YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)

28 päivänä toukokuuta 1998

Yhdistetyt asiat T-78/96 ja T-170/96

W

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne — Tutkittavaksi ottaminen — Asemapaikan siirto — Yksikön etu — Huolenpitovelvollisuus — Harkintavallan väärinkäyttö — Perustelut — Vastuu — Virkavirhe”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-745

Aihe:

Kanne, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan 20.7.1995 tehty kantajan asemapaikan siirtoa koskeva päätös, 16.2.1996 tehty kantajan tästä päätöksestä tekemän valituksen nimenomainen hylkäämispäätös, kantajan 19.10.1995 tekemän vahingonkorvausvaatimuksen implisiittinen hylkäämispäätös sekä tarvittaessa 26.6.1996 tehty päätös olla hyväksymättä kantajan viimeksi mainitusta päätöksestä tekemää valitusta kokonaisuudessaan.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja, joka on komission palkkaluokan C 4 virkamies, on määrätty 16.5.1991 lukien Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimiston (jäljempänä julkaisutoimisto) johdon sihteeristön yksikköön, joka vastaa ulkopuolisesta henkilöstöstä ja talousarviosta, toimiakseen siellä C:n välittömässä alaisuudessa toimistotehtävissä.

Julkaisutoimiston johtajan alaisuudessa työskentelevä hallintoavustaja ilmoitti 3.7.1995 kantajalle, että tämä oli päätetty siirtää myynnistä vastaavaan yksikköön toimistotehtäviin kantajan ja C:n välisten huonojen henkilösuhteiden vuoksi. Julkaisutoimiston pääjohtaja siirsi yksikön edun vuoksi 20.7.1995 tekemällään päätöksellä kantajan 1.8.1995 alkaen tehtävään OP/4 ryhmässä A, julkaisut.

Kantaja pyysi 11.9.1995 saada tiedoksi ajalta 1991/1993 tehdyn arviointikertomuksensa, jota hän ei ollut vielä saanut. Arviointi toimitettiin hänelle 6.10.1995.

Kantaja jätti 17.10.1995 valituksen siirtopäätöksestä ja 19.10.1995 korvausvaatimuksen hänelle aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä.

Kantajan 17.10.1995 tekemää valitusta käsiteltiin 14.12.1995 pidetyssä yksiköiden välisen työryhmän kokouksessa ilman, että tuolloin lomalla ollut kantaja olisi ollut läsnä.

Komissio hylkäsi 16.2.1996 nimenomaisella päätöksellään kantajan 17.10.1995 tekemän valituksen uudesta asemapaikastaan.

Kantaja teki 11.3.1996 uuden valituksen, tällä kertaa implisiittisestä päätöksestä, jolla hänen 19.10.1995 esittämä vahingonkorvausvaatimuksensa oli hylätty.

Nimittävä viranomainen hyväksyi 26.6.1996 osittain kantajan 11.3.1996 tekemän valituksen ja myönsi hänelle 30000 Belgian frangin suuruisen korvauksen vahingosta, joka liittyi ajalta 1991/1993 laaditun arvioinnin viivästymiseen. Muilta osin valitus hylättiin.

Kantaja nosti 22.5.1996 kanteen, joka kirjattiin numerolla T-78/96, 20.7.1995 tehdystä päätöksestä ja 16.2.1996 tehdystä nimenomaisesta päätöksestä.

Kantaja nosti 22.10.1996 kanteen, joka kirjattiin numerolla T-170/96, implisiittisestä päätöksestä, jolla hänen 19.10.1995 esittämä vahingonkorvausvaatimuksensa oli hylätty, sekä 26.6.1996 tehdystä päätöksestä.

Nämä kaksi asiaa yhdistettiin suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.

Tutkittavaksi ottaminen

Virkamiehelle vastaisia ovat ainoastaan päätökset, jotka vaikuttavat välittömästi tämän oikeudelliseen asemaan ja joilla ylitetään siten pelkät yksikön sisäistä järjestelyä koskevat toimenpiteet, joilla ei loukata asianomaisen virkamiehen henkilöstösääntöjen mukaista asemaa (46 kohta).

Viittaukset: asia 32/68, Grasselli v. komissio, 10.12.1969(Kok. 1969, s. 505, 4-7 kohta); asia T-47/90, Herremans v. komissio, 4.7.1991 (Kok. 1991, s. II-467, 21 ja 22 kohta) ja asia T-50/92, Fiorani v. parlamentti, 8.6.1993 (Kok. 1993, s. II-555, 29 kohta).

Tältä osin on todettava, että vaikka asemapaikan siirtoa koskevalla päätöksellä ei vaikuteta virkamiehen aineellisiin etuihin tai virka-asemaan, sillä voidaan kyseessä olevan tehtävän luonne ja olosuhteet huomioon ottaen vaikuttaa kantajan intresseihin ja ammatillisiin tulevaisuudennäkymiin, koska tietyt vastaavan palkkaluokan tehtävät voivat johtaa muita tehtäviä helpommin ylennykseen niiden vastuullisuuden vuoksi. Päätöksellä vaikutetaan väistämättä asianomaisen virkamiehen hallinnolliseen asemaan, koska sillä muutetaan paikkaa, jossa virkamies hoitaa tehtäviään, tehtävien hoidon edellytyksiä ja niiden luonnetta. Näin ollen ei ensi arviolta voida katsoa, ettei päätös voisi olla sille henkilölle vastainen, jolle se on osoitettu (47 kohta).

Viittaukset: asia 3/72, Kleyv. komissio, 27.6.1973(Kok. 1973, s. 679,4 kohta);yhdistetytasiat 33/79 ja 75/79, Kuhner v. komissio, 28.5.1980 (Kok. 1980, s. 1677, 13 kohta); asia 60/80, Kindermann v. komissio, 21.5.1981 (Kok. 1981, s. 1329, 8 kohta); asia T-36/93, Ojha v. komissio, 6.7.1995 (Kok. H. 1995, s. II-497, 42 kohta); asia C-294/95 P, Ojha v. komissio, 12.11.1996 (Kok. 1996, s. I-5863, 58 kohta) ja asia T-73/96, Forçat leardo v. komissio, 19.6.1997 (Kok. H. 1997, s. II-485, 16 kohta).

Nyt esillä olevassa asiassa riidanalainen päätös, jolla on muutettu kantajan tehtävien hoidon edellytyksiä ja niiden luonnetta, vaikuttaa tämän oikeudelliseen asemaan ja on siten Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 ja 91 artiklassa tarkoitetulla tavalla hänelle vastainen päätös.

Viittaukset: asia 19/87, Hecq v. komissio, 23.3.1988 (Kok. 1988, s. 1681,9-11 kohta).

Pääasia

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 4 ja 29 artiklan rikkomista

Valituksen ja kanteen vastaavuutta koskeva sääntö edellyttää, jotta kanne otettaisiin tutkittavaksi, että yhteisöjen tuomioistuimille esitetty kanneperuste on jo esitetty oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, jotta nimittävä viranomainen saisi tietää riittävän täsmällisesti asianomaisen riidanalaisesta päätöksestä esittämän kritiikin. Vaikka yhteisöjen tuomioistuimissa esitetyt vaatimukset voivat sisältää ainoastaan riitautettuja seikkoja, joiden peruste on sama kuin valituksessa, yhteisöjen tuomioistuimissa näitä riitautettuja seikkoja voidaan kehittää oikeudellisilla perusteilla ja väitteillä, joita ei välttämättä ole mainittu valituksessa mutta jotka liittyvät siihen läheisesti. Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on vapaamuotoinen, ja asianosaiset toimivat yleensä tässä vaiheessa ilman asianajajan apua, joten hallinnon ei pidä mikita valituksia suppeasti vaan laajasti (61 kohta).

Viittaukset: T-496/93, Alio v. komissio, 8.6.1995 (Kok. H. 1995, s. II-405, 26 ja 27 kohta).

Nyt esillä olevassa asiassa kantaja ei 17.10.1995 päivätyssä valituksessaan kiistä siirtopäätöksen oikeudellista luonnetta eikä vetoa myöskään henkilöstösääntöjen 4 ja 29 artiklan rikkomiseen (63 kohta).

Perustetta, johon ei ole vedottu oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä edes implisiittisesti, ei voida esittää ensimmäistä kertaa yhteisöjen tuomioistuimissa valitukselle ja kanteelle henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa asetettujen määräaikojen jälkeen (64 kohta).

Näistä määräajoista, jotka ovat ehdottomia prosessinedellytyksiä, voidaan poiketa ainoastaan poikkeustapauksissa uuden ja olennaisen seikan ilmenemisen perusteella (65 kohta).

Viittaukset: asia 23/80, Grasselli v. komissio, 10.12.1980(Kok. 1980, s. 3709,26 kohta) ja asia T-242/94, Del Plato V. komissio, 7.12.1994 (Kok. H. 1994, s. II-961, 18 kohta).

Tämä oikeuskäytännössä vahvistettu periaate, joka koskee kanteen tutkittavaksi ottamista, on ulotettava koskemaan kanneperusteen tutkittavaksi ottamista. Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevilla periaatteilla ja erityisesti valituksen ja kanteen vastaavuutta koskevilla periaatteilla eli oikeusvarmuuden ja puolustautumisoikeuksien periaatteilla voidaan perustella vastaava ratkaisu myös sellaisen henkilöstöasiaa koskevan kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen osalta, joka on esitetty ensimmäistä kertaa yhteisöjen tuomioistuimissa (66 kohta).

Jotta voitaisiin tutkia, voidaanko kantajan esittämiä olosuhteita eli tämän aikaisempaa ja uutta tehtävää koskevien kilpailuilmoitusten julkaisemista pitää uusina ja olennaisina seikkoina, joihin voidaan vedota valituksen tekemiselle asetetun määräajan päättymisen jälkeen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että sitä, että kantaja havaitsee jälkikäteen jo olemassa olleen perusteen tai seikan, ei pääsääntöisesti voida rinnastaa uuteen seikkaan, jonka perusteella kanteen nostamiselle varattu määräaika voisi alkaa uudelleen, koska muutoin oikeusvarmuuden periaate tehtäisiin tyhjäksi (68 kohta).

Viittaukset: asia T-506/93, Moat v. komissio, 21.2.1995 (Kok. H. 1995, s. II-147, 28 kohta).

Kantajan esittämät seikat ovat ennen valituksen tekemistä olemassa olleita seikkoja. Näin ollen kanneperuste on jätettävä tutkimatta (69 kohta).

Joka tapauksessa vaikka oletettaisiin, että kantajan esittämiä tosiseikkoja pidettäisiin uusina ja olennaisina seikkoina, kantajan esittämä kanneperuste on jätettävä tutkimatta, koska henkilöstösääntöjen 90 artiklaan perustuvaa täydentävää valitusta ei ole jätetty (73 kohta).

Koska tällaista täydentävää valitusta ei ole tehty, yhtä oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tavoitetta eli virkamiesten ja muiden toimihenkilöiden sekä hallinnon välisten ristiriitojen sovinnollista ratkaisemista ei ole voitu saavuttaa, koska hallinto ei ole saanut riittävän täsmällisesti tietää asianomaisen riidanalaisesta päätöksestä esittämää kritiikkiä (74 kohta).

Viittaukset: asia 133/88, Del Arno Martinez v. parlamentti, 14.3.1989 (Kok. 1989, s. 689, 9-12 kohta) ja asia 87/91, Boessen v. talous- ja sosiaalikomitea, 11.3.1993 (Kok. 1993, s. II-235, 28 kohta).

Toinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 7 artiklan rikkomista

Toimielimillä on laaja harkintavalta sen suhteen, kuinka ne järjestävät yksikkönsä niille uskottujen tehtävien mukaisesti, ja sen suhteen, kuinka ne näiden tehtävien hoitamiseksi määräävät palveluksessaan olevan henkilöstön asemapaikat, kunhan tämä asemapaikkojen määrääminen tapahtuu yksikön edun mukaisesti ja toimen ja palkkaluokan vastaavuutta noudattaen (87 kohta).

Viittaukset: em. asia Ojha v. komissio, 12.11.1996, (40 kohta); asia T-80/92, Turner v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. II-1465, 53 kohta) ja em. asia Forçat leardo v. komissio (26 kohta).

Virkamiehen asemapaikka voidaan yksikön edun vuoksi siirtää sisäisten, henkilösuhteissa ilmenneiden ongelmien vuoksi erityisesti silloin, kun niistä aiheutuu yksikön moitteettomalle toiminnalle vahingollisia jännitteitä. Tällainen toimenpide voidaan tehdä riippumatta siitä, kuka näistä vaikeuksista on vastuussa. Tämä sääntö on sitäkin velvoittavampi yksikön ulkosuhteiden alalla (88 kohta).

Viittaukset: asia 124/78, Listv. komissio, 12.7.1979 (Kok. 1979, s. 2499,13 kohta) ja em. asia Ojha v. komissio, 12.11.1996(41 ja 42 kohta).

Virkamiehen lähdön mahdollisesti aiheuttamat ongelmat hänen aikaisemmalle yksikölleen ja uuden yksikön siirrosta saama hyöty kuuluvat toimielimillä olevaan laajaan harkintavaltaan niiden yksiköiden järjestämisessä. Näin ollen tuomioistuinvalvonnassa on rajoituttava tutkimaan sitä, onko nimittävä viranomainen pitäytynyt sellaisissa rajoissa, jotka ovat kiistattomia, ja sitä, ettei se ole käyttänyt ilmeisen väärin harkintavaltaansa (92 kohta).

Viittaukset: asia 176/82, Nebe v. komissio, 14.7.1983 (Kok. 1983, s. 2475, 18 kohta); asia T-20/89, Moritz v. komissio, 13.12.1990 (Kok. 1990, s. II-769, 39 kohta) ja asia T-13/95, Krypitsisv. talous-ja sosiaalikomitea, 18.4.1996 (Kok. H. 1996, s. II-503, 56 kohta).

Väitteestä, jonka mukaan riidanalainen päätös on henkilöstösääntöjen 26 ja 43 artiklan vastainen sillä perusteella, että kantajan henkilökansioon ei sisälly arviointia ajalta 1991/1993, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että vaikka arviointikertomus kuuluu niihin asiakirjoihin, jotka on luonteensa vuoksi sisällytettävä henkilökansioon, lainsäätäjän erityisenä tavoitteena sen säätäessä henkilökansiosta on ollut turvata virkamiehen oikeus tulla kuulluksi seikoista, jotka voivat vaikuttaa hänen uraansa. Tästä seuraa, että silloin kun ristiriitatilanne on jo kaikkien niiden henkilöiden tiedossa, joita asia välittömästi koskee, ja kun virkamiehen ammattipätevyyden arviointia ei ole kyseenalaistettu, se että arviointia ei ole sisällytetty henkilökansioon, ei voi vaikuttaa riidanalaisen päätöksen laillisuuteen (99 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 6/79 ja 97/79, Grassi v. neuvosto, 3.7.1980 (Kok. 1980, s. 2141, 17-20 kohta) ja em. asia Ojhav. komissio, 12.11.1996(57-59, 67 ja 68 kohta).

Sen väitteen osalta, jonka mukaan nimittävä viranomainen ei ole järjestänyt etukäteen neuvottelua kantajan kanssa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa, että hallinnolla ei ole velvollisuutta kuulla etukäteen asianomaisia virkamiehiä yksiköiden uudelleenjärjestämistä koskevista toimenpiteistä, jotka voivat vaikuttaa heidän asemaansa (100 kohta).

Viittaukset: em. asia Hecq v. komissio (20 kohta) ja em. asia Ojha v. komissio, 6.7.1995 (81 kohta).

Kantajan väitteestä, jonka mukaan hän ei ole koskaan saanut tietää C:n häntä vastaan mahdollisesti esittämiä väitteitä, riittää kun todetaan, että riidanalaisella päätöksellä pyrittiin päättämään objektiivisesti arvioitu ristiriitatilanne, josta kantaja oli täysin tietoinen, eikä sillä ollut tarkoitus määrätä kantajalle seuraamusta minkäänlaisesta käyttäytymisestä (101 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa kantajan väitteen osalta, jonka mukaan hänen uusi tehtävänsä olisi alempiarvoinen kuin hänelle aikaisemmin määrätty tehtävä, että vaikka henkilöstösäännöissä pyritään takaamaan virkamiehen palkkaluokka sekä palkkaluokkaa vastaava tehtävä, sillä ei myönnetä virkamiehelle oikeutta mihinkään määrättyyn toimeen, vaan annetaan sitä vastoin nimittävälle viranomaiselle toimivalta määrätä virkamiehet yksikön edun mukaisesti heidän palkkaluokkiaan vastaaviin eri tehtäviin (102 kohta).

Tältä osin palkkaluokan ja toimen vastaavuussääntö, joka on ilmaistu erityisesti henkilöstösääntöjen 7 artiklassa, ei tilanteessa, jossa virkamiehen tehtäviä muutetaan, edellytä virkamiehen nykyisten ja aikaisempien tehtävien vertaamista, vaan hänen nykyisten tehtäviensä ja palkkaluokkansa vertaamista (103 kohta).

Jotta yksikön uudelleenjärjestelyä koskeva toimenpide loukkaisi kantajan henkilöstösääntöjen mukaisia oikeuksia ja voisi tästä syystä olla kanteen kohteena, ei riitä, että se johtaa virkamiehelle annettujen tehtävien muuttumiseen ja jopa jonkinasteiseen vähenemiseen, vaan näiden tehtävien on kokonaisuutena jäätävä selvästi virkamiehen palkkaluokkaa ja toimea vastaavia tehtäviä alemmalle tasolle niiden luonne, merkitys ja laajuus huomioon ottaen (104 kohta).

Viittaukset: em. asia Hecq v. komissio (7 kohta); asia T-46/89, Pitrone v. komissio, 23.10.1990 (Kok. 1990, s. II-577, 33-35 kohta) ja yhdistetyt asiat 59/91 ja 79/91, Eppe v. komissio, 10.7.1992 (Kok. 1992, s. II-2061, 48, 49 ja 51 kohta).

Vaikka hallinnon edun mukaista onkin määrätä virkamiehet heidän erityistä soveltuvuuttaan ja henkilökohtaisia intressejään vastaaviin tehtävin, virkamiehelle ei kuitenkaan voida tunnustaa oikeutta harjoittaa tai säilyttää erityisiä tehtäviä tai kieltäytyä muista hänen palkkaluokalleen ominaisista tehtävistä (105 kohta).

Viittaukset: asia 218/80, Kruse v. komissio, 22.10.1981 (Kok. 1981, s. 2417, 7 kohta) ja yhdistetyt asiat 36/81, 37/81 ja 218/81, Seton v. komissio, 1.6.1983 (Kok. 1983, s. 1789, 41-44 kohta).

Kolmas kanneperuste, joka koskee huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiä

Hallinnon huolenpitovelvollisuus henkilöstöään kohtaan heijastaa sitä vastavuoroisten oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa, joka henkilöstösäännöissä on vahvistettu viranomaisen ja sen henkilöstön välisissä suhteissa, mutta tämä velvollisuus ei saa estää nimittävää viranomaista toteuttamasta toimenpiteitä, joita se pitää yksikön edun vuoksi tarpeellisina, koska kukin toimi on täytettävä ensisijaisesti yksikön edun perusteella. Kun otetaan huomioon toimielimillä oleva laaja harkintavalta niiden arvioidessa yksikön etua, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on rajoituttava tutkimaan sitä, onko nimittävä viranomainen pitäytynyt sellaisissa rajoissa, jotka ovat kiistattomia, ja sitä, ettei se ole käyttänyt ilmeisen väärin harkintavaltaansa (116 kohta).

Viittaukset: era. asia Turner v. komissio (77 kohta).

Tältä osin virkamies ei voi henkilökohtaisten intressiensä vuoksi vastustaa nimittävän viranomaisen toimenpiteitä, joihin se on ryhtynyt järjestääkseen tai rationalisoidakseen yksiköltään tavalla, joka on yksikön edun mukainen (116 kohta).

Viittaukset: em. asia Nebe v. komissio (19 kohta).

Neljäs kanneperuste, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä

Yhteisön virkamiesoikeudessa harkintavallan väärinkäyttöä on vain se, että objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella voidaan todeta, että riidanalaisen toimenpiteen tavoite on muu kuin nimittävän viranomaisen sille asiaan sovellettavien henkilöstösääntöjen säännösten perusteella asettama tavoite (129 kohta).

Viittaukset: em. asia Turner v. komissio (70 kohta) ja asia T-192/94, Maurissen v. tilintarkastustuomioistuin 26.9.1996 (Kok. H. 1996, s. II-1229,75 kohta).

Riidanalainen päätös ei suinkaan ole kantajalle määrätty peitelty seuraamus, vaan yksikön uudelleenjärjestämistä koskeva toimenpide, jolla pyritään päättämään ristiriitatilanne, ja sellaisena se on yksikön edun mukainen. Päätös ei myöskään millään tavoin perustu kantajalle annettuun vastuuseen. Näin ollen riidanalaiseen päätökseen ei voida katsoa liittyvän harkintavallan väärinkäyttöä (131 ja 132 kohta).

Viides kanneperuste, joka koskee perustelujen puuttumista

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää perustelujen puuttumista koskevan kanneperusteen tutkittuaan kantajan esittämät väitteet (141-144 kohta).

Vahingonkorvauskanne (asia T-170/96)

1. 20.7.1995 tehdystä päätöksestä aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus

Asiassa T-78/96 kumoamisperusteina esitetyt viisi virkavirhettä

Tutkittavaksi ottaminen

Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaisessa oikeussuojakeinoja koskevassa järjestelmässä vahingonkorvauskannetta, joka on itsenäinen oikeussuojakeino suhteessa kumoamiskanteeseen, ei voida ottaa tutkittavaksi, jos sitä ei edellä henkilöstösääntöjen mukainen oikeudenkäyntiä edeltävä menettely. Tämä menettely eroaa sen mukaan, aiheutuuko vahinko, jonka korvaamista on vaadittu, henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesta asianosaiselle vastaisesta toimenpiteestä vai hallinnon menettelystä, joka ei ole luonteeltaan päätöksentekoa. Ensimmäisessä tapauksessa asianosaisen on tehtävä nimittävälle viranomaiselle valitus kyseisestä toimenpiteestä säädetyssä määräajassa. Toisessa tapauksessa sitä vastoin hallinnollinen menettely on aloitettava henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisella vaatimuksella vahingonkorvauksen saamisesta, ja menettelyn on jatkuttava tarvittaessa valituksena kyseisen vaatimuksen hylkäävästä päätöksestä (156 kohta).

Viittaukset: em. asia Ojhav. komissio. 6.7.1995 (117 kohta) ja asia T-500/93, Y. v. yhteisöjen tuomioistuin, 28.6.1996 (Kok. H. 1996, s. II-977,64 kohta).

Kuitenkin silloin, kun kumoamiskanne ja vahingonkorvausvaatimus liittyvät suoraan toisiinsa, vahingonkorvausvaatimus voidaan ottaa tutkittavaksi kumoamiskanteen yhteydessä, ilman että sitä edeltäisivät välttämättä nimittävälle viranomaiselle osoitettu vaatimus väitetyn vahingon korvaamisesta ja valitus tällaisen vaatimuksen implisiittisestä tai nimenomaisesta hylkäämisestä (157 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-17/90, T-28/91 ja T-17/92, Cámara Alloisio ym. v. komissio, 15.7.1993 (Kok. 1993, s. II-841,46 kohta) ja em. asia Y. v. yhteisöjen tuomioistuin (66 kohta).

Virkamies, joka on jättänyt tekemättä henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyissä määräajoissa kumoamiskanteen hänelle vastaisesta päätöksestä, ei voi vaatimalla korvausta tällä päätöksellä aiheutuneesta vahingosta korjata tätä laiminlyöntiään ja saada siten hyväkseen uutta määräaikaa kanteen nostamiselle (158 kohta).

Viittaukset: asia T-20/92, Moat v. komissio, 13.7.1993 (Kok. 1993, s. II-799, 46 kohta).

Edellä olevasta seuraa, että kun kumoamiskanteen ja vahingonkorvauskanteen välillä on suora yhteys, erikseen nostettu vahingonkorvauskanne voidaan ottaa tutkittavaksi, vaikka vaatimus olisi voitu esittää myös kumoamiskanteen yhteydessä ilman, että nimittävää viranomaista olisi ensin vaadittu korvaamaan aiheutuneeksi väitetty vahinko ja esitetty valitus vaatimuksen implisiittisestä tai nimenomaisesta hylkäämisestä (159 kohta).

Jos virkamies nostaa henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa asetetuissa määräajoissa kumoamiskanteen hänelle vastaiseksi väitetystä päätöksestä, ainakaan kyseisessä kanteessa esitettyjen kumoamisperusteiden osalta ei ole vaaraa siitä, että hän saisi erillisen vahingonkorvausvaatimuksen perusteella hyväkseen uuden kanteen nostamista koskevan määräajan (160 kohta).

Pääasia

Kun virkamies nostaa kanteen, jolla hän vaatii yhtäältä hallinnon tekemän päätöksen kumoamista ja toisaalta korvausta vahingosta, jota hän katsoo kärsineensä tästä päätöksestä, vaatimukset liittyvät kiinteästi toisiinsa, minkä vuoksi kumoamisvaatimuksen tutkimatta jättäminen johtaa vahingonkorvausvaatimuksen tutkimatta jättämiseen (166 kohta).

Viittaukset:asia T-72/92, Benzlerv. komissio, 24.3.1993(Kok. 1993, s. II-347,21 ja22 kohta).

Tämä oikeuskäytäntö soveltuu soveltuvin osin kanneperusteiden tutkittavaksi ottamiseen. Koska henkilöstösääntöjen 4 ja 29 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste on jätetty tutkimatta asiassa T-78/96, se on jätettävä tutkimatta myös asiassa T-170/96. Muut kanneperusteet, jotka koskevat kumoamiskanteessa esitettyjä muita rikkomisia vastaavaa neljää virkavirhettä ja jotka on hylätty kyseisen kanteen yhteydessä, on hylättävä myös vahingonkorvauskanteen yhteydessä (167-168 kohta).

Kolme uutta virkavirhettä

Tutkittavaksi ottaminen

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää oikeudenkäyntiväitteen, jonka komissio on esittänyt kantajan vetoamien kolmen uuden virheen osalta (178-183 kohta).

Pääasia

— Päätöksen tekeminen 20.7.1995 puutteellisten asiakirjojen perusteella

Kanneperuste hylätään, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että asianomaista jaksoa koskevan arvioinnin puuttumisella ei ole minkäänlaista vaikutusta 20.7.1995 tehtyyn päätökseen (187 ja 188 kohta).

— Hyvän hallintotavan periaatteen loukkaaminen

Kanneperuste hylätään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että ilmoittaessaan kantajalle tämän uudesta tehtävästä ainoastaan kymmenen päivää ennen tehtävän aloittamista komissio ei ole loukannut hyvän hallintotavan periaatetta, koska päätöksen perusteena on ollut tarve päättää ristiriitatilanne, ja on siten ollut tarkoituksenmukaista olla pahentamatta tilannetta antamalla mahdollisuuksia uusiin ristiriitoihin kahden asianomaisen henkilön välillä (189-192 kohta).

— Yksiköiden välinen työryhmä ei ole tutkinut valitusta

Kanneperuste hylätään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että vaikka oletettaisiin, että yksiköiden välisen työryhmän kokouksen pitämättä jättämisellä olisi voitu loukata puolustautumisoikeuksia, sitä ei voida pitää nyt esillä olevassa asiassa lainvastaisuutena, joka aiheuttaisi yhteisön vastuun, koska kantajan väitettä seitsemästä virkavirheestä ei ole hyväksytty (211 kohta).

2. Ajalta 1991/1993 laaditun arvioinnin viivästymisestä aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus

Tutkittavaksi ottaminen

Komission esittämä oikeudenkäyntiväite hylätään (226 kohta).

Pääasia

Se, ettei arviointikertomusta ole virkamiehen henkilökansiossa, voi aiheuttaa tälle virkamiehelle henkistä kärsimystä, jos se voi vaikuttaa hänen uraansa tai jos tämä seikka on saattanut hänet epävarmuuteen tai aiheuttanut huolta hänen ammatillisista tulevaisuudennäkymistään (233 kohta).

Viittaukset: asia T-27/90, Latham v. komissio, 14.1.1991 (Kok. 1991, s. II-35,49 koilta); asia T-13/92, Moat v. komissio, 17.3.1993 (Kok. 1993, s. II-287. 48 kohta) ja cm. asia Allo v. komissio (89 kohta).

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että oikeuden ja kohtuuden mukaan ei ole syytä korottaa 30000 Belgian frangin suuruista summaa, jonka komissio on myöntänyt kantajalle hallinnollisen menettelyn aikana korvauksena aiheutuneesta henkisestä kärsimyksestä (234-240 kohta).

Ratkaisu:

Kanteet hylätään.