FI Euroopan unionin virallinen lehti C 156/5

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 11.4.2013 (Supreme Court of the United Kingdomin (Yhdistynyt kuningaskunta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — The Queen, David Edwardsin ja Lilian Pallikaropoulosin hakemuksesta v. Environment Agency, First Secretary of State ja Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Asia C-260/11) (1)

(Ympäristö - Århusin yleissopimus - Direktiivi 85/337/ETY - Direktiivi 2003/35/EY - 10 a artikla - Direktiivi 96/61/EY - 15 a artikla - Oikeus saada ympäristöä koskeva asia käsitellyksi tuomioistuimessa - Käsite tuomioistuinmenettelyt, jotka eivät ole ”niin kalliita, että se olisi esteenä menettelyihin osallistumiselle”)

2013/C 156/07

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittajat: David Edwards, Lilian Pallikaropoulos ja Regina

Vastapuolet: Environment Agency, First Secretary of State ja Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Supreme Court of the United Kingdom — Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen sekä neuvoston direktiivien 85/337/ETY ja 96/61/EY muuttamisesta yleisön osallistumisen sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden osalta — komission julistus — 26.5.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/35/EY (EUVL L 156, s. 17), 10 a artiklan tulkinta — Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24.9.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/61/EY (EYVL L 257, s. 26), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2003/35/EY, 15 a artiklan tulkinta — Tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan (Århusin) yleissopimuksen, joka on tehty Euroopan yhteisön puolesta 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä (EUVL L 124, s. 1), 9 artiklan 4 kappaleen tulkinta — Asian hävinneen asianosaisen velvoittaminen korvaamaan oikeudenkäyntikulut — Käsite tuomioistuinmenettely, joka ei ole ”niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle”

Tuomiolauselma

Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY 10 a artiklan viidennessä kohdassa ja ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24.9.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/61/EY 15 a artiklan viidennessä kohdassa, sellaisina kuin kyseiset direktiivit ovat muutettuina 26.5.2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/35/EY, asetettu vaatimus, jonka mukaan tuomioistuinmenettely ei saa olla niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle, merkitsee sitä, että kyseisten säännösten soveltamisalaan kuuluvia henkilöitä ei saa estää aloittamasta tai jatkamasta oikeudenkäyntiä kyseisten artiklojen soveltamisalalla siitä mahdollisesti aiheutuvan taloudellisen taakan takia. Kun kansallista tuomioistuinta pyydetään langettamaan oikeudenkäyntikulut sellaisen kantajan tai valittajan maksettavaksi, jonka ympäristöoikeuden alaan kuuluva kanne tai valitus ei ole menestynyt, tai yleisemmin, kun sitä pyydetään — niin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimia saatetaan pyytää — ottamaan menettelyn aikaisemmassa vaiheessa kantaa oikeudenkäyntikulujen, joista asian hävinnyt asianosainen saattaa joutua vastaamaan, mahdolliseen rajoittamiseen, sen on varmistuttava siitä, että kyseistä vaatimusta on noudatettu, ja otettava tässä yhteydessä huomioon sekä sen henkilön etu, joka haluaa puolustaa oikeuksiaan, että ympäristönsuojeluun liittyvä yleinen etu.

Tämän arvioinnin yhteydessä kansallinen tuomioistuin ei voi arvioida ainoastaan asianomaisen henkilön taloudellista tilannetta, vaan sen on myös tarkasteltava objektiivisesti oikeudenkäyntikulujen määrää. Se voi ottaa myös huomioon kyseisten asianosaisten tilanteen, kantajan tai valittajan tosiasialliset mahdollisuudet asian voittamiseen, asian merkityksen kantajalle tai valittajalle ja ympäristönsuojelulle, asiassa sovellettavien oikeussääntöjen ja menettelyn monimutkaisuuden ja sen, että kanne tai valitus on jossain vaiheessa mahdollisesti ollut perusteeton, sekä kansallisen oikeusapujärjestelmän tai oikeudenkäyntikuluja koskevan vastuun rajoittamiseen liittyvän järjestelmän olemassaolon.

Sitä vastoin se, että asianomaista henkilöä ei ole käytännössä saatu luopumaan oikeudenkäynnistä, ei yksinään riitä sen toteamiseen, että menettely ei ole hänelle niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle.

Lopuksi on todettava, että tätä arviointia ei voida suorittaa eri perusteiden mukaan siitä riippuen, suoritetaanko se ensimmäisessä oikeusasteessa käytävässä menettelyssä, valitusvaiheessa vai jatkovalitusvaiheessa.

(1) EUVL C 226, 30.7.2011.