ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Onko direktiivin 2011/95/EU 9 artiklan 3 kohtaa luettuna yhdessä 2 artiklan d kohdan kanssa tulkittava siten, että sen toteamiseksi, että on olemassa perusteltu pelko joutua vainotuksi ja todellinen vaara (real risk) joutua jonkin direktiivin 2011/95/EU 6 artiklassa mainitun toimijan vainoamaksi taikka epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen kohteeksi, sellaisten uskonnollisten toimien tai käyttäytymistapojen osalta, joista määrätään uskonopissa, jota hakija aktiivisesti tunnustaa, ja jotka ovat tämän uskonopin keskeinen osa tai jotka perustuvat hakijan uskonnolliseen vakaumukseen tämän uskonnollisen identiteetin kannalta erityisen merkittävällä tavalla ja ovat hänen alkuperämaassaan rangaistusseuraamuksen uhalla kiellettyjä, a) on välttämätöntä suorittaa arvioiva tarkastelu, jossa uskoaan kiellon vastaisesti harjoittavien hakijan uskonsuuntauksen kannattajien lukumäärää verrataan tämän uskonnollisen toiminnan perusteella hakijan alkuperämaassa tosiasiallisesti tapahtuneiden vainoksi katsottavien tekojen lukumäärään ja jossa on otettava huomioon mahdollisesti olemassa olevat valtion rikosoikeudellisiin menettelyihin liittyvät epävarmuudet ja epäselvyydet, vai b) riittääkö se, jos alkuperämaan rikosoikeudellisissa menettelyissä voidaan osoittaa tosiasiallisesti sovellettavan sellaisia oikeussääntöjä, joilla rangaistusseuraamusten uhalla kielletään uskonnollisia toimia tai käyttäytymistapoja, joista määrätään uskonopissa, jota hakija aktiivisesti tunnustaa, ja jotka ovat tämän uskonopin keskeinen osa tai jotka perustuvat hakijan uskonnolliseen vakaumukseen tämän uskonnollisen identiteetin kannalta erityisen merkittävällä tavalla?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 198/16

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Saksa) on esittänyt 6.3.2015 – Breitsamer und Ulrich GmbH & Co. KG v. Landeshauptstadt München

(Asia C-113/15)

(2015/C 198/22)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Breitsamer und Ulrich GmbH & Co. KG

Vastapuoli: Landeshauptstadt München

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko ulkopakkaukseen, joka sisältää kaikki merkinnät – mukaan lukien tiedot alkuperämaasta –, pakattuja hunajan annospakkauksia, joita ei myydä annospakkauksina yksittäin loppukuluttajille ja joita ei ole tarkoitettu toimitettaviksi yksittäin suurtalouksiin, pidettävä direktiivin 2000/13/EY (1) 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa sekä asetuksen (EU) N:o 1169/2011 (2) 2 artiklan 2 kohdan e alakohdassa tarkoitettuina ”valmiiksi pakattuina elintarvikkeina”, joita koskee vastaava merkintävelvoite, vai onko niin, että tällaisia hunajan annospakkauksia eivät koske valmiiksi pakattujen elintarvikkeiden merkintävelvoitteet, koska ne eivät ole myyntiyksiköitä?

2) Olisiko kysymykseen annettava toisenlainen vastaus, jos kyseisiä annospakkauksia myytäisiin suurtalouksissa paitsi kokonaisuuksina maksettavien valmisannosten yhteydessä myös yksittäin?

(1) Myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.3.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/13/EY (EYVL L 109, s. 29).

(2) Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1169/2011 (EUVL L 304, s. 18).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 178/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 18.12.2014 – Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE) v. Premier ministre, Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique, Commission de régulation de l’énergie, GDF Suez, Ministre de l’écologie, du développement durable et de l'énergie ja Autorité de la concurrence

(Asia C-121/15)

(2015/C 178/08)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE)

Vastaajat: Premier ministre, Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique, Commission de régulation de l’énergie, GDF Suez, Ministre de l’écologie, du développement durable et de l'énergie ja Autorité de la concurrence

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko valtion intervention, jolla vakiintunut toimija velvoitetaan tarjoamaan loppukäyttäjälle maakaasutoimituksia säännellyillä tariffeilla mutta joka ei kuitenkaan estä vakiintunutta toimittajaa ja vaihtoehtoisia toimittajia tekemästä kilpailevia tarjouksia näitä tariffeja alhaisemmilla hinnoilla, katsottava johtavan loppukäyttäjiltä perittävien maakaasun toimitushintojen määrittämiseen vapaista markkinavoimista riippumattomasti ja onko se jo luonteensa puolesta esteenä direktiivin 2009/73/EY (1) 3 artiklan 1 kohdassa mainittujen kilpailulle avointen markkinoiden toteutumiselle maakaasualalla?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, millä perusteilla tällaisen maakaasutoimituksista loppukäyttäjältä perittäviin hintoihin kohdistuvan valtion intervention yhteensopivuus direktiivin 2009/73/EY kanssa on arvioitava? Erityisesti tiedustellaan seuraavaa: a) Miltä osin ja millä edellytyksillä SEUT 106 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä direktiivin 2009/73/EY 3 artiklan 2 kohdan kanssa, sallitaan se, että jäsenvaltiot maakaasutoimituksista loppukäyttäjiltä perittäviin hintoihin puuttuessaan pyrkivät toimitushinnan kohtuullisena pysymisen sijasta muihin tavoitteisiin, kuten toimitusvarmuuteen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen? b) Sallitaanko direktiivin 2009/73/EY 3 artiklan 2 kohdassa erityisesti toimitusvarmuuden ja alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoitteet huomioon ottaen se, että jäsenvaltio puuttuu maakaasutoimituksista loppukäyttäjiltä perittävien hintojen vahvistamiseen soveltamalla periaatetta, jonka mukaan vakiintuneelle toimittajalle aiheutuvat kustannukset katetaan täysimääräisesti, ja voivatko tariffeilla katettavat kustannukset sisältää pitkän aikavälin hankintakustannuksia vastaavan osan lisäksi muita hinnanosia?

(1) Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/73/EY (EUVL L 211, s. 94).
1)

Voidaanko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan, luettuna yhdessä kuluttajien etujen suojaamista tarkoittavista kieltokanteista 23.4.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/22/EY (2) 1 ja 2 artiklan kanssa, perusteella pitää sitä, että toinen elinkeinonharjoittaja, joka ei ole osallistunut kiellettyinä pidettyjen yleisten sopimusehtojen rekisteriin kirjaamiseen päättyvään menettelyyn, käyttää sellaisia samansisältöisiä sopimusehtojen ehtoja, joiden on tuomioistuimen antamalla lainvoimaisella tuomiolla katsottu olevan kiellettyjä ja jotka on kirjattu kiellettyinä pidettyjen sopimuslausekkeiden rekisteriin, lainvastaisena toimintana, joka kansallisen oikeuden mukaan on kuluttajien yhteisiä etuja loukkaava käytäntö ja peruste määrätä tämän johdosta sakko kansallisessa hallinnollisessa menettelyssä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 171/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Espanja) on esittänyt 9.3.2015 – Confederación Sindical ELA ja Juan Manuel Martínez Sánchez v. Aquarbe S.A.U. ja Consorcio de Aguas de Busturialdea

(Asia C-118/15)

(2015/C 171/25)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Confederación Sindical ELA ja Juan Manuel Martínez Sánchez

Vastapuolet: Aquarbe S.A.U. ja Consorcio de Aguas de Busturialdea

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (1) 1 artiklan b alakohta, luettuna sen 4 artiklan 1 kohdan kanssa, esteenä direktiivin täytäntöönpanosta annetun Espanjan lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan työnantajalla ei ole sijaantulovelvollisuutta silloin kun julkinen liikelaitos, joka vastaa omiin tehtäviinsä kuuluvasta, tähän saakka hankintasopimuksin hoidetusta palvelusta, jonka suorittamisen kannalta olennaisia ovat aineelliset resurssit, ja joka on velvoittanut hankintasopimuspuolen käyttämään näitä omistamiaan olennaisia aineellisia resursseja, päättää olla jatkamatta hankintasopimusta ja hoitaa suoraan palvelun itse käyttämällä tähän omaa henkilöstöään hankintasopimuspuolen palveluksessa olleen henkilöstön sijasta, jolloin palvelun suorittamista jatketaan muitta muutoksitta kuin se, että tehtäviä suorittavat työntekijät on korvattu muilla työntekijöillä ja näiden työnantaja on eri?

(1) Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/23/EY (EYVL L 82, s. 16).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 138/35

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Commissione Tributaria Provinciale di Catanzaro (Italia) on esittänyt 9.2.2015 – Esse Di Emme Costruzioni Srl v. Tribunale Amministrativo Regionale della Calabria, Ministero della Giustizia ja Ministero dell’Economia e delle Finanze

(Asia C-59/15)

(2015/C 138/47)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Commissione Tributaria Provinciale di Catanzaro

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Esse Di Emme Costruzioni Srl

Vastaajat: Tribunale Amministrativo Regionale della Calabria, Ministero della Giustizia ja Ministero dell’Economia e delle Finanze

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettu periaate, josta on julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen osalta säädetty erikseen 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (1) 1 artiklassa ja jonka mukaan jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa, esteenä 30.5.2002 annetun presidentin asetuksen nro 115 9, 13 ja 14 §:n kaltaisille pääasiassa sovellettaville kansallisille oikeussäännöille, joiden mukaan oikeus hakea muutosta hallintotuomioistuimilta julkisia hankintoja koskevissa asioissa edellyttää sellaisen yhdenmukaistetun maksun maksamista, joka on suurempi kuin maksu, joka on maksettava haettaessa muutosta hallintotuomioistuimilta muissa asioissa?

(1) Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annettu neuvoston direktiivi 89/665/ETY (EYVL L 395, s. 33).
1)

Onko 19.6.2001 annetun neuvoston asetuksen N:o 1260/2001 (1) 15 artiklan 2 ja 8 kohtaa, sovellettuna kyseisen asetuksen johdanto-osan 9 ja 11 perustelukappaleen ja tuomioiden Zuckerfabrik Jülich I ja II valossa, ja perusteettoman edun kieltoa, suhteellisuutta ja elinkeinovapautta koskevia yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita tulkittava siten, että sokerintuottajalla on oikeus saada korvatuksi maksetut tuotantomaksut niiden kiintiösokerimäärien osalta, jotka olivat vielä varastossa 30.6.2006, kun tuotantomaksujärjestelmää ei jatkettu kyseisen päivän jälkeen 20.2.2006 annetulla neuvoston asetuksella N:o 318/2006 (2)?
—

ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se katsoi, että toimenpiteen valikoivuuden osoittaminen edellyttää sellaisen yritysryhmän määrittämistä, jolla on sille omat ja ominaiset ominaispiirteet (jotka on yksilöitävissä ex ante) ja
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 171/6

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (Puola) on esittänyt 5.6.2014 – Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C., Maciej Paczuski ja Ryszard Puławski v. Minister Finansów

(Asia C-275/14)

(2015/C 171/09)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Naczelny Sąd Administracyjny

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C., Maciej Paczuski ja Ryszard Puławski

Vastaaja: Minister Finansów

Unionin tuomioistuin totesi 5.2.2015 antamallaan tuomiolla, että energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY (1) 2 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa on tulkittava niin, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I olevan yhdistetyn nimikkeistön CN-koodiin 3811, sellaisena kuin se on muutettuna 19.9.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1031/2008, kuuluville lisäainevalmisteille valmistevero, jonka taso poikkeaa polttoaineeseen, johon kyseiset lisäainevalmisteet lisätään, sovellettavan valmisteveron tasosta.

Direktiivin 2003/96 2 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa on tulkittava niin, että yksityinen voi vedota siihen toimivaltaista kansallista viranomaista vastaan kansallisissa tuomioistuimissa käsiteltävän oikeusriidan yhteydessä kyseisen säännöksen kanssa ristiriidassa olevan kansallisen säännöksen soveltamatta jättämiseksi.

(1) EUVL L 283, s. 51.
3)

Jos jokainen kuljetussuoritus on arvioitava erikseen, onko tällöin eroteltava suoritukset, joissa koulukuljetuksen matka on 6–20 kilometriä, ja suoritukset, joissa matka on yli 20 kilometriä?
2)

Onko kohtuullisen hyvityksen, joka yhteisön kasvinjalostajanoikeuden loukkaajan on asetuksen 2100/94 94 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla maksettava tämän oikeuden omistajalle suorittaessaan ilman asianmukaista lupaa asetuksen 2100/94 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja toimia, määrittämisessä otettava huomioon sen tavanomaisen maksun, jota kannetaan samalla alueella asetuksen 2100/94 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista markkinoilla tavanomaisesti luvanvaraisista toimista, lisäksi tapauskohtaisesti hyvitystä korottavasti seuraavat perusteet tai seikat: a) se seikka, että lajike, jolla oikeuksia loukattiin, oli merkityksellisenä ajankohtana lajike, jolla tiettyjen ominaisuuksiensa vuoksi oli markkinoilla ainutlaatuinen asema, kun markkinoilla tavanomaisesti kannettava lupamaksu perustuu kyseisen lajikkeen osalta tehtyihin lupasopimuksiin ja tilityksiin; Jos tämä seikka otetaan tapauskohtaisesti huomioon: Voidaanko hyvitystä korottaa ainoastaan silloin, kun kyseisen lajikkeen ainutlaatuisen aseman perusteena olevat ominaispiirteet käyvät ilmi lajikkeen kuvauksesta? b) se seikka, että kyseistä lajiketta oli jo pidetty hyvin menestyksekkäästi kaupan siinä vaiheessa, kun lajike, jolla oikeuksia loukattiin, tuotiin markkinoille, minkä ansiosta oikeuksien loukkaaja säästi oikeuksia loukkaavaan lajikkeen markkinoilletulon kustannuksissa, kun markkinoilla tavanomaisesti kannettava lupamaksu perustuu kyseisen lajikkeen osalta tehtyihin lupasopimuksiin ja tilityksiin; c) se seikka, että oikeuksien loukkaaminen oli kyseisen lajikkeen tapauksessa keskimääräistä laajempaa, kun otetaan huomioon siihen kulunut aika ja myydyt kappalemäärät; d) peruste, joka liittyy siihen, ettei oikeuksien loukkaajan – toisin kuin luvan haltijan – tarvitse pelätä joutuvansa maksamaan lupamaksua (jota hän ei voi vaatia takaisin) siinäkään tapauksessa, että kyseistä lajiketta koskevat oikeudet julistetaan myöhemmin mitättömäksi tätä koskevan hakemuksen perusteella; e) se seikka, että oikeuksien loukkaajalla ei ollut velvollisuutta tehdä tilitys kvartaaleittain – toisin kuin oli yleinen käytäntö luvan omistajien osalta; f) peruste, joka liittyy siihen, että kasvinjalostajanoikeuksien omistaja kantaa inflaatioriskin, joka on kannettava oikeuskäsittelyn pitkän keston vuoksi; g) peruste, joka liittyy siihen, ettei kasvinjalostajanoikeuksien omistaja voi oikeuskäsittelyn välttämättömyyden vuoksi – toisin kuin kyseistä lajiketta koskevien lupien antamisesta saatavien tulojen tilanteessa – suunnitella kyseisestä lajikkeesta saatavia tuloja; h) peruste, joka liittyy siihen, että kasvinjalostajanoikeuksien omistajaan kohdistuu kyseistä lajiketta koskevien jalostajanoikeuksien loukkaamisen yhteydessä sekä tuomioistuinkäsittelyyn liittyvä yleinen prosessuaalinen riski että riski siitä, ettei oikeuksien täytäntöönpano lopulta onnistukaan niiden loukkaajan osalta; i) peruste, joka liittyy siihen, että kasvinjalostajanoikeuksien loukkaaja epää omavaltaisilla toimillaan näiden oikeuksien omistajalta vapauden määrittää, voiko tämä ylipäätään hyväksyä sitä, että oikeuksien loukkaaja käyttää kyseistä lajiketta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Espanja) on esittänyt 13.11.2014 – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) v. Luis Aira Pascual ym.

(Asia C-509/14)

(2015/C 026/18)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)

Vastapuolet: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L. ja FOGASA

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (1) 1 artiklan b alakohta, luettuna sen 4 artiklan 1 kohdan kanssa, esteenä direktiivin täytäntöönpanosta annetun Espanjan lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan työnantajalla ei ole sijaantulovelvollisuutta silloin kun julkinen liikelaitos, joka vastaa omiin tehtäviinsä kuuluvasta, tähän saakka hankintasopimuksin hoidetusta palvelusta, jonka suorittamisen kannalta olennaisia ovat aineelliset resurssit, ja joka on velvoittanut hankintasopimuspuolen käyttämään näitä omistamiaan olennaisia aineellisia resursseja, päättää olla jatkamatta hankintasopimusta ja hoitaa suoraan palvelun itse käyttämällä tähän omaa henkilöstöään hankintasopimuspuolen palveluksessa olleen henkilöstön sijasta, jolloin palvelun suorittamista jatketaan muitta muutoksitta kuin se, että tehtäviä suorittavat työntekijät on korvattu muilla työntekijöillä ja näiden työnantaja on eri?

(1) Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/23/EY (EYVL L 82, s. 16).
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Portugalin tasavalta on jättänyt noudattamatta SEUT 21, SEUT 45 ja SEUT 49 artiklan sekä Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 28 ja 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se on säätänyt ja pitänyt voimassa Portugalin luonnollisten henkilöiden tuloverolain (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares, jäljempänä CIRS) 10 ja 38 §:n sisältämän lainsäädännön, jonka mukaan verovelvollisen 1) joka vaihtaa yhtiöosuuksia ja joka siirtää asuinpaikkansa ulkomaille tai 2) joka vaihtaa yksityishenkilönä toteutettuun toimintaan liittyviä vastaavia ja vastattavia ulkomailla asuvan yrityksen yhtiöosuuksiin, on ensimmäisessä tapauksessa lisättävä veron perustaan – kyseessä oleviin toimiin liittyen – tuotto, jota ei ole otettu huomioon sellaisen viimeisen verovuoden, jolloin hänet katsottiin vielä maassa asuvaksi verovelvolliseksi, veron perustassa, ja toisessa tapauksessa hän ei kyseessä olevan toimen perusteella voi hyötyä veron myöhentämisestä;
1)

Onko kansallinen lainsäädäntö maanpäällisen radioviestintäpalvelun päätelaitteiden osalta yhteisön oikeuden (direktiivi 1999/5 (1) sekä direktiivit 2002/19, (2) 2002/20, (3) 2002/21, (4) 2002/22 (5)) mukainen, kun siinä eli — asetuksen (decreto legge) nro 4/2014, joka on muutettu myöhemmin laiksi nro 50/2014, 2 §:n 4 momentissa, — asetuksen (decreto legislativo) nro 259/2003 160 §:ssä ja — tasavallan presidentin asetuksen nro 641/1972 liitteessä olevan tariffin 21 §:ssä rinnastetaan päätelaitteet radioasemiin ja säädetään, yhdessä luettuina, että käyttäjän on hankittava yleisvaltuutus ja asianmukainen radioaseman lupa, mikä on maksun perusteena? Onko Italian valtion vaatimus erityisesti päätelaitteiden käytön osalta näin ollen yhteisön oikeuden mukainen, kun käyttäjän on sen mukaan saatava yleisvaltuutus ja radioaseman lupa, vaikka päätelaitteiden pääsystä markkinoille, vapaasta liikkuvuudesta ja käyttöönotosta säädetään jo kaikilta osin yhteisön lähteissä (direktiivi 1999/5), eikä niissä säädetä yleisvaltuutuksesta ja/tai luvasta? Yleisvaltuutuksesta ja luvasta säädetään kansallisessa lainsäädännössä: — vaikka yleisvaltuutus on toimenpide, joka ei koske päätelaitteiden käyttäjää vaan ainoastaan yrityksiä, jotka ovat kiinnostuneita toimittamaan sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja (valtuutusdirektiivin 2002/20 1, 2 ja 3 artikla); — vaikka toimiluvasta on säädetty radiotaajuuksien käyttöä koskevien erillisten oikeuksien ja numeroiden käyttöoikeuksien osalta, eivätkä nämä tilanteet varmasti liity päätelaitteiden käyttöön; — vaikka yhteisön lainsäädäntöön ei sisälly minkäänlaista velvoitetta, joka koskisi yleisvaltuutuksen hankkimista tai päätelaitteiden käyttöä koskevan luvan myöntämistä; — vaikka direktiivin 1999/5 8 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot ”eivät saa kieltää, rajoittaa tai estää sellaisten laitteistojen markkinoille saattamista tai käyttöönottoa alueellaan, joissa on – – CE-merkintä”; — vaikka aineelliset seikat ja sääntely ovat erilaisia eivätkä radioasema ja maanpäällisen radioviestintäpalvelun päätelaitteet ole samankaltaisia.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 462/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof (Itävalta) on esittänyt 29.9.2014 – Vorarlberger Gebietskrankenkasse ja Alfred Knauer

(Asia C-453/14)

(2014/C 462/24)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Revision-menettelyn valittajat: Vorarlberger Gebietskrankenkasse ja Alfred Knauer

Vastapuoli: Landeshauptmann von Vorarlberg

Muu osapuoli: Rudolf Mathis

Ennakkoratkaisukysymys

Onko sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 5 artiklaa tulkittava SEUT 45 artikla huomioon ottaen siten, että vanhuuseläkkeet, joita maksetaan ammatillisesta eläkejärjestelmästä (valtion perustama ja takaama järjestelmä, jonka on tarkoitus mahdollistaa totutun kohtuullisen elintason jatkuminen, joka toimii rahastointiperiaatteen mukaisesti, joka on lähtökohtaisesti pakollinen, johon voi kuitenkin myös sisältyä lakisääteisen vähimmäismäärän ylittäviä pakollista vakuutusta täydentäviä maksuja ja vastaavasti korkeampia etuuksia ja jonka toiminta on työnantajan perustaman tai käyttämän vakuutuslaitoksen vastuulla, kuten käsiteltävässä asiassa ”toisen pilarin” eläkejärjestelmä Liechtensteinissa), ja vanhuuseläkkeet, joita maksetaan lakisääteisestä eläkejärjestelmästä (samoin valtion perustama ja takaama järjestelmä, jonka on tarkoitus mahdollistaa totutun kohtuullisen elintason jatkuminen mutta joka toimii jakoperiaatteen mukaisesti, joka on pakollinen ja jonka toiminta on lailla perustettujen eläkevakuutuslaitosten vastuulla, kuten käsiteltävässä asiassa Itävallan eläkejärjestelmä), ovat ”vastaavia” mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavalla?

(1) EUVL L 166, s. 1.