Asia T-4/01

Renco SpA

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Julkiset rakennusurakat — Direktiivi 93/37/ETY — Hankintaeritelmä — Tarjouskilpailun ratkaisemisen perusteet — Tarjouskilpailun ratkaisemisesta tehdyn päätöksen perusteleminen — Ilmeiset arviointivirheet — Sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu”

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 25.2.2003 II-175

Tuomion tiivistelmä

Yhteisö on EY 288 artiklan toisen kohdan mukaisesti sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa vahingosta ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys. Näistä edellytyksistä ensimmäisen osalta oikeuskäytännössä vaaditaan, että näytetään toteen oikeussäännön, jonka tarkoituksena on suojata yksityisiä, riittävän ilmeinen rikkominen. Jos toimielimellä on harkintavaltaa, ratkaiseva peruste yhteisön oikeuden rikkomisen luokittelemiseksi riittävän ilmeiseksi on tämän toimielimen harkintavallalle asetettujen rajojen ilmeinen ja vakava ylittäminen. (ks. 60 ja 63 kohta)

Julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 93/37/ETY 30 artiklan 2 kohdassa jätetään hankintaviranomaisen valittavaksi ne sopimuksen tekemisen perusteet, joita se aikoo käyttää sillä edellytyksellä, että valituilla perusteilla on tarkoitus selvittää taloudellisesti edullisin tarjous. Hankintaviranomaisen on nimittäin voitava tehdä harkinnanvarainen ratkaisu kyseisen hankinnan mukaisesti määräytyvien laadullisten ja määrällisten perusteiden perusteella voidakseen määritellä taloudellisesti edullisimman tarjouksen. Direktiivin 93/37/ETY 30 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että jokaisen hankintaviranomaisen valitseman perusteen taloudellisesti edullisimman tarjouksen selvittämiseksi on välttämättä oltava määrällinen tai pelkästään hintaluettelon hintoihin suuntautuva. Eri seikat, jotka eivät ole puhtaasti määrällisiä, voivat nimittäin vaikuttaa töiden suorittamiseen ja näin ollen tarjouksen taloudelliseen arvoon. (ks. 66 ja 68 kohta)

Vaikka hankintaviranomaisella ei ole julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 93/37/ETY 30 artiklan 4 kohdan mukaisesti velvollisuutta tarkistaa jokaisen tarjouksen jokaista hintaa, sen on kuitenkin tutkittava sellaisten tarjousten luotettavuus ja asiallisuus, jotka kokonaisuutena vaikuttavat epäilyttäviltä, mikä edellyttää, että hankintaviranomainen vaatii tarvittaessa täsmennyksiä epäilyttäviltä vaikuttavista yksittäisistä hinnoista ja erityisesti jos niitä on paljon. Se seikka, että tarjouksen oli katsottu olevan hankintaeritelmän mukainen, ei vapauta hankintaviranomaista velvollisuudestaan tarkistaa tarjouksen hinnat, jos tarjousten tutkimisen aikana ja niiden vaatimustenmukaisuuden alkuperäisen arvioinnin jälkeen ilmenee epäilyksiä niiden luotettavuudesta. Näin ollen hankintaviranomainen on noudattanut edellä mainitussa 30 artiklan 4 kohdassa säädettyä menettelyä tarjoamalla tarjouksen tehneelle yritykselle useaan kertaan mahdollisuuden osoittaa, että tarjous on asiallinen. (ks. 76 ja 77 kohta)

Julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 93/37/ETY 8 artiklan 1 kohdasta, jota varainhoitoasetuksen 56 artiklan nojalla sovelletaan yhteisön toimielinten tekemiin julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin, kun hankintasopimuksen määrä ylittää kyseisessä direktiivissä vahvistetun vähimmäismäärän, seuraa, että toimielin täyttää perusteluvelvollisuutensa hylätyille tarjouksen tekijöille, jos se ensinnäkin ilmoittaa näille välittömästi niiden tarjousten hylkäämisestä lähettämällä näille pelkän tiedonannon ilman perusteluita ja toimittaa tämän jälkeen niille tarjouksen tekijöille, jotka sitä nimenomaisesti vaativat, valitun tarjouksen ominaispiirteet ja edut sekä sopimuspuoleksi valitun tarjoajan nimen viidentoista päivän määräajan kuluessa kirjallisen vaatimuksen vastaanottamisesta. Tämä menettelytapa on EY 253 artiklassa määrätyn sen perusteluvelvollisuuden mukainen, jonka mukaan perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tekijän päättely siten, että yhtäältä niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että toisaalta yhteisöjen tuomioistuimet voivat tutkia toimenpiteen laillisuuden. Se seikka, että toimielin myöhemmin toimittaa vielä yksityiskohtaisemman selityksen, ei kyseenalaista perustelujen riittävää luonnetta. (ks. 92, 93 ja 96 kohta)