ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Kansainväliset sopimukset – ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus – ETY–Turkki-assosiaatiosopimuksella perustettu assosiaationeuvosto – Päätös N:o 1/80 – Perheiden yhdistäminen – Jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvan turkkilaisen työntekijän perheenjäsenet

(ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toinen kohta ja 14 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Turkkilaisen siirtotyöläisen täysi-ikäinen lapsi, joka on työskennellyt laillisesti jäsenvaltiossa yli kolmen vuoden ajan, joka on hyväksytysti suorittanut ammattikoulutuksensa kyseisessä jäsenvaltiossa ja joka täyttää ETY–Turkki-assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 7 artiklan toisessa kohdassa mainitut edellytykset, menettää oleskeluoikeuden, joka johdetaan mainitussa määräyksessä annetusta oikeudesta vastaanottaa mikä tahansa työtarjous, ainoastaan tämän päätöksen 14 artiklan 1 kohdassa määrätyissä tapauksissa eli yleiseen järjestykseen, turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvistä syistä tai silloin, kun hän poistuu vastaanottavan jäsenvaltion alueelta merkittäväksi ajaksi ilman perusteltua syytä.

(ks. 21 ja 29 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tulliliitto – Tullivelan syntyminen maahantuonnissa, kun tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta – Velallisen käsite – Henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista – Henkilö, joka pitää tavaraa hallussaan purkamisen jälkeen

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 203 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 203 artiklan 3 kohdan neljättä luetelmakohtaa, jossa säädetään, että niiden eri kategorioihin kuuluvien henkilöiden joukossa, jotka ovat vastuussa tullivelasta, joka syntyy, kun tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta, on ”henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista”, on tulkittava siten, että tällä ilmaisulla tarkoitetaan henkilöä, joka pitää kyseisiä tavaroita hallussaan purkamisen jälkeen siirtääkseen tai varastoidakseen ne.

(ks. 41 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvät muutoksenhakumenettelyt – Direktiivi 89/665 – Tarjouspyynnön peruuttaminen – Jäsenvaltioiden velvoite säätää muutoksenhakumenettelystä – Tällaisen menettelyn puuttumista kansallisesta oikeudesta ei voida hyväksyä – Direktiivin 1 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan välitön oikeusvaikutus – Kansallisten tuomioistuinten velvollisuudet

(Neuvoston direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohta ja 2 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohta ja 2 artiklan 1 kohdan b alakohta edellyttävät, että hankintaviranomaisen julkisia hankintoja koskevan tarjouspyynnön peruuttamista koskevaan päätökseen on voitava hakea muutosta ja se on voitava kumota tarvittaessa sillä perusteella, että se on vastoin julkisia hankintoja koskevaa yhteisön oikeutta tai sen saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä annettuja kansallisia sääntöjä.

Näin ollen siltä osin kuin tarjouksentekijä ei voi kansallisen oikeuden nojalla, vaikka sitä tulkittaisiinkin yhteisön oikeuden vaatimusten mukaisesti, riitauttaa tarjouspyynnön peruuttamista koskevaa päätöstä yhteisön oikeuden vastaisena ja vaatia sen kumoamista tällä perusteella, kansallinen oikeus ei ole direktiivin 89/665 1 artiklan 1 kohdasta ja 2 artiklan 1 kohdan b alakohdasta johtuvien vaatimusten mukaista.

Näissä olosuhteissa toimivaltainen tuomioistuin on velvollinen olemaan soveltamatta kansallisia sääntöjä, jotka estävät näistä säännöksistä johtuvan velvoitteen noudattamisen.

Kyseiset säännökset ovat ehdottomia ja riittävän täsmällisiä, jotta ne perustavat yksityiselle oikeuksia, joihin se voi tarvittaessa vedota hankintaviranomaista vastaan.

(ks. 30, 31, 38 ja 39 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Maataloustuotteiden luonnonmukainen tuotantotapa ja siihen viittaavat merkinnät maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa – Asetus N:o 2092/91 – Kyseiseen tuotantotapaan viittaavat merkinnät – Tällaisten merkintöjen ja niiden johdosten käyttö tuotteissa, joita ei ole valmistettu kyseisellä tuotantotavalla – Nimitysten ”biológico” ja ”bio” käyttö Espanjassa voidaan kyseisen asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1804/1999, mukaan hyväksyä – Kyseistä käyttöä ei kyseisen asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 392/2004, mukaan voida hyväksyä

(Neuvoston asetuksen N:o 2092/91, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksilla N:o 1804/1999 ja N:o 392/2004, 2 artikla)

Tiivistelmä

Maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa annetun asetuksen N:o 2092/91, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1804/1999, jotta kyseinen asetus käsittäisi myös eläintuotannon, 2 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ollut esteenä sille, että sellaisia tuotteita, joita ei ollut valmistettu luonnonmukaisella tuotantotavalla, koskevissa pakkausmerkinnöissä, mainosmateriaalissa ja kaupallisissa asiakirjoissa käytettiin Espanjassa merkintää ”biológico” tai sen etuliitettä ”bio”.

Samaa 2 artiklaa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 392/2004, on tulkittava siten, että se on vastedes esteenä sille, että tällaisia tuotteita koskevissa pakkausmerkinnöissä, mainosmateriaalissa ja kaupallisissa asiakirjoissa käytetään Espanjassa merkintää ”biológico” tai sen etuliitettä ”bio”. Kyseisessä artiklassa täsmennetään, että tähän artiklaan sisältyvät erikieliset nimitykset eivät ole jäsenvaltioiden osalta tyhjentäviä vaan ohjeellisia, ja ne käsittävät myös käännökset yhteisön muihin virallisiin kieliin.

(ks. 19 ja 22 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Asia C-109/03

KPN Telecom BV

vastaan

Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit (OPTA)

(College van Beroep voor het bedrijfslevenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Televiestintä – Direktiivi 98/10/EY – Puhelintoiminnalle avoin verkko – Tilaajia koskevien tietojen toimittaminen – Hintojen vahvistaminen

Tuomion tiivistelmä

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltaminen puhelintoimintaan ja teleyleispalvelu – Direktiivi 98/10 – Puhelinluettelopalvelut – Yleispalvelun tarjoajan velvoitteet – Tilaajia koskevien asiaankuuluvien tietojen toimittaminen – ”Asiaankuuluvien tietojen” käsite

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10 6 artiklan 3 kohta)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltaminen puhelintoimintaan ja teleyleispalvelu – Direktiivi 98/10 – Puhelinluettelopalvelut – Yleispalvelun tarjoajan velvoitteet – Tilaajia koskevien asiaankuuluvien tietojen toimittaminen – Kustannusten laskuttaminen – Rajat

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10 6 artiklan 3 kohta)

1. Avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä annetun direktiivin 98/10 6 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että ilmaisulla ”asiaankuuluvat tiedot”, jotka koskevat tilaajia ja jotka yleispalvelun tarjoajan on toimitettava, tarkoitetaan ainoastaan niitä tietoja, jotka koskevat sellaisia tilaajia, jotka eivät ole kieltäneet tietojensa julkaisemista luettelossa, ja jotka ovat riittäviä, jotta puhelinluettelon käyttäjät voivat yksilöidä etsimänsä tilaajat. Näihin tietoihin kuuluvat pääsääntöisesti tilaajien nimi, osoite ja postinumero, samoin kuin kyseisen organisaation heille jakamat puhelinnumerot. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää, että käyttäjille on annettava muita tietoja, jos ne vaikuttavat erityisten kansallisten olosuhteiden perusteella tarpeellisilta tilaajien yksilöimiseksi.

(ks. 36 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä annetun direktiivin 98/10 6 artiklan 3 kohtaa, jossa säädetään, että yleispalvelun tarjoajan on annettava tilaajia koskevat asiaankuuluvat tiedot kolmansille oikeudenmukaisin, kustannuksiin suhteutetuin ja syrjimättömin ehdoin, on tulkittava siten, että kun kyseessä ovat henkilöiden nimen, osoitteen ja heille jaetun puhelinnumeron kaltaiset tiedot, yleispalvelun tarjoaja voi laskuttaa vain näiden tietojen kolmansien tahojen käyttöön antamisesta aiheutuvat kustannukset. Kun kyseessä sitä vastoin ovat sellaiset lisätiedot, joiden osalta yleispalvelun tarjoajalla ei ole velvollisuutta antaa niitä kolmansille, yleispalvelun tarjoajalla on oikeus laskuttaa tietojen käyttöön antamisesta aiheutuvien kustannusten lisäksi ne ylimääräiset kustannukset, joita sille on aiheutunut näiden tietojen hankkimisesta, kunhan varmistetaan, ettei kolmansia tahoja kohdella syrjivästi.

(ks. 42 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Pääoman hankintaa koskevat välilliset verot (Neuvoston direktiivin 69/335 10 artikla ja 12 artiklan 1 kohdan e alakohta) (ks. 35–39 kohta ja tuomiolauselma)

2. Yhteisön oikeus – Välitön oikeusvaikutus – Yhteisön oikeuden vastaiset kansalliset verot ja maksut – Palauttaminen (ks. 43–46 kohta ja tuomiolauselma)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY (EYVL L 249, s. 25) 10 artiklan c kohdan rikkominen – Kansallinen laki, jolla on otettu taannehtivasti käyttöön muiden kuin yhtiöiden perustamisasiakirjojen rekisteröinnistä kannettava kiinteä vuosimaksu ja jossa säädetään yhtiöiden perustamisasiakirjojen rekisteröinnistä kannettavan vuosittaisen maksun palauttamista koskevasta syrjivästä ja rajoittavasta järjestelmästä

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu

1) Italian tasavalta ei ole noudattanut pääoman hankintaa koskevista välillisistä veroista 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY 10 artiklan ja 12 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisia velvoitteitaan eikä niitä periaatteita, jotka yhteisöjen tuomioistuin on todennut perusteettoman edun palauttamisen osalta, koska se on ottanut käyttöön sellaisia taannehtivia maksuja, jotka eivät ole sallittuja vastikkeenluonteisia veroja, sillä niistä yritysrekisteriin tapahtuneista kirjaamisista, joista nämä maksut kannetaan, on jo kannettu maksut, jotka on tarkoitus korvata taannehtivilla maksuilla ilman, että niiden maksajilla on mahdollisuutta saada niitä palautetuiksi, tai nämä taannehtivat maksut koskevat vuosia, joina ei ole tapahtunut niiden kantamisen oikeuttavia rekisteriin kirjaamisia, ja koska se on antanut säännöksiä, joilla sellaisen veron palauttamiselle, joka on todettu yhteisön oikeuden vastaiseksi yhteisöjen tuomioistuimen tuomiolla tai jonka yhteensoveltumattomuus yhteisön oikeuden kanssa ilmenee tällaisesta tuomiosta, asetetaan tätä veroa erityisesti koskevia edellytyksiä, jotka ovat epäedullisempia kuin edellytykset, joita niiden puuttuessa sovellettaisiin kyseisen veron palauttamiseen.

2) Muilta osin kanne hylätään.

3) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan kolme neljäsosaa oikeudenkäyntikuluista. Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan yksi neljäsosa oikeudenkäyntikuluista.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Euroopan unioni – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehty pöytäkirja – Schengenin sopimuksen soveltamissopimus – Kansallisten viranomaisten harjoittama soveltaminen

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Poikkeukset – Yleiseen järjestykseen liittyvät syyt

(Neuvoston direktiivin 64/221 1–3 artikla)

Tiivistelmä

1. Sillä, että hallinnollinen käytäntö on Schengenin sopimuksen soveltamissopimuksen määräysten mukainen, ei voida perustella toimivaltaisten kansallisten viranomaisten toimintaa muuten kuin siinä tapauksessa, että kyseisten määräysten soveltaminen on henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien yhteisön sääntöjen mukaista.

(ks. 35 kohta)

2. Jäsenvaltio, joka epää pääsyn Schengenin sopimuksen sopimusvaltioiden alueelle ja viisumin tälle alueelle pääsyä varten yhteisön ulkopuolisen maan kansalaiselta, joka on Euroopan unionin kansalaisen puoliso, pelkästään siitä syystä, että hänet on määrätty maahantulokieltoon Schengenin tietojärjestelmässä, tarkastamatta ensin, muodostaisiko tämän henkilön oleskelu tuolloin perustavanlaatuista yhteiskunnan etua uhkaavan todellisen ja riittävän vakavan vaaran, ei ole noudattanut direktiivin 64/221 1–3 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Yhteisön ulkopuolisen maan kansalaisen, joka on jäsenvaltion kansalaisen puoliso, kirjaaminen Schengenin tietojärjestelmään muodostaa tosin jonkinlaisen selvityksen siitä, että on olemassa syy, joka oikeuttaa epäämään häneltä pääsyn Schengen-alueelle. Tämän selvityksen tukena on kuitenkin oltava tietoja, jotka mahdollistavat sen, että Schengenin tietojärjestelmää tutkiva jäsenvaltio voi, ennen kuin se epää pääsyn Schengen-alueelle, todeta sen, että sen, jota asia koskee, oleskelu mainitulla alueella muodostaa tällaisen vaaran.

Vaikka Schengenin säännöstön perustana oleva lojaalin yhteistyön periaate merkitsee tässä tarkastuksessa sitä, että valtio, joka tutkii Schengenin tietojärjestelmää, ottaa asianmukaisesti huomioon ilmoituksen tehneen valtion antamat tiedot, se merkitsee myös sitä, että ilmoituksen tehneen valtion on pidettävä tietojärjestelmää käyttävän valtion saatavilla lisätietoja, joiden avulla tämä voi arvioida konkreettisesti vaaraa, jonka henkilö, josta ilmoitus on tehty, voi aiheuttaa.

Tietoja koskevaan pyyntöön vastaamiseen kuluva aika ei missään tapauksessa saa ylittää kohtuullista aikaa, kun otetaan huomioon käsiteltävän tapauksen olosuhteet, jotka voidaan arvioida eri tavalla sen mukaan, onko kyse viisumihakemuksesta vai rajan ylittämisestä. Jos kyse on rajan ylittämisestä, on välttämätöntä, että kansalliset viranomaiset, jotka ovat todenneet, että yhteisön ulkopuolisen valtion kansalainen, joka on jäsenvaltion kansalaisen puoliso, on määrätty maahantulokieltoon Schengenin tietojärjestelmässä, ja jotka ovat pyytäneet lisätietoja ilmoituksen tehneeltä valtiolta, saavat tiedot mainitulta valtiolta nopeasti.

(ks. 53, 55, 56, 58 ja 59 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt – Direktiivi 92/50 – Soveltamisala – Maksullisten pysäköintialueiden hallinnointia koskeva julkisiin palveluihin liittyvä käyttöoikeussopimus ei kuulu direktiivin soveltamisalaan

(Neuvoston direktiivi 92/50)

2. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Yhdenvertainen kohtelu – Kansalaisuuteen perustuva syrjintä – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Perustamissopimuksen määräykset – Soveltamisala – Julkisia palveluja koskevat käyttöoikeussopimukset kuuluvat perustamissopimuksen soveltamisalaan – Rajat – Erityistapaus

(EY 12 artikla, EY 43 artikla ja EY 49 artikla)

Tiivistelmä

1. Silloin, kun viranomainen tekee palvelujen tarjoajan kanssa maksullisen yleisen pysäköintialueen hoitamista koskevan sopimuksen, josta vastikkeena tälle palvelujen tarjoajalle maksetaan korvaus kolmansien kyseisen pysäköintialueen käytöstä maksamista määristä, kyse on julkisia palveluja koskevasta käyttöoikeussopimuksesta, johon ei sovelleta julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettua direktiiviä 92/50.

(ks. 43 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Julkisia palveluita koskevia käyttöoikeussopimuksia tekevien julkisten viranomaisten on yleisesti noudatettava EY:n perustamissopimuksen perustavanlaatuisia oikeussääntöjä, muun muassa EY 43 ja EY 49 artiklaa ja erityisesti EY 12 artiklassa ilmaistua kansalaisuuteen perustuvan syrjintäkiellon periaatetta, jotka ovat yhdenvertaista kohtelua koskevan yleisen oikeusperiaatteen erityisiä ilmauksia. Yhdenvertaisen kohtelun ja kansalaisuuteen perustuvan syrjintäkiellon periaatteet sisältävät erityisesti avoimuutta koskevan velvollisuuden, jonka sisältönä on taata kaikkien potentiaalisten tarjoajien eduksi se, että palveluita koskevasta käyttöoikeussopimuksesta ilmoitetaan asianmukaisessa laajuudessa, minkä ansiosta sopimusten tekeminen avautuu kilpailulle ja niitä koskevien tekomenettelyiden puolueettomuutta voidaan valvoa.

EY 12, EY 43 ja EY 49 artiklassa esitettyjen sääntöjen sekä niiden yleisten oikeusperiaatteiden, joiden erityisiä ilmauksia nämä säännöt ovat, soveltaminen sulkeutuu kuitenkin pois, jos käyttöoikeuden luovuttava viranomainen valvoo käyttöoikeuden saavaa yritystä samalla tavoin kuin se valvoo sen omia toimipaikkoja ja jos kyseinen yksikkö harjoittaa pääosaa toiminnastaan sen omistavan viranomaisen kanssa.

Edellä mainittuja määräysten ja periaatteiden vastaista tältä osin on, että viranomainen tekee ilman kilpailuttamista julkisia palveluja koskevan käyttöoikeussopimuksen sellaisen osakeyhtiön kanssa, joka on perustettu kyseisen julkisen viranomaisen omistaman erityisen liikeyrityksen muuttamisella yhtiöksi, jonka toimialaa on laajennettu uusille merkittäville aloille, jonka osakepääoma on lyhyellä tähtäimellä avattava muiden omistukselle, jonka alueellista toiminta-alaa on laajennettu koko maahan ja ulkomaille ja jonka hallituksella on hyvin laajat hallinnon edellyttämät toimivaltuudet, joita se voi käyttää itsenäisesti.

(ks. 46–49, 62 ja 72 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen – Investointitavara, joka on osittain liiketoimintakäytössä ja osittain yksityiskäytössä – Sitä, että ennen kuudetta arvonlisäverodirektiiviä annettujen kansallisten säännösten mukaan tavaraa ei ole mahdollista lukea kokonaisuudessaan yrityksen omaisuuteen ja ettei tällaisen tavaran hankintahintaan sisältyvää arvonlisäveroa ole mahdollista vähentää täysin, ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivin 67/228 11 artikla; neuvoston direktiivin 77/388 6 artiklan 2 kohta ja 17 artiklan 2 ja 6 kohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 6 artiklan 2 kohtaa ja 17 artiklan 2 ja 6 kohtaa on tulkittava siten, että näiden säännösten kanssa on ristiriidassa kansallinen lainsäädäntö, joka on annettu ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa ja jonka mukaan verovelvollisen ei ole mahdollista lukea yrityksensä omaisuuteen kokonaisuudessaan investointitavaraa, jota käytetään osittain liiketoimintaan ja osittain sen ulkopuolella, eikä mahdollisesti vähentää tällaisen tavaran hankintahintaan sisältyvää arvonlisäveroa täysin ja välittömästi.

Vaikka kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan mukaan on mahdollista, että jäsenvaltio pitää voimassa järjestelmän, joka oli olemassa ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa, tässä säännöksessä kuitenkin edellytetään, että vähennysoikeuden rajoitukset, jotka mainitut valtiot saavat kyseisen säännöksen nojalla pitää voimassa, olivat lainmukaisia kuudetta arvonlisäverodirektiiviä edeltäneen toisen arvonlisäverodirektiivin 67/228 nojalla. Tältä osin toisen direktiivin 11 artiklalla ei myönnetty jäsenvaltioille ehdotonta valtaa jättää harkintansa mukaan kaikki tai lähes kaikki tavarat ja palvelut, ja muun muassa kaikki tavarat siltä osin kuin ne on otettu verovelvollisen yksityiseen käyttöön, vähennysoikeuden ulkopuolelle, kun kyseisen artiklan 4 kohdassa säädettiin, että jäsenvaltiot saivat jättää vähennysoikeuden ulkopuolelle ”tietyt tavarat ja palvelut, etenkin sellaiset, joita voidaan käyttää yksinomaan tai osittain verovelvollisen omiin tarpeisiin tai sen henkilöstön yksityisiin tarpeisiin”.

(ks. 31–34 ja 36 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Direktiivit 72/166, 84/5 ja 90/232 – Ajoneuvojen käyttämisestä aiheutuneisiin vahinkotapahtumiin sovellettavasta vahingonkorvausvastuusäännöstöstä päättäminen – Edellytykset, joilla rajoitetaan oikeutta saada korvausta pakollisesta liikennevakuutuksesta sillä perusteella, että matkustaja on myötävaikuttanut kärsimäänsä vahinkoon – Jäsenvaltioiden toimivalta – Rajat – Sillä, että asianomainen matkustaja on ajoneuvon omistaja, ei ole merkitystä

(Neuvoston direktiivin 72/166 3 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivin 84/5 2 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivin 90/232 1 artikla)

Tiivistelmä

Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettujen direktiivien 72/166, 84/5 ja 90/232 tarkoituksesta ja sanamuodosta seuraa, että niillä ei pyritä yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden vahingonkorvausvastuusäännöstöä ja että tällä hetkellä voimassa olevan yhteisön oikeuden mukaan jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää, minkälaista vahingonkorvausvastuusäännöstöä sovelletaan sellaisiin vahinkotapahtumiin, jotka ovat aiheutuneet ajoneuvojen käyttämisestä, ja ne voivat päättää erityisesti edellytyksistä, joilla rajoitetaan oikeutta saada korvausta pakollisesta liikennevakuutuksesta sillä perusteella, että vahinkoa kärsinyt matkustaja on myötävaikuttanut vahinkoon.

Jäsenvaltioiden on kuitenkin käytettävä toimivaltaansa yhteisön oikeutta ja erityisesti direktiivin 72/166 3 artiklan 1 kohtaa, direktiivin 84/5 2 artiklan 1 kohtaa ja direktiivin 90/232 1 artiklaa noudattaen, joiden tarkoituksena on sen takaaminen, että kaikkien matkustajien on voitava saada korvaus pakollisesta liikennevakuutuksesta heidän ajoneuvon aiheuttaman onnettomuuden johdosta kärsimistään vahingoista. Kansalliset säännökset, jotka sääntelevät ajoneuvon käyttämisestä aiheutuvien vahinkotapahtumien korvaamista, eivät siis voi riistää kyseisiltä säännöksiltä niiden tehokasta vaikutusta.

Tilanne on tällainen erityisesti, jos kansallisessa säännöstössä yleisin ja abstraktein kriteerein joko evätään matkustajalta oikeus saada korvausta pakollisesta liikennevakuutuksesta tai rajoitetaan tätä oikeutta suhteettomasti yksinomaan sillä perusteella, että matkustaja on myötävaikuttanut vahingon syntymiseen. Merkitystä ei tältä osin ole sillä, että kyseinen matkustaja on sen ajoneuvon omistaja, jonka kuljettaja on aiheuttanut vahingon

(ks. 24, 27–29, 31 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Vientituki – Myöntämisedellytykset – Laadultaan virheettömien, kunnollisten ja myyntikelpoisten tuotteiden käsite – Liha, jota ei voida pitää kaupan tavanomaisissa olosuhteissa, ei kuulu käsitteen soveltamisalaan

(Komission asetus N:o 3665/87. 13 artikla)

Tiivistelmä

Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa on tulkittava siten, että terveysvaatimukset täyttävän lihan, jonka kaupan pitäminen ihmisravinnoksi Euroopan yhteisössä on yhteisön lainsäädännössä rajoitettu paikallisille markkinoille siitä syystä, että se on peräisin hätäteurastetuista eläimistä, ei voida katsoa olevan ”laadultaan virheetöntä, kunnollista ja myyntikelpoista”, mikä on vientitukien myöntämisen välttämätön edellytys. Tällainen liha, jota ei voida pitää kaupan tavanomaisissa olosuhteissa, ei nimittäin täytä mainittua edellytystä vientituen myöntämiselle, vaikka se täyttäisi terveysvaatimukset ja olisi liiketoimen kohteena.

(ks. 22, 30, 32 kohta ja tuomiolauselma)