ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

On muistettava yhtäältä, että arvonlisäverodirektiivin 170 artiklan a alakohdassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 169 artiklan ja direktiivin 2008/9 3 ja 5 artiklan kanssa, säädetään, että verovelvollisella, joka ei ole sijoittautunut jäsenvaltioon, jossa se ostaa tavaroita ja palveluja tai tuo maahan arvonlisäveron alaisia tavaroita, on oikeus saada arvonlisävero palautetuksi siltä osin kuin kyseisiä tavaroita tai palveluja käytetään joko arvonlisäverodirektiivin 9 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuihin liiketoimiin, jotka suoritetaan sen jäsenvaltion ulkopuolella, jossa kyseinen vero on maksettava tai maksettu, ja jotka olisivat oikeuttaneet vähennykseen, jos ne olisi suoritettu tässä jäsenvaltiossa, tai mainitun 169 artiklan b ja c alakohdassa mainittuihin verosta vapautettuihin liiketoimiin. Arvonlisäverodirektiivin 171 artiklassa viitataan toisaalta direktiiviin 2008/9 siltä osin kuin on kyse mainitun oikeuden käyttämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.
16

10.8.2016 annetun asetuksen 3–5 §:ssä on taulukot, joissa nimetään kolme laitosten luokkaa eli toiminnassa olevat polttolaitokset, joiden osalta ilmoitetaan kunkin laitoksen toimiluvan mukainen käsittelykapasiteetti ja yhdyskuntajätteen ja siihen rinnastettavan jätteen käsittelykapasiteetti (taulukko A), toimiluvan saaneet polttolaitokset, jotka eivät ole toiminnassa ja joiden osalta ilmoitetaan kunkin laitoksen potentiaalinen käsittelykapasiteetti ja alueellinen sijainti (taulukko B), ja laitokset, jotka on alueellisen suunnitelman perusteella perustettava tai joiden toimintaa on tehostettava (taulukko C). Näiden kunkin kolmen luokan osalta vastaavissa taulukoissa ilmoitetaan myös marraskuussa 2015 toiminnassa olevien jätteenpolttolaitosten käsittelyn valtakunnallinen kokonaiskapasiteetti (taulukko A), niiden jätteenpolttolaitosten, joilla on kyseisenä päivänä toimilupa mutta jotka eivät ole toiminnassa, käsittelyn potentiaalinen valtakunnallinen kapasiteetti (taulukko B) ja alueet, joilla laitoksia on valtakunnallisen tarpeen kattamiseksi perustettava tai niiden toimintaa on tehostettava, ja niiden kapasiteetit (taulukko C).
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä Belgiassa asuvat aviopuolisot Jean Jacob ja Dominique Lennertz sekä toisaalta Belgian valtio ja jossa on kyse Jacobin toisesta jäsenvaltiosta saamasta eläkkeestä, joka on vapautettu veroista Belgiassa mutta joka sisällytetään laskentaperusteeseen tiettyjä veroetuja myönnettäessä, huomioon ottamisesta toimitettaessa heidän yhteisverotustaan Belgiassa, minkä seurauksena he ovat menettäneet osan eduista, joihin heillä olisi oikeus, mikäli kyseistä eläkettä ei otettaisi huomioon.
9

Viron tasavallan parlamentti (Riigikogu) antoi 28.1.2004 jätelain (jäätmeseadus). Jätelain, joka oli voimassa 18.7.2014–31.12.2015, 2 ja 21 §:ssä säädettiin seuraavaa: ”2 § – Jätteet (1) Jätteitä ovat kaikki irtaimet esineet tai rekisteröidyt alukset, jotka haltija on poistanut käytöstä, aikoo poistaa käytöstä tai on velvollinen poistamaan käytöstä. (2) ’Käytöstä poistaminen’ tarkoittaa, että irtaimet esineet poistetaan käytöstä, niiden käytöstä luovutaan tai ne jätetään käyttämättä, koska niiden käyttö ei ole teknisesti mahdollista tai ei vaikuta järkevältä taloudelliset tai ympäristölliset olosuhteet huomioon ottaen. – – (4) Hallitus laatii asetuksella luettelon jätteistä, mukaan luettuna vaaralliset jätteet, jotka vastaavat tämän pykälän 1 momentissa – – säädettyjä edellytyksiä. 21 § – Jätteeksi luokittelun päättyminen (1) Jätteet lakkaavat olemasta jätteitä, kun ne ovat läpikäyneet hyödyntämistoimen, kierrätys mukaan luettuna, ja ovat – – direktiivin 2008/98 6 artiklan 2 kohdassa säädettyjen sellaisten arviointiperusteiden mukaiset, jotka on laadittu seuraavien edellytysten mukaisesti: 1) ainetta tai esinettä käytetään yleisesti tiettyyn tarkoitukseen 2) aineelle tai esineelle on markkinat tai kysyntää 3) aine tai esine täyttää tiettyjen tarkoitusten mukaiset tekniset vaatimukset, säännökset ja tuotestandardit 4) aineen tai esineen käytöstä ei aiheudu kielteisiä vaikutuksia ympäristölle eikä ihmisten terveydelle. (2) Jos tämän pykälän 1 momentissa mainittuja arviointiperusteita ei ole direktiivin 2008/98/EY 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettu, kyseisellä alalla toimivaltainen ministeri voi tämän pykälän 1 momentin 1–4 kohdassa mainitut edellytykset huomioon ottaen vahvistaa asetuksella arviointiperusteet, joiden perusteella tietyt jätelajit lakkaavat olemasta jätteitä. (3) Arviointiperusteiden on sisällettävä haitallisten aineiden raja-arvot, jos se on tarpeellista, ja niissä on otettava huomioon aineen tai esineen mahdollinen kielteinen vaikutus ympäristöön ja ihmisten terveyteen. (4) Hyödyntämistoimi, jonka tuloksena jätteet lakkaavat olemasta jätteitä, on määriteltävä hyödyntämistoimen suorittaneen yrittäjän jäteluvassa tai teollisuuden päästöistä annetun lain (tööstusheite seadus) nojalla annetussa ympäristöluvassa.”
49

Lisäksi on niin, että jotta luovuttamismenettelyä voidaan yksinkertaistaa ja nopeuttaa puitepäätöksen 2002/584 17 artiklassa säädetyissä määräajoissa, puitepäätöksen liitteessä säädetään erityisestä lomakkeesta, joka pidätysmääräyksen antaneiden oikeusviranomaisten on täytettävä ja jossa niiden on ilmoitettava erityisesti vaadittavat tiedot (tuomio 23.1.2018, Piotrowski, C-367/16, EU:C:2018:27, 57 kohta). Kyseisen lomakkeen c kohdan 2 kohdassa on viittaus ”määrätyn vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen kesto[on]”.
2)

SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että tuomareiden riippumattomuuden periaate ei ole esteenä sille, että pääasian kantajaan sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista lainsäädäntöä, jossa suoritettujen tehtävien luonnetta, henkilön palvelusajan pituutta tai suoritettujen tehtävien merkitystä huomioon ottamatta vahvistettiin valtiontalouden liiallisen alijäämän poistamisen edellyttämien yleisten palkkojen alentamistoimien yhteydessä prosenttimäärältään erisuuruisia leikkauksia tuomarikuntaan kuuluvien peruspalkkoihin ja palkanlisiin, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on merkinnyt prosentuaalisesti suurempia palkan alennuksia tuomarikunnan alempien virkatasojen kahteen palkkaryhmään kuuluville kuin kyseisen tuomarikunnan ylemmän virkatason palkkaryhmään kuuluville, vaikka ensiksi mainittujen palkka on pienempi kuin viimeksi mainittujen, kunhan pääasian kantajalle pääasiassa kyseessä olevaa palkanalennusta sovellettaessa maksettavan palkan taso vastaa hänen hoitamiensa tehtävien merkitystä ja takaa siis hänen päätöksentekonsa riippumattomuuden, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.
Puitepäätöksen 2002/584 8 artiklan 1 kohdan f alakohdassa vahvistetun sääntöjenmukaisuusvaatimuksen tarkoituksena on saattaa täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten tietoon sen vapausrangaistuksen kesto, jonka perusteella etsityn henkilön luovuttamista pyydetään, yhtenä muodollisista vähimmäistiedoista, jotka ovat tarpeen, jotta viimeksi mainitut oikeusviranomaiset voivat panna eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön nopeasti tekemällä luovuttamista koskevan päätöksen kiireellisesti (ks. vastaavasti tuomio 23.1.2018, Piotrowski, C-367/16 , EU:C:2018:27 , 58 ja 59 kohta). Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 66 kohdassa, tämän vaatimuksen tarkoituksena on, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi varmistautua siitä, että eurooppalainen pidätysmääräys kuuluu tämän puitepäätöksen soveltamisalaan, ja erityisesti tarkistaa, että se on annettu sellaisen vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemiseksi, jonka kesto ylittää puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdassa vahvistetun neljän kuukauden kynnyksen.

Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 8 artiklan 1 kohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että se, että eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä, jonka perusteella asianomainen henkilö on luovutettu, ei mainita oheisseuraamusta eli valvontaan määräämistä, johon hänet on tuomittu samasta rikoksesta ja samassa tuomioistuinratkaisussa kuin päärangaistuksena tuomittu vapausrangaistus, ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevissa olosuhteissa sille, että tämän oheisseuraamuksen täytäntöönpano päärangaistuksen päätyttyä ja rangaistusten täytäntöönpanon osalta toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen tehtyä tätä varten nimenomaisen päätöksen johtaa vapaudenriistoon.

(ks. 70 kohta ja tuomiolauselma)
6)

Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV ja Rikam Holding SA vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan keskuspankille asiassa C‑663/17 P ja Euroopan komissiolle asiassa C‑665/17 P käydystä muutoksenhakumenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
1)

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005, 11 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimet voivat oikeudenkäynnissä, joka on pantu vireille työnantajaa vastaan sellaisista teoista, joista voi käydä ilmi, että kyse on sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 31.3.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 631/2004, 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla annettujen E 101 ‑todistusten vilpillisestä hankkimisesta tai käytöstä kyseisessä jäsenvaltiossa työskentelevien työntekijöiden osalta, todeta petoksen ja sivuuttaa tämän johdosta tällaiset todistukset vasta sen jälkeen, kun ne ovat saaneet varmuuden – yhtäältä siitä, että asetuksen 84 a artiklan 3 kohdan mukaiseen menettelyyn on ryhdytty viivytyksettä ja että todistukset antaneen jäsenvaltion toimivaltaiselle laitokselle on näin annettu tilaisuus arvioida uudelleen, onko mainittujen todistusten antaminen ollut perusteltua, niiden konkreettisten seikkojen valossa, jotka vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen laitos on sille ilmoittanut ja joiden perusteella on aihetta ajatella, että todistukset on hankittu tai että niihin on vedottu vilpillisesti, ja – toisaalta siitä, että todistuksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen laitos ei ole suorittanut tällaista uudelleen arviointia eikä ottanut kohtuullisen määräajan kuluessa kantaa näihin seikkoihin tarvittaessa joko toteamalla kyseessä olevat todistukset mitättömäksi tai peruuttamalla ne.
5

Kyseisen päätöksen 1 §:ssä todetaan seuraavaa: ”1. Italian marraskuusta 1995 alkaen sääntöjenvastaisesti myöntämä tuki työntekijöiden palvelukseen ottamiseksi koulutus- ja työsopimuksilla, joista säädetään [19.12.1984 annetulla lailla nro 863/84, 29.12.1990 annetulla lailla nro 407/90, lailla nro 169/91, joka on annettu 1.6.1991 ja jolla mukautetaan laiksi työllisyyden tukemista koskevista kiireellisistä toimista 29.3.1991 annettu asetus nro 108 muutettuna (legge n. 169 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 29 marzo 1991, n. 108, recante disposizioni urgenti in materia di sostegno dell’occupazione) (GURI nro 129, 4.6.1991, s. 4), ja lailla nro 451/94, joka on annettu 19.7.1994 ja jolla mukautetaan laiksi työllisyyttä ja sosiaaliturvamaksujen maksamista koskevista kiireellisistä toimista 16.5.1994 annettu asetus nro 299 muutettuna (legge n. 451 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 16 maggio 1994, n. 299, recante disposizioni urgenti in materia di occupazione e di fiscalizzazione degli oneri sociali) (GURI nro 167, 19.7.1994), s. 3], soveltuu yhteismarkkinoille ja on ETA-sopimuksen määräysten mukaista sillä edellytyksellä, että se koskee: – uusien työpaikkojen luomista tuensaajayritykseen sellaisille työntekijöille, jotka eivät tätä ennen olleet saaneet työtä tai jotka olivat menettäneet edellisen työpaikkansa, työllisyystukien suuntaviivoissa [(EYVL 1995, C 334, s. 4)] tarkoitetussa merkityksessä, – sellaisten työntekijöiden työllistämistä, joilla on erityisiä vaikeuksia päästä työmarkkinoille tai palata sinne. Tässä päätöksessä tarkoitetaan ’työntekijöillä, joilla on erityisiä vaikeuksia päästä työmarkkinoille tai palata sinne’ alle 25-vuotiaita nuoria, enintään 29-vuotiaita korkea-asteen tutkinnon suorittaneita henkilöitä ja pitkäaikaistyöttömiä eli henkilöitä, jotka ovat olleet työttöminä vähintään vuoden. 2. Koulutus- ja työsopimuksia varten myönnetty tuki, jonka yhteydessä ei ole noudatettu 1 kohdassa mainittuja edellytyksiä, ei sovellu yhteismarkkinoille.”
8

Tämän direktiivin 14 artiklassa, jonka otsikko on ”Pakolaisaseman peruuttaminen, lakkauttaminen tai uusimatta jättäminen”, säädetään seuraavaa: ”1. Kun kyseessä ovat [kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/83/EY (EUVL 2004, L 304, s. 12)] voimaantulon jälkeen tehdyt kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset, jäsenvaltioiden on peruutettava, lakkautettava tai jätettävä uusimatta valtion elimen, hallinnollisen elimen, tuomioistuimen tai lainkäyttöelimen myöntämä kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön pakolaisasema, jos hän on 11 artiklan mukaisesti lakannut olemasta pakolainen. 2. Pakolaisaseman myöntäneen jäsenvaltion on yksilöllisesti osoitettava, että asianomainen henkilö on tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti lakannut olemasta pakolainen tai ei ole koskaan ollut siinä tarkoitettu pakolainen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta pakolaisen velvollisuutta ilmoittaa 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti kaikki asiaan vaikuttavat seikat ja toimittaa hänen käytettävissään olevat asiaan vaikuttavat asiakirjat. 3. Jäsenvaltioiden on peruutettava, lakkautettava tai jätettävä uusimatta kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön pakolaisasema, jos asianomainen jäsenvaltio saa pakolaisaseman myöntämisen jälkeen selville, että a) pakolaisasema olisi pitänyt jättää tai jätetään myöntämättä asianomaiselle 12 artiklan mukaisesti; b) hänen vääristelemänsä tai salaamansa seikat, mukaan lukien väärien asiakirjojen toimittaminen, olivat ratkaisevia pakolaisaseman myöntämisen kannalta. 4. Jäsenvaltiot voivat peruuttaa, lakkauttaa tai jättää uusimatta valtion elimen, hallinnollisen elimen, tuomioistuimen tai lainkäyttöelimen pakolaiselle myöntämän aseman, kun a) on perusteltua syytä olettaa, että hän on vaaraksi sen jäsenvaltion turvallisuudelle, jossa hän on; b) hän on yhteiskunnalle vaarallinen kyseisessä jäsenvaltiossa, koska hänet on lainvoiman saaneella tuomiolla tuomittu erityisen törkeästä rikoksesta. 5. Jäsenvaltiot voivat 4 kohdassa kuvatuissa tilanteissa päättää olla myöntämättä asemaa pakolaiselle, jos tällaista päätöstä ei ole vielä tehty. 6. Henkilöillä, joihin sovelletaan 4 ja 5 kohtaa, on Geneven yleissopimuksen 3, 4, 16, 22, 31, 32 ja 33 artiklassa määrätyt tai niitä vastaavat oikeudet silloin, kun he ovat jäsenvaltiossa.”
39

Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on itse maininnut, ei voida kuitenkaan kieltää sitä, että siinä erityisessä tapauksessa, jossa tämä osinkoveron palautus on myönnetty alankomaiselle julkisoikeudelliselle yritykselle sillä perusteella, että se on vapautettu vuoden 1969 yhteisöverolain 2 §:n nojalla yhteisöverosta, tämä palautus on valtiontuen myöntämisen välitön seuraus ja kiinteästi sidoksissa siihen ja että myös se voidaan näin ollen katsoa valtiontueksi.
16

Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa on lisäksi myös tuotu esiin, että vaikka asetuksen N:o 883/2004 11 artiklan 3 kohdan a alakohtaa ja 4 kohtaa ei voida soveltaa suoraan, niitä on sovellettava analogisesti niin, että ne johtavat sen jäsenvaltion lain valitsemiseen, jonne työnantaja on sijoittautunut, aivan kuten unionin tuomioistuin on todennut 29.6.1994 antamassaan tuomiossa Aldewereld (C-60/93, EU:C:1994:271) ja 19.3.2015 antamassaan tuomiossa Kik (C-266/13, EU:C:2015:188) sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 säännöksistä, sellaisena kuin asetus on muutettuna ja ajantasaistettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005 (EUVL 2005, L 117, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 1408/71). Mainitun tuomioistuimen mukaan asetuksella N:o 883/2004 käyttöön otettu lainvalintasääntöjen järjestelmä on kuitenkin täydellisempi eikä siinä ole aukkoja, joten käsiteltävässä asiassa ei ole tarpeen tukeutua mainittuun oikeuskäytäntöön.
44

Esitettyihin kysymyksiin on näin ollen vastattava, että direktiivin 2010/24 13 artiklan 1 kohtaa ja 14 artiklan 2 kohtaa on tulkittava yhtäältä siten, että näitä säännöksiä sovelletaan menettelyyn, jossa on kyse avunantoa pyytäneen jäsenvaltion pyynnöstä perittyjen saatavien maksun peräyttämisestä pyynnön vastaanottaneeseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön konkurssipesään, silloin kun tällainen menettely perustuu direktiivin 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun täytäntöönpanotoimien riitauttamiseen, ja toisaalta siten, että näissä säännöksissä tarkoitettu pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on katsottava vastaajaksi tällaisessa menettelyssä, eikä merkitystä tässä yhteydessä ole sillä, pidetäänkö näiden saatavien määrä erillään tämän jäsenvaltion varoista vai sekoittuuko se näihin varoihin.
76

Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan iv alakohtaa on tulkittava siten, että sitä ei voida soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen. Kun pääasiassa kyseessä olevat avustukset on myönnetty noudattamatta ETY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrättyä velvollisuutta ilmoittaa valtiontuista etukäteen, valtion elimet eivät voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa valtiontukia saaneen yhtiön kilpailija on nostanut jäsenvaltiota vastaan vahingonkorvauskanteen, on vastoin oikeusvarmuuden periaatetta soveltaa kantajaan analogisesti mainitun asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa säädetyn kaltaista vanhentumisaikaa.
24

Tältä osin on huomautettava, että unionin tuomioistuin on todennut nojautumalla muun muassa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Brysselin yleissopimus), joka on korvattu asetuksella N:o 44/2001, valmisteluasiakirjoihin, että viimeksi mainittua asetusta ja asetusta N:o 1346/2000 on tulkittava siten, että kyseisissä säädöksissä vahvistettujen oikeussääntöjen päällekkäisyydet ja lainaukot vältetään. Kanteet, jotka on asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan suljettu viimeksi mainitun asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle siltä osin kuin niissä on kyse ”konkurssi[sta], akordi[sta] tai mui[sta] niihin rinnastettavi[sta] menettelyi[stä]”, kuuluvat siis asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan. Sitä vastoin kanteet, jotka eivät kuulu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kuuluvat asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan (tuomio 9.11.2017, Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, 17 kohta).
Ensinnäkin joukosta muita direktiivin 2004/18 säännöksiä seuraa, että puitejärjestelyssä on alusta alkaen määritettävä niiden tavaroiden tai palvelujen enimmäismäärä, jotka voivat olla myöhempien hankintasopimusten kohteena. Erityisesti tämän direktiivin 9 artiklan 9 kohdassa, joka koskee erityisesti puitejärjestelyjen ennakoidun arvon laskentamenetelmiä, säädetään, että huomioon otettava arvo on tämän järjestelyn koko keston ajalle suunniteltujen hankintasopimusten ennakoitu enimmäisarvo ilman arvonlisäveroa. Direktiivin 2004/18 liitteessä VII A olevan otsikon ”Hankintailmoitukset” alla olevan 6 kohdan c alakohdassa, jonka otsikko on ”Julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset”, edellytetään myös, että tällaiseen järjestelyyn liittyvässä hankintailmoituksessa mainitaan suoritettavien palvelujen arvioitu kokonaisarvo koko puitejärjestelyn kestoajalta sekä mahdollisuuksien mukaan tehtävien hankintasopimusten arvo ja esiintymistiheys. Kuten komissio olennaisilta osin väittää ja kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 78 kohdassa, on niin, että vaikka puitejärjestelyn alkuperäisenä osapuolena ollutta hankintaviranomaista koskee kunkin myöhemmän hankintasopimuksen arvon ja esiintymistiheyden täsmentämisen osalta vain menettelytapaa koskeva velvollisuus, sen on sitä vastoin ehdottomasti täsmennettävä enimmäismäärä, jota myöhemmät hankintasopimukset voisivat koskea.
26

Kolmanneksi komissio väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen noudattama lähestymistapa ei ole sopusoinnussa asetuksen N:o 139/2004 systematiikan ja määräaikojen kanssa. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin antaa valituksenalaisessa tuomiossa ymmärtää, että komission on ilmaistava ilmoituksen tehneille osapuolille kaikki sisäiset pohdintansa ennen päätöksentekoaan. Yrityskeskittymien valvonnasta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 täytäntöönpanosta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 802/2004 (EUVL 2004, L 133, s. 1) 17 artiklan 3 kohdan mukaan oikeus tutustua asiakirja-aineistoon ei kuitenkaan koske komission sisäisiä asiakirjoja. Tällainen lähestymistapa, jota unionin yleinen tuomioistuin ei rajannut pelkästään ekonometrisiin analyyseihin, uhkaa komission mukaan vaarantaa keskittymien valvontaa koskevan menettelyn, jota varten on säädetty erittäin lyhyistä määräajoista.
34

Näin ollen on tärkeää, että ne muodollisuudet, jotka verovelvollisen on täytettävä saadakseen veroviranomaisissa oikeuden arvonlisäveron perusteen alentamiseen, on näin ollen rajoitettava niihin, joiden avulla voidaan osoittaa, että liiketoimen toteuttamisen jälkeen vastike on lopullisesti jäänyt osittain tai kokonaan saamatta. Kansallisten tuomioistuinten on tältä osin tarkistettava, että kyseessä olevan jäsenvaltion edellyttämät muodollisuudet ovat tällaisia (tuomio 15.5.2014, Almos Agrárkülkereskedelmi, C-337/13, EU:C:2014:328, 39 kohta ja tuomio 12.10.2017, Lombard Ingatlan Lízing, C-404/16, EU:C:2017:759, 44 kohta).
110

On lopuksi muistettava, että vahingonkorvauskanteen asiayhteydessä unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että silloin, kun unionin yleinen tuomioistuin on todennut vahingon olemassaolon, se on yksin toimivaltainen arvioimaan esitetyn vaatimuksen rajoissa vahingonkorvauksen laadun ja laajuuden. Jotta unionin tuomioistuin voisi kuitenkin harjoittaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomioihin kohdistuvaa laillisuusvalvontaa, näiden tuomioiden on oltava riittävästi perusteltuja ja niissä on vahingon arvioinnin yhteydessä ilmoitettava ne perusteet, joita on käytetty vahingonkorvauksen määrää vahvistettaessa (ks. tuomio 30.5.2017, Safa Nicu Sepahan v. neuvosto, C‑45/15 P, EU:C:2017:402, 50 ja 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).