ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Toimi tai toimenpide voi olla virkamiehelle vastainen ainoastaan siinä tapauksessa, että sillä on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Kun on kyse toimista tai päätöksistä, jotka tehdään monivaiheisessa menettelyssä, muun muassa sisäisen menettelyn päätteeksi, kannekelpoisia ovat ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joissa lopullisesti vahvistetaan toimielimen kanta tämän menettelyn päätteeksi niitä menettelyn kuluessa tehtyjä toimenpiteitä lukuun ottamatta, joilla valmistellaan lopullista päätöstä. Päätöstä valmistelevat toimet eivät ole asianomaiselle vastaisia, ja kantaja voi vasta menettelyn päätteeksi tehtyä päätöstä vastaan nostetun kanteen yhteydessä vedota aikaisempien, tähän päätökseen kiinteästi liittyvien toimien sääntöjenvastaisuuteen.

Kumoamiskanne, jonka virkamies tai toimihenkilö on nostanut aikaisemman päätöksen vahvistavasta päätöksestä, voidaan jättää tutkimatta vain, jos vahvistetusta päätöksestä on tullut lopullinen asianomaista kohtaan sillä perusteella, että sitä ei ole riitautettu säädetyssä määräajassa. Muussa tapauksessa asianomaisella on oikeus riitauttaa joko vahvistettu päätös tai vahvistava päätös, taikka molemmat.

Hallinnolla on laaja harkintavalta kun se arvioi virkamiehen tai toimihenkilön kykyjä ja suorituksia koeajalla eikä virkamiestuomioistuimen tehtävänä ole korvata omalla arvioinnillaan toimielinten arviointia koeajan lopputuloksesta ja lopullista nimitystä tai työsopimuksen vakinaistamista unionin julkishallinnossa varten ehdolla olevan henkilön kyvyistä; virkamiestuomioistuimen valvonta rajoittuu tältä osin sen varmistamiseen, ettei asiassa ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.

Hallinnon arviointivirheen voidaan katsoa olevan ilmeinen vain silloin kun se on helposti havaittavissa ja se voidaan todeta selvästi niiden arviointiperusteiden valossa, joita lainsäätäjä on tarkoittanut käytettäväksi ylennyspäätöksiä tehtäessä.

Näin ollen sen osoittamiseksi, että hallinto on tosiasioita arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka on omiaan oikeuttamaan päätöksen kumoamisen, kantajan on esitettävä riittävät todisteet siitä, etteivät hallinnon esittämät arvioinnit ole uskottavia. Ilmeistä arviointivirhettä koskeva peruste on toisin sanoen hylättävä, jos kyseenalaistettua arviointia voidaan kantajan esittämistä seikoista huolimatta pitää totena tai pätevänä.

(ks. 84–86 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: tuomio 24.3.2011, Canga Fano v. neuvosto,F‑104/09 (EU:F:2011:29, 35 kohta, pysytetty muutoksenhaussa tuomiolla 16.5.2013, Canga Fano v. neuvosto (T‑281/11 P, EU:T:2013:252, 127 kohta); tuomio 29.9.2011, AJ v. komissio (F‑80/10, EU:F:2011:172, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 12.6.2013, Bogusz v. Frontex (F‑5/12, EU:F:2013:75, 72 kohta)
5

Lopuksi työsopimusten uusimisesta ennen niiden päättymistä 28.5.2013 tehdyn ACERin johtajan päätöksen N:o 2013/11 (jäljempänä päätös N:o 2013/11) 2 artiklan kolmannessa kohdassa säädetään, että ”sellaisen sopimussuhteisen toimihenkilön osalta, joka on hoitanut tehtäviään määräaikaisen työsopimuksen nojalla yli vuoden ajan muttei yli [kolmea] vuotta, päätös työsopimuksen uusimisesta on tehtävä ja siitä on ilmoitettava viimeistään [kolme] kuukautta ennen kyseisen työsopimuksen päättymistä”.
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(kolmas jaosto)

9 päivänä huhtikuuta 2014

Asia F‑59/13

Thierry Rouffaud

vastaan

Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH)

Henkilöstö – Sopimussuhteinen toimihenkilö – Työsopimuksen luokitteleminen uudelleen – Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely – Vastaavuutta koskeva sääntö – Riitauttamisperusteiden muuttaminen

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Thierry Rouffaud vaatii virkamiestuomioistuinta muun muassa kumoamaan Euroopan ulkosuhdehallinnon 6.8.2012 tekemän päätöksen, jolla hylätään hänen vaatimuksensa, jonka mukaan palveluksessaoloaikaa, jonka hän on suorittanut ylimääräisen toimihenkilön työsopimuksen mukaisesti, pidetään palveluksessaoloaikana, jonka hän on suorittanut sopimussuhteisena toimihenkilönä, ja jonka mukaan hänen peräkkäiset määräaikaiset työsopimuksensa luokiteltaisiin uudelleen toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Thierry Rouffaud vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan ulkosuhdehallinnon oikeudenkäyntikulut

Tiivistelmä

Henkilöstökanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Valituksen ja kanteen vastaavuus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus – Tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevien perusteiden ja perusteluiden samankaltainen yhteenveto, josta käyvät ilmi virkamiehen muuttuneet tavoitteet – Tutkimatta jättäminen

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohta ja 91 artiklan 2 kohta)

Kannetta edeltävän hallinnollisen valituksen ja kanteen välisen yhdenmukaisuuden sääntö on seurausta henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdasta. Tämä sääntö perustuu oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tarkoitukseen, joka on sovintoratkaisuun pääseminen virkamiesten ja hallinnon välisissä erimielisyyksissä. Siitä seuraa muun muassa, että lukuun ottamatta oikeudenkäyntiväitteitä ja oikeusjärjestyksen perusteisiin pohjautuvia perusteita, kanteessa esitetyt vaatimukset saavat sisältää vain riitauttamisperusteita, jotka perustuvat samoihin perusteisiin kuin joihin on vedottu valituksessa, joskin näitä riitauttamisperusteita voidaan laajentaa unionin tuomioistuimissa esittämällä kanneperusteita ja perusteluja, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti.

Vaikka kanteessa esitetyt perusteet ovat lähellä valituksessa esitettyjä perusteluita, niiden ei voida katsoa liittyvän niihin läheisesti, koska lisätyt eroavuudet kuvastavat perustavanlaatuisella tavalla virkamiehen muuttuneita tavoitteita.

Virkamiehen valituksessaan tekemä kannanmuutos voi lisäksi johtaa valituksen uudelleenluokittelemiseen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi uudeksi vaatimukseksi. Tällaisessa tapauksessa, jos tämä toinen vaatimus hylätään, jäisi uusi kannetta edeltävä valitus kuitenkin puuttumaan.

(ks. 12, 15 ja 16 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑476/11 P, komissio v. Moschonaki, 25.10.2013, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen
116

Kun on kyse mahdollisuudesta jatkaa henkilön palvelussuhdetta tai siirtää hänet aikaisempiin tehtäviinsä päätöksen 2011/292 7 artiklan 3 kohdasta luettuna yhdessä henkilöstötiedotteen nro 58/09 – jonka sisältö on tätä asiaa koskevilta osin toistettu tämän tuomion 20 kohdassa – kanssa ilmenee, että kaikilla pääsihteeristön istuntosalissa työskentelevillä vahtimestareilla on tehtäviensä suorittamiseksi oltava pääsy CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL- tai SECRET UE/EU SECRET -tason unionin turvallisuusluokiteltuihin tietoihin, ja heistä on näin ollen tehtävä turvallisuusselvitys. Koska kantajalla ei ollut turvallisuusselvitystä, hän ei voinut hoitaa tehtäviä, joihin hänet oli palkattu vuonna 2007 ja jotka olivat samanluonteisia kuin tehtävät, joita hän ennen työsopimuksensa irtisanomista hoiti esimiehiään tyydyttävällä tavalla, kuten hänen viimeisimmästä arviointikertomuksestaan käy ilmi.
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(kolmas jaosto)

25 päivänä kesäkuuta 2014

Asia F-121/12

Ginny Maynard

vastaan

Euroopan poliisivirasto (Europol)

Henkilöstö – Europolin henkilöstö – Europol-yleissopimus – Europolin henkilöstösäännöt – Päätös 2009/371/YOS – Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltaminen Europolin työntekijöihin – Väliaikaisen toimihenkilön määräaikaisen työsopimuksen uusimatta jättäminen – Kieltäytyminen tekemästä toistaiseksi voimassa olevaa väliaikaisen toimihenkilön sopimusta

Aihe: SEUT 270 artiklaan perustuva kanne, jossa Ginny Maynard vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan 20.12.2011 tehdyn päätöksen, jolla Euroopan poliisivirasto (Europol) kieltäytyi uusimasta hänen väliaikaisen toimihenkilön määräaikaista työsopimustaan, joka päättyi 14.5.2012, toistaiseksi voimassa olevaksi määräaikaisen toimihenkilön työsopimukseksi.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Maynard vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan poliisiviraston oikeudenkäyntikulut

Tiivistelmä

1. Henkilöstökanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Valituksen ja kanteen vastaavuus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus – Kanneperusteet ja perustelut, jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

2. Virkamiehet – Periaatteet – Luottamuksensuoja – Edellytykset – Hallinnon täsmälliset vakuuttelut

1. Virkamiesten nostamissa kanteissa unionin tuomioistuimissa esitetyt vaatimukset saavat sisältää vain samoihin perusteisiin perustuvia riitauttamisperusteita, joihin on vedottu valituksessa, joskin näitä riitauttamisperusteita voidaan laajentaa unionin tuomioistuimissa esittämällä kanneperusteita ja perusteluja, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti.

Koska oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on epävirallinen ja koska asianosaiset toimivat tässä vaiheessa yleensä ilman asianajajaa, hallinnon ei pidä tulkita valituksia suppeasti vaan sen on päinvastoin tutkittava ne avoimesti. Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdan tarkoituksena ei myöskään ole rajata ehdottomalla ja lopullisella tavalla mahdollista oikeudenkäyntimenettelyä, kunhan kanteessa ei muuteta valituksen perustetta eikä kohdetta. Jotta henkilöstösääntöjen 91 artiklan 2 kohdassa säädetyllä oikeudenkäyntiä edeltävällä menettelyllä voidaan kuitenkin saavuttaa sille asetettu tavoite, hallinnolla on oltava mahdollisimman tarkkaa tietoa siitä, miltä osin asianosaiset riidanalaista päätöstä arvostelevat.

(ks. 35 ja 36 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio komissio v. Moschonaki (T-476/11 P, EU:T:2013:557, 73, 76 ja 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

2. Oikeus vaatia luottamuksensuojaa koskee kaikkia yksityisiä, jotka ovat sellaisessa tilanteessa, jossa hallinto on synnyttänyt perusteltuja odotuksia antamalla täsmällisiä vakuutteluita sallituista ja luotettavista lähteistä peräisin olevien täsmällisten, ehdottomien ja yhtäpitävien tietojen muodossa.

(ks. 42 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: tuomio Mendes v. komissio, (F-125/11, EU:F:2013:35, 62 kohta)
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(kolmas jaosto)

11 päivänä joulukuuta 2013

Alvaro Sesma Merino

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

”Henkilöstö — Virkamiehet — Arviointikertomus — Tavoitteet 2011/2012 — Toimi, joka ei ole asianosaiselle vastainen — Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan perustuva kanne, jossa Alvaro Sesma Merino vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) hänelle ajalle 1.10.2011–30.9.2012 vahvistamat tavoitteet ja velvoittamaan SMHV:n maksamaan hänelle asianmukaisen korvauksen, jonka määrä jätetään virkamiestuomioistuimen harkittavaksi, hänelle väitetysti aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä ja aineettomasta vahingosta.

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta. Alvaro Sesma Merino vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Henkilöstökanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Valmisteleva toimi – Tulevan vuoden tavoitteiden virallinen vahvistaminen arviointikertomuksen laatimisen yhteydessä, joka ei ole virkamiehelle vastainen toimi

(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta)

Päätös, jolla päätetään arviointikertomuksen lopullisesta versiosta, on virkamiehelle vastainen toimi silloin, kun arvioinnin kohteena oleva virkamies tai toimihenkilö katsoo perusteettomien epäedullisten arvioiden perusteella tulleensa arvioiduksi lainvastaisella tavalla. Tällainen päätös voi vaikuttaa asianomaisen virkamiehen tai toimihenkilön hallinnolliseen asemaan ja virkauraan, koska sillä voi olla kielteinen vaikutus hänen ammatillisiin tulevaisuudennäkymiinsä. Näin ollen asianomaisen henkilön on kyettävä häntä hyödyttävällä tavalla lausumaan niistä mainitun päätöksen perusteena olevista seikoista, jotka häntä vastaan on esitetty.

Tulevalle vuodelle vahvistetut tavoitteet ovat sitä vastoin olennainen tekijä arvioitaessa virkamiehen tai toimihenkilön suorituksia seuraavana vuonna ja laadittaessa häntä koskevaa arviointikertomusta, joka liittyy näihin tavoitteisiin. Näin ollen tavoitteiden vahvistamisesta tehdyllä päätöksellä voi ansioiden arvioinnin yhteydessä olla sellaisia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa virkamiehen tai toimihenkilön etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi, vasta laadittaessa häntä koskevaa arviointikertomusta siltä ajanjaksolta, jolle tavoitteet on vahvistettu, koska vasta silloin hallinto voi tehdä lopullisen päätöksensä siitä, onko tälle ajanjaksolle asetetut tavoitteet saavutettu, ja tehdä tästä mahdolliset päätelmät kantajan suoritusten arvioimiseksi hänen arviointikertomuksessaan.

Näin ollen asetettujen tavoitteiden vahvistaminen on ainoastaan valmisteleva toimenpide, joka edeltää seuraavan arviointikierroksen yhteydessä tehtävää lopullista päätöstä ja on sen kannalta välttämätön.

(ks. 24–26 ja 31 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-157/04, De Bry v. komissio, 12.7.2005, 81 kohta

Virkamiestuomioistuin: asia F‑71/08, N v. parlamentti, 10.11.2009, 51 kohta
Kun kyseessä on korvaus, joka maksetaan kuukausittain sen myöntämisedellytykset täyttäville virkamiehille ja jonka tarkoituksena on korvata se, että kyseiseen henkilöön kohdistuu erityinen rasite tai tarve, hallinto ei voi jatkaa asianomaisen korvauksen maksamista tälle henkilölle, jos tämä erityinen rasite tai tarve lakkaa. Jos siis ilmenee tapahtuma, joka on omiaan muuttamaan olennaisesti korvauksen saajan tosiasiallista tai oikeudellista tilannetta, hallinto voi tutkia tai jopa joutuu tutkimaan hänen tilanteensa uudelleen.

Koska asianomaisen henkilön kansalaisuus on yksi seikoista, jotka on otettava huomioon henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan nojalla maksettavaa ulkomaankorvausta maksettaessa, virkamiehen kansalaisuuden vaihdosta voidaan tässä yhteydessä pitää tapahtumana, joka on omiaan muuttamaan hänen tilannettaan olennaisesti. Se on näin ollen tosiseikka, jonka perusteella hänen tilanteensa tutkiminen uudelleen on perusteltua.

Lisäksi se seikka, että henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluva virkamies, toisin kuin saman artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaan kuuluva virkamies, on perustanut vakituisen asuinpaikkansa – jonka on käsitteenä katsottava merkitsevän hänen intressiensä keskusta – asemapaikkansa maahan, vaikka vain hyvin lyhyeksi ajaksi viiteajanjakson aikana, epää häneltä automaattisesti oikeuden ulkomaankorvaukseen. Tässä yhteydessä kyseisen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten soveltamisedellytykset eroavat sen 1 kohdan a alakohdan säännösten soveltamisedellytyksistä. Virkamiehet, jotka eivät ole asemapaikkansa maan kansalaisia, voivat menettää ulkomaankorvauksen tai se voidaan heiltä evätä vain silloin, jos asianomaisen vakituinen asuinpaikka on ollut tulevan asemapaikan maassa koko viiden vuoden viitejakson ajan. Sitä vastoin sellaisten virkamiesten osalta, joilla on asemapaikan maan kansalaisuus, se seikka, että he ovat säilyttäneet siellä vakituisen asuinpaikkansa tai perustaneet sen sinne vain hyvin lyhyeksikin ajaksi 10 vuoden viitejakson aikana, on riittävä, jotta he menettävän tämän korvauksen tai jotta heiltä peruutetaan se.

(ks. 26, 27, 34 ja 35 kohta)

Viittaukset:

Virkamiestuomioistuin: asia F‑7/06, B v. komissio, 11.7.2007, 38 kohta ja asia F‑85/07, Anselmo ym. v. neuvosto, 25.2.2008, 25 kohta
VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

8 päivänä lokakuuta 2008

Asia F-44/07

Florence Barbin

vastaan

Euroopan parlamentti

Henkilöstö – Virkamiehet – Ylennys – Euroopan parlamentin soveltama ansiopisteiden myöntämismenettely – Tätä menettelyä koskevien ohjeiden lainvastaisuus – Ansioiden vertailu

Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Barbin vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan Euroopan parlamentin 16.10.2006 tekemän päätöksen, jolla hänelle myönnettiin yksi ainoa ansiopiste vuoden 2005 arviointikierroksella.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artikla)

2. Lainvastaisuusväite – Lainvastaisuusväitteen ulottuvuus – Säädökset, päätökset ja muut toimet, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota

(EY 241 artikla)

1. Ansioiden vertailu, jonka perusteella virkamiehelle myönnetään ansiopisteitä, voidaan suorittaa ainoastaan siinä pääosastossa, jossa on virkamiehen asemapaikka, kun otetaan huomioon kunkin pääosaston käytettävissä olevien ansiopisteiden rajoitettu määrä ja se, että kunkin osaston tai yksikön jokainen ylennyskelpoinen virkamies kilpailee kaikkien muiden osastonsa tai yksikkönsä virkamiesten kanssa määrältään rajoitetuista ansiopisteistä. Ansiopisteet jakaa pääosasto, jossa virkamies on työskennellyt pisimpään kyseisen vuoden aikana.

(ks. 44 ja 45 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑289/04, Lantzoni v. yhteisöjen tuomioistuin, 8.3.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑2‑39 ja II‑A‑2‑171, 68 ja 69 kohta) ja asia T‑156/05, Lantzoni v. yhteisöjen tuomioistuin, 27.9.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑2‑189 ja II‑A‑2‑969, 52 ja 53 kohta).

2. Lainvastaisuusväitteen ulottuvuus on rajoitettava riidan ratkaisun kannalta välttämättömään. Yleisesti sovellettavaa toimea, jonka lainvastaisuuteen on vedottu, on voitava soveltaa suoraan tai välillisesti kanteen kohteena olevaan asiaan, ja riidanalaisen yksittäispäätöksen ja kysymyksessä olevan yleisesti sovellettavan toimen välillä on oltava suora oikeudellinen yhteys.

(ks. 61 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 21/64, Macchiorlati Dalmas v. korkea viranomainen, 31.3.1965 (Kok. 1965, s. 227, 245 kohta) ja asia 32/65, Italia v. neuvosto ja komissio, 13.7.1966 (Kok. 1966, s. 563, 594 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑6/92 ja T‑52/92, Reinarz v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s. II‑1047, 57 kohta) ja asia T‑60/99, Townsend v. komissio, 3.2.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑11 ja II‑45, 53 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F‑19/05, Sanchez Ferriz v. komissio, 28.6.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑1‑41 ja II‑A‑1‑135, 57 kohta).
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Työpaikkakiusaaminen – Käsite

2. Virkamiehet – Työpaikkakiusaaminen – Käsite

3. Virkamiehet – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Henkilöstösääntöihin perustuvan järjestelmän mukainen kiinteämääräinen korvaus – Yleiseen järjestelmään perustuva lisäkorvausvaatimus

(Henkilöstösääntöjen 73 artikla)

1. Ennen kuin henkilöstösääntöihin niiden muuttamisesta annetulla asetuksella N:o 723/2004 lisätty 12 a artikla tuli voimaan, työpaikkakiusaaminen oli määritelty käytökseksi, jolla on objektiivisesti arvioiden pyritty loukkaamaan virkamiehen ihmisarvoa tai heikentämään tahallaan hänen työolojaan.

(ks. 37 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑73/05, Magone v. komissio, 16.5.2006 (Kok. H., s. I‑A‑2‑107 ja II‑A‑2‑485, 79 kohta)

2. Pelkästään sitä, että virkamiehen hoitamat koulutustehtävät on otettu häneltä pois, ei voida pitää näyttönä siitä, että hän on joutunut työpaikkakiusaamisen kohteeksi. Osoituksena työpaikkakiusaamisesta ei voida pitää myöskään sitä, että asianomaisen henkilön esimies on saatuaan valituksia hänen työnsä laadusta pyytänyt hänen työtoveriaan esittämään esimerkkejä kyseisen henkilön puutteellisista työsuorituksista varmistuakseen valitusten aiheellisuudesta. Myöskään arviointikertomukseen sisältyviä – kielteisiäkään – arvioita ja arviointeja ei voida sellaisinaan pitää osoituksina siitä, että kertomus on laadittu työpaikkakiusaamisen tarkoituksessa.

(ks. 38 ja 39 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: em. asia Magone v. komissio, 80 kohta

3. Tapaturman ja ammattitaudin osalta virkamiehillä on oikeus vaatia henkilöstösääntöjen 73 artiklaan perustuvien etuuksien ohella lisäkorvausta, jos toimielin on yleisen järjestelmän perusteella vastuussa tapaturmasta tai ammattitaudista ja jos henkilöstösääntöjen mukaiset etuudet eivät riitä täysin korvaamaan kärsittyä vahinkoa.

Jos asianomaisen henkilön tapaturma tai ammattitauti johtuu toimielimen virheestä, hänen on näytettävä toteen, että hänelle henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan c alakohdan perusteella maksettu määrä ei ole varmistanut tästä tapaturmasta tai sairaudesta aiheutuneen henkisen kärsimyksen korvaamista. Jos asianomainen väittää tältä osin, että maksettu määrä on korvannut vain seuraukset siitä, että hän on kykenemätön työskentelemään, siihen vuoteen saakka, jonka kuluessa hänet olisi pitänyt siirtää eläkkeelle, jos häntä ei olisi siirretty ennenaikaisesti eläkkeelle työkyvyttömyyden vuoksi, väitettä ei voida hyväksyä, koska henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaisen menettelyn tarkoituksena on myöntää kiinteämääräinen korvaus sekä aineellisesta vahingosta että henkisestä kärsimyksestä, joita ammattitaudista on aiheutunut.

(ks. 33 ja 43 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 169/83 ja 136/84, Leussink v. komissio, 8.10.1986 (Kok., s. I‑2801, 10–14 kohta) ja asia C‑257/98 P, Lucaccioni v. komissio, 9.9.1999 (Kok., s. I‑5251, 19–22 kohta)

Virkamiestuomioistuin: asia F‑23/05, Giraudy v. komissio, 2.5.2007 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 198 kohta)
Henkilöstöasian tiivistelmä



Henkilöstöasian tiivistelmä

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu

(Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artikla)

2. Lainvastaisuusväite – Lainvastaisuusväitteen ulottuvuus – Säädökset, päätökset ja muut toimet, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota

(EY 241 artikla)

1. Ansioiden vertailu, jonka perusteella virkamiehelle myönnetään ansiopisteitä, voidaan suorittaa ainoastaan siinä pääosastossa, jossa on virkamiehen asemapaikka, kun otetaan huomioon kunkin pääosaston käytettävissä olevien ansiopisteiden rajoitettu määrä ja se, että kunkin osaston tai yksikön jokainen ylennyskelpoinen virkamies kilpailee kaikkien muiden osastonsa tai yksikkönsä virkamiesten kanssa määrältään rajoitetuista ansiopisteistä. Ansiopisteet jakaa pääosasto, jossa virkamies on työskennellyt pisimpään kyseisen vuoden aikana.

(ks. 44 ja 45 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑289/04, Lantzoni v. yhteisöjen tuomioistuin, 8.3.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑2‑39 ja II‑A‑2‑171, 68 ja 69 kohta) ja asia T‑156/05, Lantzoni v. yhteisöjen tuomioistuin, 27.9.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑2‑189 ja II‑A‑2‑969, 52 ja 53 kohta).

2. Lainvastaisuusväitteen ulottuvuus on rajoitettava riidan ratkaisun kannalta välttämättömään. Yleisesti sovellettavaa toimea, jonka lainvastaisuuteen on vedottu, on voitava soveltaa suoraan tai välillisesti kanteen kohteena olevaan asiaan, ja riidanalaisen yksittäispäätöksen ja kysymyksessä olevan yleisesti sovellettavan toimen välillä on oltava suora oikeudellinen yhteys.

(ks. 61 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia 21/64, Macchiorlati Dalmas v. korkea viranomainen, 31.3.1965 (Kok. 1965, s. 227, 245 kohta) ja asia 32/65, Italia v. neuvosto ja komissio, 13.7.1966 (Kok. 1966, s. 563, 594 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑6/92 ja T‑52/92, Reinarz v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s. II‑1047, 57 kohta) ja asia T‑60/99, Townsend v. komissio, 3.2.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑11 ja II‑45, 53 kohta).

Virkamiestuomioistuin: asia F‑19/05, Sanchez Ferriz v. komissio, 28.6.2006 (Kok. H. 2006, s. I‑A‑1‑41 ja II‑A‑1‑135, 57 kohta).