ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko olosuhteissa, joissa sosiaaliturvaetuutta koskeva hakemus tehdään virheellisesti kotijäsenvaltiolle kun se olisi pitänyt tehdä toiselle jäsenvaltiolle, asetuksen N:o 883/2004 81 artiklan mukaista toisen jäsenvaltion velvollisuutta (etenkin velvollisuutta katsoa, että kotijäsenvaltiolle toimitettu hakemus on jätetty määräajan kuluessa toisessa jäsenvaltiossa) tulkittava siten, että se on täysin riippumaton hakijan velvollisuudesta ilmoittaa oikeat tiedot asuinpaikastaan asetuksen N:o 883/2004 76 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jolloin toisen jäsenvaltion on hyväksyttävä, että kotijäsenvaltiolle virheellisesti tehty hakemus on jätetty määräajan kuluessa 81 artiklan nojalla, vaikka hakija ei ole ilmoittanut oikeita tietoja asuinpaikastaan 76 artiklan 4 kohdan mukaisesti määräajassa, josta toisen jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään hakemuksen jättämiselle?
C 148/13

Kanne 12.3.2021 – Euroopan komissio v. Puolan tasavalta

(Asia C-166/21)

(2021/C 148/17)

Oikeudenkäyntikieli: Puola

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: C. Perrin ja M. Siekierzyńska)

Vastaaja: Puolan tasavalta

Vaatimukset

Kantaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— toteaa, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/83/ETY (1) eikä suhteellisuusperiaatteen mukaisia velvoitteitaan, kun se on evännyt lääkkeiden valmistukseen tarkoitetun etyylialkoholin maahantuojalta pakottavan vapautuksen valmisteverosta, kun tämä ei ole valinnut valmisteverottomuuden järjestelmää

— Puolan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Puolan tasavalta on ottanut käyttöön kansallisia säännöksiä, joiden mukaan lääkkeiden valmistukseen tarkoitetun etyylialkoholin maahantuojaa ei vapauteta valmisteverosta, kun tämä ei ole valinnut valmisteverottomuuden järjestelmää.

Tämä tarkoittaa alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/83/ETY 27 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisten velvoitteiden rikkomista sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.

Direktiivin kyseisen säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on, kun alkoholi on tarkoitettu käytettäväksi lääkkeiden valmistukseen, vapautettava se valmisteverosta edellytyksin, jotka niiden on vahvistettava näiden valmisteverovapautuksien oikean ja välittömän soveltamisen varmistamiseksi sekä veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten torjumiseksi. Valmisteverosta vapauttamista ei ole tarpeen tehdä riippuvaiseksi valmisteverottomuuden järjestelmän käyttämisestä, jotta voitaisiin varmistaa vapautuksen oikea ja välitön soveltaminen sekä torjua veropetoksia, veron kiertämistä tai muita väärinkäytöksiä. Tämä olisi myös suhteellisuusperiaatteen vastaista.

(1) EYVL 1992, L 316, s. 21.
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko kansallisten säännösten tulkinta, jonka mukaan kiinteistön luovuttajan on oikaistava luovutetun kiinteistön ostoon sisältyneen arvonlisäveron vähennys, kun luovuttaja on valinnut arvonlisäverotuksen kiinteistön luovutuksen osalta ja tällainen valinta on mahdoton kansallisten vaatimusten mukaisesti yhden ainoan edellytyksen vuoksi, nimittäin sen vuoksi, ettei ostaja ole rekisteröitynyt arvonlisäverovelvolliseksi, niiden arvonlisäverodirektiivin säännösten, jotka koskevat luovuttajan oikeutta vähentää arvonlisävero ja oikaista vähennys, sekä arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaatteen ja tehokkuusperiaatteen mukainen?
C 128/10

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad van State (Alankomaat) on esittänyt 23.12.2020 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid v. C ja B

(Asia C-704/20 PPU)

(2021/C 128/14)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad van State

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Vastapuolet: C ja B

Ennakkoratkaisukysymys

Asetetaanko unionin oikeudessa, erityisesti palauttamisdirektiivin (1) 15 artiklan 2 kohdassa ja vastaanottodirektiivin (2) 9 artiklassa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan [EUVL 2007, C 303/01] 6 artiklan kanssa, velvollisuus viran puolesta tehtävään tutkintaan siten, että tuomioistuin on velvollinen arvioimaan omasta aloitteestaan (ex officio), täyttyvätkö säilöönoton kaikki edellytykset, mukaan lukien ne edellytykset, joiden täyttymistä ulkomaalainen ei ole riitauttanut, vaikka hänellä olikin siihen mahdollisuus?

(1) Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98).

(2) Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 25.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/33/EU (EUVL 2013, L 180, s. 96).
1.

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklaa, julkisen vallan mielivaltaisia toimenpiteitä vastaan luonnollisten henkilöiden yksityisen toiminnan alalla annettavan suojan vaatimusta, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 19 artiklaa ja Euroopan komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 3 artiklaa, koska unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, (i) että komissiota ei näillä säännöksillä ja määräyksillä velvoitettu tallentamaan toimittajien suullisia lausuntoja ja (ii) että komission yksiköiden kyseisistä keskusteluista yksipuolisesti laatimat ”tiivistelmät” olivat pätevä näyttö siitä, että komissiolla oli käytettävissään aihetodisteet, joilla Euroopan komission päätöstä C(2017) 1054 voitiin perustella
5.

Onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, luettuna yhdessä SEUT 267 artiklan kanssa, ja oikeutta saattaa asiansa etukäteen laillisesti perustetun tuomioistuimen käsiteltäväksi, tulkittava siten, että jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen on hylättävä asian asiakirja-aineiston siirtämistä koskeva pyyntö, jos tällaisen pyynnön on esittänyt henkilö, joka on nimitetty tuomarin virkaan sellaisen kansallisen lainsäädännön nojalla ja olosuhteissa, joiden johdosta tuomioistuin ei täytä puolueettomuuden ja riippumattomuuden vaatimuksia eikä ole laillisesti perustettu tuomioistuin, ilman että sen olisi ensin päätettävä asiassa C-508/19 esitetyssä ennakkoratkaisupyynnössä tai unionin tuomioistuimen 19.11.2019 antamassa tuomiossa A. K. ym. (C-585/18, C-624/18 ja C-625/18, EU:C:2019:982) tarkoitettu menettely?
2.

Kun asianosainen on käyttänyt oikeuttaan jättää välitoimien/turvaamistoimien määräämistä koskeva hakemus, josta pääasiassa toimivaltainen tuomioistuin on jo päättänyt, onko katsottava, että tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi väliaikaista oikeussuojaa koskeva hakemus on saatettu samoin perustein ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/12 35 artiklan nojalla, ei ole toimivaltaa siitä hetkestä alkaen, jona osoitetaan, että pääasiassa toimivaltainen tuomioistuin on antanut asiassa ratkaisun?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 17.11.2020 – GE Aircraft Engine Services Ltd v. The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Asia C-607/20)

(2021/C 28/49)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pääasian asianosaiset

Valittaja: GE Aircraft Engine Services Ltd

Vastapuoli: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Muodostaako se, että verovelvollinen antaa osana työstään hyvin suoriutuvien työntekijöiden palkitsemisohjelmaa työntekijöille arvoseteleitä, jotka voidaan käyttää kolmansina osapuolina olevissa vähittäiskaupoissa, direktiivin 2006/112 (1) 26 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun ”omaan tai henkilöstönsä yksityiseen käyttöön tai yleisesti ottaen muita kuin yrityksen varsinaisia tarkoituksia varten” suoritetun palvelun?

2) Onko ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, että arvosetelien henkilöstölle antaminen tapahtuu verovelvollisen yrityksen varsinaisia tarkoituksia varten?

3) Onko ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, että henkilöstön jäsenille annettavat arvosetelit on tarkoitettu heidän omaan käyttöönsä ja että niitä voidaan käyttää henkilöstön jäsenten yksityiseen käyttöön?

(1) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
1)

Onko direktiivin 2015/849 (1) 18 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, tulkittava siten, että i) näissä säännöksissä edellytetään automaattisesti, että ulkoistettujen kirjanpitopalveluiden tarjoajan on toteutettava tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, jos asiakas on valtiosta riippumaton organisaatio ja jos asiakkaan valtuuttamalla ja palkkaamalla henkilöllä on oleskelulupa Latviassa, mutta hän on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan, tässä tapauksessa Venäjän federaation, kansalainen, ja että ii) näissä säännöksissä edellytetään automaattisesti, että kyseiseen asiakkaaseen on liitettävä suurempi riski?
4)

Onko 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY 99 a artiklan r alakohtaa tulkittava siten, että seuraamuksen määrääminen rahastoyhtiölle – kunkin sen hoitaman sijoitusrahaston osalta – on sallittua ainoastaan silloin, kun rahastoyhtiö laiminlyö toistuvasti sijoittajille annettavia tietoja koskevat velvoitteet, jotka on asetettu niiden kansallisten säännösten mukaisesti, joilla kyseisen direktiivin 68–82 artikla on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä?
1)

Onko asetuksen N:o 2988/95 (1) 3 artiklan 1 kohdan kanssa ristiriidassa sellainen kansallisen oikeuden mukainen ratkaisu, jonka mukaan taloudellisen tuen saajan tehtävänä on riitauttaa toimivaltaisessa tuomioistuimessa toimi, jossa määrätään perusteettomasti saatujen summien palauttamisesta väärinkäytöksen toteamisen vuoksi, sillä muutoin se, että tätä toimea ei ole riitautettu ajoissa (toisin sanoen se, että tuensaaja ei ole ajoissa käyttänyt hänelle kansallisessa oikeudessa annettuja oikeussuojakeinoja), johtaa siihen, ettei toimea voida riitauttaa, ja näin ollen siihen, että perusteettomasti saatujen määrien palauttamista on mahdollista vaatia kansallisessa oikeudessa vahvistettujen sääntöjen ja määräaikojen mukaisesti?
2)

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (lentomatkustajien oikeuksista annettu asetus) 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan iii alakohtaa tulkittava siten, että lentomatkustajalla on oikeus asetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaiseen korvaukseen myös silloin, kun hänelle tarjotulla uudelleenreitityksellä hänen aikataulun mukainen saapumisaikansa lopulliseen määräpaikkaan olisi ollut alle kaksi tuntia peruutetun lennon aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin, mutta hän ei tosiasiallisesti saavu sinne tässä ajassa?
2)

Voidaanko direktiivin 78/660/ETY (1) (neljäs direktiivi) 2 artiklan 3 kohtaa ja 31 artiklaa tulkita perusoikeuskirjan 47 artiklassa tunnustetun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden sekä unionin oikeuden yleisiksi oikeusperiaatteiksi vahvistettujen oikeusvarmuutta, oikeasuhteisuutta ja luottamuksensuojaa koskevien yleisten periaatteiden valossa siten, että jos kyseessä on liiketoiminta, joka kohdistuu useisiin tilikausiin, ja veroviranomainen soveltaa verovelvollisen valitsemien kirjanpitoperiaatteiden sijasta muita kirjanpitoperiaatteita ja ottaa kirjanpidossa ajallisesti eri tavalla huomioon tietyt erät, mikä vaikuttaa myös lähivuosien veroilmoituksiin, veroviranomaisen on ulotettava tarkastuksensa myös niihin tilikausiin, joihin liiketoiminta kohdistuu ja joihin näin ollen vaikuttavat ne veroviranomaisen päätelmät, jotka sen on tehnyt tarkastuksen kohteena olevien tilikausien osalta? Onko veroviranomaisen otettava verovelvollisen ilmoituksen jälkitarkastusta suorittaessaan huomioon tarkastuksen kohteena olevan tilikauden osalta erät, joita on muutettu edellistä vuotta koskevalla lisäveroilmoituksella sillä seurauksella, että verovelvollinen on maksanut liikaa veroa maksettuaan veron ennen sen erääntymispäivää, vai onko edellä mainittujen periaatteiden ja perusoikeuskirjan 54 artiklan mukaisen oikeuden väärinkäyttöä koskevan kiellon mukaista menetellä siten, että veroviranomainen toteaa, että verovelvollisella on verovelka, joka sen on suoritettava, vaikka se on maksanut liikaa veroa?
2)

Direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan mukaiset luottosopimuksissa mainittavat tiedot a) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että luottotyypin yhteydessä on tarvittaessa ilmoitettava, että kyseessä on liitännäinen luottosopimus? Jos ei ole: b) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan l alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksen tekohetkellä sovellettava viivästyskorko on ilmoitettava absoluuttisena lukuna ja että ainakin sovellettava viitekorko (käsiteltävässä asiassa BGB:n 247 §:n mukainen peruskorko), jonka perusteella sovellettava viivästyskorko määräytyy lisäämällä siihen tietty prosenttimäärä (käsiteltävässä asiassa BGB:n 288 §:n 1 momentin toisen virkkeen mukaisesti viisi prosenttiyksikköä), on ilmoitettava absoluuttisena lukuna? Jos ei ole: c) Onko direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan t alakohtaa tulkittava siten, että luottosopimuksen tekstissä on mainittava olennaiset muodolliset edellytykset tuomioistuimen ulkopuolisten valitus- ja oikeussuojamenettelyjen käyttämiselle? Jos johonkin kysymyksistä 2 a–c vastataan myöntävästi: d) Onko direktiivin 2008/48/EY 14 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan b alakohtaa tulkittava siten, että peruuttamisen määräaika alkaa kulua vain, jos direktiivin 2008/48/EY 10 artiklan 2 kohdan mukaiset tiedot annettiin täysimääräisesti ja sisällöllisesti oikein, ilman että sillä on merkitystä, onko tiedon puuttuminen tai virheellisyys omiaan vaikuttamaan kuluttajan mahdollisuuteen arvioida velvollisuutensa laajuutta? Jos edellä olevaan kysymykseen 1 a ja/tai johonkin kysymyksistä 2 a–c vastataan myöntävästi:
—

Unionin yleisen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-110/17, Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd v. komissio, 8.7.2020 antama tuomio on kumottava.
1)

Eikö sisäpiirikaupoista ja markkinoiden manipuloinnista 28.1.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/6/EY (1) 12 artiklan 2 kohdan a ja d alakohdassa sekä markkinoiden väärinkäytöstä 16.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 596/2014, (2) joka on korvannut ensin mainitun direktiivin 3.7.2016 alkaen, 23 artiklan 2 kohdan g ja h alakohdassa, kun nämä luetaan kyseisen asetuksen johdanto-osan 65 perustelukappaleen valossa, anneta lainsäätäjälle, kun huomioon otetaan vaihdettujen tietojen salassa pitäminen ja se, että asia voi koskea yleisesti suurta yleisöä, mahdollisuutta edellyttää televiestintäoperaattoreilta, että nämä säilyttävät tilapäisesti mutta yleisesti käyttäjätiedot, jotta direktiivin 11 artiklassa ja asetuksen 22 artiklassa mainittu hallintoviranomainen voi, silloin kun tiettyjä henkilöitä on syytä epäillä osallisuudesta sisäpiirikauppaan tai markkinoiden manipulointiin, vaatia operaattorilta sen tallentamia tietoliikennetietoja, jos on syytä olettaa, että nämä tutkinnan kohteeseen liittyvät tallennetut tiedot voivat osoittautua merkityksellisiksi todistettaessa väärinkäytön tosiasiallinen tapahtuminen erityisesti siten, että niiden avulla voidaan jäljittää epäilysten heräämistä edeltänyt asianomaisten henkilöiden yhteydenpito?
Käyttäjän käsitettä on selvennetty unionin tuomioistuimen 21.12.2011 antamassa tuomiossa Haltergemeinschaft, C-250/10 ( 2 ) , jossa todetaan, että vuokrauksen tai rahtauksen yhteydessä käyttäjä, joka on otettava huomioon kyseessä olevan vapautuksen myöntämisessä tai epäämisessä, on vuokralainen tai rahtaussopimuksen haltija, eikä vuokranantaja tai rahtaussopimuksen tekijä. Mainitusta tuomiosta seuraa myös, että jotta vapautusta voidaan soveltaa, ei riitä, että rahtausta sellaisenaan pidetään kaupallisena toimintana rahtaussopimuksen tekijälle, vaan on tärkeää tarkastaa, miten rahtaussopimuksen haltija käyttää alusta. Näin ollen merkityksellisiä ovat loppukäyttäjä ja aluksen lopullinen käyttö ja tämän käytön on palveltava ”suoraan vastikkeellista palvelun tarjoamista”, jotta oikeus vapautukseen syntyy, kuten unionin tuomioistuin on muistuttanut 13.7.2017 antamassaan tuomiossa Vakarų Baltijos laivų statykla, C-151/16 ( 3 )
5)

Jos määräävässä markkina-asemassa on useita samaan konserniin kuuluvia yrityksiä, onko konserniin kuuluminen riittävä peruste olettamalle, jonka mukaan myös ne yritykset, jotka eivät ole käyttäneet väärin asemaansa, ovat rikkoneet kilpailusääntöjä, jolloin kilpailuviranomaisen olisi vain osoitettava kollektiivisesti määräävässä markkina-asemassa olevaan konserniin kuuluvien yritysten tietoinen samansuuntainen käyttäytyminen, vaikka se ei olisikaan varsinaista yhteistoimintaa, vai onko (kuten kartellikiellon tapauksessa) joka tapauksessa esitettävä ainakin epäsuoraa näyttöä siitä, että määräävässä markkina-asemassa olevan konsernin eri yritysten toimintaa on konkreettisesti koordinoitu ja niillä on välineellinen yhteys, erityisesti emoyhtiön osallisuuden osoittamiseksi?
3)

Menettääkö verovelvollinen, joka ei ole sijoittautunut maan alueelle, oikeutensa palautukseen joko sen vuoksi, että se on ilman järkevää perustetta jättänyt esittämättä määräajassa merkityksellisiä tietoja osoittaakseen oikeutensa palautukseen, tai sen vuoksi, että se käyttää oikeutta väärin, kun säädetty tai tätä tarkoitusta varten annettu määräaika on päättynyt ja hallinto on tehnyt päätöksen, jolla palautus on evätty?
2)

Onko direktiivin 2001/42/EY 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että suunnitelmat ja ohjelmat maatalouden, metsätalouden, maankäytön ym. aloilla on valmisteltu silloin, jos niiden tavoitteena on vahvistaa puitteet nimenomaan yhdelle tai useammalle näistä aloista? Vai riittääkö, jos luonnon ja maiseman suojelemiseksi säädetään yleisistä kielloista ja lupavelvoitteista, jotka on tutkittava useita hankkeita ja käyttötarkoituksia koskevassa lupa- tai hyväksymismenettelyssä ja jotka voivat vaikuttaa välillisesti (”seurannaisvaikutuksena”) yhteen tai useampaan näistä aloista?
1)

Onko toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (1) (jäljempänä asetus 650/2012) 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kahden Saksan kansalaisen, joiden asuinpaikka on Saksassa, välinen kuoleman varalta tehty lahjasopimus, joka koskee Itävallassa sijaitsevaa kiinteistöä ja jonka mukaan lahjansaajalla on lahjanantajan kuoleman jälkeen jäämistön osalta velvoiteoikeudellinen oikeus omistusoikeutensa kirjaamiseen kiinteistörekisteriin tämän sopimuksen ja lahjanantajan kuolintodistuksen perusteella, siis ilman perintöasioita käsittelevän viranomaisen myötävaikutusta, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu perintösopimus?
1)

Ovatko Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän sekä suoriin tukiin, maaseudun kehittämistukeen ja täydentäviin ehtoihin sovellettavien maksujen epäämis- ja perumisedellytysten sekä hallinnollisten seuraamusten osalta annetun delegoidun asetuksen N:o 6[4]0/2014 (1) 2 artiklan 23 kohdan ja 19 artiklan säännökset esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla viljelijään sovelletaan pääasian oikeudenkäynnin olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa hallinnollisia seuraamuksia pinta-alan ilmoittamisesta liian suureksi sillä perusteella, että tämä ei täytä tukikelpoisuusedellytyksiä liian suuriksi ilmoitettuna pidettävän pinta-alan osalta, koska viljelijä viljelee maata, joka on hänen hallussaan konsessiosopimuksen perusteella, vesiviljelylaitosten avulla, esittämättä näyttöä siitä, että konsession antaja olisi antanut suostumuksensa maan käyttämiseen viljelytarkoitukseen?
1)

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20, 21, 31, 33 ja 34 artiklaa ja määräaikaista työtä koskevaa direktiiviä 1999/70/EY (1) (2 ja 4 lauseke), osa-aikatyötä koskevaa direktiiviä 97/81/EY (2) (4 lauseke), työaikaa koskeva direktiiviä 2003/88/EY (7 artikla) ja yhdenvertaista kohtelua palvelukseen ottamisessa ja työoloissa koskevaa direktiiviä 2000/78/CE (3) (1 artiklan 2 momentin a kohta) tulkittava siten, että ne ovat esteenä Italian lain nro 374/91[, sellaisena kuin se on muutettuna,] ja asetuksen (decreto legislativo) nro 92/2016 kaltaisen lainsäädännön soveltamiselle, sellaisena kuin sitä on oikeuskäytännössä vakiintuneesti tulkittu, jonka mukaan giudice di pace -tuomareita (rauhantuomareina toimivat maallikkotuomarit) ei rinnasteta virkatuomareihin, kun kyse on palkkauksesta sekä sosiaalihuollon ja sosiaalivakuutuksen tarjoamasta turvasta, minkä lisäksi heidät on rajattu kaikkien julkisen sektorin työntekijöille taattujen sosiaalihuollon ja sosiaalivakuutuksen tukien ulkopuolelle?
2)

Onko asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa asetettua erityisten henkilötietoryhmien käsittelyn kieltoa, kun otetaan huomioon asetuksen 9 artiklan 2 kohdassa vahvistetut edellytykset, mukaan luettuna sen g alakohdassa vahvistettu edellytys, jonka mukaan käsittelyn on oltava tarpeen tärkeää yleistä etua koskevasta syystä unionin oikeuden tai jäsenvaltion lainsäädännön nojalla, edellyttäen että se on oikeasuhteinen tavoitteeseen nähden, siinä noudatetaan keskeisiltä osin oikeutta henkilötietojen suojaan ja siinä säädetään asianmukaisista ja erityisistä toimenpiteistä rekisteröidyn perusoikeuksien ja etujen suojaamiseksi, ja kun otetaan huomioon myös perusoikeuskirjan 7 ja 8 artikla, tulkittava siten, että kansallisessa lainsäädännössä ei voida edellyttää sidonnaisuusilmoituksiin liittyvien sellaisten tietojen, joista voi käydä ilmi henkilötietoja, mukaan lukien tietojen, joista on mahdollista päätellä kyseisen henkilön poliittiset mielipiteet, ammattiliittoon kuuluminen, seksuaalinen suuntautuminen ja muita henkilökohtaisia tietoja, julkistamista sekä niiden julkaisemista rekisterinpitäjän eli Vyriausioji tarnybinės etikos komisijan www-sivustolla, jolla kyseiset tiedot saatetaan kaikkien sellaisten henkilöiden saataville, joilla on internetyhteys?