ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Unionin yleinen tuomioistuin on loukannut kontradiktorista periaatetta ja oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, koska se ei ole ottanut huomioon Puolan tasavallan esittämää näyttöä ja koska se on tuominnut yli vaaditun määrän. Unionin yleinen tuomioistuin ei nimittäin ole ottanut kantaa Puolan tasavallan esittämään näyttöön eikä selityksiin siltä osin kuin on kyse maan hyväksymisestä tukikelpoiseksi maaksi tai Opolen voivodikunnan valvonnan tasoa koskevaan mittariin tehdyistä täsmennyksistä. Unionin yleinen tuomioistuin on myös arvioinut asiaa laajemmin kuin mitä komission väitteissä on tuotu esiin ja millä perusteella riidanalainen päätös on tehty.
2)

Ovatko kuudes direktiivi ETY 77/388/ETY ja direktiivi 2006/112/EY esteenä käytännölle, jonka nojalla jäsenvaltio vaatii, että maahantuonnista kannettava arvonlisävero on maksettava, vaikka tämä arvonlisävero on maksettu — virheen tai sääntöjenvastaisuuden vuoksi — käännettyä veronmaksuvelvollisuutta (reverse charge) koskevan järjestelmän avulla sisäistä laskutusta käyttäen ja se on samalla merkitty myyntejä ja ostoja koskevaan kirjanpitoon?
2)

Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko kansallinen tuomioistuin ja erityisesti ennakkoratkaisukysymyksen esittävä tuomioistuin katsoa, että nyt tarkasteltavassa asiassa mahdollisesti lainvoimaiseksi tullut tuomio, joka on kuvattu tässä ennakkoratkaisupyynnössä, on tehoton, koska siinä on sallittu julkisia rakennusurakoita koskevan yhteisön oikeuden vastaisen oikeudellisen tilanteen vallita, ja onko yhteisön oikeuden kanssa ristiriitainen lainvoimainen tuomio siis mahdollista panna täytäntöön?
2)

a) Onko direktiivin 89/104/ETY 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan iii alakohdassa, sellaisena kuin se on kodifioituna direktiivissä 2008/95/EY, säädetyssä rekisteröinnin esteessä tai mitättömyysperusteessa, jonka mukaan (muotoa koskevat) tavaramerkit eivät voi muodostua yksinomaan tavaran arvoon olennaisesti vaikuttavasta muodosta, kyse asianomaisen yleisön ostopäätökseen johtaneesta vaikuttimesta (tai vaikuttimista)? b) Onko edellä mainitun säännöksen mukaisesta tavaran arvoon olennaisesti vaikuttavasta muodosta kyse vain, jos kyseistä muotoa on pidettävä pääasiallisena tai vallitsevana arvona muihin arvoihin verrattuna (esimerkiksi lastentuolien kohdalla tällaisia ovat turvallisuus, mukavuus ja laadukkuus), vai voiko se olla kyseessä myös silloin, jos tavaralla katsotaan olevan kyseisen arvon lisäksi myös muita olennaisia arvoja? c) Onko asianomaisen yleisön enemmistön mielipide ratkaiseva kysymyksiin 2.a ja 2.b annettavien vastausten kannalta, vai voiko tuomioistuin katsoa, että jo osalla yleisöä oleva mielipide riittää määrittämään asiaankuuluvan arvon ”olennaiseksi” edellä mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavalla? d) Jos kysymykseen 2.c on vastattava sen viimeisessä lauseessa esitetyllä tavalla, millaisia edellytyksiä on asetettava asianomaisen yleisön osan laajuudelle?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 189/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 18.4.2013 — Glaxosmithkline Biologicals SA ja Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG v. Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Asia C-210/13)

2013/C 189/15

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Valittajat: Glaxosmithkline Biologicals SA ja Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG

Vastapuoli: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko tehosteaine, jolla ei ole omaa terapeuttista vaikutusta mutta joka tehostaa antigeenin terapeuttista vaikutusta, kun se yhdistetään kyseiseen antigeeniin rokotteessa, asetuksen (EY) N:o 469/2009 (1) 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettu ”vaikuttava aine”?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, voidaanko tällaisen tehosteaineen ja antigeenin yhdistelmää kuitenkin pitää asetuksen (EY) N:o 469/2009 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettuna ”vaikuttavien aineiden yhdistelmänä”?

(1) Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 469/2009 (EUVL L 152, s. 1).
2)

Onko vuoden 2006 alv-direktiivin (2) 143 artiklan a kohtaa sekä 140 artiklan a ja b alakohtaa tulkittava siten, että näihin säännöksiin sisältyvät vapautukset arvonlisäverosta eivät koske hammasproteesien maahantuontia ja yhteisöhankintaa? Jos vastaus on kieltävä, edellyttääkö vapautusten soveltaminen tällöin sitä, että hammasproteesit on luovuttanut ulkomailta hammaslääkäri tai hammasteknikko ja/tai että ne on luovutettu hammaslääkärille tai hammasteknikolle?
—

Turskakantoja ja turskakantoja hyödyntävää kalastustoimintaa koskevan pitkän aikavälin suunnitelman vahvistamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta 19.12.2012 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 1243/2012 (1) on kumottava ja
2)

a) Kun kyse on sen tutkimisesta, voidaanko toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva kiinteä omaisuus luokitella vuoden 1928 luonnonperintölain (Natuurschoonwet 1928) mukaiseksi suojelualueeksi, voivatko jäsenvaltion viranomaiset vedota keskinäisestä avunannosta veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä 16.3.2010 annettuun neuvoston direktiiviin 2010/24/EU (1) virka-avun saamiseksi siinä maassa, jossa suojelualue sijaitsee, kun kiinteän omaisuuden luokituksesta kyseisen lain perusteella suojelualueeksi seuraa vapautus sellaisen lahjaveron perinnästä, joka kiinteästä omaisuudesta on lahjoittamishetkellä maksettava? b) Jos kysymykseen 2 a vastataan myöntävästi, tulkitaanko hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/16/EU (2) 3 artiklan 7 kohdan käsitettä ”hallinnollinen tutkimus” niin, että siihen sisältyy myös paikan päällä tehtävä tutkimus? c) Jos kysymykseen 2 b vastataan myöntävästi, voidaanko keskinäisestä avunannosta veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä 16.3.2010 annetun neuvoston direktiivin 2010/24/EU 5 artiklan 1 kohdassa käytetyn käsitteen ”hallinnolliset tutkimukset” määrittelyssä nojautua hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/16/EU 3 artiklan 7 kohtaan sisältyvään käsitteen ”hallinnollinen tutkimus” määritelmään?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 114/28

Valitus, jonka 1. garantovaná a.s. on tehnyt 22.2.2013 unionin yleisen tuomioistuimen (kolmas jaosto) asiassa T-392/09, 1. garantovaná a.s. v. Euroopan komissio, 12.12.2012 antamasta tuomiosta

(Asia C-90/13 P)

2013/C 114/43

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: 1. garantovaná a.s. (edustajat: barrister B. Hartnett, Rechtsanwalt O. Geiss, P. Lasok, QC, ja barrister J. Holmes)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-392/09 12.12.2012 antaman tuomion siltä osin kuin se koskee valittajan unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämää toista kanneperustetta

— toteaa kyseisen kanneperusteen perustelluksi

— alentaa sakon määrää 2,1 miljoonaan euroon, joka vastaa kymmentä prosenttia valittajan vuoden 2008 liikevaihdosta, kuten valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa todetaan, ja

— velvoittaa komission korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se hylkäsi valittajan esittämän toisen kanneperusteen.

Asetuksen N:o 1/2003 (1) 23 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”[kyseisen yrityksen] osalta sakko on enintään kymmenen prosenttia sen edellisen tilikauden liikevaihdosta”. ”Edellinen tilikausi” on se edellinen kokonainen tilikausi, joka edeltää välittömästi komission päätöksen, jossa todetaan, että kilpailusääntöjä on rikottu, ja jossa määrätään sakko, tekopäivää.

Nyt esillä olevassa asiassa ”edellisen tilikauden liikevaihto” oli vuoden 2008 liikevaihto eikä komission huomioon ottama liikevaihto. Siitä, että perusteena käytettiin vuoden 2007 liikevaihtoa, seurasi, että Garantovanálle määrättyä sakkoa suurennettiin siten, että se oli lähes 100 prosenttia Garantovanán komission päätöksen tekopäivää (22.7.2009) edeltävän tilikauden liikevaihdosta.

Valittaja väittää, että se, että komissio käytti vuoden 2007 liikevaihtoa, oli 23 artiklan 2 kohdan selvän sanamuodon ja tavoitteen vastaista ja lainvastaista. Kuten Garantovanán unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä esittämässä toisessa kanneperusteessa väitettiin, sakon määrää pitäisi näin ollen alentaa joko 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti tai SEUT 261 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 31 artiklan mukaista unionin tuomioistuimen täyttä harkintavaltaa käyttäen.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).
2)

Onko ensimmäisen kysymyksen i kohtaan annettavan vastauksen kannalta merkityksellistä [– –], jos asianosaisilla yhtiöillä i), kuten tässä tapauksessa yhtiöillä [D1] ja [D2], on yhteinen (välitön) emoyhtiö toisessa jäsenvaltiossa, tai ii), kuten tässä tapauksessa yhtäältä yhtiöllä [X3 Holding] ja toisaalta yhtiöillä [D1] ja [D2], on eri (välittömät) emoyhtiöt toisessa jäsenvaltiossa niin, että vasta konsernirakenteen korkeammalla — tosin kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevalla — tasolla näillä yhtiöillä on yhteinen (välillinen) emoyhtiö?
7)

Onko unionin oikeudessa voimassa olevia yleisiä periaatteita, oikeusvarmuuden periaatetta, luottamuksensuojan periaatetta, asianosaisten prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatetta, tehokkaan oikeussuojan periaatetta, oikeutta saada asiansa käsitellyksi puolueettomassa tuomioistuimessa, ja yleisemminkin oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, jotka taataan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa (sellaisena kuin se on muutettuna Lissabonin sopimuksen 1.8 artiklalla ja johon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 46 artiklassa viitataan) — yhdessä Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan määräysten ja Nizzassa 7.12.2000 julistetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan 46 ja 47 artiklan sekä 52 artiklan 3 kohdan kanssa, sellaisina kuin ne on otettu Lissabonin sopimukseen, tulkittava siten, että ne ovat direktiiviä 1999/70/EY sovellettaessa esteenä sille, että Italian valtio säätää kohtuullisen pitkän ajan kuluttua (kolme vuotta ja kuusi kuukautta) 13.5.2011 annetun asetuksen nro 70, joka on muunnettu laiksi 12.7.2011 annetulla lailla nro 106, 9 §:n, jolla asetuksen nro 368/01 10 §:ään on lisätty 4-bis momentti, kaltaisen säännöksen, joka on omiaan muuttamaan vireillä olevien menettelyjen seurauksia vahingoittaen näin välittömästi työntekijää työnantajan hyväksi ja jolla poistetaan kansalliseen oikeusjärjestykseen sisältyvä mahdollisuus määrätä seuraamuksia lainvastaisesta määräaikaisten sopimusten ketjuttamisesta?
1)

Vastaako — väriltään valkoinen — neliön muotoinen — kudottu kangas, — jossa on käytetty yksinkertaista kierrettyä lankaa — jonka kudos on kaksilankainen ja — jossa kudelangat kulkevat ristikkäin loimilankojen kanssa — jossa kudoksen aukkojen koko on 4 × 4 mm — joka on kooltaan 100 cm × 201 cm — jossa on käytetty styreeniakrylaatti-kopolymeerimuovilla päällystettyä lasikuituja, — jossa ei ole kerrattuja lankoja — joka painaa 136g/m2 — jonka kuituhienous on loimen osalta 415 teksiä — ja kuteen osalta 132 teksiä, ominaisuuksiltaan väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien lasikuidusta valmistettujen seulakankaiden tuonnissa 16.2.2011 annetun komission asetuksen (EU) N:o 138/2011 (1) 14 perustelukappaleen ja 1 artiklan 1 kohdan määritelmää — lasikuidusta valmistettu — seulakangas, jonka — silmäkoko on sekä pituudeltaan että leveydeltään suurempi kuin 1,8 mm — ja joka painaa enemmän kuin 35 g/m2, ja onko TARIC-koodia 7019590010 näin ollen tulkittava siten, että mainittu tavara voidaan katsoa siihen kuuluvaksi, kun otetaan huomioon tullinimikkeistön ja unionin oikeussääntöjen eri kieliversiot?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 141/11

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Krajský soud v Ostravě (Tšekin tasavalta) on esittänyt 30.1.2013 — Strojírny Prostějov, a.s. v. Odvolací finanční ředitelství

(Asia C-53/13)

2013/C 141/18

Oikeudenkäyntikieli: tšekki

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Krajský soud v Ostravě

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Strojírny Prostějov, a.s.

Vastaaja: Odvolací finanční ředitelství

Ennakkoratkaisukysymys

Ovatko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 56 ja 57 artikla esteenä sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jonka mukaan silloin, kun yrityksen (luovuttaja), joka luovuttaa työntekijöitä toisen yrityksen käyttöön, kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella, työntekijöitä käyttävällä yrityksellä on velvollisuus pidättää kyseisten työntekijöiden palkasta vero ja tilittää se valtiolle, kun taas silloin, kun luovuttajan kotipaikka on Tšekin tasavallan alueella, tämä on luovuttajan velvollisuutena?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 71/8

Kanne 20.12.2012 — Euroopan komissio v. Italian tasavalta

(Asia C-596/12)

2013/C 71/13

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: J. Enegren ja C. Cattabriga)

Vastaaja: Italian tasavalta

Vaatimukset

— Unionin tuomioistuimen on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY (1) 1 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on jättänyt luokan dirigenti (johtajat) lain nro 223/1991 4 artiklassa, luettuna yhdessä saman lain 24 artiklan kanssa, tarkoitetun siirtomenettelyn soveltamisalan ulkopuolelle

— Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Komission mukaan Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 98/59/EY 1 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on jättänyt luokan dirigenti (johtajat) lain nro 223/1991 4 artiklassa, luettuna yhdessä saman lain 24 artiklan kanssa, tarkoitetun siirtomenettelyn soveltamisalan ulkopuolelle.

Direktiivillä säännellään työntekijöiden edustajien tiedottamis- ja kuulemismenettelyä, jota työnantajan on noudatettava, jos se aikoo toteuttaa joukkovähentämisiä, sekä itse joukkovähentämiseen sovellettavaa menettelyä.

Näitä menettelyjä sovelletaan direktiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan irtisanomisiin, jotka työnantaja toimeenpanee yhdestä tai useammasta syystä, joka ei liity yksittäisiin työntekijöihin, kun irtisanomisten määrä ylittää raja-arvon, joka lasketaan yrityksen työntekijöiden määrän perusteella. Yrityksen palveluksessa olevien työntekijöiden ja toteutettujen irtisanomisten määrää laskettaessa huomioon otetaan kaikki työntekijät heidän koulutuksestaan tai tehtävistään riippumatta. Ainoa poikkeus tästä ovat määräaikeiset työntekijät, julkisyhteisöjen työntekijät ja merialusten miehistö.

Direktiiviä 98/59/EY täytäntöön pannessaan Italian lainsäätäjä jätti direktiivissä joukkovähentämisiä varten säädetyn tiedottamis- ja kuulemismenettelyn ulkopuolelle johtajat, jotka kuitenkin Italian työlainsäädännön mukaan kuuluvat työntekijän käsitteen piiriin. Komission mukaan tämä rajaus on direktiivin yleisen soveltamisalan vastainen ja lisäksi täysin perusteeton. Johtajien ryhmä on Italian oikeudessa erittäin laaja, ja siihen kuuluu myös työntekijöitä, joilla ei ole yrityksessä mitään erityistä esimiesasemaa ja jotka on luokiteltu johtajiksi ainoastaan korkean koulutuksensa johdosta.

(1) EYVL L 225, s. 16.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 101/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 24.12.2012 — Helm Düngemittel GmbH v. Hauptzollamt Krefeld

(Asia C-613/12)

2013/C 101/18

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Helm Düngemittel GmbH

Vastaaja: Hauptzollamt Krefeld

Ennakkoratkaisukysymys

Onko tavaran alkuperä jäänyt näyttämättä toteen, kun tavaralle on annettu [Euro–Välimeri-sopimuksen] käsitteen ”peräisin olevat tuotteet” (alkuperätuotteet) määrittelyä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevan pöytäkirjan N:o 4, sellaisena kuin se on muutettuna 17.2.2006 tehdyllä EU-Egypti-assosiaationeuvoston päätöksellä N:o 1/2006, (1) 20 artiklan nojalla osatavaratodistus, vaikka kyseisen määräyksen edellytykset eivät olleet täyttyneet, koska tavara ei osatavaratodistuksen antamisajankohtana ollut kyseisen todistuksen antaneiden tulliviranomaisten valvonnassa?

(1) EUVL L 73, s. 1.
—

Valituksenalainen tuomio on kumottava osittain, siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut siinä, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut, että KWS:llä oli komission toteamassa kartellissa johtajan rooli.
—

Unionin yleisen tuomioistuimen 27.9.2012 antama ja 1.10.2012 tiedoksiannettu tuomio asiassa T-303/10, joka koskee vaatimusta kumota Euroopan komission 24.3.2010 tekemä päätös 2011/134/EU, joka koskee valtiontukea C 4/03 (ex NN 102/02), jonka Italia on pannut täytäntöön WAM SpA:n hyväksi (EUVL 2011, L 57, s. 29), on kumottava
1)

Onko direktiiviä [93/13/ETY] (1) tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännökselle, jolla estetään tuomioistuinta, jossa on vireillä Espanjan siviiliprosessilain 1/2000 681–695 §:ssä tarkoitetun kaltainen kiinnitetyn kiinteistön ulosmittausmenettely, tutkimasta viran puolesta tai osapuolen aloitteesta elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehtyyn sopimukseen sisältyvän sopimusehdon kohtuuttomuutta niin tilanteessa, jossa kuluttaja on tehnyt väitteen, kuin tilanteessa, jossa kuluttaja ei ole tehnyt väitettä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/32

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 8.11.2012 — Jessy Saint Prix v. Secretary of State for Work and Pensions

(Asia C-507/12)

2013/C 26/59

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Jessy Saint Prix

Vastapuoli: Secretary of State for Work and Pensions

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kansalaisuusdirektiivin (1) 7 artiklassa työntekijälle annettua oleskeluoikeutta tulkittava niin, että se koskee ainoastaan sellaisia henkilöitä (i) joilla on voimassa oleva työsuhde, (ii) jotka (ainakin joissakin olosuhteissa) hakevat työtä tai (iii) joita 7 artiklan 3 kohdassa mainitut laajennukset koskevat, vai onko tätä artiklaa tulkittava siten, ettei siinä suljeta pois sen soveltamista muihinkin henkilöihin, jotka säilyttävät tässä tarkoitetun ”työntekijän” asemansa?

2) i) Jos viimeksi mainittu pitää paikkansa, ulottuuko se naiseen, joka perustellusti lopettaa työn tekemisen tai työn hakemisen raskauden myöhäisvaiheisiin liittyvän fyysisen rasituksen (ja synnytyksen jälkivaikutusten) vuoksi? ii) Jos näin on, onko hänellä oikeus vedota hyväkseen kansallisen lainsäädännön määritelmään, joka koskee sitä, milloin hänen on perusteltua tehdä näin?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL L 158, s. 77)
6)

a) Estääkö direktiivi sen, että jäsenvaltioilla on lainsäädäntöä, jonka mukaan hyvitystä vaaditaan yksityiseen käyttöön tapahtuvasta kappaleen valmistamisesta sellaiselta valmistajalta ja/tai maahantuojalta, joka myy muistikortteja yrityksille, jotka jälleenmyyvät niitä sekä yksityis- että yritysasiakkaille, jolloin valmistaja ja/tai maahantuoja ei tiedä, myydäänkö muistikortit yksityis- vai yritysasiakkaille? b) Jos jäsenvaltion lainsäädännössä on säännöksiä, jotka poistavat valmistajilta, maahantuojilta ja/tai jälleenmyyjiltä velvollisuuden maksaa hyvitystä ammatilliseen tarkoitukseen käytettävistä muistikorteista, onko 6 a kysymykseen vastaamisen kannalta merkittävää, että valmistajat, maahantuojat ja/tai jälleenmyyjät voivat, jos hyvitystä kuitenkin on maksettu, saada takaisin muistikorteista maksamansa hyvityksen ammatillisen käytön osalta ja että valmistajat, maahantuojat ja/tai jälleenmyyjät voivat hyvityksettä myydä muistikortteja sellaisille yrityksille, jotka ovat ilmoittautuneet hyvitysjärjestelmää hallinnoivalle järjestölle? c) Onko 6 a ja b kysymykseen vastaamisen kannalta merkityksellistä, 1) että jos jäsenvaltion lainsäädäntöön sisältyy säännöksiä sen varmistamiseksi, ettei valmistajia, maahantuojia ja/tai jälleenmyyjiä velvoiteta maksamaan hyvitysmaksua ammatilliseen käyttöön käytettävistä muistikorteista, niin ”ammatillisen käytön” käsitettä kuitenkin tulkitaan siten, että se on ainoastaan Copydanin hyväksymiä yrityksiä koskeva vähennysmahdollisuus, ja muiden kuin Copydanin hyväksymien yritysten on maksettava hyvitystä ammatillisessa tarkoituksessa käyttämistään muistikorteista? 2) että jos jäsenvaltion lainsäädäntöön sisältyy säännöksiä sen varmistamiseksi, että valmistajat, maahantuojat ja/tai jälleenmyyjät voivat saada takaisin muistikorteista jo maksamaansa hyvitystä, jos sitä (teoriassa) on kuitenkin maksettu, siltä osin kuin niitä käytetään ammatilliseen tarkoitukseen, niin kuitenkin a) käytännössä ainoastaan muistikortin ostaja voi saada palautettavan hyvityksen ja b) muistikortin ostajan on toimitettava Copydanille hyvityksen palautushakemus? 3) että jos jäsenvaltion lainsäädäntöön sisältyy säännöksiä sen varmistamiseksi, että valmistajat, maahantuojat ja/tai jälleenmyyjät voivat hyvityksettä myydä muistikortteja yrityksille, jotka ovat ilmoittautuneet hyvitysjärjestelmää hallinnoivalle järjestölle, niin kuitenkin a) hyvitysmaksujärjestelmää hallinnoiva järjestö on Copydan ja b) ilmoittautuneet yritykset eivät tiedä, myydäänkö muistikortit yksityis- vai yritysasiakkaille?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 389/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (Chancery Division) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 3.10.2012 — Actavis Group PTC EHF ja Actavis UK Ltd v. Sanofi

(Asia C-443/12)

2012/C 389/07

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (Chancery Division)

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Actavis Group PTC EHF ja Actavis UK Ltd

Vastaaja: Sanofi

Muu osapuoli: Sanofi Pharma Bristol-Myers Squibb SNC

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Minkä kriteerien perusteella päätetään, suojaako tuotetta voimassa oleva peruspatentti asetuksen N:o 469/2009/EY (1) (jäljempänä asetus) 3 artiklan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla?

2) Ovatko asetus ja erityisesti sen 3 artiklan c alakohta esteenä sille, että patentinhaltijalle myönnetään kutakin suojattua tuotetta koskeva lisäsuojatodistus, jos voimassa oleva peruspatentti suojaa useita tuotteita?

(1) Lääkkeiden lisäsuojatodistuksista 6.5.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 469/2009 (EUVL L 152, s. 1)