankkeen mukaisia töitä tai ellei tuen saaja ole toimittanut ennen tämän määräajan päättymistä riittäviä takeita hankkeen toteuttamisesta, tai

- jos tuen saaja ei saa töitä päätökseen kahden vuoden kuluessa niiden aloittamisesta eikä kyseessä ole ylivoimainen este.

Päätös annetaan tiedoksi asianomaiselle jäsenvaltiolle sekä tuen saajalle.

Komissio perii takaisin perusteettomasti maksetut summat.

2. Komissio päättää tämän artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 47 artiklassa säädetyssä menettelyssä."(4)

6 Asetuksen 47 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Viitattaessa tässä artiklassa säädettyyn menettelyyn pysyvä kalatalouden rakennekomitea käsittelee asian puheenjohtajan saatettua asian sen käsiteltäväksi joko omasta aloitteestaan taikka jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.

2. Komission edustaja tekee esityksen toteutettavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa määräajassa, jonka puheenjohtaja voi vahvistaa asian kiireellisyyden mukaisesti. Komitea antaa lausuntonsa 54 äänen enemmistöllä niin, että jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdan mukaisella tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.

3. Komissio toteuttaa toimenpiteet, joita on sovellettava välittömästi. Jos nämä toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä heti neuvostolle; tässä tapauksessa komissio voi soveltaa lausunnosta eriäviä toimenpiteitään enintään yhden kuukauden ajan ilmoittamisesta lukien. Neuvosto voi hyväksyä määräenemmistöllä erilaiset toimenpiteet yhden kuukauden määräajassa."

7 Tukipäätösten täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä yhteisön toimia koskeville hankkeille kalastusalan rakenteiden, vesiviljelyn ja rannikkovesien kehittämisen parantamiseksi ja sopeuttamiseksi annettiin 20 päivänä huhtikuuta 1988 komission asetus (ETY) N:o 1116/88.(5)

8 Tämän asetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa:

"Hankkeen valmistuttua tai hanketta toteutettaessa, jos komission päätöksessä määrätään tuen maksamisesta useina suorituksina - - viranomainen tai muu elin lähettää komissiolle maksuvaatimuksen, jonka perusteella voidaan todeta, ovatko maksun suorittamisen edellytykset täyttyneet.

Maksuvaatimuksiin on liitettävä todistus ja luettelo tositteista. Ne on toimitettava kahtena kappaleena ja niissä on oltava liitteessä mainitut tiedot ja asiakirjat."

9 Asetuksen N:o 1116/88 4 artiklassa säädetään seuraavaa:

"1. Osasuoritukset eivät voi ylittää kunkin sijoituskohteen osalta niiden töiden toteuttamisastetta, joita sijoitus koskee. Toteuttamisaste saadaan tukikelpoisina kuluina maksettujen laskujen tai muiden kirjanpitokelpoisten tositteiden osoittaman kokonaismäärän ja tukipäätöksessä tukikelpoisiksi vahvistettujen kustannusten kokonaismäärän välisestä erotuksesta.

a) - -

b) Vesiviljely, rannikkovesien kehittäminen

Tuki maksetaan lähtökohtaisesti korkeintaan kolmessa osassa.

Ensimmäinen osasuoritusta koskeva maksuvaatimus voidaan esittää ainoastaan:

- jos toteuttamisaste on vähintään 30 prosenttia tukikelpoisten kustannusten määrästä

ja

- jos väliraportti töiden toteuttamisesta on laadittu (vain vesiviljelyn osalta).

c) - -

2. Kaikkien hanketyyppien viimeisiltä osasuorituksilta edellytetään tukipäätöksessä mainittujen edellytysten täyttymistä, erityisesti jäsenvaltion taloudellisen osallistumisen ja vaadittujen virallisten asiakirjojen toimittamisen osalta."

10 Asetuksen N:o 1116/88 kuudennen perustelukappaleen mukaan 'tukea ei saada pidättää, vähentää tai poistaa ilman, että kyseessä olevaa jäsenvaltiota on sitä ennen kuultu ja tuen saajat ovat voineet esittää huomautuksensa'.

11 Asetuksen N:o 1116/88 7 artiklassa säädetään seuraavaa:

"Ennen kuin komissio aloittaa asetuksen (ETY) N:o 4028/86 44 artiklan 1 kohdassa säädetyn tukea koskevan pidättämis-, vähentämis- tai poistamismenettelyn, sen on

- ilmoitettava tästä jäsenvaltiolle, jonka alueella hanke on tarkoitus toteuttaa, jotta tämä jäsenvaltio ottaa asiaan kantaa,

- kuultava todisteiden toimittamisesta vastaavaa toimivaltaista viranomaista,

- kehotettava tuen saajaa tai saajia ilmoittamaan viranomaisen tai laitoksen välityksellä syyt, joiden vuoksi vahvistettuja edellytyksiä ei ole noudatettu."

III Tosiseikat

12 Valituksen kohteena olevassa tuomiossa riita-asian tosiseikat on esitetty seuraavasti:

13 Komissio myönsi 30.10.1990 tekemällään päätöksellä C(90) 1923/99 kantajalle kalanviljelyn nykyaikaistamiseen ja laitosten korjaustöihin (hanke I/16/90) 1 103 646 181 Italian liiran (ITL) suuruisen taloudellisen tuen, joka oli 40 prosenttia tukikelpoisista 2 759 115 453 ITL:n suuruisista kuluista. Italian valtion maksettavaksi jäi 30 prosentin suuruinen suhteellinen osuus tukikelpoisista kuluista eli 827 734 635 ITL.

14 Tässä päätöksessä määrättiin, että "tuen määrä, jonka komissio tosiasiallisesti maksaa loppuunsaatetulle hankkeelle, riippuu siitä, millaisia toteutetut työt ovat verrattuna hankkeessa määritettyihin". Päätöksessä täsmennettiin myös, että "tuen saajan tekemän tukihakemuksen B-osaan sisältyvien tietojen mukaan suunniteltuja töitä ei voida muuttaa tai niistä poiketa ilman kansallisten viranomaisten ja mahdollisesti komission etukäteistä hyväksyntää. Ilman komission hyväksyntää tehdyt merkittävät muutokset voivat johtaa tuen vähentämiseen tai poistamiseen, jos kansallinen viranomainen tai komissio katsoo, ettei se voi niitä hyväksyä. Kansallinen viranomainen ilmoittaa tarpeen vaatiessa kullekin tuen saajalle, mitä menettelyä on noudatettava".

15 Komissio maksoi kantajalle 23.6.1993 ensimmäisen, 343 117 600 ITL:n erän.

16 Hankkeen loppuvaiheessa paikan päällä suoritetun tarkastuksen jälkeen insinööri ilmoitti 7.4.1994 päivätyllä kirjeellään kantajalle, että lukuun ottamatta tiettyjä hankkeen muutoksia, jotka koskevat muuraustöitä ja vastaavia töitä sekä kaivaustöitä, hän katsoo, että toteutetut työt ovat hyväksytyn hankkeen mukaisia teknisesti ja taloudellisesti.

17 Komissio hyväksyi 27.7.1994 tekemällään päätöksellä C(94) 1531/99 kantajan toisen hakemuksen tuen myöntämisestä sen laitosten nykyaikaistamistöiden loppuunsaattamiseksi (hanke I/100/94).

18 Kantaja totesi 12.12.1994 Italian maatalousministeriölle (jäljempänä ministeriö) ja komissiolle lähettämässään kirjeessä, että täysin sen tahdosta riippumattomat seikat, jotka olivat ilmenneet sen jälkeen, kun hanketta koskeva esitys oli lähetetty ministeriölle, olivat aiheuttaneet tiettyjä välttämättömiä muutoksia hanketta I/16/90 koskevien töiden osalta.(6) Kantaja täsmensi, että toisaalta sen vakaumus noudattaa ehdotettuja tavoitteita ja valita oikeat vaihtoehdot ja toisaalta sen halu saavuttaa nopeasti suunnitellut tavoitteet olivat saaneet sen unohtamaan velvollisuutensa tehdä etukäteen ilmoitus ministeriölle muutoksista, mikä on ylivoimainen este asiakirja-aineiston käsittelylle. Kantaja ilmoitti olleensa tosin vasta töiden loppuunsaattamisesta lähtien täysin tietoinen siitä, ettei se ollut noudattanut muutoksien etukäteistä ilmoittamista koskevaa velvollisuutta, ja se pyysi ministeriötä ja tarpeen vaatiessa komissiota itseään suorittamaan toteutettujen muutosten teknisen tarkastuksen sen toteamiseksi, että ne olivat perusteltuja ja että tehdyt valinnat olivat tarpeellisia ja tarkoituksenmukaisia. Kantaja totesi tältä osin, että kaikki kyseessä olevat muutokset oli esitetty ja vahvistettu kunnostustöiden täydennyshankkeen (I/100/94) hyväksymisen yhteydessä; tälle hankkeelle oli myönnetty yhteisön taloudellinen tuki päätöksellä C(94) 1531/99.

19 Töiden lopputarkastuksen jälkeen ministeriö antoi kantajalle 3.6.1995 töiden lopullista tilaa koskevan tarkastustodistuksen (jäljempänä todistus), joka oli päivätty 24.5.1995. Ministeriön mukaan kantaja oli tehnyt insinöörin aikaisemmin toteamien muutosten lisäksi muita muutoksia.(7) Ministeriö päätteli tästä, että kantajalla olisi ollut asiaan sovellettavien yhteisön säännösten mukaisesti velvollisuus hakea etukäteen lupa näiden muutosten tekemiselle. Tämän vuoksi se alensi hankkeen loppuvaiheessa tukikelpoisten kulujen määrän 1 049 556 101 ITL:aan. Ministeriö päätteli, että ottaen huomioon jo töiden ensimmäisessä vaiheessa tukikelpoisiksi todetut kulut 857 794 000 ITL:n määrään asti tukikelpoisten kulujen kokonaismäärä on 1 907 350 101 ITL eli noin 69,13 prosenttia komission alun perin hyväksymän hankkeen tukikelpoisista kuluista.

20 Komissio maksoi kantajalle 5.7.1995 antamallaan lopullisella maksumääräyksellä 419 822 440 ITL alentaen näin 1 103 646 181 ITL:sta 762 940 040 ITL:aan yhteisön tuen kokonaismäärän, joka maksettiin töistä, jotka tämä toimielin katsoi todistuksen mukaisesti alun perin hyväksytyn hankkeen mukaisiksi.

21 Ministeriö sai 28.7. ja komissio 3.8.1995 kantajalta useita kirjallisia huomautuksia, jotka koskivat todistuksen riittämättömiä perusteluja ja joissa se pyysi niiden uutta tarkastelua.

22 Komissio lähetti kansallisille viranomaisille niiden pyynnöstä huomautuksensa 27.10.1995 päivätyllä teleksillä nro 12 497. Komissio katsoi, että käytettävissä olevien tietojen perusteella ei ollut tarpeen tarkastella uudelleen ministeriön menettelyä hankkeen I/16/90 asiakirjojen käsittelemiseksi. Perusteeksi kannalleen se esitti, että: 1) hanketta oli muutettu merkittävästi, ilman että tästä olisi ilmoitettu etukäteen kansallisille viranomaisille; tuen myöntäminen järjestyksessä toiselle hankkeelle I/100/94 ei merkinnyt sitä, että komissio olisi hyväksynyt aikaisemmat muutokset; 2) seuraavan hankkeen I/100/94 mukaisia töitä oli tehty hankkeen I/16/90 yhteydessä, vaikka ne eivät kuuluneet hankkeelle I/16/90 myönnetyn tuen piiriin; 3) asetuksen N:o 1116/88 7 artiklaa, johon kantajan hallitus viittaa, ei voida soveltaa kyseisen hallituksen esittämässä asiayhteydessä; 4) ministeriön antamista tiedoista ilmenee se, että kantajan hallituksen muistion sivulla 18 esitetyt huomautukset ovat virheellisiä siltä osin kuin kuluja on vähennetty kirjaamalla ne vahvistamattomien kulujen erään.

23 Ministeriö hylkäsi 14.11.1995 päivätyllä kirjeellään kantajan uudelleentarkastelua koskevan pyynnön samoista syistä kuin komission 27.10.1995 päivätyssä teleksissä nro 12 497 oli ilmoitettu.

24 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 1.12.1995 toimittamallaan kanteella Le Canne vaati kumoamaan komission 27.10.1995 lähettämän teleksin nro 12 497 ja korvaamaan vahingon, jonka se väitti kärsineensä päätöksen tekemisestä. Tämän lisäksi se vaati, että komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

25 Komissio vaati puolestaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan perusteella, ettei kanne täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, ja toissijaisesti hylkäämään sen perusteettomana. Lisäksi komissio vaati kanteen hylkäämistä siltä osin kuin se perustui perustamissopimuksen 178 ja 215 artiklaan ja sitä, että Le Canne velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

26 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä kantaja vetosi viiteen kumoamisperusteeseen: a) toimea ei ollut annettu kantajalle tiedoksi, b) komission toimintaa sääntelevän kollegisen päätöksenteon periaatetta oli loukattu, c) komission tuen vähentämistä koskevaa päätöstä tehtäessä oli rikottu menettelysääntöjä, d) perusteluvelvollisuutta oli laiminlyöty, ja c) komissio oli syyllistynyt harkintavallan väärinkäyttöön.

27 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen ja velvoitti Le Cannen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

IV Muutoksenhaun asianosaisten vaatimukset

28 Le Canne (jäljempänä valittaja) haki muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioon ja vaatii 16.1.1998 lähettämässään kirjelmässä, että yhteisöjen tuomioistuin: a) kumoaa valituksen kohteena olevan tuomion ja hyväksyy ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt vaatimukset, b) toteaa komission 27.10.1995 päiväämän teleksin nro 12 497 mitättömäksi, c) velvoittaa komission korvaamaan kanteessa yksilöidyn vahingon, 4) velvoittaa komission korvaamaan kummassakin oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

29 Komissio vaatii 1) valituksen hylkäämistä ja 2) valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

V Valitusperusteet

30 Valittaja väittää, että annettu tuomio on kumottava seuraavista syistä: a) komission toimintaa sääntelevän kollegisen päätöksenteon periaatetta on loukattu, b) kontradiktorisen menettelyn periaatetta on loukattu, c) asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa sekä asetuksen N:o 1116/88 7 artiklaa on rikottu ja sovellettu virheellisesti, d) EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan (josta on tullut EY 253 artikla) mukainen perusteluvelvollisuus on laiminlyöty, minkä vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelut ovat tältä osin valittajan mukaan virheelliset ja ristiriitaiset.

31 Metodisista syistä kolmatta valitusperustetta tarkastellaan tässä heti ensimmäisen jälkeen, sitten käsitellään toinen ja neljäs valitusperuste.

A Kollegisen päätöksenteon periaatteen loukkaaminen

32 Ensimmäinen valitusperuste voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensiksi valittaja väittää, vedoten komission työjärjestykseen,(8) että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on (tuomionsa 37 kohdassa) virheellisesti todennut, että komission virkamiehet voidaan valtuuttaa tekemään komission nimissä ja sen valvonnassa sellaisia selvästi määriteltyjä hallinnolliseen ohjaukseen liittyviä päätöksiä, kuten riidanalainen päätös. Valittajan mukaan tapahtunut päätösvallan siirto on periaatteellisesti kollegisen päätöksenteon, eli sen periaatteen vastainen, jota komission on toiminnassaan noudatettava. Lisäksi valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on erehtynyt hyväksyessään sen, että allekirjoitusvaltuutuksen antaminen on tavanomainen keino, johon komissio turvautuu toimivaltaansa käyttäessään. Valittaja esittää, että jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sitä vastoin katsonut, että kyseessä on ollut pelkkä allekirjoitusvaltuutuksen antaminen, se on perusteettomasti siirtänyt todistustaakan todeten (tuomionsa 38 kohdassa), että valittajan oli näytettävä, että hallintoviranomaiset ovat laiminlyöneet asiassa sovellettavia sääntöjä. Vedoten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön(9) valittaja väittää, että silloin kun kollegisen päätöksenteon periaatteen noudattaminen on kiistetty, vain komissiolla on mahdollisuus esittää todisteet sen noudattamisesta.

33 Valittaja kysyykin välittömästi tämän jälkeen, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tehnyt virheen todetessaan, että komission valtuuttamana virkamieskin olisi voinut laatia ja lähettää riidanalaisen teleksin ilman, että ensin olisi pitänyt noudattaa kollegisen päätöksenteon periaatteen vaatimuksia, eli niitä perustavanlaatuisia toimintaperiaatteita, joita komission on kollegisena elimenä seurattava.(10)

34 Valtuuttamisen osalta todettakoon, että se merkitsee päätösvallan tai toimivallan siirtoa jollekin toiselle elimelle valtuuttamalla tämä käyttämään sitä ja antamalla tähän liittyvä allekirjoitusvaltuutus.(11) Käytännössä tämä merkitsee sitä, ettei toinen hallintoelin voi käyttää tietylle hallintoelimelle osoitettua toimivaltaa, ellei tästä ole nimenomaisesti määrätty. Näin ollen hallintoelin ei voi pätevästi muuttaa toimivaltansa käyttöä koskevia sääntöjä, ellei muutos perustu nimenomaisesti näihin sääntöihin tai niissä ei velvoiteta siihen. Joka tapauksessa tällaisia sääntöjä on aina tulkittava suppeasti.

35 Valtuutus, joka merkitsee toimivallan siirtoa toiselle hallintoelimelle, on eri asia kuin allekirjoitusvaltuutuksen antaminen. Jälkimmäisessä tapauksessa hallintoelin päättää nimenomaisesti siirtää toiselle elimelle, joka on yleensä hierarkkisesti sen alaisuudessa, oikeuden allekirjoittaa määrätyt toimet sen puolesta ja sen määräyksen perusteella. Vaikka toimi on valtuutetun elimen allekirjoittama, niitä pidetään valtuutuksen antaneen hallintoelimen toimina. Allekirjoitusvaltuutukseen pitää olla lupa niissä säännöksissä, joissa määritellään valtuuttavan hallintoelimen toimivalta.

36 Yhteisöjen tuomioistuin on oikeuskäytännössään(12) useasti todennut, että EY:n perustamissopimuksen 163 artiklaan perustuva kollegisen päätöksenteon periaate sääntelee komission toimintaa.(13) Se on täsmentänyt, että kollegisen päätöksenteon periaate perustuu komission jäsenten yhdenvertaisuuteen päätöksenteossa ja merkitsee erityisesti sitä, että päätöksistä neuvotellaan yhdessä ja että kaikki kollegion jäsenet ovat yhteisesti vastuussa poliittisesti kaikista tehdyistä päätöksistä.

37 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valtuutusmenettelyn käyttäminen johtamiseen liittyvien ja hallinnollisten toimenpiteiden toteuttamiseksi edellyttää kollegisen päätöksenteon periaatteen noudattamista. Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut,(14) että "tällainen valtuuttamismenettely, joka rajoittuu tiettyihin hallintotoimenpiteiden ryhmiin eikä sellaisenaan koske periaatepäätöksiä, vaikuttaa välttämättömältä ottaen huomioon niiden päätösten lukumäärän huomattava kasvu, jotka komissio joutuu tekemään, jotta se pystyy täyttämään tehtävänsä".

38 Komission työjärjestyksen 11 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että komissio voi edellyttäen, että sen kollegiaalisen vastuun periaatetta noudatetaan, valtuuttaa yhden tai useamman komission jäsenen toteuttamaan komission puolesta ja sen valvonnassa selvästi määriteltyjä johtamiseen liittyviä toimenpiteitä tai hallinnollisia toimenpiteitä. Saman artiklan neljännessä kohdassa määrätään muun muassa, että ensimmäisen kohdan määräyksiä sovelletaan sen estämättä, mitä varainhoitoa koskevissa määräyksissä määrätään. Komission varainhoitoasetuksen(15) 18 artiklan 1-3 kohdassa todetaan, että komissio toteuttaa talousarvion ja voi lähtökohtaisesti siirtää päätösvaltansa työjärjestyksessä määrittämiensä ehtojen mukaisesti ja valtuutuksessa vahvistetuissa rajoissa. Valtuutetut voivat toimia ainoastaan heille erityisesti myönnettyjen valtuuksien rajoissa.(16)

39 Koska yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan komission toimintaa sääntelevissä säännöksissä tälle annetaan mahdollisuus siirtää päätösvaltaansa tietyn tyyppisten hallintotoimien ja johtamiseen liittyvien toimien tekemiseksi tai talousarvion täytäntöönpanemiseksi, on todettava, että komissio voi antaa virkamiestensä tehtäväksi päättää tällaisista toimista komission hallinnollisten tehtävien toteuttamiseksi ilman, että komission toimintaa sääntelevän kollegisen päätöksenteon periaatetta näin loukattaisiin. Tämän tyyppisten valtuutusten ei voida myöskään katsoa loukkaavan perustamissopimuksen 173 artiklassa vahvistettua sääntöä, joka koskee mahdollisuutta alistaa tällä tavoin annetut toimet yhteisöjen tuomioistuimen tarkasteltavaksi.

40 Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on aivan oikein tuomionsa 37 kohdassa todennut, että kuten komission työjärjestyksestä (11 artikla) ilmenee, tämän toimielimen virkamiehillä voi olla toimivalta toteuttaa komission puolesta ja tämän valvonnassa riidanalaisen toimenpiteen kaltaisia selvästi määriteltyjä hallinnollisia toimenpiteitä. Kyseessä on siis valtuuttamismenettely, joka ei merkitse sitä, että päätösvalta siirtyisi pois komissiolta valtuutuksen saaneiden virkamiesten itsenäiseksi päätösvallaksi.(17) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti yhteisöjen vakiintunutta oikeuskäytäntöä seuraten(18) todennut, että allekirjoitusvaltuutuksen antaminen on komission tavanomainen keino käyttää toimivaltaansa.

41 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis aivan oikein todennut, että riidanalainen toimi oli voitu antaa valtuutusta koskevien sääntöjen perusteella kollegisen päätöksenteon periaatetta loukkaamatta.

42 Virkaatoimittava komission yksikön johtaja, joka oli allekirjoittanut riidanalaisen päätöksen, kuului kalastusasioista vastaavan pääosasto XIV:n alaisuuteen.(19) Kyseessä on talouden ala, jolle myönnetään yhteisön tukia asetuksen N:o 4028/86 perusteella, kuten komissio toteaa. Lisäksi komissio huomauttaa, että riidanalainen toimi annettiin Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston ohjausosaston (EMOTR), joka kuuluu kalastusasioista vastaavan komission pääosaston alaisuuteen, hallintotoiminnan puitteissa.

43 Lisäksi voidaan ajatella, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jakanut todistustaakan aivan oikein katsoessaan (tuomionsa 38 kohdassa), ettei Le Canne ollut esittänyt mitään tietoa, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että yhteisön hallinto olisi jättänyt noudattamatta asiaan sovellettavia sääntöjä.(20) Le Cannen olisi pitänyt esittää todistusaineistoa väitteidensä tueksi.(21) Tämän vuoksi tästä poikkeavat väitteet on hylättävä perusteettomina.

44 Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.

B Asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan 1 kohdan ja 47 artiklan ja asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan rikkominen ja virheellinen soveltaminen

45 Valittajan kolmas valitusperuste koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa sekä asetuksen N:o 1116/88 7 artiklaa todetessaan, että komission asiassa noudattama menettely oli näiden artiklojen mukainen, vaikkei se ollut saattanut asiaa pysyvän kalatalouden rakennekomitean käsiteltäväksi. Valittaja katsoo erityisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on (tuomionsa 56 kohdassa) virheellisesti todennut, että asetuksen N:o 4028/86 44 ja 47 artiklaa sovelletaan ainoastaan siinä tapauksessa, että hanketta on kokonaisuudessaan tarkasteltava uudelleen, eikä tilanteessa, jossa "osa kuluista, joiden maksamista kantaja vaatii, ei liity alun perin hyväksyttyyn hankkeeseen". Asetuksen 44 artiklassa luetellaan tapaukset, joissa sitä on sovellettava, ja mainitaan tilanne, jossa hanketta ei ole toteutettu suunnitelman mukaisesti. Valittaja oli asian suullisessa käsittelyssä todennut, että sääntelyn sanamuotoon ei voida perustaa eroa tukikelpoisten kulujen ja tukea saavan hankkeen muutosten, joista on ilmoitettava, välille. Lisäksi valittaja väittää, että ainoastaan 47 artiklan mukaisessa menettelyssä hylättäväksi katsottu muutos hyväksyttyyn hankkeeseen voi olla perusteena tuen vähentämiselle tai poistamiselle. Mikään muu merkittävämpikään muutos ei valittajan mukaan voi johtaa tähän ainoastaan sen vuoksi, ettei muutosta ole hyväksytty.

46 Komission mukaan tätä erityistä menettelyä ei tarvitse noudattaa, ellei kyseessä ole yhteisön rahoituksen uudelleentarkastelu silloin kun hanke tarkastellaan uudelleen kokonaisuutena. Menettelyyn ei tarvitse turvautua silloin kun kyse on pelkästään toteutettuihin töihin todellisuudessa käytettyjen varojen mukauttamisesta, kun kyseessä ovat kuitenkin tukikelpoiset kustannukset. Tässä tapauksessa yhteisön rahoitusosuus säilyy samana.(22) Komissio painottaa sitä, että tukikelpoisten kulujen vaihtelu, jota liittyy lähes kaikkiin esitettyihin hankkeisiin, perustuu puhtaasti teknisiin arviointeihin.

47 Asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan ja 47 artiklan sekä asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan perusteella niissä voidaan tulkita säädettävän olennaisesta muotovaatimuksesta, jonka loukkaaminen johtaa tehdyn päätöksen pätemättömyyteen. Tätä menettelyä on 44 artiklan sanamuodon mukaisesti sovellettava kaikissa yhteisön tuen pidättämistä, vähentämistä tai poistamista koskevissa tapauksissa jostakin tässä säännöksessä mainitusta syystä.

48 Ensiksi on siis selvitettävä asetuksen N:o 4028/86 44 artiklassa tarkoitettujen "tuen" ja tuen "vähentämisen" käsitteiden merkitys. Vasta sen jälkeen voidaan määritellä se päätösvalta, joka komissiolla on tämän artiklan nojalla.

49 Vesiviljelyn alalla asetuksen N:o 4028/86 ja sen liitteen III(23) kannalta tarkastellen "tuen" käsite on ymmärrettävä niin, että se on osuus välttämättömästä kokonaismäärästä, jota rakentamista, laitteiston hankintaa, uudenaikaistamista tai vesiviljelyyn tarkoitettujen laitosten laajentamista koskeviin hankkeisiin(24) liittyvä materiaalisen sijoituksen toteuttaminen edellyttää. Tämä osuus, joka riippuu sijoituksen määrästä ja joka vahvistetaan hanketta hyväksyttäessä, on yhteisön tuki.(25)

50 Asetuksen 44 artiklan sanamuodon mukaan komissiolla on valta harkintansa mukaan ("voi") päättää tuen, eli hanketta hyväksyttäessä vahvistetun osuuden pidättämisestä, vähentämisestä tai poistamisesta. Komissio voi ryhtyä johonkin näistä toimenpiteistä tietyissä, tarkasti määritellyissä tapauksissa edellyttäen, että se noudattaa 47 artiklassa säädettyä menettelyä.

51 Asetuksen 44 artiklassa todetaan, että tuen pidättämisestä, vähentämisestä tai poistamisesta voidaan päättää neljässä tapauksessa: a) jos hanketta ei ole pantu täytäntöön ilmoitetulla tavalla, tai b) jos tiettyjä edellytyksiä ei ole täytetty, tai c) jos tuen saaja tukihakemuksessa ilmoittamistaan tiedoista, jotka on otettu taloudellisen tuen myöntämistä koskevaan päätökseen, poiketen ei aloita vuoden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta hankkeen mukaisia töitä tai ellei tuen saaja ole toimittanut ennen tämän määräajan päättymistä riittäviä takeita hankkeen toteuttamisesta, tai d) jos tuen saaja ei saa töitä päätökseen kahden vuoden kuluessa niiden aloittamisesta eikä kyseessä ole ylivoimainen este.

52 Teoreettisesti voidaan väittää, että tuen vähentämisen käsite merkitsisi sitä, että syystä tai toisesta tuen saajalle suoritetaan pienempi summa kuin se, joka oli alun perin vahvistettu. Kyseessä on selvästi tuen vähentäminen esimerkiksi silloin kun komissio jostakin syystä tarkastelee hankkeen kokonaisuutena uudelleen sen toteuttamishetkellä ja päättää vähentää alun perin vahvistetun yhteisön taloudellisen tuen osuutta, joka varmasti on tietty summa. Näin saattaa käydä siinä tapauksessa, että vaiheesta, johon hanke on edistynyt, voidaan havaita, että tavoite, jonka vuoksi tuki oli hyväksytty, jää mitä todennäköisimmin toteutumatta.

53 Asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan 1 kohdan sanamuodon perusteella voidaan kuitenkin katsoa, että tuen vähentäminen, pidättäminen tai poistaminen kohdistuu siihen osuuteen, joka vahvistettiin tukea saavaa hanketta hyväksyttäessä yhteisön taloudelliseksi tueksi. Lisäksi on muistettava, että vähentämis-, pidättämis- tai poistamispäätös perustuu hankkeen kehittymiseen tulevaisuudessa. Toisin sanoen sovellettavissa säännöksissä tarkoitettu vähentäminen voi olla kyseessä vain silloin kun kyseessä on keskeneräinen hanke.

54 Vastaavasti asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan 1 kohtaa tulkittaessa - kuten jäljempänä havaitaan - yhdessä asetuksen muiden säännösten ja asetuksen N:o 1116/88 säännösten kanssa voidaan todeta, että vähentäminen koskee kyseessä olevaa hanketta varten alun perin vahvistettua summaa eikä summaa, jonka komissio todellisuudessa suorittaa toteutetun hankkeen osalta. Se, että komissio kieltäytyy suorittamasta tiettyä summaa toteutettujen töiden vuoksi, ei merkitse asetuksessa tarkoitettua tuen vähentämistä, sillä komissio ei muuta alun perin vahvistettua yhteisön osuutta, vaan summaa, joka todellisuudessa suoritetaan toteutettujen töiden ja niihin liittyvien kustannusten perusteella, jos kulut ovat tukikelpoisia.

55 Aivan kuten komissio on todennut, kyseessä ei siis ole asetuksessa N:o 4028/86 tarkoitettu tuen vähentäminen silloin, kun hanke on saatu valmiiksi ja kun toimivaltaiset viranomaiset ovat voineet suorittaa töiden valmistumista koskevat havaintonsa, joiden perusteella mukautetaan toteutettujen töiden perusteella suoritettavia summia, jotka oli vahvistettu valmiiksi saatua hanketta hyväksyttäessä. Vaikka tällaisessa tapauksessa määrä, jonka tuen saaja saa yhteisön tukena, olisi alempi kuin se, joka oli alun perin vahvistettu, se, että komissio kieltäytyy maksamasta jäljellä olevaa loppusummaa kokonaan, ei merkitse asetuksessa tarkoitettua tuen vähentämistä.

56 Lisäksi huomattakoon, että yhteisön lainsäätäjä käyttää asetuksen 44 artiklassa perfektiä kuvatessaan hanketta "jota ei ole pantu täytäntöön" ilmoitetulla tavalla. Yhteisön lainsäätäjän 44 artiklassa käyttämä verbin aikamuoto osoittaa sen halua jättää ne tapaukset 47 artiklassa edellytetyn erityisen menettelyn noudattamisen ulkopuolelle, joissa hanke on saatu valmiiksi ja joissa on kyse pelkästään todellisuudessa toteutettuihin töihin perustuvien maksujen mukauttamisesta. Ilmausta "jos hanketta ei ole pantu täytäntöön ilmoitetulla tavalla" ei siis voida tulkita niin laajasti, että sen alaan kuuluisi myös tilanne, jossa työt on jo suoritettu.

57 Erityisen menettelyn säätäminen on perusteltua siksi, että "päätös, jolla vähennetään alun perin myönnetyn tuen määrää, johtaa vakaviin seurauksiin"(26) rahoitusta saavan hankkeen kannalta, koska päätöksellä muutetaan olennaisesti niitä edellytyksiä, joiden vallitessa tuki hyväksyttiin, minkä lisäksi on muistettava, kuinka suuri merkitys tuella on tuen saajalle.

58 On siis myönnettävä, ettei menettelyä tarvinnut noudattaa tapauksessa, jossa asianomainen tuen saaja ei ollut pyytänyt etukäteen hyväksyntää hankkeeseen tekemilleen muutoksille, siitä huolimatta, että taloudellista tukea koskevassa komission päätöksessä olisi ollut tätä koskeva nimenomainen säännös, ja saattanut työt päätökseen toteuttamatta kuitenkaan alun perin hyväksyttyä hanketta tai osaa siitä sitoutumalla kustannuksiin, jotka eivät olleet tukikelpoisia. Koska komissio on asiassa tyytynyt kansallisten viranomaisten toimittamien tietojen perusteella ainoastaan toteamaan, että vain osa kuluista, joiden maksamista asianomainen tuen saaja vaatii, koskee toteutettua hanketta sellaisena kuin se oli alun perin hyväksytty, komissio voi maksaa pienemmän summan, joka perustuu tosiasiallisesti toteutettuihin töihin.

59 On olemassa kuitenkin muita säännöksiä, joiden perusteella yhteisön tueksi vahvistettu osuus ja määrä, joka todellisuudessa maksetaan tukikelpoisten kustannusten ja suoritettujen töiden perusteella, on erotettava toisistaan. Lisäksi näiden säännösten perusteella voidaan teknisten laskelmien ja arviointien edellyttämällä tavalla mukauttaa todellisuudessa suoritettuja määriä suhteessa täytäntöön pannun hankkeen puitteissa suoritettuihin töihin.

60 Tällainen erottelu voidaan perustaa asetuksen N:o 1116/88 4 artiklaan. Siinä säädetään, että osasuoritukset eivät saa ylittää kunkin sijoituskohteen osalta niiden töiden toteuttamisastetta, joita sijoitus koskee. Toteuttamisaste saadaan tukikelpoisina kuluina maksettujen laskujen tai muiden kirjanpitokelpoisten tositteiden osoittaman kokonaismäärän ja tukipäätöksessä tukikelpoisiksi vahvistettujen kustannusten kokonaismäärän välisestä erotuksesta.

61 Erityisesti vesiviljelylaitosten osalta asetuksen N:o 1116/88 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että tuki maksetaan lähtökohtaisesti korkeintaan kolmessa osassa. Ensimmäinen osasuoritusta koskeva maksuvaatimus voidaan esittää ainoastaan, jos toteuttamisaste on vähintään 30 prosenttia tukikelpoisten kustannusten määrästä ja jos väliraportti töiden toteuttamisesta on laadittu (vain vesiviljelyn osalta).

62 Lisäksi 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kaikkien hanketyyppien viimeisiltä osasuorituksilta edellytetään tukipäätöksessä mainittujen edellytysten täyttymistä, erityisesti jäsenvaltion osallistumisen ja vaadittujen virallisten asiakirjojen toimittamisen osalta.

63 Komission asetuksen N:o 970/87 ja erityisesti vesiviljelyn alalla toteutettavia hankkeita koskevan liitteen perusteella tuen vähentäminen voi tapahtua vasta sen jälkeen kun rahoitusta saanut hanke on arvioitu uudelleen. Tässä asetuksessa säädetään, että asianomaisen esittämässä tukihakemuksessa on kaksi osaa (A ja B). B-osan alussa mainitaan hankkeen kuvaukseen liittyvät ohjeet, joihin kuuluu tuensaajille annettava varoitus, jonka mukaan päätökseen (kyse on komission päätöksestä, jolla tuki myönnetään) myöhemmin tehtävät muutokset edellyttävät hankkeen uudelleentarkastelua, joka saattaa johtaa tuen peruuttamiseen, jos tehtyjä muutoksia ei voida pitää hyväksyttävinä (kursivointi tässä). Tukihakemuslomakkeen B-osassa on taulukko suunniteltujen töiden yhteenvetoa varten. Erään taulukkoon liittyvän ohjeen mukaan yhteenvedon tarkoituksena on ryhmitellä erilaiset kustannukset. Hankkeeseen on joka tapauksessa liitettävä yksityiskohtainen kustannusarvio rakennustöistä, koneiden ja erilaisten laitteiden toimittamiseen erikoistuneiden yritysten kustannusarviot ja töitä koskevat suunnitelmat. Toisin sanoen tuen saaja tietää, mitkä kulut katsotaan tukikelpoisiksi tuen hyväksymishetkellä, ja sen, että muiden kuin suunnitelmassa esitettyjen töiden suorittaminen voi johtaa tuen poistamiseen sen jälkeen kun hanke on arvioitu uudelleen.

64 Ainoastaan keskeneräisen työn osalta voidaan asetuksen N:o 4028/86 44 ja 47 artiklan ja asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan mukaisessa menettelyssä osoittaa, että muutoksista huolimatta tavoite, jonka vuoksi yhteisön tuki on myönnetty, on saavutettu tai voidaan saavuttaa, ja yhteisön tuen määrää ei näin tarvitse vähentää. Mutta koska menettely edellyttää erittäin laajaa töiden etenemisen ja niiden asianmukaisuuden oikeudellista ja taloudellista kokonaisarviointia, tuen vähentämistä koskevaa päätöstä ei voida tehdä mainituissa säädöksissä säädettyä menettelyä noudattamatta.

65 On siis vaikea löytää syytä, jonka vuoksi komission olisi pitänyt noudattaa tätä erityistä menettelyä siinäkään tapauksessa, että toteutetun hankkeen tukikelpoiset kulut, joita koskevat tiedot kansalliset viranomaiset olivat toimittaneet, eivät ole vastanneet tukipäätöksessä vahvistettuja kuluja. Näin ollen esillä olevassa asiassa on kyse tilanteesta, jota ei ole tarpeen saattaa 47 artiklassa tarkoitetun komitean käsiteltäväksi 44 artiklan mukaista menettelyä sovellettaessa.

66 Tämä johtopäätös perustuu asetuksen N:o 4028/86 säännösten sanamuodon mukaiseen, teleologiseen sekä systemaattiseen tulkintaan.

67 Asetuksen N:o 4028/86 16. perustelukappaleen mukaan "on ryhdyttävä toimenpiteisiin sääntöjenvastaisen menettelyn ehkäisemiseksi ja sen selvittämiseksi sekä sääntöjenvastaisen menettelyn ja laiminlyöntien vuoksi menetettyjen summien saamiseksi takaisin - - lisäksi on säädettävä mahdollisuudesta pidättää, vähentää tai poistaa yhteisön tuki". Toisin sanoen yhteisön lainsäätäjä haluaa, että hankkeiden toteuttamisessa havaitun sääntöjenvastaisuuden, joka on johtanut siihen, ettei rahoituksella tavoiteltua päämäärää ole voitu saavuttaa, ehkäisemiseksi ja sen selvittämiseksi toteutetaan tarvittavat toimenpiteet. Tätä tavoitellaan esimerkiksi sillä, että komissio voi kieltäytyä maksusuorituksesta, jos on epäselvyyttä siitä, mitä kuluja on pidettävä tukikelpoisina, sekä 44 artiklassa säädetyllä yhteisön tuen pidättämis-, vähentämis- tai poistamismenettelyllä. Perustelukappaleessa käytetty ilmaisu "lisäksi" on myös osoitus siitä, että yhteisön tuen vähentäminen, pidättäminen tai poistaminen eivät ole ainoita toimintavaihtoehtoja, jotka komissiolla on käytettävissään tapauksissa, joissa sääntöjenvastaisuus on havaittu. Tämän perustelukappaleen toisesta virkkeestä voidaan siis päätellä, että kyseessä olevan menettelyn tarkoituksena on varmistua siitä, että hankkeen toteuttamista jatketaan sääntöjenvastaisuuksia välttäen.

68 Kun tuen saaja on saanut työt päätökseen ja kun kansalliset viranomaiset ovat todenneet töiden valmistuneen (tai sen, että tuen saaja ei ole aloittanut töitä tai että tämä ei ole saanut pantua hanketta täytäntöön määräajassa), ei voi enää olla kyse sääntöjenvastaisuuden ehkäisemisestä hankkeen myöhemmän etenemisen osalta eikä tuen pidättämisestä, vähentämisestä tai poistamisesta, koska työt on suoritettu suunnitelmien mukaan tai niitä ei ole suoritettu tällä tavoin, ja koska tavoite, jonka vuoksi tuki on myönnetty, on toteutettu tai sitä ei ole toteutettu. Tässä vaiheessa, ennen tuen loppuosan suorittamista, on ainoastaan selvitettävä se, olivatko aiheutuneet kustannukset tukikelpoisia vai eivät niiden tositteiden ja asiakirjojen perusteella, jotka toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat toimittaneet komissiolle, eikä sitä, voidaanko hankkeen etenemistä suhteessa mahdollisuuteen saavuttaa hankkeelle asetettu tavoite pitää sellaisena, että sen vuoksi on syytä ryhtyä ad hoc -menettelyyn ennen tuen vähentämistä, pidättämistä tai poistamista. Toisin sanoen valmistunutta hanketta, joka siis ei enää ole keskeneräinen, ei enää arvioida uudelleen, vaan kyse on pelkästään siitä, että jälkikäteen mukautetaan tuen määrää suhteessa todellisuudessa toteutettuihin töihin.

69 Edellä esitettyä voidaan lisäksi perustella tarkastelemalla tehtävää, jonka yhteisöjen lainsäätäjä on osoittanut asetuksen 47 artiklassa tarkoitetulle pysyvälle kalatalouden rakennekomitealle. Kuten vastaaja on perustellusti todennut (vastineen 25 kohta) perustaen kantansa asetuksen 44 artiklaan, 47 artiklassa tarkoitetun pysyvän rakennekomitean osallistumista asian käsittelyyn ei voida edellyttää pelkästään sen vuoksi, että tukikelpoisiin kuluihin on tehty puhtaasti teknisiä muutoksia. Tämä olisi täysin kohtuuttomassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään, eli hankkeen toteuttamiseen, minkä lisäksi sitä olisi pidettävä täysin turhana, koska tukikelpoisten kulujen muuttuminen, jollaista tapahtuu lähes kaikkien hankkeiden yhteydessä, johtuu puhtaasti teknisistä arvioinneista.

70 Komission mukaan tämä pysyvä komitea, joka on muodostettu jäsenvaltioiden edustajista, ei ole tekninen vaan taloudellisoikeudellinen elin, jonka tehtävänä ei ole tiettyjen kulujen tukikelpoisuuden arvioiminen. Komissio katsoo tällä perusteella, että jos asetuksen 47 artiklassa säädettyä menettelyä pitäisi noudattaa joka kerta kun tukikelpoiset kulut eroavat alkuperäisistä suunnitelmista, vaikkei prosentuaalisia muutoksia olisi tapahtunut, tämä merkitsisi kaikkien asetuksella säänneltyjen hankkeiden välitöntä pysäyttämistä.

71 Asetuksen 47 artiklassa tarkoitetun komitean osallistuminen on välttämätöntä silloin, kun keskeneräisen hankkeen edistymisen osalta on olemassa tietynsuuruinen harkintamarginaali, jonka perusteella voidaan tehdä päätös tuen vähentämisestä, pidättämisestä tai poistamisesta. Silloin kun hankkeen toteuttaminen on vielä kesken ja töiden valmistumisen määräaika ei ole vielä päättynyt, komitean on osallistuttava asian käsittelyyn sen selvittämiseksi, onko sen tavoitteen saavuttaminen mahdollista, jonka vuoksi hanketta on rahoitettu, sillä jos todetaan, ettei se ole mahdollista, tuen vähentämistä, pidättämistä tai poistamista koskevan päätöksen tekemistä voidaan harkita.

72 Edellä esitettyä kantaa voidaan perustella myös muiden asetuksen N:o 1116/88 säännöksillä. Tässä asetuksessa määritellään yksityiskohtaisesti menettelyvaiheet, joita on noudatettava tuen pidättämis-, vähentämis- ja poistamistapauksissa. Asetuksen kuudennen perustelukappaleen mukaan "tukea ei saada pidättää, vähentää tai poistaa ilman, että kyseessä olevaa jäsenvaltiota on sitä ennen kuultu ja tuen saajat ovat voineet esittää huomautuksensa". Toisin sanoen yhteisön lainsäätäjä on halunnut estää toimet, joihin komissio saattaisi halutessaan ryhtyä asianomaisten jäsenvaltioiden ja tuen saajien tietämättä ja niiden kantaa etukäteen kuulematta.

73 Asetuksen N:o 1116/88 7 artiklassa säädetään, että ennen kuin komissio aloittaa tukea koskevan pidättämis-, vähentämis- tai poistamismenettelyn, sen on ryhdyttävä toimenpiteisiin, jotka on lueteltu tyhjentävästi, eli sen on: a) ilmoitettava tästä jäsenvaltiolle, jonka alueella hanke on tarkoitus toteuttaa, jotta tämä jäsenvaltio ottaa asiaan kantaa; b) kuultava todisteiden toimittamisesta vastaavaa toimivaltaista viranomaista; c) kehotettava tuen saajaa tai saajia ilmoittamaan viranomaisen tai laitoksen välityksellä syyt, joiden vuoksi vahvistettuja edellytyksiä ei ole noudatettu.

74 Asetuksen N:o 1116/88 7 artiklassa edellytettyjen etukäteisten toimenpiteiden tarkastelu osoittaa, että tämä määräys koskee keskeneräisiä hankkeita ja että komission tuen vähentämistä koskeva päätös koskee hankkeen täytäntöönpanoa kokonaisuudessaan, sellaisena kuin se oli esitetty sitä koskevassa suunnitelmassa.

75 Valmistunutta hanketta, jonka osalta kansalliset viranomaiset ovat jo antaneet töiden valmistumisen tarkastusta koskevan todistuksen ja vähentäneet tukikelpoisina pidettävien kulujen määrää hankkeen loppuvaiheessa, ei voida enää pitää täytäntöön pantavana hankkeena, eikä komissio voi sen perusteella pyytää tietoja toimivaltaiselta kansalliselta viranomaiselta, koska komissio on toiminut tämän viranomaiset toteamusten ja sen lausunnon perusteella kieltäytyessään suorittamasta tiettyjä summia, koska se ei katsonut niitä tukikelpoisiksi.

76 Asetuksen N:o 4028/86 muista säännöksistä ja erityisesti sen 39 artiklasta nähdään, että silloin kun yhteisön lainsäätäjä on halunnut IV luvussa(27) säädettyjen vesiviljelyn kehittämistä koskevien hankkeiden (kuten kantajan hanke) yhteydessä antaa komissiolle mahdollisuuden tarkastella osittain tai kokonaan uudelleen tukipäätöstään hankkeen tulosten ja erityisesti sen taloudellisten tulosten tarkastamisen yhteydessä, se on nimenomaisesti säätänyt, että uudelleentarkastelu on suoritettava asetuksen 47 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Asetuksen 39 artiklan 2 kohdassa ei viitata tuen vähentämiseen, koska tuki on jo suoritettu, vaan tukipäätöksen tarkistamiseen osittain tai kokonaan jonkin ajan kuluttua taloudellisen tuen viimeisen osuuden suorittamisesta (kahden vuoden kuluttua, kun kyse on vesiviljelyn kehittämiseen liittyvistä töistä). Koska kyseessä on koko hankkeen tulosten uudelleenarviointi, lainsäätäjä on säätänyt nimenomaisesti siitä, että komissio voi vaatia maksetut suoritukset kokonaan tai osittain palautettaviksi 47 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.

77 Toisin sanoen 39 artiklan säännösten perusteella voidaan siis myös todeta, että kyseessä olevan erityisen menettelyn, jonka noudattamisesta säädetään myös asetuksen N:o 4028/86 44 artiklassa, tavoitteena on valvoa 47 artiklassa tarkoitetun komitean toimittamassa menettelyssä, voidaanko hankkeen toteuttamisen jälkeen suoritetun tulosten tarkastuksen perusteella todeta, että tavoite, jonka vuoksi hankkeelle oli myönnetty tuki, on suoritetun kokonaisarvioinnin perusteella katsottava toteutuneeksi.

78 Asiassa Cipeke vastaan komissio annetusta tuomiosta(28) voidaan saada tukea komission kannalle. Tämä asia koski Euroopan sosiaalirahaston eräälle ammatillista koulutusta koskevalle hankkeelle myöntämän tuen vähentämisestä tehdyn komission päätöksen pätevyyttä. Tuen myöntämistä koskevissa säännöksissä ei säädetty asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan kaltaisen erityisen menettelyn noudattamisesta, vaan siinä annettiin komissiolle mahdollisuus pidättää, vähentää tai poistaa tuki sen jälkeen kun komissio oli antanut jäsenvaltiolle tilaisuuden esittää huomautuksensa.(29)

79 Asiassa Cipeke vastaan komissio annetussa tuomiossa, jossa oli kyse tuen loppusumman suorittamisen tarkastelusta ammatillista koulutusta koskevan hankkeen toteuttamisen jälkeen, komissio oli todennut, että määrätty summa liittyi tukikelvottomiin kustannuksiin, mutta se ei ollut suhteuttanut tuen vähentämistä täsmälleen sääntöjenvastaisten kustannusten määrään. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että "hyväksyminen koski kokonaissummaa ja - - loppusumman suorittamisvaatimus oli esitetty koko hankkeen kustannuksista ilman, että yksityiskohtaista ja täsmällistä päätöstä olisi annettu tiedoksi kullekin asianomaiselle yritykselle".(30) - - "Lisäksi komissio on jakanut - - vähennykset suhteessa kunkin [yrityksen] osuuteen kulloinkin kyseessä olevassa kustannuslajissa, eikä suhteessa sääntöjenvastaisten kustannusten täsmälliseen määrään."(31) Yhteisöjen tuomioistuin kumosi komission kielteisen päätöksen, koska Euroopan sosiaalirahaston tuen vähentämismenettelystä ei ollut annettu tietoja kantajalle, katsoen, että komission päätöstä ei ollut perustamissopimuksen 190 artiklan mukaisesti riittävällä tavalla perusteltu. Tästä seuraa a contrario, että komissiolla olisi ollut oikeus jakaa vähennykset suhteessa sääntöjenvastaisten kustannusten täsmälliseen määrään, kun tuen loppusumman suorittaminen oli sen tarkasteltavana ammatillista koulutusta koskevan hankkeen toteuttamisen jälkeen, ja jos se olisi menetellyt tällä tavoin, vähentämispäätös olisi ollut tältä osin aivan asianmukainen.

80 Tästä voidaan päätellä, että kyseessä olevat säännökset osoittavat, että yhteisön lainsäätäjä on halunnut, että 44 ja 47 artiklassa säädettyä erityistä menettelyä noudatetaan erityisesti aina silloin kun on päätettävä, kyetäänkö keskeneräisellä hankkeella saavuttamaan tavoite, jonka vuoksi tuki on myönnetty. Toisin sanoen lainsäätäjä on halunnut, että suojaavia säännöksiä, joista 47 artiklassa säädetään sen tavoitteen saavuttamisen turvaamiseksi, jonka vuoksi tuki on myönnetty, sovelletaan, koska komissio ei voi vähentää, pidättää tai poistaa tukea, jos tämän tavoitteen saavuttamisesta ei voida olla varmoja tai on olemassa vaara siitä, ettei se toteudu,(32) sillä tällainen päätös vaikuttaa tulevaisuuteen, eli se koskee hankkeen etenemistä vastaisuudessa. Sitä vastoin silloin kun komissio on kieltäytynyt suorittamasta tukea, komission päätös koskee tilanteita ja hankkeen toteuttamista kieltäytymispäätöksen antamiseen asti, eli se liittyy menneisyyteen, siihen osuuteen hanketta, joka on jo pantu täytäntöön. Tässä on peruste, jonka mukaan voidaan erottaa toisistaan tapaukset, joissa keskeneräisen hankkeen toteuttamiseen myönnettyä tukea vähennetään, se pidätetään tai poistetaan, ja tapaukset, joissa on kieltäydytty suorittamasta tietty tuen osa jo toteutetulle hankkeelle.

81 Alun perin vahvistetun tuen määrää ei siis muuteta, eli vähennetä asetuksen N:o 4028/86 44 artiklassa tarkoitetulla tavalla silloin, kun komissio päättää toimivaltaisten kansallisten viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että koska vain tietyt työt on pantu täytäntöön ja näitä koskevat kulut ovat tukikelpoisia, sen on suoritettava sellainen osuus vahvistetuista määristä, joka vastaa näitä kustannuksia ilman, että se loukkaisi tällaisella päätöksellä velvollisuuttaan noudattaa tuen saajan puolustautumisoikeuksia.

82 Kaiken lisäksi komission mukaan (vastineen 24 kohta) alkuperäisen hankkeen muuttaminen ilmoittamatta siitä kansallisille ja yhteisön viranomaisille vaikeuttaa erittäin paljon tuen saajan mahdollisuutta arvioida toteutettuja töitä. Tämän vuoksi tukipäätöksissä on nimenomaisesti todettu, että suunniteltuihin töihin ei saa tehdä muutoksia ilman kansallisten viranomaisten ja tarvittaessa komission etukäteistä suostumusta.

83 Asetuksen 44 artiklassa säädetyn menettelyn edellyttäminen, vaikka puolustautumisoikeudet on jo muutenkin turvattu, kuten jäljempänä selviää, esillä olevan asian kaltaisissa tapauksissa velvoittamalla komissio noudattamaan muodollista vaatimusta saattaa asia rakennekomitean käsiteltäväksi, kun sovellettavissa yhteisön säännöksissä oikein tulkittuna komissiolle ei aseteta tällaista velvollisuutta, merkitsisi sitä, että näitä säännöksiä sovellettaisiin analogisesti tapaukseen, josta ei ole säädetty 44 artiklan 1 kohdassa.

84 Jos 44 artiklassa säädetyn menettelyn noudattamista edellytettäisiin esillä olevan asian kaltaisissa tapauksissa, merkitsisi se sitä, että komissiolle asetettaisiin velvoite, joka on kohtuuttoman muodollinen. Tuloksena olisi menettelyjen perusteeton pitkittyminen(33) ja voimassa olevien säännösten sanamuodon ja tarkoituksen loukkaaminen. Olisi kohtuutonta vaatia, että ennen toteutetulle hankkeelle vahvistetun tuen loppusumman suorittamista komission pitäisi niiden teknisten arviointien perusteella, jotka kansalliset viranomaiset sille toimittavat, turvautua asetuksen N:o 4028/86 44 ja 47 artiklan ja asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan mukaiseen menettelyyn. Tämä ei myöskään millään tavoin palvelisi niiden tavoitteiden saavuttamista, joiden vuoksi tämä menettelymuoto on perustettu ja jonka noudattaminen on tarpeen komission rahoittamien hankkeiden yhteydessä mahdollisimman suuren avoimuuden turvaamiseksi tällä merkittävällä yhteisön toiminta-alalla toimitettavissa menettelyissä.

85 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on katsottava todenneen aivan perustellusti, että päätös, joka oli saatettu sen käsiteltäväksi, ei ole asetuksen N:o 4028/86 44 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kantajalle alun perin myönnetyn tuen vähentämispäätös, vaan päätös, jossa todettiin vain, että osa kustannuksista, joiden maksamista kantaja vaatii, ei liity hankkeeseen sellaisena kuin se alun perin hyväksyttiin.

86 Tämän vuoksi kolmas valitusperuste on hylättävä perusteettomana.

C Kontradiktorisen menettelyn periaatteen loukkaaminen

87 Toisessa valitusperusteessa on kaksi osaa. Ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on (tuomionsa 49 ja 50 kohdassa) virheellisesti todennut, että vaatimuksessaan, jonka kantaja oli esittänyt 28.7. asianomaiselle ministeriölle ja 3.8. komissiolle, eli ennen kuin komissio oli lopullisesti 27.10.1995 päättänyt asiasta,(34) kantajalla oli ollut mahdollisuus esittää syyt, joiden vuoksi se ei ollut noudattanut tukipäätöksessä vahvistettuja ehtoja. Toisin sanoen valittaja väittää, että komissio on loukannut velvollisuuttaan ilmoittaa asiasta asianomaiselle tuen saajalle ennen hänelle vastaisen päätöksen tekemistä, eli kontradiktorisen menettelyn periaatteen vastaisesti.

88 Toisessa osassa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on (tuomionsa 51 kohdassa) virheellisesti todennut, että komissio on olennaisilta osin noudattanut asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan säännöksiä. Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kannasta poiketen komissio on itse asiassa päätöksellään nimenomaisesti hylännyt valittajan vaatimuksen soveltaa asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan mukaista menettelyä.

89 Edellä on todettu, ettei asetuksen N:o 4028/86 44 ja 47 artiklan ja asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan mukaista menettelyä ollut tarpeen noudattaa, eikä komissio ollut sitä noudattanutkaan. Sen lisäksi, että erityistä menettelyä, jota on pidettävä olennaisena muotovaatimuksena, ei voida noudattaa asiallisesti ellei sitä noudateta myös muodollisesti, eli käymällä läpi kaikkia lainsäätäjän vahvistamia menettelyvaiheita, on katsottava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt virheen todetessaan, että komissio on olennaisilta osin noudattanut menettelyä, kun se on pyytänyt asianomaista ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä esittämään syyt, joiden vuoksi tämä ei ole noudattanut tukipäätöksen ehtoja.

90 Kontradiktorisen menettelyn periaatteen loukkaamisen osalta on kuitenkin ensin todettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti(35) puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka on omiaan päättymään tälle vastaiseen päätökseen, on yhteisön oikeuden perustavanlaatuinen periaate, jota on noudatettava, vaikka tästä menettelystä ei olisi annettu mitään määräyksiä. Tämä periaate edellyttää, että henkilöt, joille päätös on osoitettu ja joiden etuihin se merkittävästi vaikuttaa, voivat tehokkaasti ilmaista kantansa.

91 Koska 27.10.1995 tehty päätös olla maksamatta tuen loppusummaa oli kantajalle vastainen päätös, puolustautumisoikeuksia, jotka tälle taataan yhteisön oikeudessa, oli ollut noudatettava.

92 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen perustellusti todennut, että koska kantaja oli saattanut kyseenalaiseksi 24.5.1995 toimivaltaisen ministeriön antaman, töiden lopputarkastusta koskevan todistuksen pätevyyden ja vaatinut sen uudelleentarkastelua(36) ennen kuin komissio oli lopullisesti 27.10.1995 päiväämällään teleksillä lopullisesti päättänyt asiasta, puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen ja kontradiktorisen menettelyn periaatteiden vaatimuksia oli noudatettu, vaikkei asetuksen N:o 4028/86 44 ja 47 artiklan ja asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan mukaiseen erityiseen menettelyyn ollutkaan turvauduttu.

93 Kun kerran komission päätöstä ei ole pidettävä asetuksen 44 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna kantajalle alun perin myönnetyn tuen vähentämispäätöksenä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut oikein näitä säännöksiä (tuomionsa 56 kohdassa) niistä perusteluista huolimatta, jotka se on kantansa tueksi esittänyt riidanalaisessa tuomiossa. Näin ollen tätä tuomiota vastaan esitetyt väitteet ovat perusteettomia ja ne on hylättävä kokonaisuudessaan, kuten niitä koskeva valitusperustekin.

D Komission päätöksen perustelujen laiminlyönti ja perustamissopimuksen 190 artiklan virheellinen tulkinta

94 Neljännessä valitusperusteessa todetaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei olisi pitänyt hylätä tätä komission päätöstä koskevaa kumoamisperustetta ja katsoa, että kyseessä ei ollut perustamissopimuksen 190 artiklassa tarkoitetun perusteluvelvollisuuden laiminlyönti. Valittaja keskittää moitteensa erityisesti riidanalaisen tuomion 70 kohtaan, jonka mukaan komission päätöksen perusteluissa, joissa viitattiin toimivaltaisen ministeriön antamaan, töiden lopputarkastusta koskevaan todistukseen, kantajalle annettiin "riittävät tiedot, jotta tämä voi saada tietää esitettyjen perustelujen perusteena olevat pääasialliset oikeus- ja tosiseikat". Kirjallisissa huomautuksissa, jotka kantaja oli lähettänyt kansallisille ja yhteisön viranomaisille (28.7.1995 ja 3.8.1995), hylättiin asiallisesti kansallisten viranomaisten antamassa todistuksessa tehdyt päätelmät ja vaadittiin, että asetuksen N:o 4028/86 47 artiklassa tarkoitettu komitea tarkastelee sen uudelleen asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan mukaista menettelyä noudattaen. Valittajan mukaan komissio ei voinut perustella päätöstään pelkästään viittaamalla kansallisten viranomaisten antamaan todistukseen, vaan sen olisi pitänyt tarkastaa sen sisältämät tekniset yksityiskohdat. Tätä varten komission olisi valittajan mukaan ehdottomasti pitänyt noudattaa 7 artiklan mukaista menettelyä voidakseen päättää alkuperäisen hankkeen ja lopullisen hankkeen (eli sen tilan, jossa hanke oli töiden päätyttyä) vertailevan ja kontradiktorisen arvioinnin perusteella, minkä vuoksi hanketta ei ollut toteutettu suunnitelman mukaisesti ja antaa näin valittajalle mahdollisuus esittää tätä koskevat perustelunsa.

95 Sen estämättä, millä tavoin edellä on analysoitu sitä, olisiko asetuksen N:o 4028/86 44 ja 47 artiklan ja asetuksen N:o 1116/88 7 artiklan mukaista menettelyä pitänyt noudattaa vai ei, perustelujen puutteellisuutta koskevan kysymyksen osalta riittää kun todetaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä todetessaan (tuomionsa 70 kohdassa), että perustelut olivat täydelliset ja riittävät.

96 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 190 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseessä olevan toimen luonteen mukaan, ja toimesta päättäneen toimielimen on perusteltava se selkeästi ja yksiselitteisesti, jotta ne, joita se koskee, saavat tietää toimenpiteen perusteet ja jotta yhteisöjen tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Ei voida vaatia, että tietyn säädöksen tai hallintotoimen perusteluissa eritellään asiaan vaikuttavat tosiasiat ja oikeudelliset seikat, koska arvioitaessa sitä, vastaavatko säädöksen tai hallintotoimen perustelut perustamissopimuksen 190 artiklan vaatimuksia, on otettava huomioon sanamuodon lisäksi asiayhteys ja kaikki kyseistä asiaa koskevat oikeussäännöt.(37)

97 Yhteisöjen tuomioistuin on ollut erityisen vaativa niiden toimien perustelujen osalta, joilla vähennetään alun perin myönnettyä yhteisön taloudellista tukea. Asiassa Cipeke vastaan komissio(38) yhteisöjen tuomioistuin totesi ensin, että "silloin kun alkuperäinen vaatimus on hyväksytty, alun perin myönnetyn tuen määrän vähentäminen johtaa vaatimuksen esittäjän kannalta tätäkin vakavampiin seurauksiin",(39) ja jatkoi, että(40) tuen vähentämispäätöksestä "on käytävä selvästi ilmi syyt, joihin alun perin hyväksytyn summan vähentäminen perustuu". Näiden perusteiden mukaisesti yhteisöjen tuomioistuin totesi,(41) että päätös, joka perustuu siihen, että tiettyjä kustannuksia ei ollut hyväksytty tukea myönnettäessä ilman, että minkäänlaista yksityiskohtaista ja täsmällistä hyväksymispäätöstä olisi annettu tiedoksi, ja kun riidanalaisessa päätöksessä ei ole millään tavoin esitetty tuen saajalle ilmoitetun vähennetyn määrän laskemisperusteita, ei täytä perustamissopimuksen 190 artiklassa asetettuja vaatimuksia.

98 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi (tuomionsa 66 kohdassa), että käsiteltävänä olevan asian tosiseikoista, kantajan ja kansallisten viranomaisten sekä komission välisestä kirjeenvaihdosta ja riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komission tämän päätöksen tueksi esittämät perustelut esitetään riittävän selvästi, jotta kantaja on voinut vedota oikeuksiinsa yhteisöjen tuomioistuimessa ja viimeksi mainittu voi valvoa päätöksen laillisuutta.

99 Tämän jälkeen se totesi, että perusteluja oli pidettävä riittävinä kolmesta syystä.

100 Tuomionsa 67 kohdassa se totesi, että kuten 12.12.1994 päivätystä kantajan kirjeestä ministeriölle ja komissiolle ilmenee, kantaja on ensinnäkin toisaalta myöntänyt, että hankkeen esittelyn jälkeen tiettyjä sitä koskevia seikkoja on muutettu olennaisesti niin, että hanketta on jouduttu mukauttamaan, ja toisaalta se on todennut olevansa tietoinen siitä, että se ei ole noudattanut etukäteistä ilmoittamista koskevaa muodollisuutta, mikä sen omastakin mielestä on ylivoimainen este sen asiakirja-aineiston käsittelylle (ks. myös riidanalaisen tuomion 13 kohta).

101 Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi (tuomionsa 68 kohdassa), että sen tueksi, miksi eri kulueriin kuuluvat kulut ovat tukikelvottomia, todistuksessa esitetyistä yksityiskohtaisista selityksistä ilmenevät riittävän selvästi riidanalaisen päätöksen perustelut, kuten asiaa koskeva yhteisön oikeuskäytäntö edellyttää.(42)

102 Kolmanneksi (tuomion 69 kohta) riidanalaisessa päätöksessä mainitaan suppeasti mutta selvästi syyt, joihin komissio on perustanut toimintansa toisaalta vastatessaan tiettyihin kantajan esittämiin huomautuksiin, jotka ovat saapuneet komissiolle 3.8.1995, ja toisaalta viitatessaan ministeriön todistuksessa esittämiin selityksiin.

103 Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei voida katsoa tehneen virhettä, kun se on todennut, että ottaen huomioon komission ja jäsenvaltioiden läheisen yhteistyön järjestelmän, johon taloudellisen tuen myöntäminen perustuu, riidanalaisessa päätöksessä viitataan perustellusti näihin selityksiin.

104 Edellä on todettu, ettei komission päätöstä voida pitää asetuksen N:o 4028/86 44 artiklassa tarkoitettuna tuen vähentämispäätöksenä. Tämän vuoksi voidaan katsoa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on (tuomionsa 70 kohdassa) perustellusti todennut, että komission päätös on perustamissopimuksen 190 artiklan kannalta tarkastellen riittävästi perusteltu,(43) koska päätöksessä annetaan sille, jota päätös koskee, riittävät tiedot niistä tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, joihin komission päättely on perustunut.

105 Näin ollen neljäs valitusperuste on myös hylättävä perusteettomana.

VI Korvausvaatimus

106 Koska kaikki valitusperusteet on hylättävä, korvausvaatimusta ei ole tarpeen tutkia. Sitä vastoin, jos valittajan vaatimukset hyväksytään ja muutoksenhaun kohteena oleva tuomio kumotaan, asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi, sen vuoksi että tässä tapauksessa on tarpeen syvällisesti tutkia asian tosiseikat Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan mukaisesti.

VII Ratkaisuehdotus

107 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

a) hylkää valituksen,

b) velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

(1) - Asia T-218/95, Le Canne v. komissio (Kok. 1997, s. II-2055).

(2) - EYVL L 376, s. 7.

(3) - Väliaikaisista toimenpiteistä ja asetuksen N:o 4028/86 soveltamisesta kalastuslaivaston uudelleenjärjestämiseksi ja uudistamiseksi, vesiviljelyn kehittämiseksi ja rannikkoalueiden kehittämiseksi 26 päivänä maaliskuuta 1987 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 970/87 (EYVL L 96, s. 1) määritellään tiedot, jotka on ilmoitettava yhteisölle osoitettuun taloudellista tukea koskevaan hakemukseen.

(4) - Asetuksen 45 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

"Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet

- varmistuakseen siitä, että tämän asetuksen nojalla rahoitetut toimet ovat todellisia ja sääntöjen mukaisia

- ehkäistäkseen sääntöjenvastaisen toiminnan ja selvittääkseen sääntöjenvastaisuuden

- periäkseen takaisin sääntöjenvastaisesti tai laiminlyöntien vuoksi menetetyt summat.

- - "

(5) - EYVL L 112, s. 1.

(6) - Tehokasvatusaltaiden sijainnin ja kokoonpanon muutosta lukuun ottamatta.

(7) - Kyseessä olivat seuraavat muutokset: a) 16 allasta, hydraulinen laitos ja lämpövoimala puuttuivat, ja ne oli korvattu komission päätöksellä C(94) 1531/99 hyväksymän loppuunsaattamishankkeen yhteydessä toteutettavaa kasvatusallasta koskevalla suunnitelmalla; b) osa laitteista oli jätetty hankkimatta; c) uutta varastoa ja katettuja ulkokasvatusaltaita ei ollut rakennettu.

(8) - Valittaja viittaa valituskirjelmässään komission työjärjestyksen 27 artiklaan mitä ilmeisimmin vahingossa, koska komission jäsenten kollegista vastuuta ja toimivallan siirtoa säännellään työjärjestyksen 11 artiklassa (asetus 93/492/Euratom, EHTY, ETY, 17.2.1993, EYVL L 230, s. 15). Voimassa olevan työjärjestyksen 27 artiklassa määrätään työjärjestyksen julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Valittaja tarkoittaa todennäköisesti väliaikaista komission työjärjestystä, sellaisena kuin se on 23 päivänä heinäkuuta 1975 annetulla päätöksellä muutettuna (EYVL L 199, s. 43).

(9) - Asia C-137/92 P, komissio v. BASF ym., tuomio 15.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2555). Asiassa oli kyse EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan loukkaamisen toteamista koskevasta komission päätöksestä kantajana olleita yrityksiä vastaan.

(10) - Tässä yhteydessä ei ole tarpeen tarkastella tarkemmin komission väitettä, jonka mukaan 27.10.1995 päivätty telex oli pelkkä "lausunto", minkä vuoksi kollegisen päätöksenteon periaatetta ei ollut tarvinnut noudattaa. Riittää, kun todetaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tältä osin (tuomionsa 28 kohdassa), että "27.10.1995 päivätyn teleksin nro 12 497, tulkittuna yhdessä komission 5.7.1995 antaman yhteisön tuen loppusummaa koskevan maksumääräyksen kanssa, vaikutuksena on ollut komission päätöksellä C (90) 1923/99 alun perin myönnetyn yhteisön tuen määrän vähentäminen". Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jatkoi päättelyään (tuomion 29 kohta) todeten seuraavaa: "Koska riidanalaisella teleksillä poistetaan kantajalta osa tälle alun perin myönnetystä tuesta ilman että asianomaisella jäsenvaltiolla olisi tältä osin omaa harkintavaltaa, se on kantajan osalta yksittäinen päätös, jolla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi (asia 60/81, IBM v. komissio, tuomio 11.11.1981, Kok. 1981, s. 2639, 9 kohta; asia C-291/89, Interhotel v. komissio, tuomio 7.5.1991, Kok. 1991, s. I-2257, 12 ja 13 kohta; asia C-304/89, Oliveira v. komissio, tuomio 7.5.1991, Kok. 1991, s. I-2283, 12 ja 13 kohta ja asia C-189/90, Cipeke v. komissio, tuomio 4.6.1992, Kok. 1992, s. I-3573, 11 ja 12 kohta)."

(11) - Toimivallan siirtoa koskevan valtuutuksen ja allekirjoitusvaltuutuksen välisen eron osalta ks. muun muassa Grohens, J.-C., "La délégation administrative de compétence", Recueil Dalloz, 1958, s. 197-204; de Laubadère A., Vénézia J. C. ja Gaudemet Y., "Traité de droit administratif", Paris, LEDJ, 1988, kymmenes painos, kappaleet 925 ja 926 sekä Joliet R., "Le droit institutionnel des Communautés européennes", 2. osa, Les institutions, les sources, les rapports entre ordres juridiques, Liège, Faculté de Droit d'Économie et des Sciences sociales de l'Université de Liège, 1983, s. 33 ja Dembour, J., Droit administratif, kolmas painos, Liège, Faculté de Droit, d'Économie et des Sciences sociales de l'Université de Liège, 1983, s. 277. Toimivallan siirtomahdollisuuden tarkoituksena on antaa viranomaiselle mahdollisuus siirtää toimivaltaansa tietyissä kysymyksissä keventääkseen hallinnollisia tehtäviään tai antaa sellaisten elinten käyttää toimivaltaa, jotka parhaiten kykenevät tekemään päätökset tietyissä tilanteissa, vaikka viranomainen säilyttääkin valvontavaltansa asiassa. Valtuutuksen antaminen voidaan perustella sillä, ettei hallintotoimintaa voitaisi harjoittaa, jos tiettyjen yksiköiden olisi ehdottomasti itse suoritettava kaikki sille kuuluvat tehtävät.

(12) - Ks. asia 5/85, AKZO Chemie v. komissio, tuomio 23.9.1986 (Kok. 1986, s. 2585, 30 kohta) ja edellä alaviitteessä 9 mainittu asia komissio v. BASF ym., tuomion 62 kohta.

(13) - Itse asiassa periaate perustuu alkujaan Euroopan yhteisöjen yhteisestä neuvostosta ja komissiosta 8 päivänä huhtikuuta 1965 tehdyn sopimuksen 17 artiklaan. Tämä artikla on sittemmin korvattu EY:n perustamissopimuksen 163 artiklalla.

(14) - Edellä alaviitteessä 12 mainittu asia AKZO Chemie v. komissio, tuomion 37 kohta.

(15) - Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettava varainhoitoasetus, annettu 21 päivänä joulukuuta 1977 (EYVL L 356, s. 1).

(16) - Komissio painottaa sitä, että toimivallan siirrot määritellään yksityiskohtaisesti kunkin talousarvion pääluokan osalta vuosittain tehtävällä päätöksellä, joka perustuu EY:n perustamissopimuksen 205 artiklaan ja varainhoitoasetukseen.

(17) - Ks. Edellä alaviitteessä 12 mainittu asia AZKO v. komissio, tuomion 36 kohta.

(18) - Ks. esim. asia C-200/89, FUNOC v. komissio, tuomio 11.10.1990 (Kok. 1990, s. I-3669, 13 ja 14 kohta), jossa oli kyse komission viidennestä pääosastosta, joka vastaa Euroopan sosiaalirahaston kulujen hallinnosta. Ks. myös asia 48/69, ICI v. komissio, tuomio 14.7.1972 (Kok. 1972, s. 619, 12-14 kohta; Kok. Ep. II, s. 25) sekä asia 8/72, Cementhandelaren v. komissio, tuomio 17.10.1972 (Kok. 1972, s. 977, 11-14 kohta), jotka annettiin komission väliaikaisen työjärjestyksen 27 artiklan ollessa voimassa.

(19) - Kuten komissio toteaa, tämä johtuu Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion täytäntöönpanoa koskevista sisäisistä määräyksistä (pääluokka B2-1, osasto B2-11, kohta B2-110)

(20) - Ks. edellä alaviitteessä 18 mainittu asia FUNOC v. komissio, tuomion 14 kohta.

(21) - Ks. erityisesti asia 51/65, ILFO v. korkea viranomainen, tuomio 28.4.1966 (Kok. 1966, s. 125).

(22) - Komissio totesi istunnossa, että tämä merkitsee sitä, että jos tuen saaja tekee esityksen komissiolle vaatien sellaisten kulujen suorittamista, jotka eivät kuulu hyväksyttyyn hankkeeseen, eli joita ei ole mainittu komission tätä koskevassa päätöksessä, tukea ei vähennetä, koska tuki ei kata näitä kuluja. Toisin sanoen kyseessä ei ole rahoitusosuuden vähentäminen.

(23) - Kyse on sen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ja sen IV osastosta (11 ja 12 artikla), joka koskee vesiviljelyä ja rannikkovesien kehittämistä, sekä asetuksen N:o 4028/86 44 artiklasta.

(24) - Asetuksen N:o 4028/86 11 artiklassa mainitaan kokonaan ja osittain julkisilla varoilla toteutettavat sekä yksityiset hankkeet.

(25) - Asetuksen N:o 4028/86 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan yhteisön taloudellinen tuki myönnetään yritysten hankkeille vesiviljelyn kehittämiseksi ja suojeltujen merialueiden kunnostamiseksi toteutetuille toimille rannikkovesien kalastusalueiden paremmaksi hallinnoimiseksi.

(26) - Ks. edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Cipeke v. komissio, tuomion 16 kohta.

(27) - IV luku koskee myös rannikkovesien kehittämistä.

(28) - Mainittu edellä alaviitteessä 10. Ks. myös asia C-157/90, Infortec v. komissio, tuomio 4.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3252) ja asia C-181/90, Consorgan v. komissio, tuomio 4.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3557). Ks. myös julkisasiamies Darmonin näissä asioissa esittämät ratkaisuehdotukset.

(29) - Euroopan sosiaalirahaston tehtävistä tehdyn päätöksen 85/516/ETY (EYVL L 289, s. 38) soveltamisesta 17 päivänä lokakuuta 1983 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdassa (EYVL L 289, s. 1) säädetään seuraavaa: "Silloin kun rahaston tukea ei käytetä myöntämispäätöksessä vahvistetulla tavalla, komissio voi pidättää, vähentää tai poistaa tuen annettuaan jäsenvaltiolle tilaisuuden esittää huomautuksensa."

(30) - Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Cipeke v. komissio, tuomion 19 kohta.

(31) - Tuomion 20 kohta.

(32) - Tavoitteena voi myös olla tiettyjen vesiviljelyä koskevien töiden suorittaminen sen sopimuksen mukaisesti, joka on tehty taloudellisen tuen suorittamisesta ja jonka kukin asianomainen yritys on allekirjoittanut.

(33) - Ks. asia 71/74, Frubo v. komissio, tuomio 15.5.1975 (Kok. 1975, s. 563).

(34) - Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa (tuomionsa 50 kohdassa), että kantaja oli itse kanteessaan todennut, että komissio oli 7.8.1995 lähettämässään sähkeessä ilmoittanut päättäneensä panna täytäntöön todistuksessa ilmoitettuihin arvioihin perustuvan yhteisön tuen maksamismenettelyn.

(35) - Ks. mm. asia C-32/95 P, komissio v. Lisrestal ym., tuomio 24.10.1996 (Kok. 1996, s. I-5373, 21 kohta).

(36) - Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kantaja oli todennut tällä tavoin kirjallisissa huomautuksissaan, jotka olivat saapuneet ministeriöön 28.7.1995 ja komissioon 3.8.1995.

(37) - Ks. esim. asia C-466/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ym., tuomio 9.11.1995 (Kok. 1995, s. I-3799, 16 kohta).

(38) - Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia. Asia koski sen komission päätöksen pätevyyttä, jolla oli vähennetty Euroopan sosiaalirahaston tukea eräälle ammatillista koulutusta koskevalle hankkeelle.

(39) - Tuomion 16 kohta.

(40) - Tuomion 18 kohta.

(41) - Tuomion 19-22 kohta.

(42) - Ks. edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Cipeke v. komissio, tuomion 18-22 kohta.

(43) - Ks. esim asia 2/56, Geitling v. korkea viranomainen, tuomion 20.3.1957 (Kok. 1957, s. 9, 37) ja asia 8/65, Acciaierie e Ferriere Pugliesi v. korkea viranomainen, tuomio 8.2.1966 (Kok. 1966, s. 1.)