Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kolmas jaosto) tuomio 20 päivänä huhtikuuta 1999. - Limburgse Vinyl Maatschappij NV, Elf Atochem SA, BASF AG, Shell International Chemical Company Ltd, DSM NV ja DSM Kunststoffen BV, Wacker-Chemie GmbH, Hoechst AG, Société artésienne de vinyle, Montedison SpA, Imperial Chemical Industries plc, Hüls AG ja Enichem SpA vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - EY:n perustamissopimuksen 85 artikla - Kumoamistuomion vaikutukset - Puolustautumisoikeudet - Sakko. - Yhdistetyt asiat T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94 saakka T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94.



Oikeustapauskokoelma 1999 sivu II-00931



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Oikeudenkäyntimenettely - Kannekirjelmä - Vastine - Vastauskirjelmä - Muotovaatimukset - Yhteenveto kanneperusteista - Oikeudelliset perusteet, joita ei ole esitetty kannekirjelmässä, vastineessa eikä vastauskirjelmässä - Yleinen viittaus muihin asiakirjoihin - Tutkimatta jättäminen

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta, 46 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 47 artiklan 1 kohta)

2 Oikeudenkäyntimenettely - Ehdoton prosessinedellytys, jonka tuomioistuin tutkii omasta aloitteestaan - Uusien perusteiden esittäminen käsittelyn kuluessa

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohta ja 113 artikla)

3 Oikeudenkäyntimenettely - Oikeusvoima - Yhteisöjen tuomioistuimen valituksen johdosta antama tuomio, jolla asia ratkaistaan lopullisesti - Ulottuvuus

(EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäinen kohta)

4 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja joka on tehty sen jälkeen kun ensimmäinen päätös kumottiin menettelyvirheen johdosta - Kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevan periaatteen loukkaaminen - Periaatetta ei ole loukattu

5 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Perusoikeudet, joiden kunnioittamista yhteisön tuomioistuimet valvovat - Euroopan ihmisoikeussopimuksen huomioon ottaminen

(Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohta)

6 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission velvoitteet - Kohtuullisen ajan noudattaminen - Arviointiperusteet - Rikkominen - Seuraukset

(EY:n perustamissopimuksen 178 artikla ja 215 artiklan toinen kohta; neuvoston asetus N:o 17)

7 Kumoamiskanne - Kumoamistuomio - Vaikutukset - Komission sellainen päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen - Vaikutukset sellaisiin adressaatteihin, jotka eivät ole nostaneet kannetta - Vaikutusten puuttuminen

(EY:n perustamissopimuksen 85, 173 ja 189 artikla)

8 Kumoamiskanne - Kumoamistuomio - Vaikutukset - Komission sellainen päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen - Kumoaminen päätöksenteon viimeisessä vaiheessa tapahtuneen menettelyvirheen johdosta - Valmistelevat toimet, joihin kumoamisella ei ole vaikutusta

9 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kuuleminen - Komission sellaisen päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen, kumoaminen menettelyvirheen johdosta - Valmistelevat toimet, joihin kumoamisella ei ole vaikutusta - Uusi päätös - Velvollisuus järjestää uusi kuulemistilaisuus - Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetus N:o 99/63/ETY)

10 Lainvastaisuusväite - Ulottuvuus - Säädökset, päätökset ja muut toimet, joiden lainvastaisuuteen voidaan vedota - Toimielimen työjärjestys

(EY:n perustamissopimuksen 173 ja 184 artikla)

11 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Säädösten, päätösten ja muiden toimien todistusvoimaiseksi saattaminen - Yksityiskohdat - Komission työjärjestys

(Komission vuoden 1993 työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäinen kohta)

12 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Hallinnollisten elinten kokoonpanon jatkuvuutta koskeva periaate - Puuttuminen

13 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kieliä koskevat järjestelyt - Väitetiedoksiannon liitteet - Väitetiedoksiannon liitteiden toimittaminen alkukielisinä

(Neuvoston asetuksen N:o 1 3 artikla; komission asetuksen N:o 99/63/ETY 2 artiklan 1 kohta)

14 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Menettelyssä mukana olevien oikeus saada itselleen kappale kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kertomuksesta ja oikeus kommentoida sitä - Tällaista oikeutta ei ole

15 Kumoamiskanne - Kannekelpoiset toimet - Asetuksen N:o 17 14 artiklan mukainen tutkimusta koskeva päätös - Tutkittavaksi ottamisen edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 173 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohta)

16 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission tutkintavaltuudet - Valtuutuksen perusteella suoritetut tutkimukset - Suoja julkisen vallan omavaltaisia tai suhteettoman pitkälle meneviä toimenpiteitä vastaan - Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 14 artiklan 2 kohta)

17 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen hallinnollisissa menettelyissä - Kilpailu - Päätös yritykselle osoitettavasta tietojensaantipyynnöstä - Oikeus kieltäytyä antamasta vastausta, joka merkitsisi rikkomisen myöntämistä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 11 artikla)

18 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Komission tutkintavaltuudet - Tutkimuksessa saatujen tietojen käyttäminen - Rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 14 artikla ja 20 artiklan 1 kohta)

19 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Näyttö - Se, että yritys kieltäytyy vastaamasta tietojensaantipyyntöihin tai että sen on mahdotonta vastata niihin, ei muodosta näyttöä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta; neuvoston asetus N:o 17)

20 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Väitetiedoksiannot - Asiakirjojen myöhemmin tapahtunut tiedoksianto - Edellytykset - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 99/63/ETY 4 artikla)

21 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Monitahoinen kilpailusääntöjen rikkominen, joka koostuu sekä sopimuksista että yhdenmukaistetuista menettelytavoista - Luokitteleminen yhdeksi "sopimukseksi ja/tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi" - Sallittavuus - Seuraukset hankittavan näytön kannalta

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

22 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Yhdenmukaistetun menettelytavan käsite - Yhteistoiminta ja yhteistyö, jotka ovat ristiriidassa sen kanssa, että jokaisen yrityksen on määriteltävä itsenäisesti markkinakäyttäytymisensä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

23 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Yhdenmukaistettu menettelytapa - Käyttäytymisen samansuuntaisuus - Yhteistoiminnan olemassaoloa koskeva olettama - Yhteistoiminnasta esitetty näyttö

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

24 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Yritykset, joiden voidaan katsoa rikkoneen kilpailusääntöjä osallistumalla kokonaisvaltaiseen yhteisjärjestelyyn - Arviointiperusteet

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

25 Kilpailu - Yhteisön oikeusnormit - Oikeusnormien rikkomiset - Vastuuseen joutuminen - Oikeushenkilöä, joka oli vastuussa yrityksen toiminnasta sääntöjä rikottaessa, ei enää ole - Toimintaa jatkavan oikeushenkilön joutuminen vastuuseen

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

26 Kilpailu - Yhteisön oikeusnormit - Tytäryhtiön suorittama kilpailusääntöjen rikkominen - Emoyhtiön vastuuseen joutuminen - Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

27 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Oikeus tutustua asiakirjoihin - Tavoite - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Puolustautumisen kannalta hyödylliset asiakirjat - Sitä, että yksinomaan komissio arvioi asiakirjojen hyödyllisyyttä puolustautumisen kannalta, ei voida hyväksyä

(Neuvoston asetus N:o 17)

28 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Sen seuraukset, ettei ole annettu sääntöjenmukaista oikeutta tutustua asiakirjoihin

(Neuvoston asetus N:o 17)

29 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Vanhentumisaika kilpailua koskevissa menettelyissä - Keskeytyminen - Komission päätös määrätä sakkoja

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/74 3 artikla)

30 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Päätös, jolla määrätään sakko kilpailusääntöjen rikkomisesta - Sakon laskentatavan ilmoittaminen on suotavaa

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

31 Kilpailu - Sakot - Yrityksen omaan toimintaan perustuva arviointi - Sillä, että toiselle taloudelliselle toimijalle ei ole määrätty seuraamusta, ei ole merkitystä

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

32 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kilpailusääntöjen rikkomisen lopettaminen - Komission toimivalta - Yrityksille osoitettu määräys - Rajat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohta

Tiivistelmä

1 Työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Maininnan on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistella puolustustaan ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista kanteen tarvittaessa ilman muiden seikkojen tukea.

Oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenhoidon takaamiseksi kanteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kyseinen kanneperuste perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Kannekirjelmää voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla sen liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, mutta viittaamalla yleisluonteisesti joihinkin asiakirjoihin, vaikka ne olisivatkin kannekirjelmän liitteinä, ei voida korjata sitä, että kanteessa ei ole mainittu olennaisia seikkoja. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei myöskään ole yrittää etsiä ja tunnistaa liitteistä perusteita, joihin kanteen voitaisiin katsoa perustuvan, koska liitteillä on puhtaasti todistuksellinen ja täydentävä tehtävä.

Tällainen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkinta koskee myös sellaisen vastauskirjelmän tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, jolla on työjärjestyksen 47 artiklan 1 kohdan mukaisesti tarkoitus täydentää kannekirjelmää, ja kyseisen työjärjestyksen 46 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla vastineen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.

2 Työjärjestyksen 113 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi omasta aloitteestaan tutkia, onko asia jätettävä tutkimatta ehdottoman prosessinedellytyksen puuttumisen vuoksi. Tämän johdosta on kyseisen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla jätettävä tutkimatta sellaiset perusteet, jotka on esitetty ensimmäisen kerran vasta vastausvaiheessa ja jotka eivät perustu asian käsittelyn kuluessa esille tulleisiin oikeudellisiin perusteisiin tai tosiseikkoihin.

3 Oikeusvoima ulottuu ainoastaan niihin tosiasia- ja oikeuskysymyksiin, jotka tuomioistuimen päätöksellä nimenomaisesti tai väistämättä on ratkaistu.

Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäisen kohdan toisesta virkkeestä ei seuraa, että kun yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee muutoksenhaun johdosta itse lopullisesti asian ja hyväksyy yhden tai useamman perusteen, jonka tai jotka kantajat ovat esittäneet, se ipso jure ratkaisisi kaikki ne tosiasiakysymykset ja oikeuskysymykset, joihin kantajat ovat asiassa vedonneet.

4 Kun yhteisöjen tuomioistuin kumosi todistusvoimaiseksi saattamisen laiminlyönnin johdosta komission sellaisen päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja jossa määrätään sakkoja, ilman, että se olisi ratkaissut yhtäkään niistä asiaperusteista, joihin kantajina olleet yritykset olivat vedonneet, ja kun komissio tekee uuden näille yrityksille vastaisen päätöksen, jossa se tyytyy korjaamaan yhteisöjen tuomioistuimen toteaman menettelyvirheen, ei voida katsoa, että komissio olisi ryhtynyt kahdesti toimenpiteisiin näitä yrityksiä vastaan saman tosiseikaston perusteella tai että se olisi määrännyt niille kaksi seuraamusta kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevan periaatteen vastaisesti.

5 Perusoikeudet ovat erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat. Yhteisöjen tuomioistuimet tukeutuvat tältä osin jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeuksia koskeviin asiakirjoihin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet. Euroopan ihmisoikeussopimuksella, johon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti viitataan, on tässä suhteessa erityistä merkitystä.

6 Yhteisön oikeuden sen yleisen oikeusperiaatteen, joka koskee päätösten tekemistä kohtuullisessa ajassa kilpailuasioita koskevien hallintomenettelyjen päätteeksi, loukkaaminen oikeuttaa kumoamaan komission päätöksen vain, jos tämä loukkaaminen samalla merkitsee kyseisten yritysten puolustautumisoikeuksien rikkomista. Koska ei ole näytetty toteen, että suhteettoman pitkän ajan kuluminen olisi vaikuttanut kyseisten yritysten kykyyn puolustautua tehokkaasti, kohtuullisessa ajassa toimimista koskevan periaatteen loukkaamisella ei ole vaikutusta hallintomenettelyn pätevyyteen eikä sitä näin ollen voida pitää sellaisena vahinkoa aiheuttavana syynä, johon yhteisöjen tuomioistuimissa voitaisiin vedota perustamissopimuksen 178 artiklan ja 215 artiklan toisen kohdan nojalla nostetuissa kanteissa.

Komissiossa käydyn menettelyn keston kohtuullisuutta on arvioitava kunkin asian ominaispiirteiden perusteella ja erityisesti ottaen huomioon kulloinenkin asiayhteys, se, kuinka asianosaiset ovat toimineet menettelyn aikana, ja se, mikä merkitys asialla on asianomaisille eri yrityksille, sekä asian monitahoisuus.

7 Vaikka komission päätös, jossa usean yrityksen todetaan rikkoneen perustamissopimuksen 85 artiklaa ja jossa kullekin niistä määrätään sakko, on yhden ainoan päätöksen muotoon laadittu ja siinä muodossa julkaistu, sitä on pidettävä kokonaisuutena, joka koostuu useista yksittäispäätöksistä.

Tämän vuoksi on niin, että jos joku, jolle päätös on osoitettu, päättää nostaa kumoamiskanteen, asia tulee yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireille vain siltä osin kuin päätös koskee kantajaa. Sen sijaan niitä muita, joille päätös on osoitettu, koskevat päätöksen osat, joita ei ole riitautettu, eivät kuulu sen riidan kohteeseen, joka yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on ratkaistava. Tästä seuraa, että päätös voidaan kumota vain päätöksen sellaisen tai sellaisten adressaattien osalta, joka tai jotka ovat voittaneet asiansa.

Näin ollen komissio ei loukkaa syrjintäkiellon periaatetta osoittaessaan sen jälkeen, kun yhteisöjen tuomioistuin on kumonnut menettelyvirheen johdosta ensimmäisen kilpailuasiassa annetun päätöksen, uuden päätöksen pelkästään niille kumotun päätöksen adressaateille, jotka ovat voittaneet asiansa.

8 Sillä, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa komission päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen, tämän päätöksen tekemismenettelyn viimeisessä vaiheessa tapahtuneen sellaisen menettelyvirheen johdosta, joka koskee yksinomaan päätöksen tekemisen yksityiskohtia eli tässä tapauksessa sitä, että kyseistä päätöstä ei ollut saatettu todistusvoimaiseksi, ei ole vaikutuksia tämän päätöksen sellaisiin valmisteleviin toimiin, jotka edelsivät vaihetta, jonka todettiin olleen virheellinen.

9 Koska sillä, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa komission päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen sellaisen menettelyvirheen vuoksi, joka koskee todistusvoimaiseksi saattamisen laiminlyöntiä, ei ole vaikutusta kyseisen päätöksen niiden valmistelevien toimien pätevyyteen, jotka tehtiin ennen sitä vaihetta, jossa virhe tapahtui, asianomaisia yrityksiä pitää kuulla uudestaan ennen kuin komissio tekee uuden päätöksen ainoastaan siltä osin kuin uuteen päätökseen sisältyy sellaisia väitteitä, jotka ovat uusia verrattuna niihin väitteisiin, jotka mainittiin kumotussa päätöksessä. Tässä suhteessa se, että uusi päätös tehdään sellaisissa tosiasiallisissa ja oikeudellisissa olosuhteissa, jotka poikkeavat sinä ajankohtana vallinneista olosuhteista, jona alkuperäinen päätös tehtiin, ei merkitse, että päätös sisältäisi uusia väitteitä.

10 Perustamissopimuksen 184 artikla on ilmaus yleisestä periaatteesta, jonka mukaan jokaiselle on, jotta hän voi saada häntä suoraan ja erikseen koskevan päätöksen kumotuksi, taattava oikeus riitauttaa sellaisten toimielinten aiempien säädösten, päätösten ja muiden toimien pätevyys, jotka muodostavat riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan, jos kyseisellä henkilöllä ei ollut oikeutta nostaa perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla kannetta näistä säädöksistä, joiden seuraukset hän joutuu kantamaan ilman, että hänellä olisi ollut tilaisuus vaatia niiden kumoamista.

Perustamissopimuksen 184 artiklaa on siis tulkittava laajasti, jotta taattaisiin toimielinten antamien säädösten tehokas laillisuusvalvonta. Tämän artiklan soveltamisalaan on kuuluttava sellaiset toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet, joilla, vaikka ne eivät muotonsa puolesta ole asetuksia, on vastaavia vaikutuksia, ja siihen on kuuluttava myös sellaiset toimielimen työjärjestyksen määräykset, joissa, vaikka ne eivät muodostakaan kanteen kohteena olevan päätöksen oikeudellista perustaa, määritellään päätöksen tekemiseksi vaaditut olennaiset menettelymääräykset ja joilla näin ollen taataan oikeusvarmuus niiden henkilöiden osalta, joille tämä päätös osoitetaan.

Kun kyse on komission kilpailuasioissa tekemästä päätöksestä nostetusta kumoamiskanteesta, komission työjärjestyksen määräyksistä voidaan näin ollen esittää lainvastaisuusväite sikäli kuin niillä varmistetaan yksityisten oikeussubjektien suoja. Kanteen kohteena olevan yksittäispäätöksen ja sen työjärjestyksen, jonka lainvastaisuuteen vedotaan, määräysten välillä on kuitenkin oltava välitön oikeudellinen yhteys.

11 Komission säädösten, päätösten ja muiden toimien todistusvoimaiseksi saattamisen yksityiskohdat, joista määrätään komission vuoden 1993 työjärjestyksen 16 artiklan ensimmäisessä kohdassa, ovat sellaisenaan riittävä tae, jolla voidaan riitatapauksessa varmistaa, että tiedoksi annetut tai julkaistut tekstit vastaavat täysin kollegion hyväksymää tekstiä ja tätä kautta myös laatijansa tahtoa. Koska tämä teksti liitetään pöytäkirjaan ja koska puheenjohtaja ja pääsihteeri allekirjoittavat pöytäkirjan ensimmäisen sivun, pöytäkirjan ja siihen liittyvien asiakirjojen välillä on yhteys, jonka nojalla voidaan varmistua kollegion päätöksen täsmällisestä sisällöstä ja muodosta.

12 Ei ole olemassa sellaista yhteisön oikeuden yleistä periaatetta, joka edellyttäisi sellaisen elimen, jossa on vireillä menettely, joka voi päätyä sakkojen määräämiseen, kokoonpanon pysymistä muuttumattomana.

13 Väitetiedoksiannon liitteitä, jotka eivät ole peräisin komissiosta, ei ole pidettävä neuvoston asetuksen N:o 1 3 artiklassa tarkoitettuna "asiakirjana" vaan todistusaineistona, johon komissio tukeutuu. Niinpä ne on saatettava vastaanottajan tietoon sellaisina kuin ne ovat. Komissio ei mitenkään riko edellä mainitun asetuksen N:o 1 3 artiklan säännöksiä, kun se antaa nämä liitteet tiedoksi alkukielisinä.

14 Puolustautumisoikeudet eivät edellytä, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukaisessa menettelyssä mukana olevat yritykset voisivat kommentoida kuulemisesta vastaavan neuvonantajan kertomusta. Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen taataan oikeudelliselta kannalta riittävästi silloin, kun eri elimille, jotka osallistuvat lopullisen päätöksen tekemiseen, on asianmukaisesti ilmoitettu ne väitteet ja perustelut, jotka yritykset ovat esittäneet vastauksena niihin komission niille tiedoksi antamiin väitteisiin ja todisteisiin, joilla komissio on perustellut väitteitään. Kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomus on yksinomaan komission sisäinen asiakirja, jolla on vain lausuntoarvo ja jonka tarkoituksena ei ole yritysten väitteiden ja perustelujen täydentäminen tai korjaaminen eikä uusien väitteiden tai uusien todisteiden esittäminen yrityksiä vastaan.

15 Asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaan tutkimusta koskevat päätökset ovat sellaisenaan toimenpiteitä, joista voidaan perustamissopimuksen 173 artiklan nojalla nostaa kumoamiskanne.

Komission perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisesta tekemästä lopullisesta päätöksestä nostetun kumoamiskanteen yhteydessä yritys ei voi vedota sellaisen tutkimusta koskevan päätöksen lainvastaisuuteen, joka oli osoitettu sille ja josta se ei ole nostanut kannetta määräajassa. Sen sijaan yrityksellä on oikeus riitauttaa kyseisen kanteen yhteydessä, siltä osin kuin komission hankkimia asiakirjoja käytetään sitä vastaan, sellaisille muille yrityksille osoitettujen, tutkimuksia koskevien päätösten lainmukaisuus, joiden osalta ei ole selvää, että sillä olisi ilman muuta ollut oikeus riitauttaa niiden lainmukaisuus nostamalla niistä kanne. Samoin yrityksellä on oikeus komission lopullisesta päätöksestä nostamansa kumoamiskanteen yhteydessä riitauttaa ne edellytykset, joita noudattaen tutkimus suoritettiin.

16 Asetuksen N:o 17 14 artiklan 2 kohdasta seuraa, että pelkän valtuutuksen nojalla suoritettavat tutkimukset tukeutuvat siihen, että yritykset tekevät vapaaehtoisesti yhteistyötä. Silloin kun yritys on tosiasiallisesti tehnyt yhteistyötä valtuutuksen nojalla tehdyssä tutkimuksessa, peruste, jonka mukaan viranomainen on suorittanut kyseisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön yksityisten toimintojen osalta liian pitkälle meneviä toimenpiteitä, on perusteeton, koska ei ole vedottu mihinkään seikkoihin sen osoittamiseksi, että komissio olisi mennyt pidemmälle kuin mihin yritys on yhteistyön puitteissa suostunut.

17 Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen perustavanlaatuisena periaatteena on taattava paitsi sellaisissa hallinnollisissa menettelyissä, jotka saattavat johtaa seuraamuksiin, myös sellaisissa edeltävää tutkintaa koskevissa menettelyissä, kuten asetuksen N:o 17 11 artiklassa tarkoitettujen tietojensaantipyyntöjen yhteydessä, joilla voi olla ratkaiseva merkitys katsottaessa yritysten menettelytavat lainvastaisiksi, jolloin yritys joutuu vastuuseen teoistaan.

Siitä huolimatta, että komissiolla on asetuksen N:o 17 11 artiklan 2 ja 5 kohdan tehokkaan vaikutuksen toteutumisen turvaamiseksi oikeus vaatia yritystä toimittamaan kaikki tarvittavat sen tiedossa mahdollisesti olevat tosiasioita koskevat tiedot ja tarvittaessa sen hallussa olevat kyseisiä seikkoja koskevat asiakirjat, vaikka niiden perusteella voitaisiin osoittaa kyseisen yrityksen tai jonkin toisen yrityksen olleen osallisena kilpailua rajoittavassa toiminnassa, komissio ei kuitenkaan voi tietojensaantipyyntöä koskevalla päätöksellä loukata yrityksen puolustautumisoikeuksia. Komissio ei voi näin ollen velvoittaa yritystä antamaan sellaisia vastauksia, joiden seurauksena sen olisi myönnettävä sellainen kilpailusääntöjen rikkominen, jonka toteennäyttäminen kuuluu komissiolle.

18 Asetuksen N:o 17 14 artiklan ja 20 artiklan 1 kohdan mukaan tutkimuksissa kerättyjä tietoja ei voida käyttää muihin kuin tutkimusvaltuutuksessa tai tutkimusta koskevassa päätöksessä mainittuihin tarkoituksiin. Tällä vaatimuksella pyritään takaamaan paitsi salassapitovelvollisuuden noudattaminen niin myös yritysten puolustautumisoikeudet.

Ei kuitenkaan voida päätellä, että komissio ei voisi aloittaa tutkimusmenettelyä selvittääkseen niiden tietojen paikkansapitävyyden, joista se on sattumanvaraisesti saanut tiedon aiemman tutkimuksen yhteydessä, tai täydentääkseen tällaisia tietoja, jos nämä tiedot osoittaisivat perustamissopimuksen kilpailua koskevien määräysten vastaisten menettelytapojen olemassaolon. Lisäksi komissiolla, joka on saanut asiakirjat yhdessä asiassa ja käyttänyt niitä todisteena aloittaakseen toisen menettelyn, on oikeus vaatia tätä jälkimmäistä menettelyä koskevien valtuutuksien tai tutkimusta koskevien päätösten perusteella uutta jäljennöstä näistä asiakirjoista ja käyttää niitä sitten todisteena tässä jälkimmäisessä menettelyssä.

Päinvastainen ratkaisu näet menisi pidemmälle kuin on tarpeen salassapitovelvollisuuden noudattamisen ja puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen takaamiseksi ja se näin ollen estäisi perusteettomasti komissiota täyttämästä tehtäväänsä kilpailusääntöjen noudattamisen valvojana yhteismarkkinoilla.

19 Se, että yritys kieltäytyy vastaamasta tietojensaantipyyntöihin, jotka komissio on esittänyt asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla, tai että se ei pysty vastaamaan niihin, ei sellaisenaan voi olla todiste kyseisen yrityksen osallisuudesta yhteisjärjestelyyn.

202 Missään säännöksessä ei kielletä komissiota antamasta asianosaisille tiedoksi väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen uusia asiakirjoja, joiden komissio katsoo tukevan väitteitänsä, kunhan komissio antaa yrityksille tarpeeksi aikaa huomautusten esittämiselle niiden suhteen. Tällöin sillä seikalla, ettei jotain asiakirjaa ole mainittu väitetiedoksiannossa eikä liitetty siihen, ei sellaisenaan ole merkitystä päätöksen lainmukaisuuden kannalta.

21 Kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jossa useat tuottajat ovat useiden vuosien ajan tavoitelleet sitä, että ne voisivat yhdessä ohjata markkinoita, komissiolta ei voida edellyttää, että se yksilöisi kunkin yrityksen ja kunkin hetken osalta täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kun perustamissopimuksen 85 artiklassa joka tapauksessa tarkoitetaan kumpaakin näistä kilpailusääntöjen rikkomisen muodoista.

Komissiolla on näin ollen oikeus luonnehtia tällainen monitahoinen kilpailusääntöjen rikkominen sopimukseksi "ja/tai" yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kunhan rikkominen koostuu tekijöistä, jotka on luokiteltava "sopimukseksi", ja tekijöistä, jotka on luokiteltava "yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi". Tällaisessa tilanteessa kaksitahoista luonnehtimista ei ole ymmärrettävä siten, että tällainen luonnehdinta edellyttäisi samanaikaisesti ja kumulatiivisesti näyttöä siitä, että kukin näistä tosiseikoista olisi osa sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan perustaa, vaan sen on ymmärrettävä tarkoittavan sitä kokonaisuutta, johon kuuluu tosiseikkoja, joista tietyt on luonnehdittu perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi sopimukseksi ja toiset siinä tarkoitetuksi yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi; kyseisessä kohdassa ei ole erityistä luonnehdintaa tämäntyyppisille monitahoisille kilpailusääntöjen rikkomisille.

22 Vaikka perustamissopimuksen 85 artiklassa erotetaan käsite "yhdenmukaistetut menettelytavat" käsitteistä "yritysten välinen sopimus" tai "yritysten yhteenliittymien päätös", näin tehdään tarkoituksessa saattaa kyseisessä artiklassa annettujen kieltojen soveltamisalaan sellainen yritysten välisen yhteistoiminnan muoto, jolla korvataan tietoisesti kilpailun riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä ilman, että jouduttaisiin tekemään varsinaista sopimusta. Yhteistoiminnan ja yhteistyön kriteerejä, jotka eivät edellytä todellisen "suunnitelman" laatimista, on tulkittava perustamissopimuksen kilpailua koskeviin sääntöihin kuuluvan sellaisen ajatuksen valossa, jonka mukaan jokaisen taloudellisen toimijan on määriteltävä itsenäisesti se toimintatapa, jota se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Vaikka pitää paikkansa, että tämä itsenäisyyden edellytys ei sulje pois taloudellisten toimijoiden oikeutta sopeutua älykkäästi kilpailijoidensa todettuun tai niiltä odotettuun käyttäytymiseen, se on kuitenkin jyrkästi ristiriidassa sen kanssa, että tällaisten toimijoiden välillä olisi suoria tai epäsuoria kontakteja, joiden tarkoituksena on joko vaikuttaa jonkin tosiasiallisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle se, kuinka yritys itse on päättänyt käyttäytyä tai kuinka se aikoo itse käyttäytyä markkinoilla, tai joilla on tällaisia vaikutuksia.

23 Kun komission ratkaisutoiminta, jonka päätteeksi kilpailusääntöjen rikkominen todetaan, perustuu olettamukseen siitä, että toteennäytettyjä seikkoja ei voida selittää muuten kuin yritysten harjoittamalla yhteistoiminnalla, riittää, että asianosaiset voivat näyttää toteen seikkoja, jotka valottavat eri tavalla komission toteennäyttämiä seikkoja ja joiden nojalla näin ollen voidaan korvata komission tosiasioille antama selitys toisella selityksellä.

Sen sijaan silloin, kun näyttö yritysten yhteistoiminnasta ei perustu pelkkään toteamukseen markkinakäyttäytymisien samansuuntaisuudesta vaan asiakirjoihin, joista ilmenee, että menettelytavat olivat yhteistoiminnan tulosta, kyseisten yritysten tehtävänä ei ole pelkästään esittää vaihtoehtoista selitystä komission määrittämille tosiseikoilla, vaan niiden on myös kiistettävä sellaisten tosiseikkojen olemassaolo, jotka on näytetty toteen komission esittämillä asiakirjoilla.

24 Yritystä voidaan pitää vastuussa kokonaisvaltaisesta yhteisjärjestelystä, joka koostuu siitä, että usean vuoden ajan on säännöllisesti järjestetty kilpailevien tuottajien välisiä kokouksia, joiden aiheena oli sellaisten lainvastaisten menettelytapojen käyttöönottaminen, joilla oli tarkoitus järjestää keinotekoisesti tiettyjen markkinoiden toimintaa, vaikka on näytetty toteen, että yritys on välittömästi osallistunut vain yhteen tai useampaan yhteisjärjestelyn osatekijöistä, jos toisaalta se tiesi tai sen olisi väistämättä pitänyt tietää, että salainen yhteistyö, johon se osallistui, kuului kokonaissuunnitelmaan, jonka tarkoituksena oli vääristää normaalia kilpailua, ja jos toisaalta tämä kokonaissuunnitelma kattoi kaikki osatekijät, joista yhteisjärjestely muodostui.

25 Kun perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkominen on näytetty toteen, on määritettävä se luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka vastasi yrityksen toiminnasta silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin, jotta hän tai se kantaisi vastuun tästä rikkomisesta.

Kun sen ajankohdan, jona kilpailusääntöjä rikottiin, ja sen ajankohdan, jona kyseinen yritys saatetaan vastuuseen rikkomisesta, välillä yrityksen toiminnasta vastannut henkilö on oikeudellisesti lakannut olemasta, on kuitenkin ensiksi yksilöitävä ne aineelliset tekijät ja ihmiset, jotka ovat myötävaikuttaneet rikkomiseen, jotta tämän jälkeen voidaan yksilöidä henkilö, joka on ryhtynyt vastaamaan tämän kokonaisuuden toiminnasta, jotta vältettäisiin se, että yritys voi välttyä kantamasta vastuuta rikkomisesta sen johdosta, että yrityksen toiminnasta sinä ajankohtana, jona kilpailusääntöjä rikottiin, vastannutta henkilöä ei enää ole.

26 Se, että tytäryhtiö on eri oikeushenkilö, ei riitä estämään sitä, että emoyhtiön katsottaisiin olevan vastuussa tytäryhtiönsä käyttäytymisestä erityisesti silloin, kun tytäryhtiö ei itsenäisesti määrää markkinakäyttäytymisestään vaan noudattaa olennaista osaa emoyhtiön sille antamista ohjeista.

27 Kilpailuasioissa asiakirjavihkoon tutustumista koskevan oikeuden tavoitteena on, että se, jolle väitetiedoksianto on osoitettu, voi saada tietoonsa komission asiakirjavihkossa mainitut todisteet, jotta se voi näiden todisteiden perusteella esittää tehokkaasti näkökantansa niistä johtopäätöksistä, joihin komissio on väitetiedoksiannossaan päätynyt.

Oikeus tutustua asiakirjavihkoon on siis yksi menettelyllisistä takeista, joiden tarkoituksena on puolustautumisoikeuksien suojaaminen, joka on perustavanlaatuinen periaate, jonka tehokas noudattaminen edellyttää, että yritykselle on jo hallinnollisen menettelyn vaiheessa annettu tilaisuus esittää tehokkaasti näkökantansa niiden tosiseikkojen, väitteiden ja muiden seikkojen paikkansapitävyydestä ja asiaankuuluvuudesta, joihin komissio vetoaa.

Asetukseen N:o 17 perustuvassa kontradiktorisessa menettelyssä ei tämän johdosta ole yksinomaan komission asiana päättää, mitkä asiakirjat ovat hyödyllisiä puolustautumisen kannalta. Kun otetaan huomioon asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden yleinen periaate, ei voida hyväksyä sitä, että komissio voisi yksin päättää, käyttääkö se joitain asiakirjoja yrityksiä vastaan, kun yrityksillä ei ole ollut oikeutta tutustua niihin ja kun ne näin ollen eivät ole voineet vastaavasti päättää, käyttävätkö ne niitä puolustuksessaan.

Oikeus tutustua asiakirjoihin ei kuitenkaan voi koskea toimielimen sisäisiä asiakirjoja, muiden yritysten liikesalaisuuksia eikä muita luottamuksellisia tietoja.

28 Kilpailuasioita koskevassa hallinnollisessa menettelyssä se, että yrityksen puolustautumisoikeuksia on loukattu komission asiakirjavihkoon tutustumista koskevan oikeuden saamisen osalta, voi kuitenkin johtaa sen päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen, kumoamiseen vain jos yritykselle tähän asiakirjavihkoon tutustumista koskevan oikeuden osalta asetetuilla edellytyksillä on ollut vaikutusta kyseisen yrityksen puolustautumismahdollisuuksiin. Tältä osin riittää, kun näytetään, että kyseiseen asiakirjavihkoon sisältyneiden tiettyjen asiakirjojen salaaminen on voinut vaikuttaa asianosaisen vahingoksi menettelyn kulkuun ja päätöksen sisältöön.

Tällaisessa tapauksessa hallinnollisen menettelyn vaiheessa tehtyjä puolustautumisoikeuksien loukkaamisia ei voida korjata ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä, jossa harjoitettu valvonta kohdistuu pelkästään esitettyihin kanneperusteisiin ja joka näin ollen ei voi korvata hallinnollisessa menettelyssä tehtyä asian täydellistä tutkintaa.

29 Asetuksen N:o 2988/74, joka koskee vanhentumisaikoja liikennettä ja kilpailua koskevissa menettelyissä ja niissä määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa, 3 artiklan tarkoituksena on, että vanhentumisaika keskeytyy siksi ajaksi kun komissio ei voi puuttua asiaan siitä riippumattomasta objektiivisesta syystä, joka liittyy juuri siihen, että asia on kanteen nostamisen johdosta vireillä. Komission päätöstä, jolla määrätään sakkoja, ei nimittäin voida pitää lopullisena niin kauan kuin lainmukainen määräaika kanteen nostamiselle siitä ei ole vielä päättynyt tai kun asia mahdollisesti on kanteen nostamisen johdosta vireillä.

30 Perustamissopimuksen 190 artiklassa edellytettyjen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimenpiteen luonteen mukaisia, ja niissä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava yhteisön toimielimen toimenpiteen perustelut siten, että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviää sen syyt, ja siten, että toimivaltainen tuomioistuin voi valvoa toimenpiteen laillisuutta.

Sellaisen päätöksen osalta, jossa usealle yritykselle määrätään sakkoja yhdestä yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, perusteluvelvollisuuden laajuutta on arvioitava erityisesti sen seikan perusteella, että kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus on määritettävä erittäin monien seikkojen, kuten erityisesti asiaan liittyvien erityisolosuhteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen perusteella, vaikka huomioon otettavista perusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Lisäksi vahvistaessaan kunkin sakon suuruuden komissiolla on harkintavaltaa, eikä sillä voida katsoa olevan velvollisuutta soveltaa tätä varten täsmällistä matemaattista kaavaa.

On tosin toivottavaa, että voidakseen määrittää kantansa tietoisina kaikista seikoista yritykset voisivat komission sopivaksi harkitsemalla tavalla saada yksityiskohtaisen tiedon sen sakon laskentatavasta, joka niiden maksettavaksi on määrätty, ilman että yritysten olisi tätä varten nostettava tuomioistuimessa kanne päätöksestä.

Tällaiset numeeriset tiedot eivät kuitenkaan muodosta päätöksen tekemisen jälkeen ilmoitettuja lisäperusteluja, vaan niillä ilmaistaan päätöksessä ilmoitettuja kriteerejä lukuina, silloin kun nämä kriteerit voidaan ilmaista määrällisesti.

31 Silloin kun yritys on käyttäytymisellään rikkonut perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa, se ei voi välttyä seuraamuksilta sillä perusteella, että toiselle taloudelliselle toimijalle ei ole määrätty sakkoa, ottaen huomioon, että tätä taloudellista toimijaa koskevaa tapausta ei ole saatettu yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi.

32 Asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan soveltaminen voi merkitä kieltoa jatkaa tiettyjä toimintoja tai menettelytapoja tai ylläpitää tiettyjä tilanteita, joiden lainvastaisuus on todettu, mutta myös kieltoa jatkossa käyttäytyä samalla tavalla. Koska asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohtaa on sovellettava sen mukaan, mitä todettu rikkominen edellyttää, komissiolla on oikeus täsmentää kyseisille yrityksille kuuluvien velvoitteiden laajuutta, jotta tämä rikkominen päättyisi. Tällaisten yrityksille asetettujen velvoitteiden on oltava asianmukaisia ja tarpeellisia tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli asiassa rikottujen sääntöjen mukaisen laillisen oikeustilan palauttamiseksi.

Asianosaiset

Yhdistetyissä asioissa T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94, T-314/94, T-315/94, T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94,

Limburgse Vinyl Maatschappij NV, Belgian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Bryssel, edustajanaan asianajaja Inne G. F. Cath, Hoge Raad der Nederlanden, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Lambert Dupong, 4-6 rue de la Boucherie,

Elf Atochem SA, Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Pariisi, edustajinaan asianajajat Xavier de Roux, Charles-Henri Léger ja Jacques-Philippe Gunther, Pariisi, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Jacques Loesch, 11 rue Goethe,

BASF AG, Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Ludwigshafen (Saksa), edustajanaan asianajaja Ferdinand Hermanns, Düsseldorf, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Jacques Loesch ja Marc Wolters, 11 rue Goethe,

Shell International Chemical Company Ltd, Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Lontoo, edustajinaan Kenneth B. Parker, QC, Englannin ja Walesin asianajajayhteisö, ja solicitor John W. Osborne, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Jean Hoss, 2 place Winston Churchill,

DSM NV ja DSM Kunststoffen BV, Alankomaiden oikeuden mukaan perustettuja yhtiöitä, kotipaikka Heerlen (Alankomaat), edustajanaan asianajaja Inne G. F. Cath, Hoge Raad der Nederlanden, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Lambert Dupong, 4-6 rue de la Boucherie,

Wacker-Chemie GmbH, Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka München (Saksa),

Hoechst AG, Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Frankfurt am Main (Saksa),

edustajinaan asianajajat Hans Hellmann ja Hans-Joachim Hellmann, Köln, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Jacques Loesch ja Marc Wolters, 11 rue Goethe,

Société artésienne de vinyle, Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Pariisi, edustajanaan asianajaja Bernard van de Walle de Ghelcke, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Alex Schmitt, 7 Val Sainte-Croix,

Montedison SpA, Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Milano (Italia), edustajinaan asianajajat Giuseppe Celona ja Giorgio Aghina, Milano, ja asianajaja Piero Angelo Maria Ferrari, Rooma, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Georges Margue, 20 rue Philippe II,

Imperial Chemical Industries plc, Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Lontoo, edustajinaan David Vaughan, QC, ja barrister David Anderson, Englannin ja Walesin asianajoyhteisö, sekä solicitor Victor White ja solicitor Richard Coles, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Lambert Dupong, 4-6 rue de la Boucherie,

Hüls AG, Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Marl (Saksa), edustajanaan aluksi asianajaja Hansjürgen Herrmann, Köln, ja sittemmin asianajaja Frank Montag, Köln, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Jacques Loesch, 11 rue Goethe,

Enichem SpA, Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Milano, edustajinaan asianajaja Mario Siragusa, Rooma, ja asianajaja Francesca Maria Moretti, Bologna, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Elvinger, Hoss ja Prussen, 2 place Winston Churchill,

kantajina,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään aluksi oikeudellisen yksikön virkamiehet Berend Jan Drijber, Julian Currall ja Marc van der Woude, avustajinaan asianajaja Éric Morgan de Rivery, Pariisi, asianajaja Alexander Böhlke, Frankfurt am Main, barrister David Lloyd Jones, Englannin ja Walesin asianajoyhteisö, asianajaja Renzo Maria Morresi, Bologna, ja Nicholas Forwood, QC, sekä sittemmin Julian Currall, avustajanaan lisäksi vielä asianajaja Marc van der Woude, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

joissa kantajat vaativat yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 27 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/599/EY (IV/31.865 - PVC) (EYVL L 239, s. 14),

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja V. Tiili sekä tuomarit K. Lenaerts ja A. Potocki,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 9.-12.2.1998 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteiden perustana olevat tosiseikat

1 Euroopan yhteisöjen komissio ryhtyi 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpano-asetus) (EYVL 1962, 13, s. 204; jäljempänä asetus N:o 17) 14 artiklan perusteella 13. ja 14.10.1983 tekemiensä tarkastusten perusteella tutkimaan polyvinyylikloridia (jäljempänä PVC) koskevaa tapausta. Tämän johdosta se teki useita tarkastuksia asianomaisten yritysten tiloissa ja esitti näille yrityksille useita tietojensaantipyyntöjä.

2 Komissio aloitti 24.3.1988 asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan nojalla omasta aloitteestaan menettelyn 14:ää PVC:n valmistajaa vastaan. Se osoitti 5.4.1988 kullekin näistä yrityksistä neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, 127, s. 2268; jäljempänä asetus N:o 99/63/ETY) 2 artiklan 1 kohdassa säädetyn väitetiedoksiannon. Kaikki ne yritykset, joille väitetiedoksianto oli osoitettu, esittivät huomautuksensa vuoden 1988 kesäkuussa. Shell International Chemical Company Ltd:tä lukuun ottamatta näitä kaikkia yrityksiä kuultiin vuoden 1988 syyskuussa.

3 Kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevä neuvoa-antava komitea antoi 1.12.1988 lausuntonsa alustavasta ehdotuksesta komission päätökseksi.

4 Menettelyn päätteeksi komissio teki 21.12.1988 päätöksen 89/190/ETY (IV/31.865, PVC) ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta (EYVL 1989, L 74, s. 1; jäljempänä alkuperäinen päätös tai vuoden 1988 päätös). Tässä päätöksessään komissio määräsi perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta seuraamuksia seuraaville PVC:n tuottajille: Atochem SA, BASF AG, DSM NV, Enichem SpA, Hoechst AG, Hüls AG, Imperial Chemical Industries plc, Limburgse Vinyl Maatschappij NV, Montedison SpA, Norsk Hydro AS, Sociéte artésienne de vinyle, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay et Cie ja Wacker-Chemie GmbH.

5 Kaikki nämä yritykset Solvay et Cie -nimistä yritystä (jäljempänä Solvay) lukuun ottamatta nostivat yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tästä päätöksestä kanteen, jossa ne vaativat päätöksen kumoamista.

6 Asiassa T-106/89, Norsk Hydro vastaan komissio, 19.6.1990 antamassaan määräyksessä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti Norsk Hydro AS:n nostaman kanteen tutkimatta.

7 Rekisteriin asianumeroilla T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 ja T-104/89 merkityt asiat yhdistettiin suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.

8 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi yhdistetyissä asioissa T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 ja T-104/89, BASF ym. vastaan komissio, 27.2.1992 antamassaan tuomiossa (Kok. 1992, s. II-315) vuoden 1988 päätöksen mitättömäksi.

9 Komission haettua muutosta tähän tuomioon yhteisöjen tuomioistuin kumosi asiassa C-137/92 P, komissio vastaan BASF ym., 15.6.1994 antamallaan tuomiolla (Kok. 1994, s. I-2555; jäljempänä 15.6.1994 annettu tuomio) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion ja vuoden 1988 päätöksen.

10 Tämän tuomion johdosta komissio teki 27.7.1994 uuden päätöksen, joka koski niitä tuottajia, joista alkuperäisessä päätöksessä oli kyse, Solvayta ja Norsk Hydro AS:ää (jäljempänä Norsk Hydro) lukuun ottamatta [EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 27 päivänä heinäkuuta 1994 tehty komission päätös 94/559/EY (IV/31.865 - PVC) (EYVL L 239, s. 14; jäljempänä Päätös)].

11 Tässä Päätöksessä todetaan muun muassa seuraavaa:

"1 artikla

BASF AG, DSM NV, Elf Atochem SA, Enichem SpA, Hoechst AG, Hüls AG, Imperial Chemical Industries plc, Limburgse Vinyl Maatschappij NV, Montedison SpA, Société artésienne de vinyle SA, Shell International Chemical [Company] Ltd ja Wacker-Chemie GmbH ovat rikkoneet tässä päätöksessä mainittuina ajanjaksoina perustamissopimuksen 85 artiklan määräyksiä osallistuessaan (yhdessä Norsk Hydron - - ja Solvayn - - ) kanssa sopimuksiin ja/tai yritysten yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joita on noudatettu arviolta ainakin noin vuoden 1980 elokuusta alkaen ja joiden nojalla tuottajat, jotka toimittavat PVC:tä yhteismarkkinoiden alueella ovat osallistuneet säännöllisin väliajoin pidettäviin kokouksiin vahvistaakseen 'tavoitteellisia' hintoja ja 'tavoitteellisia' kiintiöitä, suunnitellakseen yhdenmukaistettuja aloitteita hintatason korottamiseksi ja valvoakseen näiden salaisten järjestelyjen toteutumista.

2 artikla

Edellä 1 artiklassa mainittujen yritysten, jotka vielä toimivat PVC-alalla, lukuun ottamatta Norsk Hydroa - - ja Solvayta - - , jotka jo on määrätty lopettamaan kilpailusääntöjen rikkominen, on välittömästi lopetettava edellä mainitut rikkomiset (jos ne eivät vielä ole lopettaneet niitä) ja pidättäydyttävä jatkossa PVC-alalla harjoittamassaan toiminnassa kaikista sellaisista sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoitus voi olla samanlainen tai vastaava tai joilla voi olla samanlaisia tai vastaavia seurauksia, mukaan lukien kaikkien sellaisten tietojen vaihto, jotka yleensä ovat liikesalaisuuksia ja joiden vaihtamisella menettelyyn osallistuvat saisivat suoraan tai välillisesti tietoja muiden tuottajien tuotannosta, toimituksista, varastojen koosta, myyntihinnoista tai investointikustannuksista tai -suunnitelmista tai tietoja, joiden nojalla ne voisivat panna täytäntöön hintoja tai markkinoiden jakamista yhteisössä koskevan nimenomaisen tai hiljaisen sopimuksen tai noudattaa hintoja tai markkinoiden jakamista yhteisössä koskevaa yhdenmukaistettua menettelytapaa. Kaikki yleisluonteoisten tietojen vaihtamista koskevat järjestelmät, joihin tuottajat osallistuvat PVC-alalla, on toteutettava siten, etteivät ne koske sellaisia tietoja, joiden perusteella on mahdollista yksilöidä tiettyjen tuottajien käyttäytyminen; yritysten on erityisesti pidättäydyttävä vaihtamasta keskenään sellaisia lisätietoja, joilla on merkitystä kilpailun kannalta ja jotka eivät kuulu tällaisen järjestelmän piiriin.

3 artikla

Tässä päätöksessä tarkoitettujen yritysten maksettavaksi määrätään 1 artiklassa todetun rikkomisen vuoksi seuraavat sakot:

i) BASF AG: 1 500 000 ecun suuruinen sakko;

ii) DSM NV: 600 000 ecun suuruinen sakko;

iii) Elf Atochem SA: 3 200 000 ecun suuruinen sakko;

iv) Enichem SpA: 2 500 000 ecun suuruinen sakko;

v) Hoechst AG: 1 500 000 ecun suuruinen sakko;

vi) Hüls AG: 2 200 000 ecun suuruinen sakko;

vii) Imperial Chemical Industiries plc: 2 500 000 ecun suuruinen sakko;

viii) Limburgse Vinyl Maatschappij NV: 750 000 ecun suuruinen sakko;

ix) Montedison SpA: 1 750 000 ecun suuruinen sakko;

x) Société artésienne de vinyle SA: 400 000 ecun suuruinen sakko;

xi) Shell International Chemical Company Ltd: 850 000 ecun suuruinen sakko;

xii) Wacker-Chemie GmbH: 1 500 000 ecun suuruinen sakko."(1)

Oikeudenkäyntimenettely

12 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 5.-14.10.1994 toimittamillaan eri kannekirjelmillä Limburgse Vinyl Maatschappij NV (jäljempänä LVM), Elf Atochem, BASF AG (jäljempänä BASF), Shell International Chemical Company Ltd (jäljempänä Shell), DSM NV ja DSM Kunststoffen BV (jäljempänä DSM), Wacker-Chemie GmbH (jäljempänä Wacker), Hoechst AG (jäljempänä Hoechst), Société artésienne de vinyle (jäljempänä SAV), Montedison SpA (jäljempänä Montedison), Imperial Chemical Industries plc (jäljempänä ICI), Hüls AG (jäljempänä Hüls) ja Enichem SpA (jäljempänä Enichem) nostivat nyt esillä olevat kanteet.

13 Laajennetun kolmannen jaoston jäsenet ja asianosaiset pitivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan nojalla neuvottelun 6.4.1995. Neuvottelussa asianosaiset suostuivat kirjallisen menettelyn keskeyttämiseen ja sellaisen suullisen käsittelyn järjestämiseen, jossa tarkastellaan vain oikeudenkäyntiväitteitä, ja asianosaiset esittivät huomautuksensa myös asioiden T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94, T-314/94, T-315/94, T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94 yhdistämisestä.

14 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, jossa tarkastellaan vain oikeudenkäyntiväitteitä, ilman edeltäviä asian selvittämistoimia tai prosessinjohtotoimia.

15 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 25.4.1995 antamalla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) toisiinsa liittyvät asiat T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94, T-314/94, T-315/94, T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94 yhdistettiin suullista käsittelyä varten työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti.

16 Suullinen käsittely käytiin 13. ja 14.6.1995.

17 Laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 14.7.1995 antamalla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) suullinen käsittely määrättiin uudelleen aloitettavaksi ja yhdistämispäätös peruttiin.

18 Kirjallinen menettely päättyi 20.2.1996.

19 Prosessinjohtotoimina ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) ilmoitti asianosaisille 7.5.1997 päivätyllä kirjeellään päätöksestään myöntää jokaiselle kantajalle oikeuden tutustua komission asiakirja-aineistoon Päätökseen johtaneessa asiassa lukuun ottamatta komission sisäisiä asiakirjoja ja niitä asiakirjoja, joissa mainitaan liikesalaisuuksia tai muita luottamuksellisia tietoja.

20 Tutustuttuaan asiakirja-aineistoon vuoden 1997 kesä- ja heinäkuussa kaikki kantajat, asian T-315/94 ja asian T-316/94 kantajia lukuun ottamatta, toimittavat huomautuksensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon tapauksesta riippuen vuoden 1997 heinä- tai syyskuussa. Komissio esitti vastaukseksi esittämänsä huomautukset vuoden 1997 joulukuussa.

21 Asianosaisia kuultuaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja yhdisti uudelleen 22.1.1998 antamallaan määräyksellä nyt kyseessä olevat asiat suullista käsittelyä varten.

22 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja prosessinjohtotoimina se pyysi asianosaisia vastaamaan tiettyihin kirjallisiin kysymyksiin ja esittämään tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset toimivat pyydetyllä tavalla.

23 Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 9.-12.2.1996 pidetyssä istunnossa.

24 Tässä yhteydessä asianosaiset ilmoittivat, ettei niillä ole mitään sitä vastaan, että asiat yhdistettäisiin tuomion antamista varten.

25 Istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen muodostivat jaoston puheenjohtaja V. Tiili sekä C. P. Briët, K. Lenaerts, A. Potocki ja J. D. Cooke. Koska tuomari Briët'n toimikausi päättyi 17.9.1998, tästä tuomiosta neuvottelivat ja sen antoivat työjärjestyksen 32 artiklan 1 kohdan mukaisesti ne kolme tuomaria, jotka ovat allekirjoittaneet tuomion.

Asianosaisten vaatimukset

26 Jokainen kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa kokonaan tai osittain Päätöksen,

- toissijaisesti kumoaa määräyksen siitä sakosta, joka se on määrätty maksamaan tai pienentää sen määrää ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

27 Asioissa T-315/94, T-316/94 ja T-329/94 Wacker, Hoechst ja Hüls vaativat myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- määrää liittämään asiakirja-aineistoon kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan kertomuksen ja velvoittaa antamaan sen tiedoksi kantajalle ja

- määrää antamaan kuulemistilaisuudesta laaditun pöytäkirjan liitteineen tiedoksi kantajalle.

28 Asioissa T-315/94 ja T-329/94 Wacker ja Hüls vaativat lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- määrää vastaajan toimittamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle riidanalaiseen päätökseen liittyviä prosessuaalisia kysymyksiä koskevan oikeudellisen yksikön lausunnon ja antamaan sen niille tiedoksi.

29 Asioissa T-315/94 ja T-316/94 Wacker ja Hoechst vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- ottaa huomioon asiassa T-92/89 kertyneen oikeudenkäyntiaineiston.

30 Asiassa T-325/94 Montedison vaatii myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- velvoittaa komission maksamaan vahingonkorvausta määrän, joka vastaa vakuuden asettamisesta aiheutuneita kuluja ja kaikkia muita Päätöksestä aiheutuneita kuluja,

- liittää tämän asian asiakirja-aineistoon asian T-104/89 oikeudenkäyntiasiakirjat ja muut asiakirjat, ja

- kuulee todistajana henkilöä, joka oli Montedisonin hallituksen varapuheenjohtaja 1.11.1982, ja henkilöä, joka oli yhtiön vastaava johtaja 1.11.1982.

31 Komissio vaatii näissä kussakin asiassa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa kanteen ja

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Kanneperusteiden tutkittavaksi ottaminen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan, 46 artiklan 1 kohdan ja 48 artiklan 2 kohdan kannalta

32 Komissio on esittänyt kantajien esittämiä kanneperusteita vastaan useita oikeudenkäyntiväitteitä, jotka tapauskohtaisesti perustuvat joko työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohtaan tai sen 48 artiklan 2 kohtaan. Myös yksi kantajista on esittänyt oikeudenkäyntiväitteen, joka perustuu työjärjestyksen 46 artiklan 1 kohtaan. Kutakin tutkimatta jättämistä koskevaa oikeudenkäyntiväitteiden ryhmää tarkastellaan erikseen.

I Työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohtaan perustuvat oikeudenkäyntiväitteet

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

33 Komissio toteaa, että Montedison viittaa vastauskirjelmässään yleisesti niihin kaikkiin oikeudenkäyntiväitteisiin, jotka asianosaiset olivat yhteisissä suullisissa lausumissaan esittäneet 13. ja 14.6.1995 pidetyssä istunnossa. Näitä lausumia ei komission mukaan ole liitetty sen kirjelmään, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oletettiin olevan tietoinen niistä.

34 Komissio korostaa myös, että Enichem luettelee vastauskirjelmänsä oikeudenkäyntiväitteitä koskevan osan johdannossa kaikki ne oikeudenkäyntiväitteet, jotka kantajat olivat yhteisissä suullisissa lausumissaan tehneet 13. ja 14.6.1995 pidetyssä istunnossa, ja esittää nämä väitteet omasta puolestaan. Tätä varten Enichem on liittänyt vastauskirjelmäänsä kantajien kaikkien asianajajien suulliset lausumat puhtaaksi kirjoitettuina.

35 Tällaiset viittaukset eivät komission mukaan kuitenkaan ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan säännösten mukaisia (asia T-56/92, Koelman v. komissio, tuomio 29.11.1993, Kok. 1993, s. II-1267, 21-23 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei komission mukaan näet voi toimia kantajan asemesta ja yrittää itse etsiä ja yksilöidä niihin asiakirjoihin, joihin viitataan, sisältyviä sellaisia tekijöitä, joita se voisi pitää sellaisena, että niillä voitaisiin perustella kannekirjelmässä esitetyt vaatimukset.

36 Komissio väittää myös, että ne Shellin perusteet, jotka se on pääpiirteittäin esittänyt vastauskirjelmässään ja kehittänyt edelleen vastauskirjelmänsä liitteissä, on jätettävä tutkimatta ja huomiotta (asia C-347/88, komissio v. Kreikka, tuomio 13.12.1990, Kok. 1990, s. I-4747, 29 kohta; asia C-43/90, komissio v. Saksa, tuomio 13.3.1992, Kok. 1992, s. I-1909, 8 kohta; asia T-37/91, ICI v. komissio, tuomio 29.6.1995, Kok. 1995, s. II-1901, 46 kohta ja asia T-85/92, de Hoe v. komissio, määräys 28.4.1993, Kok. 1993, s. II-523).

37 Kirjelmistä on komission mukaan näet ilmettävä selvästi kaikki tapausta koskevat tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja niissä on kannetta lukuun ottamatta vastattava vastapuolen edelliseen kirjelmään. Kun Shell näin viittaa sellaisiin liitteenä oleviin asiakirjoihin, jotka muissa asioissa edustajina toimivat asianajajat ovat esittäneet, se pakottaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yrittämään itse yksilöidä ne tekijät, joihin se halusi vedota kanteensa tueksi. Liitteenä olevat asiakirjat ovat sitä paitsi ainoastaan muistioita, jotka tietyt asianajajat ovat laatineet 13. ja 14.6.1995 pidettyä istuntoa varten mutta jotka eivät välttämättä vastaa sitä, mitä tuolloin todellisuudessa lausuttiin; istunnon pöytäkirjaa ei kuitenkaan ole saatavilla. Lisäksi kantaja tukeutuu ainoastaan tiettyihin osiin niistä muistioista, jotka eräs asianajajista oli laatinut suullisia lausumia varten; lisäksi jopa osassa näitä muistioita viitattiin niihin väitteisiin ja niiden perusteluihin, jotka muut asianosaiset olivat esittäneet vaatimuksia tehdessään ja kirjelmissään.

38 Lopuksi komissio huomauttaa, että suullisen käsittelyn päätyttyä - asiat oli yhdistetty ainoastaan suullista käsittelyä varten - ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja peruutti asioiden yhdistämisen.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

39 Työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Maininnan on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistella puolustustaan ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista kanteen tarvittaessa ilman muiden seikkojen tukea. Oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenhoidon takaamiseksi kanteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kyseinen kanneperuste perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Kannekirjelmää voidaan tukea ja täydentää tietyiltä osin viittaamalla sen liitteenä olevien asiakirjojen kohtiin, mutta viittaamalla yleisluonteisesti joihinkin asiakirjoihin, vaikka ne olisivatkin kannekirjelmän liitteinä, ei voida korjata sitä, että kanteessa ei ole mainittu olennaisia seikkoja (ks. erityisesti em. asia Koelman v. komissio, määräyksen 21 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei myöskään ole yrittää etsiä ja tunnistaa liitteistä perusteita, joihin kanteen voitaisiin katsoa perustuvan, koska liitteillä on puhtaasti todistuksellinen ja täydentävä tehtävä (asia T-84/96, Cipeke v. komissio, tuomio 7.11.1997, Kok. 1997, s. II-2081, 34 kohta).

40 Tällainen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkinta koskee myös sellaisen vastauskirjelmän tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, jolla on työjärjestyksen 47 artiklan 1 kohdan mukaisesti tarkoitus täydentää kannekirjelmää.

41 Tässä tapauksessa on todettava, että Shell, Montedison ja Enichem tekivät vastauskirjelmissään yleisen viittauksen niihin perusteisiin ja perusteluihin, jotka tietyt kantajat ovat yhdessä esittäneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 13. ja 14.6.1995 pidetyssä suullisessa käsittelyssä. Yleisellä viittauksella joihinkin asiakirjoihin, vaikka ne olisi liitetty vastauskirjelmään, ei voida korvata tosiseikkojen, oikeudellisten perusteiden ja perustelujen esittämistä itse kirjelmässä.

42 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa myös, että Enichem täydentää vastauskirjelmänsä tekstiä tietyiltä osin viittaamalla kirjelmän liitteenä oleviin asiakirjoihin. Nämä viittaukset ovat kuitenkin vain yleisiä viittauksia kyseiseen liitteenä olevaan asiakirjaan, eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siis voi niiden perusteella yksilöidä täsmällisesti niitä perusteluja, joiden se voisi katsoa täydentävän kannekirjelmässä esitettyjä perusteita.

43 Näin ollen Shellin, Montedisonin ja Enichemin vastauskirjelmät eivät täytä työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määrättyjä edellytyksiä siltä osin kuin kirjelmissä viitataan yhteisesti esitettyihin suullisiin lausumiin, joten kirjelmiä ei voida ottaa huomioon.

II Työjärjestyksen 46 artiklan 1 kohtaan perustuva oikeudenkäyntiväite

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

44 Hüls katsoo työjärjestyksen 46 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla, ettei komissio voi viitata asiassa T-86/89, Hüls vastaan komissio, suullista käsittelyä varten laadittuun kertomukseen vastatessaan tiettyihin Hülsin kanteessa esitettyihin perusteisiin (yhdistetyt asiat 19/63 ja 65/63, Prakash v. komissio, tuomio 8.7.1965, Kok. 1965, s. 677 ja 693; asia 4/69, Lütticke v. komissio, tuomio 28.4.1971, Kok. 1971, s. 325, 2 kohta; em. asia komissio v. Saksa, tuomion 7 ja 8 kohta; asia T-82/89, Marcato v. komissio, tuomio 5.12.1990, Kok. 1990, s. II-735, 22 kohta ja em. asia ICI v. komissio, tuomion 47 kohta).

45 Komissio katsoo, että sen vastauskirjelmässään käyttämä viittaustapa ei merkitse kantajan mainitsemassa oikeuskäytännössä tarkoitetun yleisen viittauksen tekemistä. Itse asiassa kantaja ei komission mukaan ole oikealla tavalla ymmärtänyt liitteen varsinaista tehtävää eli sitä, että liitteen avulla voidaan tehdä nimenomainen viittaus sortumatta tarpeettomaan toistoon. Lisäksi komissio katsoo, että asiassa voidaan tehdä viittaus toiseen kanteeseen, joka koskee samoja asianosaisia ja samaa asiakokonaisuutta (em. asia ICI v. komissio, tuomion 47 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

46 Työjärjestyksen 46 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan vastineessa on mainittava ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joihin vedotaan. Ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joihin vastaaja vetoaa, on esitettävä riittävän selvästi ja täsmällisesti - vaikka ne esitettäisiin tiivistetysti - itse vastinekirjelmässä, jotta kantaja voi valmistella vastineensa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ratkaista asian vaikka ilman muita selvityksiä.

47 Nyt kyseessä olevassa tapauksessa komissio tyytyy vastineensa siinä osassa, jonka otsikkona on "Pääasiaa koskevat perusteet", toteamaan, että "puolustuksensa varmistamiseksi [sen] on esitettävä tässä oikeudenkäynnissä [vuoden 1988 päätöksestä nostettujen kanteiden yhteydessä] jo esittämänsä perustelut. Sen sijaan, että sanatarkasti toistettaisiin vastineessa esitetty, komissio katsoo, että oikeudenkäynnin tässä vaiheessa on tarkoituksenmukaista ja järkevää viitata sen asiassa T-86/89 esittämään selvitykseen, sellaisena kuin se on tiivistettynä suullista käsittelyä varten laaditussa kertomuksessa". Tämän jälkeen komissio mainitsee suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen vastaavat otsakkeet, viittaa kyseisen kertomuksen sivunumeroihin ja esittää huomautuksia, joilla se pyrkii täydentämään niitä perusteita, joihin se viittaa.

48 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että niistä tosiasiaperusteista ja oikeudellisista perusteista, joihin vastaaja vetoaa "Pääasiaa koskevat perusteet" -nimisen otsikon alla, mainitaan vain otsakkeet, joten niiden ei voida katsoa täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytyksenä olevia selvyyttä ja täsmällisyyttä koskevia vaatimuksia. Tämän johdosta nämä tosiasiaperusteet ja oikeudelliset perusteet on jätettävä tutkimatta.

III Työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohtaan perustuvat oikeudenkäyntiväitteet

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

49 Komissio korostaa, että jokainen oikeudellinen peruste, johon ensimmäistä kertaa vedotaan vastauksessa ja jonka ei voida katsoa perustuvan käsittelyn kuluessa esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin, on uusi peruste, joka on jätettävä tutkimatta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla (yhdistetyt asiat T-68/89, T-77/89 ja T-78/89, SIV ym. v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-1403, 82 kohta; asia T-16/91, Rendo ym. v. komissio, tuomio 18.11.1992, Kok. 1992, s. II-2417, 131 kohta ja asia T-29/92, SPO ym. v. komissio, tuomio 21.2.1995, Kok. 1995, s. II-289, 409 kohta).

50 Tässä tapauksessa useat LVM:n, BASF:n, DSM:n ja ICI:n esittämät perusteet on komission mukaan jätettävä tämän säännön nojalla tutkimatta.

51 Komissio esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 14.7.1995 antamaa määräystä, jolla kirjallinen menettely aloitettiin uudelleen ja asioiden yhdistäminen peruutettiin, ei voida tulkita siten, että sen nojalla yhdellä asianosaisella olisi oikeus esittää kaikki oikeudenkäyntiväitteet, mukaan lukien ne, joihin vain muut kantajat olivat vedonneet kannekirjelmissään.

52 Lisäksi suurin osa Hülsin vastauskirjelmän liitteistä on komission mukaan jätettävä huomiotta, koska niitä ei työjärjestyksen 35 artiklan 3 kohdan vastaisesti ole laadittu oikeudenkäyntikielellä.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

53 Työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudelliseen perusteeseen.

54 Tässä tapauksessa on todettava, että BASF on vasta vastauskirjelmässään ensimmäisen kerran vedonnut perusteisiin, jotka koskevat kahdenkertaisen seuraamuksen kiellon periaatteen loukkaamista, Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) rikkomista, kyseisenä ajanjaksona voimassa olleen komission työjärjestyksen rikkomista, vanhentumista ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4.11.1950 tehdyn Euroopan neuvoston yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimus) rikkomista, sekä myös perusteeseen, joka koskee sen velvollisuuden rikkomista, jonka mukaan kantajaa on kuultava ennen kuin päätetään poiketa asetuksessa N:o 17 ja asetuksessa N:o 99/63/ETY säädetystä menettelystä.

55 Vastauksessaan ICI vetoaa perusteeseen, jonka mukaan komission työjärjestystä on rikottu, koska komission oikeudellista yksikköä ei ole kuultu ennen Päätöksen tekemistä. ICI väittää, että se, että komission oikeudellista yksikköä ei ole kuultu ennen Päätöksen tekemistä, mikä tämän kantajan mukaan todettiin asiaa T-307/94 koskevassa, suullista käsittelyä varten laaditussa kertomuksessa, joka laadittiin ennen vuoden 1995 kesäkuussa järjestettyä kuulemistilaisuutta, on käsittelyn aikana esille tullut uusi tosiseikka. Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Tältä osin riittää, kun todetaan, että tässä suullista käsittelyä varten laaditussa kertomuksessa ei todeta, että oikeudellista yksikköä ei ole ollenkaan kuultu, vaan siinä todetaan, että "oikeudellinen yksikön lausuntoa siitä, voidaanko PVC:n tuottajien osalta tehdä uusi päätös 21.12.1988 tehtyä päätöstä edeltävän hallinnollisen menettelyn perusteella, ei ole" ("Die Kommission behauptet, es gebe kein Gutachten des Juristischen Dienstes zu der Frage, ob eine neue Entscheidung gegenüber den PVC-Herstellern auf der Grundlage des Verwaltungsverfahrens erlassen werden könne, das vor dem Erlaß der Entscheidung vom 21. Dezember 1988 durchgeführt worden sei.") Ei siis voida päätellä, että tämä ote asiaa T-307/94 koskevasta suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta olisi uusi tosiseikka, joka osoittaisi, ettei oikeudellinen yksikkö ollut antanut lausuntoaan ennen Päätöksen tekemistä.

56 Lisäksi on todettava, että jos ICI:n perustelut on ymmärrettävä siten, että tällä samalla perusteella ja viittauksella ICI:n vastauskirjelmän liitteenä olevaan yhden yhteisen suullisen lausuman tekstiin väitetään, että Päätöksen tekohetkellä voimassa ollut komission työjärjestys oli lainvastainen, tämä lainvastaisuusväite on esitetty ensimmäisen kerran vasta vastauksessa, vaikka mikään ei olisi estänyt kantajaa esittämästä sitä kannekirjelmässään.

57 Hüls vetoaa vastauksessaan niihin suullisia lausumia varten laadittuihin muistioihin, jotka koskevat 13. ja 14.6.1995 pidetyssä istunnossa yhteisesti esitettyjä seikkoja, ja liittää ne vastaukseensa. On todettava, että näissä muistioissa käsitellyt seikat, sikäli kuin niitä on kehitelty vastauskirjelmässä, koskevat perusteita, jotka kantaja on esittänyt kannekirjelmässään; ainoa poikkeus on peruste, joka koskee Euroopan vapaakauppa-alueen (jäljempänä EFTA) valvontaviranomaisen osallistumisen puuttumista, johon on vedottu ensimmäisen kerran vasta vastauksessa.

58 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että Hülsin vastaukseen liitettyjä, yhteisiä suullisia lausumia varten laadittuja muistioita ei ole laadittu kantajan valitsemalla oikeudenkäyntikielellä ja että kantaja ei ole esittänyt käännösotteita näistä laajoista asiakirjoista, mikä on vastoin työjärjestyksen 35 artiklan 3 kohtaa. Tämän tapauksen hyvin erityisten ominaispiirteiden vuoksi ja ottaen huomioon se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on antanut luvan käyttää mitä tahansa oikeudenkäyntikielistä esitettäessä tiettyjä yhteisiä seikkoja koskevia lausumia 13. ja 14. pidetyssä suullisessa käsittelyssä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että huolimatta siitä, että asiat määrättiin kyseisen suullisen käsittelyn jälkeen yksittäin käsiteltäviksi, muulla kuin kantajan valitsemalla oikeudenkäyntikielellä laadittujen liitteiden sivuuttaminen merkitsisi liiallista muotosidonnaisuutta. Näin ollen Hülsin vastauksen liitteet on hyväksyttävä sellaisina kuin ne ovat.

59 LVM ja DSM esittävät vastauksissaan niiden kannekirjelmissä jo esitetyn, suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevan kanneperusteen tueksi, että komissio ei ole noudattanut sille EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan mukaan kuuluvaa perusteluvelvollisuutta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että ottaen huomioon tämän väitteen muotoilu kyseisen perusteen yhteydessä, tällaisella väitteellä ei ole mitään itsenäistä merkitystä siihen perusteeseen nähden, jonka yhteydessä siihen vedotaan. Näin ollen sitä ei voida pitää erillisenä perusteena, johon olisi vedottu ensimmäisen kerran vasta vastauksessa.

60 On vielä huomautettava, että työjärjestyksen 113 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi omasta aloitteestaan tutkia, onko asia jätettävä tutkimatta ehdottoman prosessinedellytyksen puuttumisen vuoksi.

61 Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että Elf Atochem on väittänyt ensimmäisen kerran vastauksessaan, että komissio ei ole noudattanut velvoitettaan tehdä yhteistyötä EFTA:n valvontaviranomaisen kanssa.

62 SAV:n osalta on todettava, että se vetoaa kannekirjelmässään perusteeseen, joka koskee "hyvän oikeudenhoidon ja puolustautumisoikeuksien periaatteiden loukkaamista, koska komissio ei ole aloittanut menettelyä kohtuullisessa ajassa". Vastauksensa siinä osassa, jonka otsikkona on "Hyvän oikeudenhoidon ja puolustautumisoikeuksien periaatteiden loukkaaminen", kantaja lisää, että komissio ei ole ottanut huomioon vuoden 1988 syyskuussa pidettyä kuulemistilaisuutta, koska sillä ei ollut riittävästi aikaa tutkia kuulemisestilaisuudesta laadittua pöytäkirjaa ennen vuoden 1988 päätöksen tekemistä. Tätä viimeksi mainittua perustelua on pidettävä täysin erillisenä perusteena, koska se ei mitenkään liity siihen, onko menettely aloitettu kohtuullisessa ajassa. Tämä peruste, joka ei liity mihinkään kannekirjelmässä esitettyyn perusteeseen, on siis katsottava esitetyn ensimmäisen kerran vasta vastausvaiheessa.

63 Tässä tapauksessa ei kuitenkaan ole tullut esille mitään sellaista uutta tosiseikkaa tai oikeudellista perustetta, jonka perusteella Elf Atochemilla ja SAV:lla olisi oikeus esittää perusteensa viiveellä. Näillä kahdella kantajalla on nimittäin ollut mahdollisuus vedota näihin perusteisiin kannekirjelmissään. Näin ollen ne eivät 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti voi esittää kyseisiä perusteita vasta vastausvaiheessa.

64 Edellä esitetty huomioon ottaen niitä perusteita, joihin Elf Atochem, BASF, SAV ICI ja Hüls ovat vedonneet ensimmäisen kerran vasta vastausvaiheessa ja jotka eivät perustu asian käsittelyn kuluessa esille tulleisiin oikeudellisiin perusteisiin tai tosiseikkoihin, ei voida ottaa tutkittavaksi.

Komission Päätöksen kumoamisvaatimukset

I Muoto- ja menettelyvirheitä koskevat perusteet

65 Muoto- ja menettelyvirheitä koskevat perusteet, joihin kantajat ovat vedonneet, voidaan ryhmitellä neljään pääryhmään. Ensinnäkin kantajat katsovat, että sekä tulkinta, jonka komissio on tehnyt sen 15.6.1994 annetun tuomion ulottuvuudesta, jolla vuoden 1988 päätös kumottiin, että ne johtopäätökset, jotka komissio on kyseisestä tuomiosta tehnyt, ovat virheellisiä (A). Tämän lisäksi kantajat väittävät, että päätöstä tehtäessä ja sitä todistusvoimaiseksi saatettaessa on menetelty sääntöjenvastaisesti (B). Kantajat korostavat myös, että vuoden 1988 päätöstä edeltävässä menettelyssä oli sääntöjenvastaisuuksia (C). Lopuksi kantajat väittävät, että päätöstä on perusteltu riittämättömästi tiettyjen kolmeen edelliseen ryhmään kuuluvien kysymysten osalta (D).

A Sen 15.6.1994 annetun tuomion vaikutukset, jolla vuoden 1988 päätös kumottiin

66 Kantajien perusteet ja perustelut keskittyvät kolmen eri ajatuksen ympärille. Eräät kantajista väittävät ensinnäkin, että 15.6.1994 annetun tuomion johdosta komissio ei olisi saanut tehdä uutta päätöstä. Toiseksi tietyt kantajat korostavat, että kun 15.6.1994 annetulla tuomiolla kumottiin vuoden 1988 päätös, sillä takautuvasti häivytettiin niiden yritysten osalta, joille päätös oli osoitettu, kyseisen päätöksen tekemiseen johtaneet valmistelevat toimenpiteet. Kolmanneksi jotkut kantajat katsovat, että vaikka komissio olisi voinut tehdä uuden päätöksen pannakseen täytäntöön 15.6.1984 annetun tuomion, sen olisi kuitenkin pitänyt noudattaa tiettyjä prosessuaalisia vaatimuksia.

1. Komission toimivalta tehdä uusi päätös 15.6.1994 annetun tuomion jälkeen

67 Kantajien perustelut voidaan ryhmitellä kolmeen osaan. Ensimmäiseen osaan kuuluvissa perusteluissa väitetään, että komissio ei 15.6.1994 annetun tuomion jälkeen olisi saanut tehdä uutta päätöstä "PVC-tapauksessa". Toiseen osaan kuuluvat ajan kulumista koskevat perustelut, joiden mukaan komissio ei enää olisi saanut käyttää toimivaltaansa tehdäkseen Päätöksen. Kolmanteen osaan kuuluvat perustelut koskevat sitä, että komission väitetään käyttäneen harkintavaltaansa väärin.

68 Kutakin näistä kantajien perustelujen ryhmästä tarkastellaan jatkossa erikseen.

a) Perusteet, joissa väitetään, että komissio ei olisi saanut tehdä Päätöstä

69 Niiden vaatimustensa tueksi, joilla kantajat vaativat sen toteamista, että komissio ei olsi saanut tehdä päätöstä, kantajat vetoavat kahteen perusteeseen.

70 Ensimmäisen peruste koskee sitä, että oikeusvoimaa on loukattu. Toinen peruste koskee kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevan periaatteen loukkaamista.

Oikeusvoiman loukkaamista koskeva peruste

- Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

71 LVM, DSM, ICI ja Enichem korostavat, että komissio ei voinut tehdä Päätöstä loukkaamatta 15.6.1994 annetun tuomion oikeusvoimaa.

72 LVM ja DSM korostavat, että erottelulla kumottua päätöstä koskeviin menettelyvirheisiin ja aineellisiin virheisiin ei ole oikeudellista perustaa, ei säädösperustaa eikä oikeuskäytäntöperustaa. Ne katsovat, ettei perustamissopimuksen 174 artiklassa eikä yhdistetyissä asioissa T-80/89, T-81/89, T-83/89, T-87/89, T-88/89, T-90/89, T-93/89, T-95/89, T-97/89, T-99/89, T-100/89, T-101/89, T-103/89, T-105/89, T-107/89 ja T-112/89, BASF ym. vastaan komissio, 6.4.1995 annetussa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa (Kok. s. II-729, 78 kohta) tehdä tällaista eroa. Koska muutakaan ei mainita 15.6.1994 annetussa tuomiossa, kyseisen tuomion on kantajien mukaan tulkittava merkitsevän asian lopullista ratkaisua (asia 138/79, Roquette Frères v. neuvosto, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3333, 37 kohta; asia 108/81, Amylum v. neuvosto, tuomio 30.9.1982, Kok. 1982, s. 3107, 5 kohta ja julkisasiamies Reischlin tässä asiassa antama ratkaisuehdotus, Kok. 1982, s. 3139, erityisesti s. 3151 ja 3152). Se seikka, että kumottuaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion yhteisöjen tuomioistuin ratkaisi pääasian, joka oli ratkaisukelpoinen, vahvistaa kantajien mukaan tätä tulkintaa.

73 Enichem puolestaan väittää, että yhteisöjen tuomioistuin on 15.6.1994 antamallaan tuomiolla halunnut lopullisesti päättää PVC:n tuottajia vastaan aloitetun menettelyn

käyttämällä EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen mukaisia valtuuksiaan. Siitä huolimatta, että yhteisöjen tuomioistuin on tutkinut vain tietyt perusteet, se on kantajan mukaan kuitenkin ratkaissut koko riidan. Niinpä oikeusvoima koskee riidan kaikkia aspekteja.

74 Komission menettely johtaa Enichemin mukaan tosiasiassa siihen, että asiasisältöä koskevia perusteita pidettäisiin tärkeämpinä kuin menettelyä koskevia perusteita, jotka olisivat vain liitännäisiä perusteita. Kaikki menettelyssä esiintyneet sääntöjenvastaisuudet voitaisiin näin ollen helposti korjata. Menettelyvirheisiin vetoaminen yhteisöjen tuomioistuimissa olisi tämän vuoksi turhaa, ja tässä tapauksessa ensin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, sitten yhteisöjen tuomioistuimessa tehdyt ponnistelut olisivat olleet hukkaanheitettyjä.

75 Komission mukaan oikeusvoima liittyy vain niihin seikkoihin, joista yhteisöjen tuomioistuin on jo lausunut. Tässä tapauksessa ainoa sellainen vuoden 1988 päätöksen kumoamisperuste, jonka yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt 15.6.1994 antamassaan tuomiossa, on komission mukaan kuitenkin se, että kyseistä päätöstä ei ole saatettu todistusvoimaiseksi säädetyllä tavalla, joten ainoastaan yhteisöjen tuomioistuimen muotovirheistä tekemä arviointi on komission mukaan tullut oikeusvoimaiseksi. Yhteisöjen tuomioistuin ei komission mukaan ole tutkinut muita menettelyä koskevia perusteita eikä asiaa koskevia perusteita.

76 Komissio lisää, että vuoden 1988 päätöksen tultua kumotuksi yhteisöjen tuomioistuin ei minkään säännön nojalla olisi voinut palauttaa asiaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

- Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

77 Oikeusvoima ulottuu ainoastaan niihin tosiasia- ja oikeuskysymyksiin, jotka tuomioistuimen päätöksellä nimenomaisesti tai väistämättä on ratkaistu (asia C-281/89, Italia v. komissio, tuomio 19.2.1991, Kok. 1991, s. I-347, 14 kohta ja asia C-277/95 P, määräys 28.11.1996, Kok. 1996, s. I-6109, 50 kohta).

78 Tässä tapauksessa on todettava, että 15.6.1994 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan päätöksen 89/190/ETY mitättömäksi, ja totesi, että tuomio, johon siltä oli haettu muutosta, oli kumottava (perustelujen 53 ja 54 kohta). Näissä olosuhteissa yhteisöjen tuomioistuin päätti ETY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen mukaisesti ratkaista asian lopullisesti itse, koska asia oli ratkaisukelpoinen (perustelujen 55 kohta).

79 Tämän johdosta ne perusteet, joihin kantajat ovat vedonneet vuoden 1988 päätöstä vastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostamassaan kumoamiskanteessa, esitettiin yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa seraavasti tiivistettynä: "Oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä on useita virheitä; riidanalaista päätöstä ei ole perusteltu tai sitä on perusteltu riittämättömästi; puolustautumisoikeuksia ei ole kunnioitettu; komission käyttämä todistustaakkajärjestelmä on kyseenalainen; riidanalainen päätös on perustamissopimuksen 85 artiklan ja yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden vastainen; päätös on vanhentumissääntöjen vastainen; päätöstä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin ja maksettaviksi määrätyt sakot ovat lainvastaisia" (perustelujen 56 kohta).

80 Tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin totesi, että "erityisesti riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumista tai niiden riittämättömyyttä koskevan perusteen" tueksi osa kantajista korostaa lähinnä sitä, että "niille ilmoitettujan päätöksen perustelujen oli itse asiassa todennäköisesti poikettava useilta osin, joista eräät olivat olennaisia, siitä päätöksestä, jonka [komission jäsenten] kollegio teki 21.12.1988 pitämässään kokouksessa" (perustelujen 57 kohta). Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa: "Eräät kantajista ovat lisäksi päätelleet komission puolustukseen esittämästä, että päätöstä ei ollut tehty kahdella todistusvoimaisella kielellä eli italiaksi ja hollanniksi, koska kollegiolle esitettiin ainoastaan saksaksi, englanniksi ja ranskaksi laaditut päätösluonnokset." (Perustelujen 58 kohta.) Tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin täsmensi seuraavaa: "Perustelujensa viimeisessä kappaleessa kantajina olleet yhtiöt ovat väittäneet, että komission työjärjestyksen 12 kohtaa on rikottu." (Perustelujen 59 kohta.) Tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin ryhtyi tutkimaan sitä, onko "peruste pitävä" (perustelujen 61 kohta).

81 Todettuaan, että komissio oli rikkonut työjärjestyksensä 12 artiklan ensimmäistä kohtaa, kun se ei ollut saattanut vuoden 1988 päätöstä todistusvoimaiseksi kyseisessä artiklassa säädetyn mukaisesti, yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa: "Tämän vuoksi kyseinen päätös on kumottava olennaisen menettelymääräyksen rikkomisen vuoksi ilman, että olisi tarpeen tutkia muita kantajien esittämiä perusteita." (Perustelujen 78 kohta.)

82 Tästä seuraa, ettei 15.6.1994 annetussa tuomiossa ole nimenomaisesti tai väistämättä otettu kantaa muihin kantajien ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämiin menettelyjä koskeviin perusteisiin eikä asiaperusteisiin eikä myöskään maksettavaksi määrättyjä sakkoja koskeviin toissijaisiin perusteisiin.

83 Lisäksi todettakoon, että yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että "jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, yhteisön tuomioistuin julistaa yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksen mitättömäksi. Se voi joko ratkaista asian lopullisesti itse, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi".

84 Tämän säännöksen toisesta virkkeestä ei seuraa, että kun yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee itse lopullisesti asian ja hyväksyy yhden tai useamman perusteen, jonka tai jotka kantajat ovat esittäneet, se ipso jure ratkaisisi kaikki ne tosiasiakysymykset ja oikeuskysymykset, joihin kantajat ovat asiassa vedonneet. Enichemin väitteen hyväksyminen merkitsisi sitä, ettei hyväksyttäisi sitä, että oikeusvoima merkitsee sitovaa vaikutusta vain niiden tosiasiakysymysten ja oikeuskysymysten osalta, jotka nimenomaisesti tai väistämättä on ratkaistu.

85 Edellä esitetty huomioon ottaen tämä peruste on hylättävä.

Kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevan periaatteen loukkaamista koskeva peruste

- Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

86 LVM, DSM, Montedison ja ICI väittävät, että komissio on loukannut kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevaa periaatetta tekemällä uuden päätöksen sen jälkeen, kun yhteisöjen tuomioistuin oli kumonnut vuoden 1988 päätöksen.

87 LVM, DSM ja ICI huomauttavat, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on varmistaa yleisten oikeusperiaatteiden kuten kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevan periaatteen noudattaminen (yhdistetyt asiat 18/65 ja 35/65, Gutmann v. komissio, tuomio 5.5.1966, Kok. 1966, s. 149 ja yhdistetyt asiat 18/65 ja 35/65, Gutmann v. komissio, tuomio 15.3.1967, s. 75); kyseinen periaate todetaan myös

Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen pöytäkirjassa nro 7 ja 16.3.1966 New Yorkissa allekirjoitetun, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 14 artiklan 7 kohdassa.

88 LVM:n ja DSM:n mukaan komissio on loukannut tätä periaatetta kahdessa eri suhteessa: se on ensinnäkin määrännyt kahdesti seuraamuksen samasta rikkomisesta; toisaalta se on saman tosiseikaston perusteella kahdesti ryhtynyt toimenpiteisiin, vaikka jälkimmäisessä tapauksessa toimenpiteet käsittivät vain Päätöksen tekemisen ja sen tiedoksiantamisen (em. yhdistetyt asiat Gutmann v. komissio, tuomio 5.5.1966, s. 174 ja tuomio 15.3.1967, s. 81 sekä julkisasiamies Mayras'n ratkaisuehdotus asiassa 7/72, Boehringer v. komissio, tuomio 14.12.1972, Kok. 1972, s. 1281, ratkaisuehdotus s. 1296).

89 Näiden kantajien mukaan kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevan periaatteen loukkaamisen toteamisen kannalta ratkaisevaa on vain niiden tekojen yksilöinti, joista yrityksiä moititaan (em. asia Boehringer v. komissio, tuomion 6 kohta); näin on myös tässä tapauksessa. Sillä ei ole merkitystä asian kannalta, että alkuperäinen päätös kumottiin, minkä johdosta sen oikeusvaikutukset mitätöityivät, eikä myöskään sillä, että kyseinen seuraamuksia koskeva menettely käytiin, rikkominen todettiin ja sakot määrättiin maksettaviksi, eikä asian kannalta ole merkitystä myöskään oikeusvoimalla.

90 ICI korostaa puolestaan, että 15.6.1994 annettu tuomio on sitova ja lopullinen, mikä merkitsee, että se on saavuttanut oikeusvoiman (yhteisöjen tuomioistuin työjärjestyksen 65 artikla) ilman, että yhteisöjen tuomioistuin palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle. Koska vuoden 1988 päätös on kumottu kokonaisuudessaan eikä ainoastaan joltain osin, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio on ICI:n mukaan lopullinen ratkaisu. Komissio on siis ICI:n mukaan loukannut kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevaa periaatetta tehdessään uudestaan samoihin oikeuskysymyksiin ja tosiasiakysymyksiin perustuvan samanlaisen päätöksen. Nyt kyseessä oleva kantaja huomauttaa vielä, että 15.6.1994 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin ei ole velvoittanut komissiota tekemään uutta päätöstä (ks. toisin asia 17/74, Transocean Marine Paint v. komissio, tuomio 23.10.1974, Kok. 1974, s. 1063, 22 kohta).

91 Komissio korostaa ensinnäkin, että LVM:n, DSM:n ja ICI:n tämän perusteen yhteydessä kehittelemät perustelut ovat ristiriidassa sen kyseisten kantajien esittämän väitteen kanssa, jonka mukaan vuoden 1988 päätöstä ei ole koskaan ollut olemassakaan, koska se mitätöitiin ex tunc.

92 Tämän jälkeen komissio huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevalla periaatteella olevan merkitystä yhteisön kilpailuoikeudessa (em. asia Boehringer v. komissio), joten kantajien on tarpeetonta viitata Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimukseen tai kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevaan kansainväliseen yleissopimukseen.

93 Komissio katsoo joka tapauksessa, että kantajien väite ei ole perusteltu, koska sen jälkeen, kun yhteisöjen tuomioistuin kumosi vuoden 1988 päätöksen, Päätöksen on katsottava olevan ensimmäinen päätös, jolla määrätään PVC-markkinoilla toimiville yrityksille seuraamus perustamissopimuksen 85 artiklan säännösten rikkomisesta. Yritysten maksettaviksi ei oikeudellisesti eikä tosiasiallisestikaan ole määrätty kaksia sakkoja.

94 Komissio lisää, että kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskeva sääntö koskee vain mahdollisuutta määrätä seuraamuksia; kyseistä sääntöä ei siis pidä sekoittaa oikeusvoiman periaatteeseen.

- Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

95 Kantajat moittivat komissiota siitä, että se on Päätöksen tekemisellä loukannut kahdenkertaisen seuraamuksen kieltoa koskevaa yleistä periaatetta, joka kieltää toisaalta määräämästä kahdesti seuraamusta samasta rikkomisesta ja toisaalta ryhtymästä kahdesti seuraamusten määräämistä koskevaan menettelyyn saman tosiseikaston perusteella.

96 Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo juuri tätä kanneperustetta arvioidessaan, että komissio ei voi ryhtyä toimenpiteisiin yritystä vastaan asetuksen N:o 17 ja asetuksen N:o 99/63/ETY nojalla yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi tai rangaista yritystä määräämällä tälle sakon sellaisen kilpailua rajoittavan käyttäytymisen vuoksi, jonka osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tai yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että komissio oli näyttänyt toteen kyseisen käyttäytymisen tai jättänyt näyttämättä sen toteen.

97 Tässä tapauksessa on huomattava ensinnäkin, että yhteisöjen tuomioistuin kumosi vuoden 1988 päätöksen 15.6.1994 antamallaan tuomiolla. Komissio ei siis ole langettanut kantajille kahdesti seuraamusta yhdestä ja samasta kilpailusääntöjen rikkomisesta tehdessään kumoamisen jälkeen Päätöksen.

98 Toiseksi huomautettakoon, että 15.6.1994 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin ei vuoden 1988 päätöstä kumotessaan ratkaissut yhtäkään niistä asiaperusteista, joihin kantajat olivat vedonneet (ks. edellä 81 kohta). Tehdessään Päätöksen komissio on tyytynyt korjaamaan yhteisöjen tuomioistuimen toteaman menettelyvirheen. Tämä merkitsee, että komissio ei ole ryhtynyt kahdesti toimenpiteisiin kantajia vastaan saman tosiseikaston perusteella.

99 Peruste on näin ollen hylättävä.

b) Ajan kulumista koskevat perusteet

100 Tietyt kantajat vetoavat Päätöksen kumoamista koskevien vaatimustensa tueksi useisiin ajan kulumista koskeviin perusteisiin. Komissio on kyseisten kantajien mukaan ensinnäkin loukannut periaatetta, jonka mukaan jokaisessa asiassa on toimittava kohtuullisessa ajassa. Toiseksi komissio on käyttänyt sille annettua oikeutta väärin. Lopuksi kantajat väittävät, että komissio on loukannut oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin liittyviä periaatteita. Ottaen huomioon, että komissio on antanut näihin perusteisiin yhden yhteisen vastauksen, komission näitä perusteita vastaan esittämät väitteet ja niiden perustelut esitetään kokonaisuudessaan vasta kantajien esittämien perusteluiden jälkeen.

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

- Kohtuullisessa ajassa toimimista koskevan periaatteen loukkaamista koskeva peruste

101 LVM, DSM ja ICI korostavat, että yrityksillä, joita perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettely koskee, on oikeus siihen, että komissio ratkaisee asian kohtuullisessa ajassa. Kohtuullisessa ajassa toimimista koskevan periaatteen muodostama tae on vahvistettu yhteisön oikeudessa (ks. erityisesti asia 223/85, RSV v. komissio, tuomio 24.11.1987, Kok. 1987, s. 4617, 14 kohta) ja se on itsenäinen suhteessa vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 26 päivänä marraskuuta 1974 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2988/74 (EYVL L 319, s. 1; jäljempänä asetus N:o 2988/74) vanhentumista koskeviin sääntöihin nähden.

102 Lisäksi Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleesta ilmenee, että rikossyytteiden paikkansapitävyys on ratkaistava kohtuullisessa ajassa, jotta vältetään se, että oikeussubjektit ovat liian pitkään epätietoisia oikeudellsiesta asemastaan.

103 LVM ja DSM väittävät, että kohtuullisen ajan alkamishetkenä on pidettävä asetuksen N:o 2988/74 2 artiklassa tarkoitetun tutkintatoimenpiteen toteuttamishetkeä (ks. seuraavat Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiot: asia Eckle, tuomio 15.7.1982, A-sarja, nro 51, 73 kohta; asia Foti ym., tuomio 10.12.1982, A-sarja, nro 56, 52 kohta ja asia Corigliano, tuomio 10.12.1982, A-sarja, nro 57, 34 kohta). Kyseisen ajanjakson päättymishetkenä on pidettävä sitä päivämäärää, jona alkuperäinen päätös tehtiin.

104 Tässä tapauksessa aika on kantajien mukaan alkanut kulua vuoden 1983 joulukuusta, jolloin komissio teki tutkimuksensa, ja se on päättynyt vuoden 1988 joulukuussa; kyseessä on näin ollen viiden vuoden ajanjakso vuoden 1984 huhtikuusta vuoden 1987 tammikuuhun, jonka kuluessa komissio ei ole toiminut asiassa.

105 Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen mukaan kohtuullinen aika ei voi ylittää kahta vuotta, paitsi jos kyseessä ovat erityiset olosuhteet (asia König, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.6.1978, A-sarja, nro 27, 98 ja 99 kohta). Pelkästään se seikka, että asiassa on kyse kilpailuoikeudesta, ei merkitse erityistä olosuhdetta.

106 Sen johdosta, että vuoden 1988 päätöstä ja varsinkaan Päätöstä ei ole tehty kohtuullisen ajan kuluessa, yrityksille on LVM:n ja DSM:n mukaan muodostunut perusteltu luottamus siihen, ettei tutkimuksen johdosta ryhdytä jatkotoimenpiteisiin.

107 ICI puolestaan katsoo, että kyseinen viive käsittää tässä tapauksessa kaksi vaihetta. Tutkintavaiheen osalta ICI korostaa sitä, että komissio oli passiivinen päivämäärästä 5.6.1984 lähtien eli siitä päivämäärästä lähtien, jona kantaja vastasi asetuksen N:o 17 11 artiklan 5 kohdan mukaiseen päätökseen, ja tämä passiivisuus jatkui vuoden 1987 tammikuuhun asti, jolloin aloitettiin tutkimukset muiden PVC:n tuottajien toimitiloissa.

108 Kanteiden nostamisessa esiintynyt viive, joka oli lähes viisi vuotta, on ICI:n mukaan luettava komissiosta johtuvaksi ottaen huomioon sen osalta todetut menettelymääräysten rikkomiset.

109 LVM, DSM ja ICI väittävät, että koska komissio ei ollut toiminut kohtuullisessa ajassa, komissiolla ei enää ollut toimivaltaa tehdä vuoden 1988 päätöstä eikä varsinkaan Päätöstä. Näin ollen Päätös on kumottava komissiolta puuttuneen toimivallan vuoksi (asia 344/85, Ferriere San Carlo v. komissio, tuomio 12.11.1987, Kok. 1987, s. 4435 ja em. asia RSV v. komissio).

- Oikeuden väärinkäyttöä koskeva peruste

110 Wacker ja Hoechst väittävät, että vaikka asiaa ei arvioitaisi vanhentumista koskevien sääntöjen nojalla, se, että vuosien 1983 ja 1987 välillä on kulunut pitkä aika, jonka aikana komissio ei kyseisten kantajien mukaan ollut aktiivinen, ja se, että tapahtuneeksi väitetyn rikkomisen alkamisen ja Päätöksen tekemisen välillä on kulunut pitkä aika eli 14 vuotta, merkitsevät oikeuden väärinkäyttöä. Tämä viive johtui yksinomaan komissiosta.

- Oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin liittyvien periaatteiden loukkaamista koskeva peruste

111 Hüls ja Enichem väittävät komission loukanneen oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin liittyviä periaatteita.

112 Enichemin mukaan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on loukattu, koska ensimmäisten tutkimusten tekopäivien ja Päätöksen tekopäivän välillä kului hyvin pitkä aika. Asianosaiset ovat tämän johdosta joutuneet erittäin vaikeaan ja hankalaan tilanteeseen, koska on ollut mahdotonta jälkikäteen tarkasti selvittää tapahtunutta.

113 Hüls puolestaan väittää, että komission noudattama käytäntö on ristiriidassa oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuuteen liittyvien sääntöjen kanssa.

114 Hüls toteaa ensinnäkin, että vaikka komissio oli tietoinen kilpailusääntöjen tapahtuneeksi väitetystä rikkomisesta viimeistään vuonna 1983, komissio on tehnyt tutkimuksen Hülsin toimitiloissa vasta vuoden 1987 syyskuussa. Tällainen viive menettelyn aloittamisessa on vaikuttanut Hülsin puolustautumismahdollisuuksiin ja johtanut tosiasiassa siihen, että todistustaakka on kääntynyt Hülsin haitaksi. Tämä pätee vielä suuremmassa määrin vuonna 1994. Lisäksi kertaantuneella viiveellä pitää Hülsin mukaan olla vaikutus maksettavaksi määrättyjen sakkojen suuruuteen (yhdistetyt asiat 6/73 ja 7/73, Istituto Chemioterapico ja Commercial Solvents v. komissio, tuomio 6.3.1974, Kok. 1974, s. 223).

115 Toiseksi kyseinen kantaja väittää, että kadusoitumisperiaate, on osa asiaan sovellettavaa yhteisön oikeutta (asia 48/69, ICI v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972, s. 619, Kok. Ep. II, s. 25, 49 kohta ja asia 374/87, Orkem v. komissio, tuomio 18.10.1989, Kok. 1989, s. 3283, 30 kohta; ks. myös Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen 6 artikla ja asia Melchers & Co. v. Saksan liittotasavalta, Euroopan ihmisoikeustoimikunnan päätös 9.2.1990, nro 13258/87). Asetuksella N:o 2988/74 ei ole voitu lopullisesti ratkaista kysymystä; jos ristiriitaa esiintyisi, kyseisellä periaatteella, joka on yhteisön oikeuden yleinen periaate, olisi väistämättä etusija tähän asetukseen nähden. Tämän oikeuden menettämisen johdosta komissio ei kyseisen kantajan mukaan ole voinut tehdä lähes 15 vuotta aiemmin tapahtuneita tosiseikkoja koskevaa päätöstä vuonna 1994.

116 Komissio ei ensinnäkään kiistä, sitä, että yhteisön oikeudessa olisi olemassa yleinen periaate, joka perustuu oikeusvarmuuden ja hyvän hallintotavan vaatimuksiin ja jonka mukaan hallintoviranomaisen on käytettävä toimivaltuuksiaan tietyissä aikarajoissa (asia 45/69, Boehringer v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 769, 6 kohta).

117 Asetuksella N:o 2988/74 huolehditaan komission mukaan kuitenkin juuri tästä oikeusvarmuuden tavoitteesta, sillä komissio ja muut talouden toimijat voivat kyseisen asetuksen nojalla etukäteen tietää, mitkä ovat ne määräajat, joissa komissio voi toimia todetakseen, että yhteisön kilpailusääntöjä on rikottu.

118 Tästä asetuksesta seuraa, ettei voida mitenkään viitata sellaisiin erilaisiin juridisiin arviointiperusteisiin kuten "liian pitkään viiveeseen", kohtuuttoman pitkään aikaan, oikeuden väärinkäyttöön, epäoikeudenmukaiseen menettelyyn tai kanneoikeuden menettämiseen. Tällaisilla arviointiperusteilla sitä paitsi vain aiheutettaisiin sekaannusta ja oikeudellista epävarmuutta, koska ne eivät sisälly ennalta vahvistettuihin kirjallisiin sääntöihin (em. asia Boehringer v. komissio, tuomio 15.7.1970, 47 kohta) ja koska ne perustuvat epämääräiseen ja subjektiiviseen käsitteeseen.

119 Komissio vastaa LVM:n ja DSM:n perusteluihin täsmentämällä, että tämän asetuksen johdosta Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan soveltamisella ei ole merkitystä yritysten oikeudelliseen asemaan. Vaikka Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimukseen vetoamisella todettaisiin olevan merkitystä, sillä oikeuskäytännöllä, johon nämä kantajat vetoavat, ei ole merkitystä, sillä se koskee kohtuullisen ajan käsitettä luonnollisia henkilöitä koskevissa rikosasioissa eikä sellaisissa asioissa, joissa sovelletaan elinkeino-oikeutta oikeushenkilöihin. Tällä viimeksi mainitulla alalla monitahoisissa tosiasiatilanteissa kahden vuoden määräaika, jonka LVM ja DSM ovat esittäneet, on komission mukaan ilmeisen riittämätön, minkä osoittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tai yhteisöjen tuomioistuimessa käytyjen asiaa koskevien oikeudenkäyntien kesto. Lopuksi komissio toteaa, että vaikka yhä katsottaisiin, että viittauksella Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaan olisi merkitystä asian kannalta, kohtuullisen ajan kuluminen voi alkaa vasta väitetiedoksiannon tiedoksi antamisesta; selvitystoimilla, kuten tutkimuksilla ja tietojensaantipyynnöillä, pyritään yksinkertaisesti selvittämään tosiseikat, eivätkä ne ole syytöksiä. Vuoden 1988 päätös on komission mukaan tehty tässä tapauksessa muutama kuukausi väitetiedoksiannon tiedoksi antamisen jälkeen. Päinvastoin kuin LVM ja DSM väittävät, komissiota ei näin ollen voida moittia passiivisuudesta, joka olisi synnyttänyt hallintomenettelyn lopputulosta koskevan perustellun luottamuksen.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

120 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusoikeudet ovat olennainen osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo (ks. erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen lausunto 2/94, 28.3.1996, Kok. 1996, s. I-1759, 33 kohta ja asia C-299/95, Kremzow, tuomio 29.5.1997, Kok. 1997, s. I-2629, 14 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tukeutuvat tältä osin jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteese