ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Säätäessään yleistä turvallisuutta koskevien lakien koonnoksessa (Testo unico delle leggi di pubblica sicurezza), joka on hyväksytty 18.6.1931 annetulla kuninkaan asetuksella N:o 773, sellaisena kuin se on muutettuna, että — yksityisen vartijan tehtävissä voi toimia vain henkilö, joka on ennalta vannonut uskollisuudenvalan Italian tasavallalle, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan — toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet palvelujen tarjoajat voivat harjoittaa yksityistä turvallisuuspalvelutoimintaa vain prefektin luvalla, jonka alueellinen ulottuvuus on rajoitettu, ilman että otetaan huomioon velvollisuudet, joita näihin palvelujen tarjoajiin jo sovelletaan lähtöjäsenvaltiossa, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan — kyseisen luvan pätevyys on alueellisesti rajoitettu ja sen myöntämisessä otetaan huomioon samalla alueella jo toimivien turvallisuuspalveluja tarjoavien yritysten lukumäärä ja niiden koko, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan — yksityisiä turvallisuuspalveluja tarjoavilla yrityksillä on oltava toimipaikka jokaisessa maakunnassa, jossa ne harjoittavat toimintaansa, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan — yritysten henkilökunnalla on oltava henkilökohtaiset luvat harjoittaa turvallisuuspalvelutoimintaa, ilman että otetaan huomioon valvontaa ja tarkastuksia, jotka lähtöjäsenvaltiossa on jo suoritettu, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan — yksityisiä turvallisuuspalveluja tarjoavilla yrityksillä on oltava vähimmäis- ja/tai enimmäismäärä työntekijöitä, jotta ne voivat saada luvan, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan — samojen yritysten on asetettava vakuus talletus- ja luottokassaan, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan — yksityisten turvallisuuspalvelujen hinnat vahvistetaan prefektin luvassa tietyn ennalta asetetun marginaalin rajoissa, Italian tasavalta ei ole noudattanut EY 49 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan.
C 45/4

Valitus, jonka Compass Tex Ltd on tehnyt 18.8.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (kymmenes jaosto) asiassa T-704/21, Compass Tex Ltd v. Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto, 28.6.2022 antamasta määräyksestä

(Asia C-550/22 P)

(2023/C 45/08)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Asianosaiset

Valittaja: Compass Tex Ltd (edustaja: M. Gail, Rechtsanwalt)

Muu osapuoli: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto

Unionin tuomioistuin (valituslupajaosto) on 7.12.2022 antamallaan määräyksellä päättänyt, että valituslupaa ei myönnetä ja valittaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
1)

Onko unionin oikeuden mukaista, jos kansallisen oikeuden nojalla kauppasopimukseen liittyvän luottosopimuksen yhteydessä sen jälkeen, kun direktiivin 2008/48/EY (1) 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kuluttajan peruuttamisoikeutta on käytetty pätevästi, a) kuluttajan oikeus vaatia luotonantajalta suorittamiensa lainaerien takaisinmaksua syntyy vasta silloin, kun hän on puolestaan palauttanut ostamansa tavaran luotonantajalle tai esittänyt näytön siitä, että hän on toimittanut tavaran luotonantajalle? b) kuluttajan on luovutettava ajoneuvo BGB:n 358 §:n 4 momentin ensimmäisen virkkeen ja 357 §:n 4 momentin ensimmäisen virkkeen ensimmäisen vaihtoehdon mukaisesti luotonantajalle tämän kotipaikkaan? c) luotonantaja ei syyllisty viivästykseen ajoneuvon vastaanottamisessa, jos luotonantaja on valmis ottamaan ajoneuvon takaisin ensimmäisenä suorituksena mutta kiistää pätevän peruuttamisen aineelliset edellytykset? d) kuluttajan kanne, jossa vaaditaan kuluttajan suorittamien lainaerien takaisinmaksua rahoitetun ajoneuvon palauttamisen jälkeen, hylätään kyseessä olevalla hetkellä perusteettomana siinä tapauksessa, että luotonantaja ei ole syyllistynyt velkojan viivästykseen kaupan kohteen vastaanottamisessa?
5)

Oikeudelliset seuraukset unionin oikeuden vastaisesta todisteiden hankkimisesta: a) Jos todisteet on hankittu unionin oikeuden vastaisella eurooppalaisella tutkintamääräyksellä, voiko unionin oikeuden tehokkuusperiaatteesta seurata suoraan todisteiden hyödyntämiskielto? b) Jos todisteet on hankittu unionin oikeuden vastaisella eurooppalaisella tutkintamääräyksellä, johtaako unionin oikeuden tehokkuusperiaate todisteiden hyödyntämiskieltoon silloin, kun toimenpidettä, joka on todisteiden hankkimisen perustana täytäntöönpanovaltiossa, ei olisi saatu määrätä vastaavassa kansallisessa tapauksessa määräyksen antaneessa valtiossa ja jos tällaisella lainvastaisella kansallisella toimenpiteellä hankittuja todisteita ei olisi voitu hyödyntää määräyksen antaneen valtion lainsäädännön mukaan? c) Onko unionin oikeuden ja erityisesti tehokkuusperiaatteen vastaista se, että todisteiden, joiden hankkiminen oli unionin oikeuden vastaista nimenomaan rikosepäilyn puuttumisen vuoksi, hyödyntäminen rikosoikeudellisessa menettelyssä oikeutetaan intressivertailun puitteissa niiden rikosten vakavuudella, jotka ovat tulleet ensimmäistä kertaa tietoon todisteita arvioitaessa? d) Toissijaisesti: Seuraako unionin oikeudesta ja erityisesti tehokkuusperiaatteesta, että unionin oikeuden rikkomiset silloin, kun todisteita hankitaan kansallisen rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä, eivät voi jäädä täysin vaille seurauksia, vaikka kyse olisi vakavista rikoksista, ja että ne näin ollen on otettava huomioon syytetyn hyväksi ainakin todisteita arvioitaessa tai rangaistusta määritettäessä?
C 24/24

Valitus, jonka Tigercat International Inc. on tehnyt 23.9.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-251/21, Tigercat International Inc. v. EUIPO, 13.7.2022 antamasta tuomiosta

(Asia C-612/22 P)

(2023/C 24/31)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Tigercat International Inc. (edustajat: B. Führmeyer, Rechtsanwalt, ja E. B. Matthes, Rechtsanwalt)

Muut osapuolet: Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) ja Caterpillar Inc.

Unionin tuomioistuin (valituslupajaosto) antoi 5.12.2022 määräyksen, jolla se hylkäsi valituslupahakemuksen ja määräsi, että Tigercat International Inc. vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
4)

Loukataanko edellä mainitun direktiivin (EU) 2018/822 1 artiklan 2 kohdassa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa taattua oikeutta yksityiselämän kunnioittamiseen sen vuoksi, että sillä edellä mainittuun direktiiviin 2011/16/EU lisätyssä uudessa 8 ab artiklan 5 kohdassa säädetään, että siinä tapauksessa, että jäsenvaltio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, joilla välittäjille annetaan oikeus olla toimittamatta raportoitavaa rajatylittävää järjestelyä koskevia tietoja, jos raportointivelvoite loukkaisi kyseessä olevan jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaista oikeudellista ammattisalassapitovelvollisuutta, tämän jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla välittäjät velvoitetaan ilmoittamaan viipymättä toiselle välittäjälle tai, jos toista välittäjää ei ole, asianomaiselle verovelvolliselle niiden raportointivelvoitteista, koska tällaisesta velvoitteesta seuraa, että välittäjä, jota koskee ammattisalassapitovelvollisuus, jonka rikkomisesta on määrätty seuraamus kyseisen jäsenvaltion oikeudessa, on velvollinen jakamaan toiselle välittäjälle, joka ei ole hänen asiakkaansa, tietoja, jotka hän on saanut ammattinsa harjoittamisen yhteydessä?
1)

Voidaanko teollisuuden päästöistä (yhtenäistetty ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen) 24.11.2010 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2010/75/EU (1), erityisesti sen johdanto-osan 4, 18, 34, 28 ja 29 perustelukappaletta sekä 3 artiklan 2 alakohtaa ja 11, 12 ja 23 artiklaa ja SEUT 191 artiklassa ja [EY-sopimuksen] 174 artiklassa tarkoitettuja ennalta varautumisen ja ihmisten terveyden suojelun periaatteita tulkita siten, että jäsenvaltion kansallisen lain nojalla kyseisellä jäsenvaltiolla on mahdollisuus säätää, että terveyshaitan arviointi on integroidun ympäristöluvan – nyt tarkasteltavassa tapauksessa vuoden 2017 pääministerin asetuksen – antamis- ja tarkistamismenettelystä erillinen toimi ja ettei sen laatimiseen välttämättä liity automaattisia vaikutuksia siltä osin, että toimivaltaisen viranomaisen olisi viipymättä ja tehokkaasti otettava se huomioon integroidun ympäristöluvan/pääministerin asetuksen tarkistusmenettelyn yhteydessä, erityisesti silloin, kun siitä ilmenee pilaavien päästöjen vaikutuspiirissä olevaan huomattavaan väestöön kohdistuva terveysriski, jota ei voida hyväksyä; vai onko direktiiviä sen sijaan tulkittava siten, että (i) ihmisten terveyden kannalta hyväksyttävissä olevaa riskiä voidaan arvioida tieteellisen, luonteeltaan epidemiologisen arvioinnin avulla; (ii) terveyshaitan arvioinnin on oltava ympäristöluvan/pääministerin asetuksen antamis- ja tarkistusmenettelyyn sisältyvä osa ja itse asiassa sen välttämätön edellytys ja että ympäristöluvan antamisen ja tarkistamisen suhteen toimivaltaisen viranomaisen on välttämättä, tehokkaasti ja viipymättä otettava se huomioon?
14)

Jos johonkin kysymyksistä 1–4, 5–8 ja 9–12, erityisesti kysymykseen 13, vastataan myöntävästi: onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa (tehokkaan oikeussuojan periaate), yhdessä SEU 2 artiklan kanssa, erityisesti yhdessä oikeusvaltioperiaatteen kanssa, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (tuomio 21.12.2021, Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie ja Tribunalul Bihor, C-357/19, C-379/19, C-547/19, C-811/19 ja C-840/19, , EU:C:2021:1034), ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettua oikeuslaitoksen riippumattomuuden periaatetta, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (tuomio 27.2.2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117), tulkittava siten, että nämä periaatteet ovat esteenä sen mahdollisuuden takia, että tuomareita painostetaan epäsuorasti ja valtakunnansyyttäjä voi antaa tältä osin sitovia määräyksiä alemman tason syyttäjille, sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka takia syyttäjälaitos on riippuvainen toimeenpanoelimestä, kuten oikeusministeristä, ja kansalliselle sääntelylle, joka rajoittaa tuomioistuinlaitoksen ja syyttäjälaitoksen riippumattomuutta unionin oikeuden soveltamisalalla, erityisesti: a) yleisten tuomioistuinten organisaatiosta 27.7.2001 annetun lain (ustawa z dnia 27 lipca 2001 roku o ustroju sądów powszechnych) 130 §:n 1 momentille, joka oikeuttaa oikeusministerin – kun kyse on syyttäjän ilmoittamisvelvollisuudesta tilanteessa, jossa tuomioistuin soveltaa unionin oikeutta – määräämään tuomarinviran harjoittamisen välittömästä keskeyttämisestä, kunnes kurinpitoelin antaa ratkaisunsa, kuitenkin enintään kuukauden pituiseksi ajaksi, jos oikeusministeri katsoo ottaen huomioon tuomarin rikkomuksen laatu, joka konkretisoituu unionin oikeuden suorassa soveltamisessa, että tuomioistuimen auktoriteetti tai viranhoidon olennaiset intressit sitä edellyttävät; b) syyttäjälaitoksesta 28.1.2016 annetun lain (ustawa z dnia 28 stycznia 2016 roku – Prawo o prokuraturze) 1 §:n 2 momentille, 3 §:n 1 momentin 1 ja 3 kohdalle ja 7 §:n 1–6 ja 8 momentille sekä myös 13 §:n 1 ja 2 momentille, joiden sisällöstä yhdessä tarkasteltuna ilmenee, että oikeusministeri, joka on samalla valtakunnansyyttäjä ja syyttäjälaitoksen korkein viranhaltija, voi antaa alemman tason syyttäjiä sitovia määräyksiä myös unionin oikeuden suoran soveltamisen rajoittamiseksi tai estämiseksi?
5)

Onko perusoikeuskirjan 47 artiklaa tulkittava siten, että nyt tarkasteltavan kaltaisessa tilanteessa, jossa on kyse komission lainvoimaisesta säädöksestä, jolla jäsenvaltiolle määrättiin rahoitusoikaisu kolmessa erillisessä hankintamenettelyssä todetun Euroopan unionin varojen jakamiseen liittyvän sääntöjenvastaisuuden vuoksi, komission toteamukset ja päätelmät sitovat kansallista tuomioistuinta, kun sen ratkaistavana on kanne, joka on nostettu toimivaltaisen kansallisen viranomaisen tekemästä rahoitusoikaisusta, joka koskee yhtä näistä hankintamenettelyistä, vai seuraako mainitusta määräyksestä, että sen on todettava ja tutkittava oikeudellisesti merkitykselliset tosiseikat ja olosuhteet kattavassa tuomioistuinmenettelyssä kaikkia laissa säädettyjä keinoja käyttäen tarjoamalla asiaan oikeudellista ratkaisua?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Riigikohus (Viro) on esittänyt 4.7.2022 – R.M. ja E.M. v. Viron tasavalta (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametin edustamana)

(Asia C-437/22)

(2022/C 389/06)

Oikeudenkäyntikieli: viro

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Riigikohus

Pääasian asianosaiset

Valittajat: R.M. ja E.M.

Vastapuoli ja asianomistaja: Viron tasavalta (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametin edustamana)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Seuraako käsiteltävän asian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) 2988/95 (1) 7 artiklasta, luettuna yhdessä 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 1306/2013 (2) 56 artiklan ensimmäisen kohdan ja 54 artiklan 1 kohdan sekä 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 640/2014 (3) 35 artiklan 6 kohdan kanssa, välittömän oikeusvaikutuksen omaava perusta vaatia petoksella saadun ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (EAFRD) rahoittaman tuen takaisinmaksua tuensaajana olleen oikeushenkilön edustajilta, jotka esittivät tahallisesti vääriä tietoja tuen saamiseksi petoksen avulla?

2) Voidaanko käsiteltävän asian, jossa maaseuturahaston rahoittama tuki on petoksen perusteella myönnetty ja maksettu rajavastuuyhtiölle (virolainen osaühing), olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa pitää 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 1306/2013 54 artiklan 1 kohdassa sekä 11.3.2014 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 640/2014 35 artiklan 6 kohdassa tarkoitettuina tuensaajina myös tukea saaneen yhtiön edustajia, jotka suorittivat petoksen ja jotka samalla olivat tuen petoksella saamisen hetkellä tukea saaneen yhtiön tosiasialliset edunsaajat?

(1) Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95 (EUVL 1995, L 312, s. 1).

(2) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549).

(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän sekä suoriin tukiin, maaseudun kehittämistukeen ja täydentäviin ehtoihin sovellettavien maksujen epäämis- ja perumisedellytysten sekä hallinnollisten seuraamusten osalta 11.3.2014 annettu komission delegoitu asetus (EU) N:o 640/2014 (EUVL 2014, L 181, s. 48).
C 368/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Münster (Saksa) on esittänyt 6.7.2022 – Michael Schütte v. Finanzamt Brilon

(Asia C-453/22)

(2022/C 368/25)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Münster

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Michael Schütte

Vastaaja: Finanzamt Brilon

Ennakkoratkaisukysymys

Edellytetäänkö direktiivin 2006/112/EY (1) säännöksissä – erityisesti verotuksen neutraalisuuden periaatteen sekä tehokkuusperiaatteen nojalla – pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevissa olosuhteissa, että kantajalla on oikeus vaatia tavarantoimittajalleen liikaa maksamansa arvonlisäveron palautusta korkoineen suoraan veroviranomaiselta siinäkin tapauksessa, että on vielä olemassa se mahdollisuus, että tavarantoimittajat esittävät laskujen oikaisemisen perusteella myöhemmin vaatimuksen veroviranomaiselle eikä tämä sen jälkeen voi – mahdollisesti – enää periä takautumissaatavaansa kantajalta, jolloin aiheutuu vaara siitä, että veroviranomaisen on palautettava tämä sama arvonlisävero kahteen kertaan?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi (EUVL 2006, L 347, s. 1)
1)

Sovelletaanko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (1) 9 artiklan 1 kohtaa a. asetuksen 2 artiklan 10 alakohdassa tarkoitetun tapaamisoikeuden muuttamista koskevaan vaatimukseen, jonka tapaamisoikeuden haltija on esittänyt lasten aiemman asuinvaltion tuomioistuimen sellaisen ratkaisun perusteella, jonka vaikutusten voimaantuloa on lykätty lasten edun nojalla mutta joka on lainvoimainen ja saanut oikeusvoiman ja joka on annettu yli neljä kuukautta ennen kuin tapaamisoikeuden muuttamista koskeva vaatimus on esitetty tuomioistuimessa mainitun 9 artiklan 1 kohdan perusteella, b. siten, että asetuksen 8 artiklassa säädettyä lähtökohtaisesti toimivaltaista tuomioistuinta koskevaa sääntöä ei sovelleta, vaikka mainitun asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan, että ”Tässä asetuksessa vahvistetut toimivaltasäännökset vanhempainvastuuta koskevissa asioissa on muotoiltu lapsen edun perusteella ja ottaen erityisesti huomioon läheisyyden periaate. Niinpä toimivallan pitäisi ensisijaisesti olla tuomioistuimilla siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsen asuinpaikka on, paitsi tietyissä olosuhteissa lapsen asuinpaikan muuttuessa – –”?
C 318/32

Valitus, jonka Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) on tehnyt 4.7.2022 unionin yleisen tuomioistuimen (laajennettu kymmenes jaosto) asiassa T-718/20, Wizz Air v. komissio, 4.5.2022 antamasta tuomiosta

(Asia C-440/22 P)

(2022/C 318/44)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) (edustajat: asianajajat E. Vahida, S. Rating ja I.-G. Metaxas-Maranghidis)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii unionin tuomioistuinta

— kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja

— kumoamaan komission valtiontuesta SA.56244 (2020/N) – Romania – Rescue aid to TAROM (1)24.2.2020 antaman päätöksen C(2020) 1160 final ja velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut tai

— palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen uudelleen käsittelyä varten ja määräämään, että ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että valituksenalainen tuomio on kumottava seuraavilla perusteilla.

Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että edellytys siitä, että kyseen on oltava suuntaviivoissa valtiontuesta rahoitusalan ulkopuolisten vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen (2) (suuntaviivat) tarkoitusta tärkeästä palvelusta, jonka luominen uudelleen on vaikeaa, on täyttynyt.

Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin sovelsi suuntaviivoja virheellisesti, kun kyse oli näytöstä siitä, että kilpailijan on vaikeaa tulla tilalle.

Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin otti sille esitetyn selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, kun se arvioi käyttämätöntä kapasiteettia markkinoilla ja halpalentoyhtiöiden kapasiteettia toimia kotimaan reiteillä.

Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, etteivät pääoman korotukset voi liittyä rakenneuudistussuunnitelmaan.

Viidenneksi unionin yleinen tuomioistuin otti sille esitetyn selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, kun se arvioi TAROMin rakenneuudistuskauden kestoa.

Kuudenneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen päätellessään, ettei komission ollut tarpeen tarkistaa, onko olemassa olevasta tuesta muodostunut uutta tukea.

Seitsemänneksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun kyse oli siitä, ettei komissio ollut aloittanut muodollista tutkintamenettelyä.

(1) EUVL 2020 C 310, s. 3.

(2) EUVL 2014 C 249, s. 1.
2)

Onko tehokkuusperiaate esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle (asetuksen 504/1995 14 §:n 4 momentti), jossa loppukuluttajan ei sallita vaatia perusteettoman veron palautusta suoraan valtiolta vaan hänelle vahvistetaan ainoastaan oikeus nostaa perusteettoman edun palautusta koskeva yksityisoikeudellinen kanne verovelvollista vastaan, jolla puolestaan on ainoana oikeus saada palautus verohallinnolta, kun veron lainvastaisuuden ainoaan syyhyn – nimittäin siihen, että se on ristiriidassa unionin direktiivin kanssa – on mahdollista vedota yksinomaan maksuvelvollisen ja verohallinnon välisessä suhteessa mutta ei sen sijaan maksuvelvollisen ja loppukuluttajan välisessä suhteessa, mikä tosiasiallisesti estää mahdollisuuden saada palautusta, vai onko tällaisessa tapauksessa tehokkuusperiaatteen noudattamisen varmistamiseksi loppukuluttajalle vahvistettava oikeus esittää vaatimuksensa suoraan verohallinnolle sillä perusteella, että kyseessä on mahdottomuus tai suhteeton vaikeus saada toimittajalta perusteettomasti maksetun veron palautusta?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 16.5.2022 – Friends of the Irish Environment CLG v. Minister for Agriculture, Food and the Marine, Irlanti ja Attorney General

(Asia C-330/22)

(2022/C 284/22)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court (Irlanti)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Friends of the Irish Environment CLG

Vastaajat: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Irlanti ja Attorney General

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko ennakkoratkaisupyyntö tarpeen siinä tapauksessa, että asetus (EU) 2020/123 (1) on korvattu ja/tai kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden voimassaolo on päättynyt?

2) Onko neuvoston asetuksen (EU) 2020/123 liite I A pätemätön, kun otetaan huomioon asetuksen (EU) N:o 1380/2013 (2) tavoitteet ja päämäärät ja erityisesti kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 ja 2 kohta, mukaan lukien 2 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan tarkoitus sekä 3 artiklan c ja d alakohdassa vahvistetut hyvän hallinnon periaatteet (mukaan lukien se, missä määrin kyseistä asetusta sovelletaan kantoihin, joiden osalta edellytetään ennalta varautuvaa lähestymistapaa), luettuna yhdessä asetuksen N:o 1380/2013 9, 10, 15 ja 16 artiklan ja sen johdanto-osan perustelukappaleiden sekä läntisillä vesialueilla kalastettuja kantoja koskevasta monivuotisesta suunnitelmasta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/472 (3) 1, 2, 3, 4, 5, 8 ja 10 artiklan kanssa, siltä osin kuin asetuksessa 2020/123 vahvistetut suurimmat sallitut saaliit (TACit) eivät noudata Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) antamaa lausuntoa, jossa suositellaan pyynnin rajoittamista nollatasolle kestävän enimmäistuoton (MSY) saavuttamiseksi tiettyjen lajien osalta?

(1) Unionin vesillä ja unionin kalastusaluksiin tietyillä unionin ulkopuolisilla vesillä sovellettavien tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2020 27.1.2020 annettu neuvoston asetus 2020/123/EU (EUVL 2020, L 25, s. 1).

(2) Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus 1380/2013/EU (EUVL 2013, L 354, s. 22).

(3) EUVL 2019, L 83, s. 1.