ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Komissio aloitti 30.6.2011 menettelyn ja antoi väitetiedoksiannon seuraavia oikeushenkilöitä vastaan: Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, The Goldman Sachs Group, Inc, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J-Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable, SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd ja kantajat.
91

Lopuksi on todettava, että valituslautakunta pyrki osoittamaan, muodostuiko riidanalainen tavaramerkki sellaisen tunnetun nimen rekisteröinnistä, johon kantaja voi vedota. Se katsoi tästä, että kantajan oli osoitettava, että hänen henkilönsä vuoksi nimi Cipriani on yksin käytettynä tunnettu, ainoastaan tästä nimestä muodostuvan riidanalaisen tavaramerkin kannalta. On todettava, että kantaja väitti mitättömyysvaatimuksensa tueksi esittämissään perusteluissa, että se, että kyseinen nimi on tunnettu, liittyy läheisesti hänen henkilöönsä. Se väitti lisäksi unionin yleiseen tuomioistuimeen toimittamissaan kirjelmissä ja istunnon aikana, että ”CPI:n 8 §:n 3 momentin tavoite o[li] täsmällisemmin ’taata haltijalle yksinoikeus saada kaupallista hyötyä siitä, että tietyt nimet ovat kuuluisia ja siis siitä, että niillä on kyky herättää mielikuvia, josta tulee kyky myydä tietyillä markkinoilla’”. Näin ollen jotta kantaja voi vedota nimeä koskevan oikeuden suojaan, josta säädetään CPI:n 8 §:n 3 momentissa ja estää kyseisen nimen ja siihen liittyvän kaupallisen arvon käytön, kuten valituslautakunta perustellusti katsoi riidanalaisen päätöksen 24, 26 ja 31 kohdassa, kantaja saattoi vedota siihen, että tämä nimi on tunnettu, vain sillä edellytyksellä, että yksin käytettynä sama nimi herättää välttämättä mielikuvan hänen henkilöstään.
353

Vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 26.11.1974 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2988/74 (EYVL 1974, L 319, s. 1) 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan vanhentumisaika on kolme vuotta, jos on rikottu säännöksiä, jotka koskevat yritysten ilmoituksia. Tästä seuraa, että vanhentumisaika on kolme vuotta, kun asetuksen N:o 139/2004 4 artiklan 1 kohtaa on rikottu. Sen sijaan asetuksen N:o 139/2004 7 artiklan 1 kohdan rikkomisen tapauksessa vanhentumisaika on asetuksen N:o 2988/74 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti viisi vuotta (ks. analogisesti tuomio 12.12.2012, Electrabel v. komissio, T‑332/09, EU:T:2012:672, 209 kohta).
25

Tästä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntyminen toimielintensä tai elintensä lainvastaisesta toiminnasta edellyttää seuraavien edellytysten täyttymistä: moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja väitetyn toiminnan ja vahingon välillä on syy-yhteys (tuomio 29.9.1982, Oleifici Mediterranei v. ETY, 26/81, EU:C:1982:318, 16 kohta; ks. myös tuomio 9.11.2006, Agraz ym. v. komissio, C‑243/05 P, EU:C:2006:708, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näitä periaatteita sovelletaan vastaavin osin tässä samassa määräyksessä tarkoitettuun sopimussuhteen ulkopuoliseen unionin vastuuseen, joka johtuu jonkin sen laitoksen – kuten EUIPO:n – lainvastaisesta toiminnasta ja sen aiheuttamasta vahingosta, joka viimeksi mainitun on korvattava asetuksen N:o 207/2009 118 artiklan 3 kohdan nojalla (ks. tuomio 27.4.2016, European Dynamics Luxembourg ym. v. EUIPO, T-556/11, valitus vireillä, EU:T:2016:248, 264 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55

Käsiteltävässä asiassa ilmoituksen toisen kohdan, jonka sisältö ja ulottuvuus eivät ilmene selvästi ranskankielisestä versiosta (ks. edellä 53 kohta), espanjankielisessä versiossa – joka on erityisen merkityksellinen tässä asiassa kyseessä olevien toimijoiden ja maiden johdosta – todetaan seuraavaa: ”Diversas investigaciones han permitido constatar que cantidades importantes de atún en conserva y de lomos de atún congelados de la subpartida 1604 14 del SA se declaran como originarias de Colombia o El Salvador, sin cumplir las condiciones para ello.” Tästä seuraa, että tuonnit, joiden ilmoitetaan olevan peräisin Kolumbiasta tai El Salvadorista, eivät täytä edellytyksiä niiden ilmoittamiseksi kyseisistä kahdesta maasta peräisin oleviksi. Englanninkielisessä versiossa todetaan vastaavasti seuraavaa: ”From various investigations, it results that significant quantities of canned tuna and frozen tuna loins of HS subheading 1604 14 are declared as having origin of Colombia or El Salvador, for which they are not eligible.”
177

Koska neuvosto on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on kannekirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on kantajan vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut. Koska kantaja on hävinnyt käsiteltävän asian siltä osin kuin kyse on vaatimusten mukauttamista koskevassa kirjelmässä esitetystä kumoamisvaatimuksesta, se on neuvoston vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan tähän vaatimukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.
78

Kuten edellä 40 kohdassa todetaan, komissiolla on laaja harkintavalta sitoumuksia tutkiessaan. Asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan nojalla aloitetussa menettelyssä komissio on – kuten saman asetuksen johdanto-osan 13 perustelukappaleesta ilmenee – vapautettu velvollisuudesta luonnehtia ja todeta rikkominen, ja sen tehtävänä on ainoastaan tutkia ja mahdollisesti hyväksyä asianomaisten yritysten ehdottamat sitoumukset ottamalla huomioon ongelmat, jotka se on yksilöinyt ennakkoarvioinnissaan, sekä päämäärät, joita se tavoittelee. Komission on harkintavaltaansa käyttäessään hyväksyttävä sitoumukset tutkittuaan ensin, vastaavatko ne esitettyihin huolenaiheisiin. Tältä osin on jo todettu, ettei komissio ollut tehnyt ilmeistä virhettä arvioidessaan kyseessä olevien sitoumusten riittävyyttä, joten väite, jonka mukaan komissio olisi ne hyväksymällä ylittänyt toimivaltansa ja näin ollen toiminut ultra vires, on hylättävä. Ensimmäisen kanneperusteen hylkääminen aiheuttaa siis myös toisen kanneperusteen hylkäämisen.
53

Koska neuvosto on näyttänyt toisen kantajan luetteloihin merkitsemisen perusteen asianmukaisesti toteen, koska kyseinen peruste on riittävä peruste luetteloihin merkitsemiselle päätöksen 2013/255 28 artiklan 1 kohdassa ja asetuksen N:o 36/2012 15 artiklan 1 kohdan a alakohdassa vahvistetun oikeudellisen kriteerin nojalla ja koska edellä 42 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti toimien laillisuuden perustelemiseksi on riittävää, että yksi ainoa kyseisten toimien perusteista on pätevä, käsiteltävässä asiassa ei ole tarpeen lausua kahden muun perusteen, joihin neuvosto on vedonnut riidanalaisissa toimissa, paikkansapitävyydestä, sillä kantajan niiden osalta esittämät väitteet ovat tehottomia ja on hylättävä. [– –]
54

Lopuksi komissio on tutkinut ilmoitetun toimenpiteen yhteensoveltuvuuden riidanalaisen päätöksen antamispäivänä voimassa olleen lainsäädännön eli asetuksen N:o 1370/2007 kanssa. Komissio on todennut, ettei ilmoitetussa toimenpiteessä noudatettu tiettyjä mainitun asetuksen 4 artiklassa säädettyjä velvoitteita, jotka koskevat julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen sisältöä, eikä saman asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa ja liitteessä säädettyjä velvoitteita, jotka koskevat hyvityksen saajan erillistä kirjanpitoa ja hyvityksen enimmäismäärän määrittämistä koskevia edellytyksiä, ja on päätellyt tästä, ettei Consiglio di Staton päättämää hyvitystä maksettaisi asetuksen N:o 1370/2007 mukaisesti eikä ilmoitettu toimenpide siis sovellu sisämarkkinoille. Lisäksi komissio on hylännyt kantajan argumentin, jonka mukaan Consiglio di Stato ei ole velvoittanut MIT:tä maksamaan kantajalle hyvitystä julkisen palvelun velvoitteista asetuksen N:o 1191/69 mukaisesti vaan on velvoittanut sen maksamaan kantajalle vahingonkorvausta tämän asetuksen 1 artiklan 3 ja 5 kohdassa tarkoitetusta sääntöjenvastaisesta julkisen palvelun velvoitteiden asettamisesta. Tässä yhteydessä komissio on todennut, että edellä 33 kohdassa mainitusta Consiglio di Staton tuomiosta ilmenee, että tämä on tunnustanut kantajan oikeuden saada hyvitystä asetuksen N:o 1191/69 6, 10 ja 11 artiklan nojalla ja hylännyt kantajan nostaman vahingonkorvauskanteen. Lisäksi komission mielestä on joka tapauksessa niin, että vahingonkorvauksen myöntäminen kantajalle väitetystä yksipuolisesta ja sääntöjenvastaisesta julkisen palvelun velvoitteiden asettamisesta laskettuna asetuksessa N:o 1191/69 säädetyn yhteisen hyvitysmenettelyn perusteella olisi SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan vastaista, sillä se aiheuttaisi kantajalle tarkasteltavana olevalla ajanjaksolla saman tuloksen kuin julkisen palvelun velvoitteesta annettu hyvitys, vaikka kyseisten palvelujen taustalla olevat eritelmät eivät olleet asetuksen N:o 1191/69 tai asetuksen N:o 1370/2007 sisältöä koskevien vaatimusten mukaiset.
61

Tämän jälkeen on todettava, ettei yhdessäkään asetuksen N:o 517/2014 säännöksessä säädetä, ettei komissio voi tarvittaessa pyytää lisätietoja asianomaisilta yrityksiltä. Komissio on lisäksi istunnossa todennut, ettei asetuksessa N:o 517/2014 tätä nimenomaisesti kielletty. Jos katsottaisiin, kuten komissio väittää, että lainsäätäjä olisi luopunut viitekautta koskevien tietojen vastaanottamisesta ex post, tämä ei tarkoittaisi sitä, että komissiota olisi kielletty vastaanottamasta kyseisiä tietoja, jos ne osoittautuivat tarpeellisiksi markkinoille saatettujen fluorihiilivetymääriä määritettäessä. Lisäksi ei ole näytetty toteen, että siitä asianomaisten yritysten vähäinen määrä huomioon ottaen olisi aiheutunut suuria hallinnollisia kustannuksia, että se olisi viivästyttänyt menetelmän käytön aloittamista tai että se olisi aiheuttanut erityisen manipulaatioriskin, kuten komissio antaa ymmärtää. Joka tapauksessa on todettava, että – kuten komissio unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen 19.5.2014 lähetetyn sähköpostiviestinsä liitteessä toteaa – kyseinen toimielin oli kehottanut asianomaisia yrityksiä toimittamaan sille viitearvon määrittämiseksi tarvittavia tiettyjä tietoja – muun muassa tiedot niistä fluorihiilivetymääristä, jotka oli tuotettu tai maahantuotu asetuksen N:o 517/2014 15 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin tarkoituksiin –, joita ei aiemmin ollut ilmoitettu ja jotka siis eivät olleet käytettävissä. Komission istunnossa tältä osin antamien selitysten perusteella ei ole mahdollista katsoa, ettei myöskään kyseisiä yrityksiä olisi ollut mahdollista pyytää ilmoittamaan sellaiset maahantuotuja ja vapaaseen liikkeeseen luovutettuja fluorihiilivetymääriä koskevat tiedot, joita asetuksen N:o 517/2014 15 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin tarkoituksiin tuotettujen tai maahantuotujen fluorihiilivetymäärien tavoin ei ollut ilmoitettu asetuksen N:o 842/2006 nojalla. Tämä ei vahvista pelkästään sitä, ettei komission ollut kiellettyä eikä sen ollut mahdotonta tarvittaessa hankkia tietoja, jotka eivät ex post olleet saatavilla, vaan myös sen, että näin todellakin tapahtui. Tämän lisäksi on täsmennettävä, ettei asianomaisia yrityksiä missään tapauksessa voida moittia siitä, etteivät ne itse olleet viitekauden aikana ilmoittaneet tietoja, joita komissio ei asetuksen N:o 842/2006 nojalla ollut pyytänyt ja joiden merkitys paljastui vasta myöhemmin.
SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukainen edellytys siitä, että toimen pitää koskea luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan, edellyttää, että riidanalaisella unionin toimella on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan ja ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista.

Rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta 31.7.2014 annetun päätöksen 2014/512/YUTP ja asetuksen N:o 833/2014 pääomamarkkinoille pääsyä koskevat säännökset, joissa ei jätetä niiden täytäntöönpanosta vastaaville lainkaan harkintavaltaa, koskee suoraan kaupallista yhtiötä, joka on erikoistunut öljyn ja kaasun etsintään ja tuotantoon, raakaöljyn myyntiin ja jakeluun sekä öljytuotteiden tuotantoon ja myyntiin ja jonka nimi on kirjattu päätöksen 2014/512/YUTP ja asetuksen N:o 833/2014 liitteisiin. Kyseisiin säännöksiin perustuvia rajoittavia toimenpiteitä, joissa kielletään erityisesti kaikkia unionin toimijoita toteuttamasta tiettyjä rahoitusliiketoimia tai tekemästä sopimusta sellaisten Venäjälle sijoittautuneiden yhteisöjen kanssa, jotka ovat julkisessa määräysvallassa tai yli 50-prosenttisesti julkisomisteisia, joiden kokonaisvarojen arvioidaan olevan yli biljoona Venäjän ruplaa, joiden arvioiduista tuloista vähintään 50 prosenttia on peräisin raakaöljyn tai öljytuotteiden myynnistä tai kuljetuksesta ja joiden nimi on kirjattu mainittuihin liitteisiin, sovelletaan nimittäin mainittuun yhtiöön suoraan, mikä on välitön seuraus siitä, että se on päätöksen 2014/512/YUTP 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 3 kohdassa ja asetuksen N:o 833/20145 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu yhteisö ja sen nimi on merkitty mainitun päätöksen liitteeseen III ja riidanalaisen asetuksen liitteeseen VI.

Vaikka on totta, että kyseisissä säännöksissä asetettuja kieltoja sovelletaan ensisijaisesti luottolaitoksiin ja muihin rahalaitoksiin, jotka ovat sijoittautuneet unioniin, niiden tavoitteena on vaikuttaa ja ne myös vaikuttavat suoraan kantajan kaltaisiin yhteisöihin, joiden taloudellista toimintaa kyseisten toimenpiteiden soveltaminen niihin rajoittaa. On selvää, että kyseisten toimenpiteiden soveltaminen on unioniin sijoittautuneiden toimijoiden tehtävä, sillä unionin toimielinten antamia toimia ei ole lähtökohtaisesti tarkoitettu sovellettaviksi unionin ulkopuolella. Tämä ei tarkoita kuitenkaan sitä, etteivät niiden yhteisöjen, joihin pääomamarkkinoille pääsyä koskevat säännökset vaikuttavat, osalta sovelletut rajoittavat toimenpiteet koskisi suoraan näitä yhteisöjä.

(ks. 72–75 kohta)
SEU 11 artiklan 4 kohdassa, kansalaisaloitteesta annetun asetuksen N:o 211/2011 2 artiklan 1 kohdassa ja saman asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun säädöksen käsitteen ei – jos toisin ei ole mainittu – voida ymmärtää koskevan pelkästään lopullisia unionin säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia kolmansiin nähden Kyseessä olevien säännösten ja määräysten sanamuoto ja niillä tavoitellut päämäärät eivät oikeuta etenkään sitä, että SEUT 207 artiklan 3 ja 4 kohdan ja SEUT 218 artiklan perusteella tehty päätös, jolla annetaan lupa aloittaa neuvottelut kansainvälisen sopimuksen tekemiseksi ja joka on selvästi SEUT 288 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu päätös.

Demokratian periaate, joka – kuten etenkin EU-sopimuksen johdanto-osassa, SEU 2 artiklassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan johdanto-osassa on korostettu – kuuluu unionin perustana oleviin perustavanlaatuisiin arvioihin, sekä tavoite, johon eurooppalaista kansalaisaloitetta koskevalla järjestelyllä erityisesti pyritään ja jona on edistää unionin demokraattista toimintaa määräämällä, että kaikilla kansalaisilla on yleinen oikeus osallistua demokratian toteuttamiseen, edellyttävät sellaisen tulkinnan omaksumista säädöksen käsitteestä, jonka piiriin kuuluvat neuvottelujen aloittamisesta sellaisen kansainvälisen sopimuksen tekemisestä, jolla pyritään kiistatta muuttamaan unionin oikeusjärjestystä, annetun päätöksen kaltaiset säädökset.

(ks. 35–37 kohta)
4.

Euroopan unionin toimielimet — Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin — Asetus N:o 1049/2001 — Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin — Velvollisuus punnita kyseisiä etuja — Velvollisuuden laajuus, kun kyse on lainsäädäntömenettelyn perustana olevista asiakirjoista (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 johdanto-osan toinen ja kuudes perustelukappale sekä 4 artikla) (ks. 55 ja 56 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklan 1 ja 2 kohdasta käy ilmi, että jos toimi, jonka kumoamista vaaditaan, on korvattu tai sitä on muutettu toisella toimella, jonka kohde on sama, kantaja saa tämän uuden seikan huomioon ottamiseksi tarkistaa kannetta ennen asian käsittelyn suullisen vaiheen päättämistä. Kanteen tarkistaminen on tehtävä erillisellä asiakirjalla ja noudattaen SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa vahvistettua määräaikaa kumoamiskanteen nostamiselle siitä toimesta, johon kanteen tarkistaminen perustuu. Näin ollen istunnossa suullisesti esitetty kanteen tarkistamista koskeva vaatimus on jätettävä tutkimatta.

Syyriaan kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2013/255 28 artiklan 1 kohta ja Syyrian tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä ja asetuksen N:o 442/2011 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 36/2012 14 artiklan 1 kohta koskevat pääasiallisesti henkilöitä ja yhteisöjä, jotka hyötyvät Syyrian nykyisestä hallinnosta tai tukevat sitä, ja heitä lähellä olevia henkilöitä ja yhteisöjä sekä niiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevia varoja ja taloudellisia resursseja. Päätöksessä 2013/255 tai asetuksessa N:o 36/2012 ei määritellä käsitteitä hyötyminen Syyrian hallinnosta tai tuki tälle hallinnolle. Niissä ei myöskään ole täsmennyksiä tavoista, joilla näistä seikoista on esitettävä näyttö. Niinpä päätöksessä 2013/255 ja asetuksessa N:o 36/2012 ei vahvisteta olettamaa, jonka mukaan Syyrian merkittävimpien yritysten johtajat tukevat Syyrian hallintoa. Näin ollen siitä seikasta, että kyseinen henkilö on merkittävä liikemies, ei voida päätellä, että kyseinen henkilö tukee Syyrian nykyistä hallintoa tai hyötyy siitä.

Koska neuvoston toimittamissa asiakirjoissa tyydytään selostamaan konserniin, joka ei ole rajoittavien toimenpiteiden kohteena, kuuluvat yhtiöt sekä niiden toimialat, mutta niistä ei kuitenkaan ilmene muita seikkoja, joilla voidaan näyttää tuki, jota kyseistä konsernia johtava henkilö antaa nykyiselle hallinnolle, tai hyöty, jota hän saa siitä, ne sisältävät vain yleisiä tietoja, eikä niissä täsmennetä mitenkään yhteyttä näiden seikkojen ja sen seikan välillä, että kyseinen henkilö hyötyy hallinnosta tai tukee sitä. Tällaisilla tiedoilla ei voida osoittaa, että kyseessä on tällainen tuki tai hyöty.

(ks. 44, 49 ja 50 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 21.7.2016 –

Nutria vastaan komissio

(asia T‑832/14)

”Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Kieltäytyminen pidentämästä unionin vähävaraisimmille henkilöille jaettavasta elintarvikeavusta vuoden 2010 osalta laaditun ohjelman puitteissa rasvattoman maitojauheen poistamiselle asetettua määräaikaa — Sellaisen oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen, jolla annetaan yksityisille oikeuksia”

1. Laiminlyöntikanne — Määräajat — Viiden vuoden vanhentumisaika — Toimielimelle on osoitettu sitä ennen kehotus tässä määräajassa ja nostettu sen jälkeen vahingonkorvauskanne kahden kuukauden määräajassa komission kannanoton jälkeen — Tutkittavaksi ottaminen (SEUT 263 ja SEUT 265 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artikla ja 53 artiklan ensimmäinen kohta) (ks. 35–37 kohta)

2. Laiminlyöntikanne — Toimielimelle osoitettu vaatimus ryhtyä toimenpiteisiin — Edellytykset — Nimenomainen ja täsmällinen vaatimus (SEUT 265 artikla) (ks. 43 kohta)

3. Laiminlyöntikanne — SEUT 265 artiklan toisessa alakohdassa tarkoitettu kannan määrittäminen ennen kanteen nostamista — Käsite — Kieltäytyminen tekemästä ratkaisua ratkaisun tekemistä koskevan kehotuksen mukaisesti kuuluu siihen (SEUT 265 artiklan toinen kohta) (ks. 44–46 kohta)

4. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Vastuun syntymisen edellytykset — Lainvastaisuus — Vahinko — Syy-yhteys — Kumulatiiviset edellytykset — Yhden edellytyksen täyttymättä jääminen — Vahingonkorvauskanteen hylkääminen kokonaisuudessaan (SEUT 340 artiklan toinen kohta) (ks. 53 ja 54 kohta)

5. Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Vastuun syntymisen edellytykset — Lainvastaisuus — Unionin oikeuden riittävän ilmeinen rikkominen — Edellytys siitä, että toimielimet ovat selvällä ja vakavalla tavalla rikkoneet harkintavaltansa rajat — Kieltäytyminen pidentämästä rasvattoman maitojauheen poistamiselle asetettua määräaikaa unionin vähävaraisimmille henkilöille jaettavasta elintarvikeavusta laaditun ohjelman puitteissa — Sellaisen oikeussäännön, jossa annetaan yksityisille oikeuksia, riittävän ilmeinen rikkominen puuttuu — Unionin vastuuta ei ole syntynyt (SEUT 340 artiklan toinen kohta; neuvoston asetuksen N:o 1234/2007 191 artikla; komission asetuksen N:o 1111/2009 3 artiklan 1 kohta) (ks. 55, 65, 69–72, 75, 78, 79 ja 83 kohta)

Aihe

SEUT 268 artiklaan perustuva vaatimus sen vahingon korvaamisesta, joka kantajalle on aiheutunut siitä, että komissio kieltäytyi pidentämästä varainhoitovuodelle 2010 kirjattavien varojen jakamista jäsenvaltioille koskevan suunnitelman hyväksymisestä interventiovarastoista peräisin olevien elintarvikkeiden toimittamiseksi yhteisön vähävaraisimmille henkilöille ja tietyistä asetuksen (ETY) N:o 3149/92 säännöksistä poikkeamisesta 19.11.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1111/2009 (EUVL 2009, L 306, s. 5) 3 artiklan 1 kohdassa rasvattoman maitojauheen poistamiselle asetettua määräaikaa

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
3.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet–Perustelut–Perusteluvelvollisuus–Ulottuvuus–Iraniin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet–Sellaisten henkilöiden, yhteisöjen ja elinten varojen jäädyttäminen, jotka osallistuvat ydinaseiden levittämiseen tai tukevat sitä–Vähimmäisedellytykset (SEUT 296 artikla; neuvoston päätös 2010/413/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 2013/661/YUTP; neuvoston asetus N:o 267/2012 ja neuvoston asetus N:o 1154/2013) (ks. 55–58 kohta)
Oikeusvarmuuden periaatteen tarkoituksena on taata niiden tilanteiden ja oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus, joihin unionin oikeutta sovelletaan. Tätä varten on ensisijaisen tärkeää, että unionin toimielimet kunnioittavat toteuttamiensa sellaisten toimien loukkaamattomuutta, joilla vaikutetaan oikeussubjektien oikeudelliseen ja aineelliseen asemaan, ja täten toimielimet voivat muuttaa näitä toimia ainoastaan toimivaltuuksiensa puitteissa ja sovellettavien menettelysääntöjen mukaisesti. Oikeusvarmuuden periaate ei siis voi sellaisenaan estää oikeussäännön muuttamista.

Euroopan keskuspankilla oleva kuulemisvelvollisuus sen eläkejärjestelmän uudistamisen yhteydessä merkitsee sitä, että sen on annettava eläkesuunnitelman valvontakomitealle merkitykselliset tiedot koko kuulemismenettelyn ajan, minkä tarkoituksena on mahdollistaa kyseisen komitean mahdollisimman täydellinen ja tehokas osallistuminen neuvottelumenettelyyn. Jotta näin olisi, pankin on annettava sille uudet merkitykselliset tiedot neuvottelujen viimeiseen hetkeen saakka.

Pankille sen eläkejärjestelmän suunnitellusta uudistamisesta kuuluvan kuulemisvelvollisuuden yleisestä ulottuvuudesta tai muista säännöksistä eli pankin johtokunnan ja henkilöstökomitean välisistä suhteista tehdyn sopimuspöytäkirjan 6 artiklasta ja eläkejärjestelmän valvontakomitean toimeksiannon 30 artiklasta ei kuitenkaan käy ilmi, että pankki voisi tämän kuulemisvelvollisuuden perusteella poiketa velvollisuudestaan turvata asianomaisten asiakirjojen luottamuksellisuus. Päinvastoin, kuten virkamiestuomioistuin muistutti, valvontakomitean on osallistuttava kuulemismenetelyyn niin laajasti ja tehokkaasti kuin mahdollista, kun taas kyseisen sopimuspöytäkirjan luvun II mukaan henkilöstökomitealle on esitettävä tiedot, joiden avulla se voi tutustua kuulemisen tavoitteeseen siltä osin kuin sitä vastaan ei ole yhtäkään pakottavaa syytä.

(ks. 57 ja 60 kohta)