ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Asia C-451/17

”Walltopia” AD

vastaan

Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite – Veliko Tarnovo

(Administrativen sad Veliko Tarnovon esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaaliturva – Asetus (EY) N:o 883/2004 – 12 artiklan 1 kohta – Asetus (EY) N:o 987/2009 – 14 artiklan 1 kohta – Lähetetyt työntekijät – Sovellettava lainsäädäntö – A1 -todistus – Työntekijän kuuluminen sen jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen, johon hänen työnantajansa on sijoittautunut – Edellytykset

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 25.10.2018

Sosiaaliturva – Siirtotyöläiset – Sovellettava lainsäädäntö – Johonkin muuhun jäsenvaltioon kuin työnantajan sijoittautumisvaltioon työhön lähetettäväksi palkattu työntekijä – Sijoittautumisjäsenvaltion lainsäädännön soveltaminen – Edellytys – Työntekijä, johon on jo sovellettu sijoittautumisjäsenvaltion lainsäädäntöä ennen työskentelyn aloittamista – Käsite – Työntekijä, jolla ei ole ollut vakuutetun asemaa välittömästi ennen työskentelyn aloittamista – Tällainen työntekijä kuuluu mainitun lainsäädännön alaisuuteen, mikäli hänen asuinpaikkansa on ollut kyseisessä jäsenvaltiossa ennen työskentelyn aloittamista

(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 1 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 883/2004 2 artikla, 11 artiklan 1 kohta ja 12 artiklan 1 kohta)

Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava yhdessä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 22.5.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 465/2012, 12 artiklan 1 kohdan kanssa siten, että toiseen jäsenvaltioon työhön lähetettäväksi palkattuun työntekijään on katsottava jo sovelletun asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla välittömästi ennen työskentelyn aloittamista sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, johon hänet palkannut yritys on sijoittautunut, vaikkei hänellä ollut tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaan vakuutetun asemaa välittömästi ennen työskentelyn aloittamista, jos hänen asuinpaikkansa oli kyseisellä hetkellä kyseisessä jäsenvaltiossa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.

(ks. 51 kohta ja tuomiolauselma)
Yhdistetyt asiat C-262/17, C-263/17 ja C-273/17

Solvay Chimica Italia SpA ym.

vastaan

Autorità per l’energia elettrica, il gas e il sistema idrico

(Ennakkoratkaisupyynnöt – Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)

Ennakkoratkaisupyyntö – Sähkön sisämarkkinat – Direktiivi 2009/72/EY – Jakeluverkot – 28 artikla – Suljetut jakeluverkot – Käsite – Poikkeukset – Rajat – 32 artiklan 1 kohta – Kolmannen osapuolen pääsy verkkoon – 15 artiklan 7 kohta ja 37 artiklan 6 kohdan b alakohta – Ajojärjestysmaksut

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 28.11.2018

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Lähentämistoimenpiteet – Sähkön sisämarkkinoiden yhteiset säännöt – Direktiivi 2009/72 – Soveltamisala – Jakeluverkot – Käsite – Verkot, jotka on otettu käyttöön omaa kulutusta varten, joiden haltijana on yksityinen yksikkö ja joihin on liitetty rajattu määrä tuotanto- ja kulutusyksiköitä, kuuluu käsitteen soveltamisalaan

Ks. tuomion teksti. (ks 28–31 kohta)

Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY 2 artiklan 5 alakohtaa ja 28 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset verkot, jotka on otettu käyttöön omaa kulutusta varten ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa, joiden haltijana on yksityinen yksikkö, joihin on liitetty rajattu joukko tuotanto- ja kulutusyksiköitä ja jotka puolestaan on liitetty julkiseen verkkoon, ovat mainitun direktiivin soveltamisalaan kuuluvia jakeluverkkoja. (ks. 38 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

Direktiivin 2009/72 28 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltio voi yksinomaan vapauttaa pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset verkot, jotka se on luokitellut kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi suljetuiksi jakeluverkoiksi, tässä ominaisuudessa mainitun artiklan 2 kohdassa säädetyistä vaatimuksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sitä, että nämä verkot voivat lisäksi saada muita tässä direktiivissä säädettyjä vapautuksia, erityisesti sen 26 artiklan 4 kohdassa säädetyn vapautuksen, jos ne täyttävät siinä säädetyt edellytykset, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. Kyseinen jäsenvaltio ei voi missään tapauksessa sisällyttää mainittuja verkkoja jakeluverkkojen erilliseen luokkaan myöntääkseen niille vapautuksia, joista mainitussa direktiivissä ei ole säädetty. (ks. 51 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)

Direktiivin 2009/72 32 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että kyseisen direktiivin 28 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja suljettuja jakeluverkkoja ei koske kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä koskeva velvollisuus, vaan niiden on yksinomaan annettava pääsy tähän verkkoon liitettävissä olevien käyttäjien, joilla on oikeus päästä julkiseen verkkoon, luokkaan kuuluville kolmansille osapuolille. (ks. 61 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Pyroteknisten tuotteiden vapaan liikkuvuuden periaatetta, sellaisena kuin siitä säädetään erityisesti pyroteknisten tuotteiden markkinoille saattamisesta 23.5.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/23/EY 6 artiklan 2 kohdassa, on tulkittava siten, ettei se ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa kuluttajia kielletään pitämästä hallussaan ja käyttämästä sekä kielletään myymästä kuluttajille ilotulitusvälineitä, joihin sisältyy yli 1 kg pyroteknistä seosta, jos tämä säännöstö on omiaan takaamaan yleisen järjestyksen ja turvallisuuden eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden perustavanlaatuisten intressien suojelemiseksi, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.

Käsiteltävässä asiassa on todettava – kuten julkisasiamies on tehnyt ratkaisuehdotuksensa 88 kohdassa –, että pyrotekniset tuotteet ovat tuotteita, joihin liittyy luonnostaan vaaroja ja jotka voivat vaarantaa henkilöiden turvallisuuden etenkin, jos ne sisältävät yli 1 kg pyroteknistä seosta. Julkisasiamies totesi myös aivan oikein, että nämä tuotteet voivat luonnostaan ja tietyissä käyttöolosuhteissa häiritä yleistä järjestystä. Näin ollen edellytys siitä, että yli 1 kg pyroteknistä seosta sisältäviä pyroteknisiä tuotteita saadaan myydä vain yksityishenkilöille, jotka ovat saaneet siihen luvan, on omiaan estämään yleisen järjestyksen tai turvallisuuden horjuttamisen, koska tämän kansallisen säännöstön perusteella voidaan valvoa ja tarvittaessa rajoittaa henkilön hallussa olevan pyroteknisen seoksen määrää. Kyseinen kansallinen säännöstö on täten omiaan suojelemaan yleistä järjestystä ja turvallisuutta.

Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 97 kohdassa, vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, kuten tietyn grammamäärän pyroteknistä seosta sisältävien tuotteiden ostojen rekisteröinnillä, ei näytetä suojeltavan yhtä tehokkaasti niitä perustavanlaatuisia intressejä, joihin Belgian hallitus on vedonnut. Tällaisella rekisteröinnillä on toki mahdollista määrittää kuluttajan ostaman pyroteknisen seoksen määrä, mutta sen avulla ei voida vaikuttaa ostettavissa olevaan määrään eikä näin ollen torjua yhtä tehokkaasti kyseisten perustavanlaatuisten intressien vahingoittamista. Pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä ei näin ollen näytetä ylitettävän sitä, mikä on tarpeen yleisen järjestyksen ja turvallisuuden suojelemiseksi.

(ks. 59, 60, 64 ja 65 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että sellaisessa tilanteessa, josta on kyse pääasiassa ja jossa sijoittaja nostaa deliktiin perustuvaa vahingonkorvausvastuuta koskevan kanteen sellaista pankkia vastaan, joka on laskenut liikkeelle todistuksen, johon kantaja on sijoittanut, kyseistä todistusta koskevan esitteen perusteella, kyseisen sijoittajan kotipaikan tuomioistuimet ovat kyseisessä säännöksessä tarkoitettuina sen paikkakunnan, jossa vahinko sattui, tuomioistuimina toimivaltaisia käsittelemään kyseisen kanteen silloin, kun väitetty vahinko on taloudellinen vahinko, joka toteutuu välittömästi mainitun sijoittajan pankkitilillä sellaisessa pankissa, joka on sijoittautunut kyseisten tuomioistuinten tuomiopiiriin, ja kun myös kyseiseen tilanteeseen liittyvät muut erityiset olosuhteet myötävaikuttavat mainittujen tuomioistuinten toimivaltaisuuteen.

(ks. 36 kohta sekä tuomiolauselma)
2.

Tältä osin on todettava, että hankintaviranomaisen täytyy voida pyytää talouden toimijaa, jonka on todettu olevan vastuussa kilpailuoikeuden rikkomisesta, toimittamaan sitä koskevan kilpailuviranomaisen päätöksen. Se, että tällaisen asiakirjan toimittaminen voi helpottaa sitä, että hankintaviranomainen nostaa vahingonkorvauskanteen mainittua talouden toimijaa vastaan, ei voi horjuttaa tätä toteamusta. On muistutettava, että niihin toimenpiteisiin, jotka talouden toimijan on toteutettava luotettavuutensa osoittamiseksi, kuuluu näytön esittäminen siitä, että se on maksanut tai sitoutunut maksamaan korvauksen kaikista vahingoista, joita rangaistavasta teosta tai virheestä, johon se on syyllistynyt, on aiheutunut. (ks. 30 ja 33 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan määräaikaisesta työstä 18.3.1999 tehdyn puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan sen jälkeen, kun julkishallinnon vakituisen työntekijän irtisanominen työntekijästä johtuvasta syystä on todettu perusteettomaksi, asianomainen työntekijä on otettava takaisin palvelukseen, mutta samassa tilanteessa tilapäisessä tai toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa palvelussuhteessa oleva työntekijä, joka suorittaa samoja työtehtäviä kuin mainittu vakituinen työntekijä, voidaan jättää ottamatta takaisin palvelukseen ja hänelle voidaan sen sijasta maksaa korvaus.

On syytä katsoa, että vaikkei kyseessä olevaa erilaista kohtelua voida perustella yleisellä edulla, joka suoranaisesti liittyisi vakituisten työntekijöiden palvelukseen ottamisessa noudatettaviin menettelyihin, tämän tuomion 42–44 kohdassa mainittujen kaltaiset kansallisen julkishallinnon palvelussuhteita koskevan oikeuden erityispiirteisiin liittyvät näkökohdat voivat kuitenkin oikeuttaa tällaiseen erilaiseen kohteluun. Tältä osin hallinnon puolueettomuuteen, tehokkuuteen ja riippumattomuuteen liittyvät näkökohdat edellyttävät tietyssä määrin palvelussuhteiden pysyvyyttä ja vakautta. Nämä näkökohdat, joilla ei ole vastaavuutta yleisessä työoikeudessa, selittävät ja oikeuttavat julkisoikeudellisten työnantajien yksipuolisen irtisanomisoikeuden rajoittamisen ja siten myös kansallisen lainsäätäjän tekemän valinnan, jonka mukaan näille työnantajille ei anneta mahdollisuutta valita takaisin palvelukseen ottamisen ja perusteettomasta irtisanomisesta aiheutuneen vahingon korvaamisen väliltä.

Näin ollen on katsottava, että vakituisten työntekijöiden ottaminen automaattisesti takaisin palvelukseen liittyy sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen kannalta olennaisesti erilaiseen asiayhteyteen kuin muiden kuin vakituisten työntekijöiden tilanne (ks. analogisesti tuomio 5.6.2018, Grupo Norte Facility, C-574/16, EU:C:2018:390, 56 kohta).

Näin ollen on katsottava, että todettua erilaista kohtelua voidaan perustella sillä, että on olemassa kyseessä olevalle työehdolle ominaisia täsmällisiä ja konkreettisia seikkoja siinä erityisessä asiayhteydessä, johon työehto kuuluu, ja näin on oltava tämän tuomion 39 kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä tarkoitettujen objektiivisten ja läpinäkyvien arviointiperusteiden perusteella.

(ks. 46–49 kohta ja tuomiolauselma)
SEUT 63 ja SEUT 65 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että tämän valtion alueelle tuotavien tai sieltä vietävien merkittävien käteisrahamäärien ilmoittamista koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä määrätään sakko, joka voi olla kaksinkertainen verrattuna ilmoittamatta jätettyyn määrään.

Tältä osin on palautettava mieleen, että unionin tuomioistuin on katsonut, että vaikka asetuksen N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohdan nojalla jäsenvaltioilla on harkintavaltaa niiden seuraamusten valinnassa, jotka ne ottavat käyttöön sen varmistamiseksi, että mainitun asetuksen 3 artiklassa säädettyä ilmoittamisvelvollisuutta noudatetaan, tämän velvollisuuden rikkomisesta määrättävä sakko, jonka määrä on 60 prosenttia ilmoittamatta jätetyn käteisrahan määrästä silloin, kun rahan määrä on yli 50000 euroa, ei ole oikeasuhteinen, kun kyseisen rikkomuksen luonne otetaan huomioon. Unionin tuomioistuin nimittäin on todennut, että mainitunlainen sakko ylittää sen, mikä on tarpeen kyseisen velvollisuuden noudattamisen takaamiseksi ja sen varmistamiseksi, että mainitulla asetuksella tavoitellut päämäärät saavutetaan, koska kyseisessä 9 artiklassa säädetyn seuraamuksen tarkoituksena ei ole sanktioida mahdollista petollista tai lainvastaista toimintaa vaan ainoastaan mainitun ilmoittamisvelvollisuuden rikkominen (tuomio 16.7.2015, Chmielewski, C-255/14, EU:C:2015:475, 29–31 kohta).

Lisäksi on niin, että vaikka tällainen sakko lasketaan ottamalla huomioon tiettyjä raskauttavia seikkoja, kunhan ne ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisia, se, että sakon enimmäismäärä voi olla kaksinkertainen verrattuna ilmoittamatta jätettyyn käteisrahamäärään ja että joka tapauksessa, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, sakko voidaan vahvistaa määräksi, joka on lähes 100 prosenttia kyseisestä summasta, ylittää sen, mikä on tarpeen ilmoittamisvelvollisuuden noudattamisen takaamiseksi.

(ks. 43, 45 ja 46 kohta sekä tuomiolauselma)
2.

Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu tosiseikkojen ja selvitysaineiston arviointi, paitsi jos ne on otettu huomioon vääristyneellä tavalla – Valitusperuste, joka koskee selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla – Seikat, jotka on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on ilmoitettava täsmällisesti, ja tähän vääristämiseen johtaneet analyysivirheet on osoitettava (SEUT 256 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta) (ks. 47–49 kohta)
Koulutuksesta aiheutuvien kulujen käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite. Tämän käsitteen tulkitsemista varten on aiheellista ottaa huomioon muun muassa sen sanamuoto ja lainsäädännön tavoitteet. Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdan sanamuodosta käy selvästi ilmi, että kuluilla on mahdollistettava opetuksen saaminen maksullisessa oppilaitoksessa. Tämä säännös annettiin, jotta koulutuslisä olisi lähempänä virkamiehille aiheutuvia todellisia kustannuksia. Näin ollen parlamentin antamien, koulutuslisän myöntämistä koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklassa, kun sitä tulkitaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 3 artiklan 1 kohdan valossa, säädetään, että koulutuslisä kattaa maksullisten oppilaitosten ilmoittautumis- ja lukukausimaksut sekä matkakulut ja ettei se kata mitään muita kuluja. Kun otetaan huomioon koulutuksesta aiheutuvien kulujen käsitteen itsenäinen luonne, tämän käsitteen luonnehdinta riippuu korvattavien menojen luonteesta ja tekijöistä, joista ne muodostuvat.

Kyseisille voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille suoritettujen maksujen ei voida katsoa olevan koulutuksesta aiheutuneita kuluja. Ne ovat nimittäin kyseessä olevien oppilaitosten erityiseen opetushankkeeseen, johon ei myönnetä tukea, liittyvistä vaatimuksista ja toiminnoista aiheutuvia kuluja, ja niiden on katsottava olevan koulutuslisän myöntämisestä annettujen yleisten täytäntöönpanosäännösten 3 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja muita kyseisen oppilaitoksen opetusohjelmaan osallistumiseen liittyviä kuluja.

(ks. 17–20 ja 24 kohta)
Asia C-571/17 PPU

Samet Ardic

(rechtbank Amsterdamin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – Jäsenvaltioiden väliset luovuttamismenettelyt – Täytäntöönpanon edellytykset – Harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet – 4 a artiklan 1 kohta, joka on lisätty puitepäätöksellä 2009/299/YOS – Vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annettu eurooppalainen pidätysmääräys – Käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” – Ulottuvuus – Henkilö, joka on hänen läsnä ollessaan käydyssä menettelyssä tuomittu lainvoimaisesti vapausrangaistukseen – Rangaistus, jonka täytäntöönpanoa on myöhemmin lykätty osittain ja tietyin ehdoin – Myöhempi menettely, joka johti lykkäyksen kumoamiseen ehtojen noudattamatta jättämisen vuoksi – Kumoamismenettely käyty ilman asianomaisen läsnäoloa

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 22.12.2017

Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa–Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehty puitepäätös–Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet–Pidätysmääräys, joka on annettu sellaisen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, joka on määrätty vastaajan poissa ollessa–Käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti”–Käsite ”päätös”–Ratkaisu, jossa tuomioistuin tutkittuaan asian sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta lausuu lopullisesti asianomaisen henkilön syyllisyydestä ja tuomitsee hänet vapausrangaistukseen (Neuvoston puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 4 a artiklan 1 kohta) Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa–Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehty puitepäätös–Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet–Pidätysmääräys, joka on annettu sellaisen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, joka on määrätty vastaajan poissa ollessa–Käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti”–Käsite ”päätös”–Ratkaisu, joka koskee aiemmin määrätyn vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa tai soveltamista–Ei kuulu käsitteen alaan–Edellytykset (Neuvoston puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 4 a artiklan 1 kohta) Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa–Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehty puitepäätös–Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet–Pidätysmääräys, joka on annettu sellaisen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, joka on määrätty vastaajan poissa ollessa–Käsite”päätökseen johtanut oikeudenkäynti”–Vapausrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäystä koskeva menettely sen oikeudenkäynnin jälkeen, jossa on jo annettu ratkaisu, jossa lausutaan lopullisesti asianomaisen henkilön syyllisyydestä ja rangaistuksesta–Ei kuulu käsitteen alaan–Edellytys (Neuvoston puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 4 a artiklan 1 kohta)
Kyseisen lain 52/4 §:ssä säädetään seuraavaa:

”Jos ulkomaalainen, joka on hakenut turvapaikkaa 50, 50bis, 50ter tai 51 §:n nojalla, on yhteiskunnalle vaarallinen, koska hänet on lainvoiman saaneella tuomiolla tuomittu erityisen törkeästä rikoksesta, tai jos on perusteltua syytä olettaa, että hän on vaaraksi kansalliselle turvallisuudelle, ministerin tai hänen edustajansa on välittömästi lähetettävä kaikki tähän liittyvät todisteet pääjohtajalle.

[Pääjohtaja] voi evätä pakolaisaseman, jos ulkomaalainen on yhteiskunnalle vaarallinen, koska hänet on tuomittu lainvoiman saaneella tuomiolla erityisen törkeästä rikoksesta, tai jos on perusteltua syytä olettaa, että hän on vaaraksi kansalliselle turvallisuudelle. Tässä tapauksessa [pääjohtaja] antaa lausunnon maastapoistamisen yhteensopivuudesta 48/3 ja 48/4 §:n kanssa.

Ministeri voi velvoittaa asianomaisen oleskelemaan määrätyssä paikassa hakemuksen käsittelyn ajan, jos hän katsoo yleisen järjestyksen tai kansallisen turvallisuuden sitä edellyttävän.

Poikkeuksellisen vakavissa olosuhteissa ministeri voi asettaa asianomaisen väliaikaisesti hallituksen valvontaan, jos hän katsoo yleisen järjestyksen tai kansallisen turvallisuuden sitä edellyttävän.”
6

Direktiivin 1999/31 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Käytöstäpoistamis- ja jälkihoitomenettely”, säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tarvittaessa luvan mukaisesti: a) kaatopaikan tai sen osan käytöstäpoistamismenettely aloitetaan: i) kun luvassa mainitut asiaan liittyvät ehdot täyttyvät, tai ii) toimivaltaisen viranomaisen luvalla kaatopaikan pitäjän hakemuksesta, tai iii) toimivaltaisen viranomaisen perustellulla päätöksellä; b) kaatopaikkaa tai sen osaa voidaan pitää lopullisesti käytöstä poistettuna vasta, kun toimivaltainen viranomainen on toteuttanut lopullisen tarkastuksen paikalla, arvioinut kaikki kaatopaikan pitäjän antamat selvitykset ja antanut kaatopaikan pitäjälle luvan poistaa kaatopaikka käytöstä. Tämä menettely ei vähennä kaatopaikan pitäjän lupaehtojen mukaista vastuuta; c) sen jälkeen kun kaatopaikka on lopullisesti poistettu käytöstä, kaatopaikan pitäjä on vastuussa kaatopaikan kunnossapidosta, tarkkailusta ja valvonnasta jälkihoitovaiheen aikana niin kauan kun toimivaltainen viranomainen sitä vaatii, ottaen huomioon ajan, jonka kaatopaikka voi aiheuttaa vaaraa. Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvontamenettelyjen yhteydessä esiin tulleista huomattavista haitallisista ympäristövaikutuksista, ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen tekemää päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta; d) niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikka todennäköisesti aiheuttaa vaaraa ympäristölle, kaatopaikan pitäjä on velvollinen tarkkailemaan ja tutkimaan kaatopaikkakaasujen ja alueen suotovesien koostumusta sekä lähialueen pohjavesikerrosta liitteen III mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jätteen haltijan vastuuta koskevan yhteisön tai kansallisen lainsäädännön soveltamista.”
Tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/42/EY 2 artiklan a alakohtaa, 3 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen alueellinen kaupunkikaava, jossa vahvistetaan tiettyjä kiinteistönrakennushankkeiden toteuttamiseen liittyviä määräyksiä, kuuluu sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien käsitteen alaan, joilla todennäköisesti on mainitussa direktiivissä tarkoitettuja merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja että sen ympäristövaikutukset on näin ollen arvioitava.