EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (täysistunto)

13 päivänä tammikuuta 2010 ( )

Henkilöstö – Virkamiehet – Kumoamiskanne – Lausunnon antamisen raukeaminen – Vahingonkorvauskanne – Tutkittavaksi ottaminen – Erioikeudet ja vapaudet – Lainkäytöllisen koskemattomuuden pidättäminen – OLAF:n tutkimusten luottamuksellisuus – IDOC:n tutkimukset – Oikeus tutustua lääketieteellisiin asiakirjoihin – Oikeus tutustua henkilökansion tietoihin – Kurinpitomenettely – Kohtuullinen aika

Yhdistetyissä asioissa F-124/05 ja F-96/06,

joissa on kyse EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuvista kanteista,

A, Euroopan komission entinen virkamies, kotipaikka Port-Vendres (Ranska), edustajinaan alun perin asianajajat B. Cambier ja L. Cambier, sittemmin asianajajat B. Cambier, L. Cambier ja R. Born, ja tämän jälkeen asianajajat B. Cambier ja A. Paternostre,

kantajana asiassa F-124/05, ja

G, Euroopan komission entinen virkamies, kotipaikka Port-Vendres (Ranska), edustajinaan alun perin asianajajat B. Cambier ja L. Cambier, sittemmin asianajajat B. Cambier, L. Cambier ja R. Born, ja tämän jälkeen asianajajat B. Cambier ja A. Paternostre,

kantajana asiassa F-96/06,

vastaan

Euroopan komissio, asiamiehinään J. Currall ja V. Joris, avustajanaan asianajaja D. Waelbroeck,

vastaajana,

VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (täysistunto),

toimien kokoonpanossa: presidentti P. Mahoney (esittelevä tuomari), jaoston puheenjohtaja S. Gervasoni sekä tuomarit H. Kreppel, H. Tagaras ja S. Van Raepenbusch,

kirjaaja: W. Hakenberg,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 1.4.2009 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

1 Kantaja vaatii virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 16.12.2005 toimittamassaan kannekirjelmässä, joka kirjattiin viitenumerolla F-124/05, yhtäältä kumoamaan 28.2.2005 tehdyn komission päätöksen, jossa hylätään kantajan 22.10.2004 esittämä vaatimus päättää häneen kohdistettu 16.1.2004 tehdyllä päätöksellä aloitettu kurinpitomenettely (jäljempänä riidanalainen päätös tai kurinpitomenettelyn päättämisestä kieltäytymistä koskeva päätös), ja toisaalta velvoittamaan komissio korvaamaan kantajalle aiheutuneet vahingot.

2 Virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 10.8.2006 faksitse saapuneessa kannekirjelmässä (alkuperäinen kannekirjelmä toimitettiin 17.8.2006), joka kirjattiin viitenumerolla F-96/06, sama kantaja pyytää velvoittamaan komission korvaamaan hänelle useista komission tekemistä virheistä aiheutuneet vahingot.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

I Erioikeuksia ja vapauksia koskevat määräykset ja säännökset

3 Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista 8.4.1965 tehdyn pöytäkirjan, joka on Euroopan yhteisöjen yhteisen neuvoston ja yhteisen komission perustamisesta tehdyn sopimuksen (EYVL 1967, 152, s. 13) liitteenä (jäljempänä erioikeuksia ja vapauksia koskeva pöytäkirja tai pöytäkirja), 12 artiklassa määrätään seuraavaa:

”Yhteisöjen virkamiehillä ja muulla henkilöstöllä on kansallisuudestaan riippumatta jokaisen jäsenvaltion alueella seuraavat erioikeudet ja vapaudet:

a) lainkäytöllinen koskemattomuus heidän virallisessa ominaisuudessaan suorittamiensa toimien osalta, mukaan lukien heidän suulliset lausumansa sekä kirjalliset esityksensä, jollei sellaisissa perustamissopimusten määräyksissä, jotka toisaalta koskevat virkamiesten ja muun henkilöstön vastuuta yhteisöjä kohtaan ja toisaalta tuomioistuimen toimivaltaa yhteisöjen ja niiden virkamiesten ja muun henkilöstön välisissä riidoissa, toisin määrätä. Tämä koskemattomuus jatkuu heidän tehtäviensä päättymisen jälkeenkin;

b) – –”

4 Erioikeuksia ja vapauksia koskevan pöytäkirjan 18 artiklassa määrätään seuraavaa:

”Yhteisöjen virkamiehille ja muulle henkilöstölle myönnetään erioikeudet, vapaudet ja helpotukset yksinomaan yhteisön etuun liittyen.

Kunkin yhteisön toimielimen on kumottava virkamiehelle tai muulle henkilöstölle myönnetty vapaus silloin kun toimielin katsoo, että tämä kumoaminen ei ole ristiriidassa yhteisöjen edun kanssa.”

5 Erioikeuksia ja vapauksia koskevan pöytäkirjan 19 artiklassa määrätään seuraavaa:

”Tämän pöytäkirjan soveltamiseksi yhteisöjen toimielimet toimivat yhteistyössä kyseisten jäsenvaltioiden vastuussa olevien viranomaisten kanssa.”

6 Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 23 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan virkamiehen nauttimat erioikeudet ja vapaudet myönnetään ainoastaan yhteisöjen edun vuoksi.

II Petostentorjuntaan liittyviä tutkimuksia koskevat säännökset

7 Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista 25.5.1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1073/1999 (EYVL L 136, s. 1) johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:

”Näissä tutkimuksissa on noudatettava perustamissopimusta ja erityisesti yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehtyä pöytäkirjaa, – – henkilöstösääntöjä – –, sekä ottaen täysimääräisesti huomioon ihmisoikeudet ja perusvapaudet, erityisesti oikeudenmukaisuuden periaatteen ja noudattaen asianomaisen oikeutta tulla kuulluksi häntä koskevista seikoista ja periaatetta, jonka mukaan ainoastaan tutkinnan päätelmät voidaan perustaa todistettaviin seikkoihin; – –”

8 Asetuksen N:o 1073/1999 8 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Sisäisissä tutkimuksissa annetut tai saadut tiedot ovat niiden muodosta riippumatta luottamuksellisia, ja niillä on sama suoja kuin Euroopan yhteisöjen toimielimiin sovellettavissa säännöksissä.

Tällaisia tietoja ei erityisesti saa ilmaista muille kuin niille henkilöille, joiden kuuluu tehtäviensä vuoksi Euroopan yhteisöjen tai jäsenvaltioiden toimielimissä tuntea ne, eikä niitä saa käyttää muuhun tarkoitukseen kuin petosten, lahjonnan ja muun laittoman toiminnan torjumiseen.”

III Kurinpitomenettelyä koskevat säännökset

9 Henkilöstösääntöjen 30.4.2004 saakka sovelletun version 88 artiklan viidennessä kohdassa säädetään, että jos virkamies joutuu syytteeseen samasta teosta, joiden perusteella kurinpitomenettely on aloitettu, lopullinen päätös tehdään vasta, kun asiaa käsittelevän tuomioistuimen tuomio asiassa on tullut lainvoimaiseksi.

10 Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 25 artiklassa toistetaan 30.4.2004 saakka sovellettujen henkilöstösääntöjen 88 artiklan säännökset.

11 Hallinnollisten tutkimusten ja kurinpitomenettelyjen toteuttamisen yleiset täytäntöönpanosäännöt (jäljempänä hallinnollisia tutkimuksia ja kurinpitomenettelyjä koskevat yleiset täytäntöönpanosäännöt) on vahvistettu 28.4.2004 tehdyssä komission päätöksessä, jonka 1 artiklan 1 kohdassa toistetaan tältä osin 19.2.2002 tehty komission päätös K(2002) 540 ja säädetään tutkinta- ja kurinpitotoimiston (IDOC) perustamisesta.

12 Hallinnollisia tutkimuksia ja kurinpitomenettelyjä koskevien yleisten täytäntöönpanosääntöjen 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”1. IDOC suorittaa hallinnollisia tutkimuksia. Näissä säännöksissä tarkoitetaan ’hallinnollisilla tutkimuksilla’ toimivaltaisen virkamiehen kaikkia toimia, joilla pyritään osoittamaan tosiseikat ja tarvittaessa selvittämään, onko komission virkamiehille kuuluvia velvollisuuksia laiminlyöty.

– –

2. IDOC voi suorittaa myös muita tutkimuksia, joilla pyritään varmistamaan tiettyjä tosiseikkoja, etenkin henkilöstösääntöjen 24, 73 ja 90 artiklan yhteydessä.”

IV Sairaus- ja tapaturmavakuutusta koskevat säännökset

13 Henkilöstösääntöjen 73 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”1. Henkilöstösääntökomitean lausunnon saamisen jälkeen tehdyllä yhteisöjen toimielinten yhteisellä sopimuksella vahvistetuissa määräyksissä vahvistetuin edellytyksin virkamies on tehtäviensä aloittamispäivästä lähtien vakuutettu ammattitautien ja tapaturmien varalta. – –”

2. Vakuutuksen sisältämät etuudet ovat seuraavat:

a) – –

b) Pysyvän täyden työkyvyttömyyden yhteydessä:

asianomaiselle maksetaan määrä, joka on kahdeksan kertaa hänen vuosittaisen peruspalkkansa suuruinen, tapaturmaa edeltävien kahdentoista kuukauden peruspalkan perusteella laskettuna.

c) Pysyvän osittaisen työkyvyttömyyden yhteydessä:

asianomaiselle maksetaan osa edellä b alakohdassa säädetystä korvauksesta edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa määräyksissä vahvistetun asteikon perusteella laskettuna.

– –”

14 Yhteisöjen toimielimet antoivat 13.12.2005 yhteiset määräykset Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta, ja ne tulivat voimaan 1.1.2006 (jäljempänä vakuutusmääräykset tai uudet vakuutusmääräykset). Ennen tätä päivämäärää sovellettiin Euroopan yhteisöjen virkamiesten tapaturma- ja ammattitautivakuutuksesta annettuja yhteisiä määräyksiä sellaisina kuin ne olivat muutettuina viimeksi 18.7.1997 (jäljempänä vanhat vakuutusmääräykset).

15 Uusien vakuutusmääräysten 30 artiklassa säädetään seuraavista siirtymäsäännöksistä:

”Kumotaan [vanhat vakuutusmääräykset].

Niitä sovelletaan edelleen kuitenkin kaikkiin päätösluonnoksiin, jotka on hyväksytty 20 artiklan 1 kohdan nojalla ennen 1 päivää tammikuuta 2006 – –.”

16 Uusien vakuutusmääräysten 2 artiklan 1 kohdassa määritellään tapaturman tarkoittavan kaikkia äkillisiä tapahtumia, jotka ovat vahingoittaneet vakuutettua fyysisesti tai psyykkisesti ja joiden syy tai yksi syistä on uhriin nähden ulkoinen. Vanhojen vakuutusmääräysten 2 artiklan 1 kohdassa määritellään tapaturman tarkoittavan kaikkia äkillisiä, väkivaltaisia tai poikkeavia ulkoisia tapahtumia tai tekijöitä, jotka vahingoittavat virkamiestä fyysisesti tai psyykkisesti.

17 Uusien vakuutusmääräysten 11 artiklan 1 kohdan mukaan täydellinen tai osittainen pysyvä työkyvyttömyys (jäljempänä työkyvyttömyysaste) määritellään fyysisten tai psyykkisten vammojen perusteella kyseessä olevien määräysten liitteenä olevan Euroopan työkyvyttömyyskertoimia koskevan taulukon avulla.

18 Uusien vakuutusmääräysten 11 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos tapaturma tai ammattitauti johtaa vakuutetun täydelliseen pysyvään työkyvyttömyyteen, työkyvyttömyysaste on 100 prosenttia ja hänelle maksetaan henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu määrä. Uusien vakuutusmääräysten 11 artiklan 3 kohdan mukaan on niin, että jos tapaturma tai ammattitauti johtaa vakuutetun osittaiseen pysyvään työkyvyttömyyteen, hänelle maksetaan henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettu, työkyvyttömyystaulukon kertoimien mukaan määritettävä määrä.

19 Uusien vakuutusmääräysten 15 artiklan mukaan tapaturman uhriksi joutuneen virkamiehen tai hänen oikeudenomistajansa on ilmoitettava tapaturmasta sen toimielimen hallintoelimille, jonka palveluksessa vakuutettu on. Tapaturmailmoituksessa on selvitettävä yksityiskohtaisesti tapaturman sattumispäivä ja ajankohta, tapaturmaan johtaneet syyt ja sen olosuhteet sekä mahdollisten todistajien ja vastuussa olevan kolmannen henkilön nimet. Ilmoitukseen on liitettävä lääkärintodistus, josta käyvät ilmi vammojen luonne ja tapaturman todennäköiset seuraukset. Ilmoitus on tehtävä viimeistään kymmenentenä arkipäivänä tapaturman sattumispäivästä. Tämä säännös vastaa sisällöltään vanhojen vakuutusmääräysten 16 artiklaa.

20 Uusien vakuutusmääräysten 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen virkkeen mukaan virkamiehen, joka pyytää kyseisten määräysten soveltamista ammattitaudin vuoksi, on tehtävä ilmoitus sen toimielimen hallintoelimelle kohtuullisessa ajassa sairauden alkamisesta tai siitä, kun se on ensi kerran todettu. Tämä säännös vastaa vanhojen vakuutusmääräysten 17 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäistä virkettä.

21 Uusien vakuutusmääräysten 16 artiklan 2 kohdan mukaan hallintoelimet suorittavat tutkimuksen selvittääkseen kaikki seikat, joiden avulla voidaan määritellä sairauden laatu ja se, onko kyseessä ammattitauti, sekä sairauden ilmenemisolosuhteet. Tämä säännös vastaa vanhojen vakuutusmääräysten 17 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa.

22 Uusien vakuutusmääräysten 18 artiklan mukaan päätökset, jotka koskevat tapahtuman tunnustamista tapaturmaksi, sairauden tunnustamista ammattitaudiksi tai pysyvän työkyvyttömyysasteen vahvistamista, tekee nimittävä viranomainen kyseisten määräysten 20 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen yhden tai useamman toimielinten nimittämän lääkärin päätelmien perusteella ja, jos vakuutettu niin vaatii, kuultuaan kyseisten määräysten 22 artiklassa tarkoitettua lääketieteellistä lautakuntaa. Tämä säännös vastaa sisällöltään vanhojen vakuutusmääräysten 19 artiklaa.

23 Uusien vakuutusmääräysten 20 artiklassa säädetään seuraavaa:

”1. Ennen kuin nimittävä viranomainen tekee 18 artiklan mukaisen päätöksen, se toimittaa vakuutetulle tai hänen oikeudenomistajalleen päätösluonnoksen ja sen liitteenä olevat toimielimen nimeämän lääkärin/lääkärien päätelmät. Vakuutettu tai hänen oikeudenomistajansa voi pyytää, että täydellinen lääketieteellinen selvitys toimitetaan hänen valitsemalleen lääkärille [tai valtuutetulle tai hänen oikeudenomistajalleen itselleen].

2. Vakuutettu tai hänen oikeudenomistajansa voi 60 päivän kuluessa pyytää, että 22 artiklassa tarkoitettu lääketieteellinen lautakunta antaa asiasta lausuntonsa. Lääketieteelliselle lautakunnalle osoitetussa käsittelypyynnössä on esitettävä vakuutettua tai hänen oikeudenomistajaansa edustavan lääkärin nimi sekä kyseisen lääkärin lausunto, jossa täsmennetään toimielimen nimeämän lääkärin tai lääkäreiden päätelmissä olleet kiistanalaiset lääketieteelliset kysymykset, jotka liittyvät näiden määräysten soveltamiseen.

3. Ellei pyyntöä lääketieteellisen lautakunnan kuulemisesta ole tehty ennen tämän määräajan päättymistä, nimittävä viranomainen tekee päätöksen siinä muodossa kuin se on esitetty luonnoksessa.”

24 Vanhojen vakuutusmääräysten 21 artiklan mukaan virkamies voi pyytää, että täydellinen lääketieteellinen selvitys toimitetaan hänen valitsemalleen lääkärille. Toisin kuin uusien vakuutusmääräysten 20 artiklassa, vanhojen vakuutusmääräysten 21 artiklassa ei sitä vastoin annettu virkamiehelle mahdollisuutta pyytää, että lääketieteellinen selvitys toimitettaisiin suoraan hänelle.

25 Uusien vakuutusmääräysten 22 artiklan 1 kohdassa toistetaan olennaisilta osin vanhojen vakuutusmääräysten 23 artiklan 1 kohta lääketieteellisen lautakunnan kokoonpanon osalta seuraavasti:

”1. Lääketieteellinen lautakunta koostuu kolmesta lääkäristä, joista

– ensimmäisen nimeää vakuutettu tai hänen oikeudenomistajansa,

– toisen nimeää nimittävä viranomainen,

– kolmannen nimeävät kaksi edellä nimettyä lääkäriä yhteisellä sopimuksella.

– –”

26 Uusien vakuutusmääräysten 19 artiklan 3 kohdassa säädetään vielä seuraavaa:

”Päätös työkyvyttömyysasteen vahvistamisesta tehdään vakuutetun terveydentilan vakaannuttua. Tapaturman tai ammattitaudin jälkiseurauksia pidetään vakaantuneina, kun ne pysyvät muuttumattomina tai lieventyvät vain hyvin hitaasti ja hyvin vähän. – –

Kun työkyvyttömyysastetta ei voida vahvistaa lopullisesti lääketieteellisen hoidon päättyessä, 18 artiklassa tarkoitetun lääkärin/lääkärien tai tarvittaessa 22 artiklassa tarkoitetun lääketieteellisen lautakunnan lausunnossa on täsmennettävä päivämäärä, jolloin vakuutettua koskevat asiakirjat on viimeistään tutkittava uudelleen.”

V Työkyvyttömyydestä maksettavia korvauksia koskevat säännökset

A Henkilöstösäännöt

27 Henkilöstösääntöjen 53 artiklan mukaan virkamies, jonka työkyvyttömyyslautakunta on todennut täyttävän 78 artiklassa säädetyt edellytykset, siirretään viran puolesta eläkkeelle sen kuukauden viimeisenä päivänä, jona nimittävä viranomainen toteaa virkamiehen olevan lopullisesti kyvytön hoitamaan tehtäviään.

28 Henkilöstösääntöjen 59 artiklan 4 kohdan mukaan nimittävä viranomainen voi saattaa asian työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi, jos virkamies on kolmen vuoden aikana sairauslomalla yhteensä yli kaksitoista kuukautta.

29 Henkilöstösääntöjen 78 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:

”Virkamiehellä on – – oikeus työkyvyttömyyskorvaukseen, kun häntä kohtaa pysyvä, täydelliseksi katsottu työkyvyttömyys, joka estää häntä hoitamasta mihinkään hänen tehtäväryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä.”

30 Henkilöstösääntöjen 78 artiklan kolmannen kohdan mukaan työkyvyttömyyskorvauksen määräksi vahvistetaan 70 prosenttia virkamiehen viimeisestä peruspalkasta.

31 Henkilöstösääntöjen 78 artiklan neljännen kohdan mukaan työkyvyttömyyskorvauksesta maksetaan yhteisön eläkejärjestelmään osuus, joka lasketaan kyseisen korvauksen perusteella.

32 Henkilöstösääntöjen 78 artiklan viidennessä kohdassa säädetään, että mikäli työkyvyttömyyden syynä on ammattitauti, työkyvyttömyyskorvauksen eläkevakuutusmaksu maksetaan kokonaan kyseessä olevan toimielimen talousarviosta.

33 Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 13 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Ellei edellä olevan 1 artiklan 1 kohdan säännöksistä muuta johdu, alle 65-vuotias virkamies, jonka työkyvyttömyyslautakunta toteaa kärsivän eläkeoikeuksien karttumisaikana pysyvästä ja täydellisestä työkyvyttömyydestä niin, ettei hän voi suorittaa mihinkään palkkaryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä, vaan joutuu tämän vuoksi keskeyttämään työskentelyn yhteisöissä, on oikeutettu henkilöstösääntöjen 78 artiklassa tarkoitettuun työkyvyttömyyskorvaukseen.”

B 30.4.2004 saakka sovelletut henkilöstösäännöt

34 30.4.2004 saakka sovellettujen henkilöstösääntöjen 53 artikla on täsmälleen sama kuin nykyisten henkilöstösääntöjen 53 artikla.

35 30.4.2004 saakka sovellettujen henkilöstösääntöjen 78 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:

”Virkamiehellä on – – oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen, kun häntä kohtaa pysyvä, täydelliseksi katsottu työkyvyttömyys, joka estää häntä hoitamasta mihinkään hänen palkkaryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä.”

36 30.4.2004 saakka sovellettujen henkilöstösääntöjen 78 artiklan toisessa kohdassa säädetään, että mikäli työkyvyttömyyden syynä on ammattitauti, työkyvyttömyyseläkkeen määräksi vahvistetaan 70 prosenttia virkamiehen peruspalkasta.

37 30.4.2004 saakka sovellettujen henkilöstösääntöjen 78 artiklan kolmannen kohdan mukaan on niin, että mikäli työkyvyttömyys on aiheutunut muusta syystä kuin kyseisen artiklan toisessa kohdassa mainitusta, työkyvyttömyyseläkkeen määrä on yhtä suuri kuin vanhuuseläke, johon virkamiehellä olisi ollut oikeus täytettyään 65 vuotta, jos hän olisi ollut palveluksessa siihen ikään asti.

VI Henkilökansiota koskevat säännökset

38 Henkilöstösääntöjen 26 artiklassa säädetään seuraavaa:

”Virkamiestä koskevan henkilökansion on sisällettävä:

a) virkamiehen hallinnollista asemaa koskevat asiakirjat sekä hänen pätevyyttään, tehokkuuttaan ja käytöstään koskevat arvioinnit,

b) virkamiehen kyseisten asiakirjojen osalta esittämät huomautukset.

Asiakirjat on merkittävä luetteloon, numeroitava juoksevasti ja luokiteltava aukottomasti; toimielin ei voi esittää perusteeksi edellä a alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja eikä vedota niihin vastoin virkamiehen etua, jos niitä ei ole annettu hänelle tiedoksi ennen niiden sisällyttämistä henkilökansioon.

Asiakirjan tiedoksiantaminen varmistetaan virkamiehen allekirjoituksella tai, jos tämä ei ole mahdollista, asiakirja annetaan tiedoksi kirjatulla kirjeellä, joka lähetetään virkamiehen viimeksi ilmoittamaan osoitteeseen.

– –

Virkamiehestä saa olla vain yksi henkilökansio.

Virkamiehellä on oikeus tutustua kaikkiin henkilökansiossaan oleviin asiakirjoihin myös palvelussuhteensa päätyttyä ja kopioida ne.

Henkilökansio on luottamuksellinen, ja siihen voi tutustua ainoastaan hallinnon toimitiloissa tai suojatulla tietovälineellä. Se toimitetaan kuitenkin [Euroopan unionin] tuomioistuimelle, jos tulee vireille virkamiestä koskeva asia.”

39 Henkilöstösääntöjen 26 a artiklan sanamuoto on seuraava:

”Virkamiehellä on oikeus tutustua potilastietoihinsa toimielinten vahvistamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.”

VII Asiakirjojen saamista yleisön tutustuttavaksi koskevat säännökset

40 Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, s. 43) 4 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Toimielimet kieltäytyvät antamasta tutustuttavaksi asiakirjaa, jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi:

– – –

– tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa;

jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä ilmaisemista.”

Riidan taustalla olevat tosiseikat

41 Kantaja on entinen virkamies, jonka palkkaluokka oli AD 15. Hän tuli komission palvelukseen vuonna 1979, ja hän hoiti komissiossa useita eri tehtäviä.

42 Kantaja toimi 21.12.1995 alkaen heinäkuuhun 1997 saakka komission jäsenen Edith Cressonin kabinettipäällikkönä, ja hän seurasi tässä tehtävässä henkilöä nimeltä Lamoureux.

43 Nyt käsiteltävän riita-asian taustalla ovat muutamat tosiseikat, jotka tapahtuivat komission jäsenen Cressonin kabinetissa kyseisenä aikana, joten nämä tosiseikat on syytä lyhyesti toistaa.

I Cressonia koskevan asian taustaa

44 Cresson oli komission jäsen 24.1.1995–8.9.1999. Komission puheenjohtajana oli tuolloin Jacques Santer. Cresson vastasi seuraavista aloista: tiede, tutkimus ja kehitystyö, henkilöresurssit, koulutus ja nuoriso sekä yhteinen tutkimuskeskus (jäljempänä YTK).

45 Kun Cressonin toimikausi alkoi, hänen kabinettinsa oli jo perustettu. Cresson kuitenkin ilmoitti haluavansa ottaa henkilökohtaiseksi neuvonantajakseen läheisen tuttavansa, René Berthelot’n. Berthelot oli tosiseikkojen tapahtuma-aikaan 66-vuotias, joten häntä ei voitu ottaa palvelukseen väliaikaisena toimihenkilönä komission jäsenen kabinettiin. Cressonin kabinettipäällikkö, jonka nimi oli Lamoureux, oli lisäksi todennut Cressonille, että hänen mielestään asianomaista henkilöä ei hänen ikänsä vuoksi voitu ottaa komission palvelukseen. Cresson, joka halusi kuitenkin ottaa Berthelot’n henkilökohtaiseksi neuvonantajakseen, kääntyi hallintoyksiköiden puoleen, jotta ne tutkisivat, millä edellytyksillä Berthelot’n palvelukseen ottaminen olisi mahdollista. Lopulta Berthelot palkattiin kuudeksi kuukaudeksi tutkimuksen pääosaston vierailevaksi tutkijaksi 1.9.1995 lähtien. Tämän jälkeen tätä määräaikaa jatkettiin helmikuun 1997 loppuun. Berthelot’n vierailevana tutkijana saamaa kuukausittaista korvausta alennettiin huhtikuusta 1996 alkaen eläkkeiden päällekkäisyyden kieltävän säännön nojalla hänen Ranskasta saamansa eläkkeen huomioon ottamiseksi. Pian tämän korvauksen alentamisen jälkeen Berthelot’n nimiin kirjoitettiin Cressonin kabinetissa 23.5. ja 21.6.1996 välisenä aikana 13 virkamatkamääräystä, joiden perusteella Berthelot sai noin 6 900 euron suuruisen rahamäärän. Berthelot siirrettiin 1.9.1996 lähtien palkkaluokasta II ylempään palkkaluokkaan I vierailevien tutkijoiden ura-alueella. Hänen kuukausipalkkansa, joka oli tuohon aikaan noin 4 500 euroa, kasvoi noin tuhannella eurolla. Tutkimuksen pääosaston kanssa tehdyn sopimuksen päätyttyä 1.3.1997 Berthelot’lle tarjottiin toista työsopimusta YTK:n vierailevana tutkijana vuoden määräajaksi, joka päättyi helmikuun lopussa 1998.

46 Euroopan parlamentin jäsenten esitettyä väitteitä, joiden mukaan komission jäsen Cresson oli syyllistynyt suosinnan harjoittamiseen palvelukseenotossa suosimalla kahta tuttavaansa, eri elimet suorittivat asiasta useita tutkimuksia.

47 Euroopan parlamentin ja komission alaisuuteen 27.1.1999 perustetun riippumattoman asiantuntijakomitean tehtäväksi annettiin laatia asiasta ensimmäinen kertomus sen selvittämiseksi, missä määrin komissio kollegiona tai yksi taikka useampi komission jäsen olivat vastuussa hiljattaisista petoksiin, huonoon hallintoon tai nepotismiin liittyvistä tapauksista, jotka oli mainittu parlamentin keskusteluissa. Komitea totesi 15.3.1999 esittämässään kertomuksessa Berthelot’n osalta, että kyse oli selvästi suosinnan harjoittamisesta.

48 Komissio esitti yhteisen eronpyyntönsä 16.3.1999 mutta jatkoi tehtävässään 8.9.1999 saakka.

49 OLAF käynnisti 20.7.1999 sisäisen tutkimuksen työsuhteen ehdoista, jotka liittyivät Berthelot’n palkkaamiseen komissioon vierailevaksi tutkijaksi. Se sai kertomuksensa valmiiksi 23.11.1999. Kertomuksen mukaan Berthelot’n laatimia ja allekirjoittamia raportteja ja matkamääräyksiä voitiin pitää väärennyksinä ja väärennysten käyttämisinä, joten kertomus oli syytä saattaa toimivaltaisten oikeusviranomaisten käsiteltäväksi asetuksen N:o 1073/1999 10 artiklan mukaisesti.

50 OLAF:n kertomus toimitettiin henkilöstön ja hallinnon pääosaston pääjohtajalle mahdollisten kurinpitomenettelyjen aloittamiseksi sekä Brysselin syyttäjävirastolle (Belgia). Kertomuksen johdosta aloitettiin useita kurinpitomenettelyitä komission virkamiehiä ja muita toimenhaltijoita vastaan sekä menettely Berthelot’lle aiheettomasti maksettujen varojen perimiseksi takaisin. Kantajaa vastaan ei vielä tässä vaiheessa aloitettu mitään kurinpitomenettelyä.

51 Henkilöstön ja hallinnon pääosasto ja myöhemmin IDOC, kun se oli perustettu 19.2.2002 tehdyllä komission päätöksellä K(2002) 540, suorittivat Berthelot’n osalta kaksi lisätutkimusta, joista toinen koski tutkimuksen pääosaston roolia ja toinen YTK:n osallisuutta asiaan. IDOC antoi 22.2.2002 hallinnollista lisätutkimusta koskevan kertomuksen Berthelot’n työskentelyajasta vierailevana tutkijana tutkimuksen pääosastossa ja YTK:ssa. IDOC:n kertomuksessa todettiin, että sen tehtäväksi annetuissa lisätutkimuksissa koottujen todisteiden ja lausuntojen perusteella Berthelot’n komission palvelukseen ottamisen taustalla oli mitä ilmeisimmin tarve maksaa asianomaiselle henkilölle palkkaa suorasta avusta, jota hän tarjoaisi komission jäsenelle Cressonille tämän henkilökohtaisena neuvonantajana.

52 Komission jäsenten kollegio päätti 21.1.2003 osoittaa Cressonille väitetiedoksiannon, joka koski asianomaista henkilöä vastaan esitettyjä väitteitä mahdollisen EY 213 artiklan 2 kohtaan ja EA 126 artiklan 2 kohtaan perustuvan menettelyn aloittamisen yhteydessä.

53 Tribunal de première instance de Bruxellesin tutkintatuomari V syytti 18.3.2003 Cressonia, Berthelot’ta ja kahdeksaa komission virkamiestä ja muuta toimenhaltijaa, joista yksi oli kantaja, väärennyksestä, väärennyksen käytöstä, petoksesta ja virka-aseman väärinkäytöstä. Komissio esiintyi asianomistajana Belgian rikostuomioistuimessa 11.9.2003.

54 Tribunal de première instance de Bruxelles otti huomioon suljetuin ovin pidetyssä istunnossa syyttäjäviranomaisen suullisesti esittämät syytteet ja viittasi tämän 3.2.2004 päivättyyn syytekirjelmään ja totesi 30.6.2004 antamassaan määräyksessä, ettei syytteitä ollut aihetta saattaa vireille tribunal correctionnelissa. Määräyksessä todettiin erityisesti, että tutkinta-aineiston perusteella oli selvää, että syytteet pitivät paikkansa puhuttaessa väärennyksistä ja petoksista, mutta minkään seikan perusteella ei ollut mahdollista syyttää varmasti jotakuta tutkinnan aikana epäillyksi joutunutta.

55 Komissio nosti 7.10.2004 kanteen, jossa vaadittiin yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Cresson oli syyllistynyt suosinnan harjoittamiseen tai ainakin törkeään huolimattomuuteen, jossa oli kyse EY 213 ja EA 126 artiklassa määrättyjen velvollisuuksien laiminlyönnistä, ja päättämään näin ollen, että Cressonin oikeus eläkkeeseen tai muihin vastaaviin etuuksiin lakkaa kokonaan tai osittain.

56 Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa C-432/04, komissio vastaan Cresson, 11.7.2006 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-6387; jäljempänä asiassa komissio vastaan Cresson annettu tuomio), että Cresson oli laiminlyönyt komission jäsenyydestä johtuvia velvollisuuksiaan otettaessa palvelukseen Berthelot ja tämän työsuhteen ehtojen osalta. Komission Cressonia vastaan esittämän, eläkeoikeuden lakkaamista koskevasta vaatimuksesta yhteisöjen tuomioistuin totesi kuitenkin, että laiminlyönnin toteaminen oli sinänsä asianmukainen seuraamus eikä asianosaiselle ollut näin ollen aiheellista määrätä muuta seuraamusta.

II Kantajaa koskevat tosiseikat

57 Kantaja toimi Cressonin kabinettipäällikkönä 21.12.1995 alkaen heinäkuuhun 1997 saakka. Joulukuussa 1996 hänet nimitettiin hakemaansa pääneuvonantajan virkaan tutkimuksen pääosastossa. Kantaja halusi nimittäin lähteä Cressonin kabinetista Cressoniin toukokuusta 1996 lähtien kohdistuneiden jännitteiden vuoksi. Kantajan lähtö kabinetista toteutui kuitenkin vasta heinäkuussa 1997, koska Cresson hyväksyi seuraajaehdokkaan puuttumisen vuoksi hänen eropyyntönsä vasta tuolloin.

58 Kantajaa kuultiin epävirallisesti 15.9.1999 OLAF:n tutkimusten yhteydessä. Kantajalle ilmoitettiin 17.11.1999 häntä koskevien tutkimusten aloittamisesta. Häntä kuultiin virallisesti 19.11.1999. OLAF:n 23.11.1999 antamassa kertomuksessa mainittiin kantajan osalta, että virkamiesten osittain yhtenevien lausuntojen perusteella kantajan työhuoneessa oli todennäköisesti pidetty kokous, jonka aikana oli keskusteltu mahdollisuudesta siirtää Berthelot palkkaluokkaan I vierailevien tutkijoiden ura-alueella (OLAF:n kertomuksen 4.2.2 kohta). Kantajaa vastaan ei käynnistetty kurinpitomenettelyä OLAF:n kertomuksen johdosta.

59 Belgian ranskankielinen radio- ja televisioyhtiö RTBF lähetti 27.12.2000 suositun ohjelman ”Au nom de la loi”, jonka yhtenä aiheena oli Cressonia koskeva asia. Lähetyksen lyhyessä osiossa mainittiin kantajan nimi ja näytettiin kuvaa asiakirjasta, jonka kerrottiin olevan pöytäkirja OLAF:n suorittamasta kantajan kuulemisesta.

60 Henkilöstön ja hallinnon pääosasto ilmoitti kantajalle 7.2.2001, että komissio oli päättänyt pidättää kantajan lainkäytöllisen koskemattomuuden, mitä tribunal de première instance de Bruxellesin tutkintatuomari V oli vaatinut komission puheenjohtajalta 18.12.2000.

61 IDOC:n kertomuksessa, joka annettiin 22.2.2002, täsmennettiin kantajan osalta, että tutkimuksissa ilmenneiden seikkojen analysoinnin perusteella vaikutti siltä, että kantajan työhuoneessa oli pidetty 21.–29.11.1996 välisenä aikana kokous, jossa oli keskusteltu mahdollisuudesta siirtää Berthelot palkkaluokkaan I vierailevien tutkijoiden ura-alueella (IDOC:n kertomuksen 4.4 kohta).

62 Kantajaa syytettiin 18.3.2003 (ks. edellä 53 kohta) yhtäältä asiakirjojen väärennyksestä tai osallisuudesta asiakirjojen väärennykseen, kun tämä oli laatinut tai teettänyt kolmetoista virkamatkamääräystä ja kolmetoista matkalaskua ja tehnyt tai teettänyt niihin jokaiseen totuuden vastaisia merkintöjä, ja toisaalta petoksesta tai osallisuudesta petokseen edellä mainitussa syytteessä tarkoitettua matkakulua korvattaessa. Kantaja sai 7.4.2003 tutkintatuomarin kirjeen, jossa ilmoitettiin häntä koskevasta syytteestä.

63 Syytteen seurauksena kantaja sairastui masennukseen ja joutui olemaan useita jaksoja sairauslomalla.

64 Kantaja toimitti komissiolle 25.7.2003 ”ilmoituksen tapaturmasta/ammattitaudista”. Ilmoituksen ohessa toimitettiin kantajan lääkärinlausunto, mutta ilmoituksessa ei nimenomaisesti syytetty komissiota työpaikkakiusaamisesta.

65 Komissio ilmoitti 31.7.2003 vastaanottaneensa kantajan 25.7.2003 toimittaman ilmoituksen ja ilmoitti kantajalle, että tämän sairauden luonne ja alkuperä selvitettäisiin tutkimuksissa.

66 Syyskuussa 2003 viikko sen jälkeen, kun kantaja oli palannut työhönsä sairauslomaltaan, hänen vastuullaan ollut tutkimusohjelma keskeytettiin henkilöstön ja hallinnon pääosaston vaatimuksesta. Tapauksen vuoksi kantaja joutui jäämään jälleen sairauslomalle, ja työstäpoissaolo jatkui vuoden 2004 tammikuun alkuun.

67 Tutkimuksen pääosaston pääjohtaja ilmoitti kantajalle suullisesti 16.1.2004, että nimittävä viranomainen aikoi aloittaa järjestelyt kantajan siirtämiseksi eläkkeelle yksikön edun vuoksi henkilöstösääntöjen 50 artiklan mukaisesti. Tieteellisestä tutkimuksesta vastaavan komission jäsenen kabinettipäällikkö vahvisti tämän tiedon kantajalle 20.1.2004, mutta aikomusta ei koskaan pantu täytäntöön. Mainitun ilmoituksen vuoksi kantajan masennus paheni jälleen, ja hän joutui jäämään sairauslomalle 22.1.2004 ja oli pois töistä vuoden 2004 loppuun.

68 Henkilöstö- ja hallintoasioista ja siten myös kurinpitomenettelyistä ja -asioista vastaava komission jäsen Kinnock päätti 16.1.2004 aloittaa nimittävänä viranomaisena kurinpitomenettelyn kantajaa vastaan ja keskeyttää menettelyn 30.4.2004 saakka sovellettujen henkilöstösääntöjen 88 artiklan viidennen kohdan mukaisesti siihen saakka, kunnes belgialaisen rikostuomioistuimen tuomio olisi saanut lainvoiman. Tämä päätös merkitsi, että syytteen lisäksi kantajaa moitittiin osallisuudesta Cressonin kabinettipäällikkönä yhtäältä Berthelot’n sääntöjenvastaiseksi katsottuun siirtämiseen palkkaluokkaan I vierailevien tutkijoiden ura-alueella tutkimuksen pääosastossa ja toisaalta niin ikään sääntöjenvastaiseksi katsottuun Berthelot’n palkkaamisen YTK:n vierailevaksi tutkijaksi.

69 Syyttäjäviranomaisen 3.2.2004 päivätyssä syytekirjelmässä (ks. edellä 54 kohta) esitettiin kantajaan kohdistetusta väärennyssyytteestä seuraavat seikat:

”Vaikka [kantaja] oli – – Cressonin kabinettipäällikkö, yksikään lausunto ei koske häntä suoraan eikä epäsuorasti, eikä hänen voida minkään aineellisen todisteen, kuten ilmoituksen tai allekirjoituksen, perusteella todeta olleen osallisena tosiseikkojen tapahtumissa; hän toimitti itse todisteita, jotka osoittavat vääriksi virkamatkamääräykset, joiden mukaan toinen syytetty (Berthelot) tuli tiistaisin Brysseliin komission jäsenen Cressonin mukana tämän autossa ja lähti torstaisin takaisin Châtellerault’hon (Ranskaan), kun kyseiset päivät vastaavat päinvastaiseen suuntaan toteutettujen virkamatkojen päivämääriä – –.”

70 Syyttäjäviranomaisen syytekirjelmässä todetaan, ettei kantajaa vastaan ole mitään näyttöä väärennyksistä eikä petoksesta.

71 Komission ”Työterveyshuolto – Bryssel” -yksikön päällikkö ilmoitti kantajalle 25.5.2004 aikovansa kantajan sairauspoissaolojen vuoksi pyytää nimittävää viranomaista aloittamaan työkyvyttömyysmenettelyn kantajan osalta ja kysyi kantajalta, vastustiko tämä asiaa.

72 Kantaja vastasi 23.6.2004 päivätyllä kirjeellä, ettei vastustanut tällaisen menettelyn aloittamista edellyttäen, että menettely perustuisi yksinomaan henkilöstösääntöjen 78 artiklan viidenteen kohtaan, joka koski tapauksia, joissa työkyvyttömyyden syynä oli ammattitauti.

73 ”Työterveyshuolto – Bryssel” -yksikön päällikkö vastasi kantajalle 29.6.2004 ottaneensa huomioon tämän 23.6.2004 päivätyn kirjeen. Lisäksi päällikkö ilmoitti haluavansa kiinnittää kantajan huomion siihen, ettei työkyvyttömyyslautakunnan voinut olettaa ennalta toteavan päätelmissään työkyvyttömyyden johtuvan ammattitaudista vaan että työkyvyttömyyslautakunta tutkisi asiaa.

74 Belgialaisen rikostuomioistuimen päätettyä 30.6.2004 jättää asian sikseen kantajan ja muiden syytettyjen osalta (ks. edellä 54 kohta) komissio lähetti kantajalle 13.7.2004 päivätyn kirjeen, jossa ilmoitettiin seuraavaa:

”Kuten tiedätte, teitä koskeva kurinpitomenettely on ollut keskeytettynä kunnes [komission jäsenten] kollegion tekee päätöksen Cressonin asiassa.

– –

Kun [belgialaisen rikostuomioistuimen määräykseen] ei enää voi hakea muutosta ja kun oikeudellinen yksikkö on sen analysoinut, kaikki Cressonia koskevat kysymykset annetaan [komission jäsenten] kollegion päätettäviksi. Heti tämän jälkeen muut asiakirjat, myös teidän asiakirjanne, tutkitaan uudelleen tehdyn päätöksen perusteella ja annetaan uudelleen nimittävän viranomaisen käsiteltäviksi.”

75 Nimittävä viranomainen nimitti kantajan uudelleen 20.7.2004 tekemällään ja välittömästi voimaan tulleella päätöksellä vasta perustettuun virkaan tutkimuksen pääosaston pääjohtajan alaisuudessa toimivaksi talousasioista vastaavaksi pääneuvonantajaksi (jäljempänä uudelleennimityspäätös). Päätöksen ensimmäisessä kohdassa vedotaan ylemmän johtajiston liikkuvuutta koskevan politiikan täytäntöönpanoon ja yksikön etuun.

76 Kantaja osoitti nimittävälle viranomaiselle 14.10.2004 valituksen, jossa hän vastusti uudelleennimityspäätöstä. Nimittävä viranomainen hylkäsi valituksen 15.3.2005 tehdyllä päätöksellä. Kantaja ei nostanut kannetta tuomioistuimessa tästä viimeksi mainitusta päätöksestä.

77 Kantaja teki 22.10.2004 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen hakemuksen ja pyysi päättämään häntä vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn. Hakemuksensa tueksi kantaja vetosi belgialaisen rikostuomioistuimen päätökseen jättää asia siirtämättä.

78 Kantaja teki komissiolle 25.10.2004 uuden ”ilmoituksen työtapaturmasta ja/tai ammattitaudista”, jossa hän väitti edelleen, että hänen masennuksensa johtui kaikista niistä toimenpiteistä, joita komissio oli hänen osaltaan toteuttanut ja jotka osoittavat, että hänelle haluttiin aiheuttaa vahinkoa ja tehdä kiusaa.

79 Työkyvyttömyyslautakunta antoi päätelmänsä 29.10.2004. Päätelmien mukaan kantaja oli pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön niin, ettei hän voinut suorittaa minkään palkkaryhmänsä toimeen kuuluvia tehtäviä. Päätelmissä tarkennettiin lisäksi, ettei työkyvyttömyyslautakunta ottanut tässä vaiheessa kantaa mahdolliseen todetun työkyvyttömyyden ja kantajan ammatillisen toiminnan väliseen suhteeseen vaan ”odotti, että tilapäisiltä elimiltä saatava merkityksellinen näyttö olisi käytettävissä”.

80 Kantaja siirrettiin viran puolesta eläkkeelle nimittävän viranomaisen 8.11.2004 tekemällä päätöksellä, joka tuli voimaan 30.11.2004, henkilöstösääntöjen 53 artiklan perusteella, ja hänelle myönnettiin henkilöstösääntöjen 78 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti vahvistettu työkyvyttömyyskorvaus.

81 Komissio ilmoitti 25.11.2004 vastaanottaneensa kantajan 25.10.2004 päivätyn kirjeen ja ilmoitti kantajalle, että heinäkuussa 2003 aloitettu henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukainen menettely saataisiin pian päätökseen. Lisäksi komissio ilmoitti kantajalle, että tämän esittämien työpaikkakiusaamista koskevien väitteiden vuoksi hakemus, joka koski hänen sairautensa tunnustamista ammattitaudiksi, oli annettava käsiteltäväksi IDOC:lle, jolla on OLAF:n tavoin toimivaltuudet hallinnollisen tutkimuksen suorittamiseen.

82 Kantaja osoitti komissiolle 24.12.2004 päivätyn kirjeen, jossa hän pyysi komissiota peruuttamaan päätöksensä antaa asia IDOC:n tutkittavaksi. Pyyntönsä tueksi hän esitti yhtäältä, että tällainen tutkimus vain pidentäisi entisestään jo lähes kaksi vuotta käynnissä ollutta menettelyä, ja toisaalta, ettei IDOC ollut puolueeton. Lisäksi kantaja pyysi kirjeessään komissiota tarkentamaan ensinnäkin, voisiko tällaisesta päätöksestä tehdä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valituksen ja oliko komissio toiseksi sulkenut lopullisesti pois mahdollisuuden, että kantaja voisi olla työtapaturman uhri.

83 Komissio vastasi kantajalle 4.2.2005 päivätyllä kirjeellä, ettei kantajaa koskevien asiakirjojen siirtämistä IDOC:n käsiteltäväksi koskevasta päätöksestä voinut valittaa eikä arvostelua IDOC:n puolueettomuudesta voitu hyväksyä. Lisäksi komissio ilmoitti kantajalle, ettei tämä ollut tehnyt tapaturmailmoitusta, koska tämä oli maininnut 25.7.2003 tekemässään ilmoituksessa nimenomaan vanhojen vakuutusmääräysten 17 artiklan (joka koski ammattitauti-ilmoitusta) eikä kyseisten määräysten 16 artiklaa (joka koski tapaturmailmoitusta).

84 Nimittävä viranomainen hylkäsi 28.2.2005 tekemällään päätöksellä kantajan 22.10.2004 tekemän hakemuksen, jossa pyydettiin päättämään kantajaan kohdistettu kurinpitomenettely. Päätöstä perusteltiin sillä, että kurinpitomenettely ja rikosoikeudellinen menettely olivat erillisiä ja että vaikka Belgiassa käyty rikosoikeudellinen menettely oli päättynyt siihen, ettei asiaa saatettu vireille, näin ollen kurinpitomenettelyä ei tarvinnut päättää. Komissio totesi lisäksi, että kantajaan kohdistetun kurinpitomenettelyn keskeyttämistä oli edelleen jatkettava, koska menettelyllä oli ilmennyt olevan yhteys yhteisöjen tuomioistuimessa 7.10.2004 Cressonia vastaan nostettuun kanteeseen. Kantajaa koskevan kurinpitomenettelyn keskeyttämisen jatkamista perusteltiin muun muassa seuraavasti:

”Asiassanne tehtävä päätös, olipa kyse asian mahdollisesta päättämisestä tai mahdollisista jatkotoimista, ei ole täysin merkityksetön Cressonia vastaan yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä olevan asian kannalta, ja se voitaisiin näin ollen katsoa yritykseksi käyttää asiatonta vaikutusvaltaa.

Vaikka [yhteisöjen tuomioistuimessa Cressonia vastaan vireillä oleva asia] ei ole rikosoikeudellinen, on kuitenkin sovellettava oikeuskäytäntöä, joka koskee kurinpitomenettelyn keskeyttämisen perusteita syytteeseenpanon yhteydessä henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 25 artiklan (– – [30.4.2004 saakka sovellettujen henkilöstösääntöjen 88 artiklan [viidennen kohdan]) mukaisesti. [Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin] on nimittäin todennut tältä osin, että kyseisen artiklan tarkoituksena on myös olla saattamatta virkamiestä häneen kohdistetun syytteeseenpanon yhteydessä epäedullisempaan asemaan kuin missä hän olisi ollut, jos hallintoviranomaisen päätöstä ei olisi tehty (asia T-74/96, Tzoanos v. komissio, tuomio 19.3.1998, Kok. H., s. [I-A-129 ja] II-343 – –).”

85 Kantaja teki 24.3.2005 päivätyllä kirjeellä kolmannen ”ilmoituksen työtapaturmasta/ammattitaudista”.

86 Komissio ilmoitti kantajalle 12.5.2005 päivätyllä kirjeellä, että tämän uusi ilmoitus, joka ei muuttanut asiasisältöä mitenkään, liitettiin yksinkertaisesti kantajan henkilökansioon. Lisäksi kirjeessä ilmoitettiin kantajalle, että IDOC oli antanut 16.3.2005 henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO) tapaturma- ja ammattitautivakuutusasiainyksikölle ”lausuntonsa”, jonka perusteella vanhojen vakuutusmääräysten 17 artiklan nojalla aloitettu tutkintamenettely voitiin päättää (jäljempänä IDOC:n lausunto).

87 Kantaja pyysi 19.5.2005 päivätyllä kirjeellä, että tämä IDOC:n lausunto toimitettaisiin hänelle.

88 Kantaja teki 20.5.2005 valituksen päätöksestä, jossa kieltäydyttiin päättämästä kurinpitomenettelyä hänen hakemuksensa johdosta.

89 PMO:n tapaturma- ja ammattitautivakuutusasiainyksikön päällikkö kieltäytyi 9.6.2005 päivätyllä kirjeellä toimittamasta kantajalle jäljennöstä vanhojen vakuutusmääräysten 17 artiklan nojalla aloitettuun tutkimukseen liittyvästä IDOC:n lausunnosta. Hän kieltäytyi ”kunnes toisin päätetään” vetoamalla kahteen perusteeseen. Ensinnäkin kyseinen lausunto oli valmisteleva toimi, joka oli oltava toimielimen nimeämän lääkärin käytettävissä ilman, että sen ilmaiseminen vaikuttaisi ennalta lääkärin laadittavana olevan selvityksen päätelmiin. Toiseksi asiassa voitiin hänen mukaansa soveltaa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan poikkeusta, jonka mukaan toimielin voi kieltäytyä luovuttamasta asiakirjaa, jonka ilmaiseminen voisi vahingoittaa tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa.

90 Kantaja esitti 29.6.2005 päivätyllä kirjeellä nimittävälle viranomaiselle hakemuksen, jonka kantaja jätti 4.7.2005 ja jossa vaadittiin korvauksia kaikista vahingoista, joita hänelle oli hänen mukaansa aiheutunut komission lukuisten virheiden vuoksi.

91 Valitus, joka oli päivätty 20.5.2005, hylättiin nimittävän viranomaisen 26.9.2005 tekemällä päätöksellä.

92 Hakemus, joka oli päivätty 29.6.2005, hylättiin nimittävän viranomaisen 10.11.2005 tekemällä päätöksellä. Kantaja teki 23.1.2006 viimeksi mainitusta päätöksestä valituksen, joka oli päivätty 19.1.2006. Valitus hylättiin implisiittisellä päätöksellä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.

93 Kantaja pani 16.12.2005 vireille hänen 20.5.2005 päivätyn valituksensa hylkäämisestä 26.9.2005 tehdyn päätöksen (ks. edellä 88 ja 91 kohta) johdosta kanteen, joka kirjattiin viitenumerolla F-124/05.

94 Asiassa komissio vastaan Cresson annettiin tuomio 11.7.2006.

95 Kantaja pani 10.8.2006 vireille hänen 19.1.2006 päivätyn valituksensa hylkäämisestä tehdyn implisiittisen päätöksen (ks. edellä 92 kohta) johdosta kanteen, joka kirjattiin viitenumerolla F-96/06.

96 Komission varapuheenjohtaja Kallas ilmoitti kantajalle 16.10.2006, että tutkittuaan huolellisesti asiassa komissio vastaan Cresson annetun tuomion hän oli päättänyt päättää kantajaan kohdistuneen kurinpitomenettelyn.

97 Komissio ilmoitti kantajalle 16.3.2007 päätösluonnoksen, jossa kieltäydytään tunnustamasta kantajan sairautta ammattitaudiksi toimielimen nimeämän lääkärin päätelmien perusteella.

98 Kantaja pyysi 3.5.2007 kutsumaan koolle vakuutusmääräysten 22 artiklassa tarkoitetun lääketieteellisen lautakunnan.

99 Lääketieteellinen lautakunta antoi 5.12.2007 selvityksensä, jossa se tunnusti yksimielisesti kantajan sairauden olevan ammattitauti. Lääketieteellisen lautakunnan selvityksen päätelmissä todettiin seuraavaa:

”1. Ammatillisessa toiminnassaan kokemansa psyykkisen järkytyksen seurauksena [kantajasta] tuli [7.4.]2003 tilapäisesti täydellisesti työkyvytön, ja työkyvyttömyyttä kesti 10.4.2003 alkaen ainakin 31.8.2003 asti.

2. Tämän jälkeen [kantaja] yritti kahta lyhytaikaiseksi jäänyttä ja epäonnistunutta paluuta työhön, joiden seurauksena kantajasta tuli uudelleen tilapäisesti täydellisesti työkyvytön, millä on ilmeinen yhteys alkuperäiseen sairauteen.

3. Tämän lääketieteellisen asiantuntijatyön päättyessä [kantaja] on edelleen tilapäisesti täydellisesti työkyvytön, eikä hänen tilanteensa vaikuta vakaantuneen.

4. [Kantaja] on tutkittava uudelleen noin kahden vuoden päästä jommankumman osapuolen pyynnöstä.

– –”

100 Lääketieteellisen lautakunnan selvityksen asian tarkasteluosiossa todettiin lisäksi seuraavaa:

”Tässä tilanteessa lääketieteellinen lautakunta on yksimielisesti sitä mieltä, että [kantajan] psyykkistä tilaa on pidettävä vielä muuttuvana eikä hänen nykytilaansa voida siis pitää vakaantuneena.

Nämä eri seikat huomioon ottaen lääketieteellinen lautakunta on yksimielisesti sitä mieltä, että [kantajan] työkyvyn aleneman voidaan perustellusti todeta olleen yli 66-prosenttinen 18.3.2003 lähtien.”

101 PMO:n tapaturma- ja ammattitautivakuutusasiainyksikön päällikkö lähetti kantajalle 28.3.2008 kirjeen, jossa hän ilmoitti pystyvänsä tunnustamaan lääketieteellisen lautakunnan 5.12.2007 antaman lausunnon perusteella, että kantajan sairaus on ammattitauti. Kirjeeseen oli liitetty lääketieteellisen lautakunnan 5.12.2007 antama lausunto.

102 Kantaja lähetti 8.4.2008 päivätyn kirjeen PMO:n tapaturma- ja ammattitautivakuutusasiainyksikön päällikölle ja pyysi tätä tekemään viipymättä päätöksen henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan b alakohdan täytäntöönpanosta.

103 PMO:n tapaturma- ja ammattitautivakuutusasiainyksikön päällikkö vastasi kantajalle 28.4.2008, että koska 5.12.2007 annetusta lääketieteellisen lautakunnan lausunnosta käy ilmi, ettei kantajan tila ollut vielä ”vakaantunut” ja että tila pitäisi tutkia uudelleen noin kahden vuoden päästä, hänen oli mahdotonta tehdä tässä vaiheessa päätöstä henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisesta.

104 Työkyvyttömyyslautakunta kokoontui uudelleen 9.6.2008 ja totesi lääketieteellisen lautakunnan 5.12.2007 antaman lausunnon perusteella, että kantajan työkyvyttömyyden syynä oli sairaus, joka oli ammattitauti.

105 Työkyvyttömyyslautakunnan 9.6.2008 antamien päätelmien perusteella nimittävä viranomainen myönsi kantajalle 16.6.2008 tekemällään päätöksellä, jolla kumottiin ja korvattiin 8.11.2004 tehty päätös, oikeuden henkilöstösääntöjen 78 artiklan viidennen kohdan säännösten mukaisesti vahvistettuun työkyvyttömyyskorvaukseen kantajan työkyvyttömyyden alkamispäivästä eli 30.11.2004 lukien.

106 Kantaja pani 18.2.2009 virkamiestuomioistuimessa vireille kolmannen kanteen, joka kirjattiin viitenumerolla F-12/09, A vastaan komissio, ja jossa hän vaatii, että komission 28.4.2008 tekemä päätös, jossa kieltäydytään ottamasta kantaa henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan b alakohtaan, kumotaan ja että hänelle korvataan vahingot, joita hänelle on aiheutunut kaikista niistä virheistä, joita komissio on hänen mukaansa tehnyt hoitaessaan menettelyä hänen sairautensa tunnustamisesta ammattitaudiksi.

Asian käsittelyn vaiheet

I Asia F-124/05 ennen yhdistämistä asiaan F-96/06

107 Komissio esitti virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 12.4.2006 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla kannetta koskevan oikeudenkäyntiväitteen Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen – jota sovelletaan virkamiestuomioistuimeen soveltuvin osin virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen voimaantuloon asti Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen perustamisesta 2.11.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/752/EY, Euratom (EUVL L 333, s. 7) 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti – 114 artiklan 1 kohdan nojalla.

108 Kantaja esitti virkamiestuomioistuimen kirjaamoon faksitse 12.5.2006 saapuneella asiakirjalla (jonka alkuperäiskappale toimitettiin 18.5.2006) huomautuksensa oikeudenkäyntiväitteestä.

109 Virkamiestuomioistuin siirsi 29.6.2006 antamallaan määräyksellä oikeudenkäyntiväitteen ratkaistavaksi pääasian yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla.

110 Tehtyään päätöksen kantajaan kohdistetun kurinpitomenettelyn päättämisestä komissio vaati virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 18.10.2006 faksitse saapuneella erillisellä asiakirjalla (jonka alkuperäiskappale toimitettiin 19.10.2006) lausunnon antamisen raukeamista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan nojalla.

111 Kantaja esitti virkamiestuomioistuimen kirjaamoon faksitse 2.11.2006 saapuneella asiakirjalla (jonka alkuperäiskappale toimitettiin 6.11.2006) huomautuksensa lausunnon antamisen raukeamista koskevasta vaatimuksesta.

112 Virkamiestuomioistuin siirsi 22.11.2006 antamallaan määräyksellä lausunnon antamisen raukeamista koskevan vaatimuksen ratkaistavaksi pääasian yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla.

113 Komissio toimitti vastineensa 8.1.2007 faksitse (alkuperäiskappale toimitettiin 11.1.2007).

114 Virkamiestuomioistuin keskeytti 27.3.2007 antamallaan määräyksellä asian käsittelyn asianosaisten yhteisestä vaatimuksesta, kunnes kantajan henkilöstösääntöjen 73 artiklan perusteella aloittama menettely olisi saatu päätökseen tai enintään 30.6.2007 asti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 77 artiklan c kohdan nojalla. Asian käsittelyä lykättiin uudelleen samalla perusteella 24.7.2007 ja 26.10.2007 annetuilla määräyksillä asianosaisten yhteisestä vaatimuksesta, kunnes kantajan henkilöstösääntöjen 73 artiklan perusteella aloittama menettely olisi saatu päätökseen tai enintään 31.10.2007 asti ja 1.3.2008 asti.

115 Virkamiestuomioistuin kehotti prosessinjohtotoimina asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin ja toimittamaan joitakin asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat kehotusta asetetussa määräajassa.

116 Virkamiestuomioistuin päätti 9.7.2008 siirtää asian täysistunnon käsiteltäväksi.

II Asia F-96/06 ennen yhdistämistä asiaan F-124/05

117 Komissio toimitti vastineensa 20.11.2006 faksitse (alkuperäiskappale toimitettiin 22.11.2006).

118 Virkamiestuomioistuin keskeytti 27.3.2007 antamallaan määräyksellä asian käsittelyn asianosaisten yhteisestä vaatimuksesta, kunnes kantajan henkilöstösääntöjen 73 artiklan perusteella aloittama menettely olisi saatu päätökseen tai enintään 30.6.2007 asti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 77 artiklan c kohdan nojalla. Asian käsittelyä lykättiin uudelleen samalla perusteella 24.7.2007 ja 26.10.2007 annetuilla määräyksillä asianosaisten yhteisestä vaatimuksesta, kunnes kantajan henkilöstösääntöjen 73 artiklan perusteella aloittama menettely olisi saatu päätökseen tai enintään 31.10.2007 asti ja 1.3.2008 asti.

119 Virkamiestuomioistuin kehotti prosessinjohtotoimina asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin ja toimittamaan joitakin asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat kehotusta asetetussa määräajassa.

120 Virkamiestuomioistuin päätti 9.7.2008 siirtää asian täysistunnon käsiteltäväksi.

III Yhdistetyt asiat F-124/05 ja F-96/06

121 Virkamiestuomioistuimen presidentin 22.1.2009 antamalla määräyksellä asiat F-124/05 ja F-96/06 yhdistettiin suullista käsittelyä ja lopullista ratkaisua varten työjärjestyksen 46 artiklan nojalla.

122 Virkamiestuomioistuin kehotti prosessinjohtotoimina asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin ja toimittamaan joitakin asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat kehotusta asetetussa määräajassa.

Asianosaisten vaatimukset

I Asia F-124/05

123 Kantaja vaatii virkamiestuomioistuinta

– kumoamaan päätöksen kieltäytyä päättämästä kurinpitomenettelyä

– kumoamaan komission 26.9.2005 tekemän päätöksen, jolla hylättiin kantajan 20.5.2005 tekemä valitus

– toteamaan, että kantajan 22.10.2004 esittämä vaatimus on otettava tutkittavaksi ja että se on perusteltu

– toteamaan komission olevan vastuussa virheistä, joita se on tehnyt tehdessään päätöksen kieltäytyä päättämästä kurinpitomenettelyä ja tehdessään päätöksen 26.9.2005

– velvoittamaan komission maksamaan hänelle ja hänen perheelleen 3 163 602 euron suuruisen rahamäärän

– määräämään 3.3.1994 annettujen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan ohjeiden 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti, että kantajan nimi jätetään pois nyt käsiteltävää riita-asiaa koskevista julkaisuista

– velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

124 Komissio vaatii virkamiestuomioistuinta

– toteamaan, että lausunnon antaminen kanteesta raukeaa

– toissijaisesti jättämään kanteen tutkimatta

– vaihtoehtoisesti toissijaisesti toteamaan kanteen perusteettomaksi

– määräämään oikeudenkäyntikuluista lain mukaisesti ja toissijaisesti päättämään oikeudenkäyntikuluista sen jälkeen, kun on tehty päätös viitenumerolla F-96/06 kirjatun kanteen käsittelystä.

II Asia F-96/06

125 Kantaja vaatii virkamiestuomioistuinta

– toteamaan komission vastuulliseksi virheistä, jotka se on tehnyt

– velvoittamaan komission maksamaan hänelle ja hänen perheelleen 3 163 602 euron suuruisen rahamäärän

– määräämään 3.3.1994 annettujen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaajan ohjeiden 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti, että kantajan nimi jätetään pois nyt käsiteltävää riita-asiaa koskevista julkaisuista

– velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

126 Komissio vaatii virkamiestuomioistuinta

– toteamaan, että osaa kanteesta ei voida ottaa tutkittavaksi tai vähintäänkin hylkäämään sen perusteettomana

– päättämään oikeudenkäyntikuluista lain mukaisesti.

Oikeudellinen arviointi

I Kanne F-124/05

127 Ensin on tutkittava komission esittämä vaatimus kannetta koskevan lausunnon antamisen raukeamisesta.

A Asianosaisten lausumat

128 Komissio esittää lausunnon antamisen raukeamista koskevan vaatimuksensa perusteeksi kaksi perustelua. Ensinnäkään kantajalla ei ollut enää intressiä vaatia kumoamaan kurinpitomenettelyn päättämisestä kieltäytymistä koskevaa päätöstä, kun nimittävä viranomainen oli tehnyt 16.10.2006 päätöksen kyseisen menettelyn päättämisestä asiassa komissio vastaan Cresson annetun tuomion johdosta. Toiseksi kanteessa F-124/05 esitetyt korvausvaatimukset ovat pääosin samat kuin kanteessa F-96/06.

129 Kantaja täsmentää, ettei se kiistä sitä, että kanne on jäänyt vaille kohdetta kurinpitomenettelyn päättämisestä kieltäytymistä koskevaan päätökseen kohdistuneen kumoamisvaatimuksen osalta. Sitä vastoin hänen mielestään korvausvaatimus on edelleen täysin merkityksellinen. Kantajan mukaan on niin, että koska kanne F-124/05 on nostettu ennen kannetta F-96/06, virkamiestuomioistuimen on ratkaistava ensimmäinen kanne ensin ja otettava sitten kyseinen ratkaisu huomioon toisen kanteen käsittelyssä.

B Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

130 Kantajan 22.10.2004 esittämän vaatimuksen tarkoituksena oli saada häneen kohdistettu kurinpitomenettely päätettyä. Nimittävä viranomainen päätti kyseisen menettelyn 16.10.2006 tekemällään päätöksellä. Kantajan hakema ratkaisu toteutui siis viimeksi mainitulla päätöksellä.

131 Lisäksi kantaja myönsi itse, että kumoamista koskevat vaatimukset jäivät vaille kohdetta, kun komissio teki päätöksen häntä vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn päättämisestä. Tätä myöntämistä voidaan pitää kantajan luopumisena mainituista vaatimuksista.

132 Edellä esitetyn perusteella lausunnon antaminen kumoamista koskevista vaatimuksista raukeaa.

133 Sitä vastoin kanteen korvausvaatimuksilla on edelleen merkitystä.

134 Aluksi on todettava, että ensinnäkin viitenumerolla F-96/06 kirjatun kanteen kahdeksannessa kanneperusteessa viitataan kaikkiin viitenumerolla F-124/05 kirjatussa kanteessa esitettyihin kanneperusteisiin ja toiseksi viitenumerolla F-96/06 kirjatun kanteen vaatimukset ovat samat kuin viitenumerolla F-124/05 kirjatussa kanteessa esitetyt korvausvaatimukset.

135 Tämän jälkeen on muistutettava, että kun kanteen osat, tavoite ja kanneperusteet ovat samat kuin aiemmin nostetussa kanteessa, kanne on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti jätettävä tutkimatta (yhdistetyt asiat 58/72 ja 75/72, Perinciolo v. neuvosto, tuomio 17.5.1973, Kok., s. 511, 3–5 kohta; yhdistetyt asiat 172/83 ja 226/83, Hoogovens Groep v. komissio, tuomio 19.9.1985, Kok., s. 2831, 9 kohta; yhdistetyt asiat 358/85 ja 51/86, Ranska v. parlamentti, tuomio 22.9.1988, Kok., s. 4821, Kok. Ep. IX, s. 625, 12 kohta ja asia F-22/06, Vienne ym. v. parlamentti, määräys 19.9.2006, Kok. H., s. I-A-1-101 ja II-A-1-377, 12 kohta).

136 Vaikka kanne F-124/05 on kirjattu ennen kannetta F-96/06 ja kun otetaan huomioon, että asiat F-124/05 ja F-96/06 on yhdistetty suullista käsittelyä ja lopullisen ratkaisun antamista varten, virkamiestuomioistuimen mielestä on kuitenkin hyvän oikeudenhoidon kannalta tarkoituksenmukaisinta olla tutkimatta kantajan viitenumerolla F-124/05 kirjatun kanteen yhteydessä esittämiä korvausvaatimuksia ja tutkia ne sen sijaan viitenumerolla F-96/06 kirjatun kanteen yhteydessä.

137 Komission vaatimus kannetta koskevan lausunnon antamisen raukeamisesta on siis hyväksyttävä kokonaisuudessaan.

II Kanne F-96/06

A Tutkittavaksi ottaminen

1. Asianosaisten lausumat

138 Suullisessa käsittelyssä komissio on esittänyt, että vahingonkorvauskanne on ennenaikainen ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta, koska kantaja on aloittanut menettelyn, jolla pyrki saamaan sairautensa tunnustettua ammattitaudiksi. Komissio perusti väitteensä yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-300/97, Latino vastaan komissio, 15.12.1999 antamaan tuomioon (Kok. H., s. I-A-259 ja II-1263, 94 ja 95 kohta), jonka mukaan virkamiehen vaatimus, joka koski korvauksia ammattitaudista aiheutuneista aineettomista vahingoista, oli ennenaikainen sillä perusteella, ettei kanteen vireillepanohetkellä ollut mahdollista arvioida, mihin asianmukaiseen korvaukseen kyseisellä virkamiehellä olisi oikeus henkilöstösääntöjen mukaisesti. Komissio korostaa, että nyt käsiteltävässä asiassa lääketieteellisen lautakunnan lausunnon mukaan kantajan työkyvyttömyysastetta ei ollut mahdollista määrittää, koska hänen terveydentilansa ei ollut vakaantunut, ja kantajan tapaus on tutkittava uudelleen noin kaksi vuotta myöhemmin. Komission mukaan ennen uuden tutkimuksen tulosten saamista oli mahdotonta määrittää, minkä suuruisen korvauksen kantaja voisi saada henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan nojalla. Nämä tiedot ovat kuitenkin välttämättömiä, jotta virkamiestuomioistuin voisi päättää, riittävätkö kantajalle kyseisen säännöksen nojalla suositeltavat korvaukset korvaamaan tälle aiheutuneet vahingot.

139 Kantajan mukaan lääketieteellisen lautakunnan ei ole välttämätöntä määrittää työkyvyttömyysastetta ennen kuin nimittävä viranomainen tekee päätöksensä henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan nojalla. Uusien vakuutusmääräysten 11 artiklan 2 kohdan mukaan on nimittäin niin, että jos tapaturma tai ammattitauti johtaa vakuutetun täydelliseen pysyvään työkyvyttömyyteen, työkyvyttömyysaste on 100 prosenttia ja kyseiselle henkilölle maksetaan henkilöstösääntöjen 73 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu määrä. Työkyvyttömyyslautakunta oli kuitenkin todennut 29.10.2004, että kantaja oli pysyvästi ja täydellisesti työkyvytön.

140 Kantaja tuo lisäksi esille, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asiassa T-57/99, Nardone vastaan komissio, 10.12.2008 antamassaan tuomiossa (Kok. H., s. I-A-2-83 ja II-A-2-505), ettei edellä mainitussa asiassa Latino vastaan komissio annetusta tuomiosta johdettu sääntö, jonka mukaan virkavirheestä aiheutuneiden vahinkojen mahdolliset korvaukset ainoastaan täydentävät henkilöstösääntöjen mukaista järjestelmää ja ne maksetaan vain siinä tapauksessa, että henkilöstösääntöjen mukaisesta järjestelmästä maksettavat korvaukset katsotaan riittämättömiksi, ole sovellettavissa järjestelmällisesti. Kantajan mukaan edellä mainitussa asiassa Nardone vastaan komissio annetun tuomion ratkaisua olisi sovellettava hänen tapauksessaan, koska henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla aloitetun menettelyn perusteeton pitkittyminen on jatkanut epävarmaa tilannetta, jota kantaja oli joutunut sietämään jo vuosia ja joka esti hänen terveydentilansa vakaantumisen. Komissio kuitenkin kieltäytyi maksamasta korvauksia, ennen kuin kantajan terveydentila olisi vakaantunut. Kantajan mukaan komissio sai näin aikaan ”noidankehän”, josta vain virkamiestuomioistuin pystyi tekemään lopun velvoittamalla komission maksamaan korvaukset välittömästi.

141 Komissio vastaa tähän väitteeseen, ettei nyt käsiteltävään asiaan liity sellaisia poikkeuksellisia olosuhteita, joiden perusteella tuomio annettiin edellä mainitussa asiassa Nardone vastaan komissio.

2. Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

142 Aluksi virkamiestuomioistuin huomauttaa, ettei komissio ole esittänyt asiaa F-96/06 koskevassa vastineessaan, että kanne olisi jätettävä tutkimatta ennenaikaisena, vaan se on esittänyt tämän väitteen vain ensinnäkin asiaa F-124/05 koskevassa vastineessaan täsmentämällä saman väitteen pätevän myös kanteeseen F-96/06, ja toiseksi 25.2.2008 päivätyssä kirjeessä vastaamalla prosessinjohtotoimeen, josta virkamiestuomioistuin oli molempien asioiden osalta päättänyt, ja lopuksi vielä molempien asioiden yhteisessä suullisessa käsittelyssä.

143 Se, ettei komissio esittänyt tätä oikeudenkäyntiväitettä asiaa F-96/06 koskevassa vastineessaan, ei kuitenkaan estä virkamiestuomioistuinta tutkimasta sitä, koska henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan nojalla esitettyjen kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset ovat luonteeltaan ehdottomia (yhdistetyt asiat T-90/07 P ja T-99/07 P, Belgia ja komissio v. Genette, tuomio 18.12.2008, Kok., s. II-3859, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi nyt käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon näiden kahden asian yhdistäminen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 26/79 ja 86/79, Forges de Thy-Marcinelle ja Monceau v. komissio, tuomio 18.3.1980, Kok., s. 1083, 4 kohta) sekä se, että asianosaiset ovat voineet keskustella asiasta kontradiktorisesti molempien asioiden yhteisessä suullisessa käsittelyssä.

144 Nyt käsiteltävässä asiassa kantajan esittämät vahingonkorvausvaatimukset eivät kaikki liity hänen sairauteensa, eikä niiden näin ollen voida ennalta katsoa olevan kokonaan korvattavissa menettelyllä, joka koskee hänen sairautensa tunnustamista ammattitaudiksi. Osa kantajan esittämistä kanneperusteista koskee tilanteita, joissa virkamiehelle voi aiheutua aineetonta vahinkoa, vaikkei ammattitautia olisi.

145 Etenkin useat kantajan esiin tuomat puolustautumisoikeuksien rikkomiset ovat saattaneet aiheuttaa kantajalle vahinkoa, joka ei liity sairauteen ja jota ei siis voida korvata henkilöstösääntöjen 73 artiklassa tarkoitetuilla korvauksilla.

146 Kantaja vaatii samoin erityisesti korvaamaan aineettomat vahingot, joita hänelle on aiheutunut häntä vastaan aloitetun kurinpitomenettelyn kohtuuttomasta pitkittymisestä.

147 Tältä osin on todettava, että kurinpitomenettelyssä virkamiehen tilanne on aina epävarma työuran tulevaisuuden suhteen, mikä aiheuttaa hänelle väistämättä jonkin verran painetta ja ahdistusta. Jos epävarmuus jatkuu kohtuuttoman pitkään, virkamiehen kokema paine ja ahdistus kasvavat perusteettoman suuriksi. Näin kurinpitomenettelyn kohtuuttoman pitkän keston voidaan katsoa antavan aiheen olettaa, että kyseiselle henkilölle on aiheutunut aineetonta vahinkoa.

148 Kun suuri epävarmuus kestää kohtuulliseksi katsottua aikaa pidempään, yksilöiden tiedetään reagoivan asiaan hyvin eri tavoin esimerkiksi sen mukaan, miten psyykkisesti herkkiä he ovat. Kohtuuttoman pitkään kestävän kurinpitomenettelyn seurauksiin voidaan siis lukea henkinen kärsimys tai vakavimmissa tapauksissa todellisen psyykkisen sairauden puhkeaminen tai olemassa olevan psyykkisen sairauden pahentuminen.

149 Kun kyseessä on kurinpitomenettelyn kohtuuttoman pitkästä kestosta mahdollisesti aiheutuva aineeton vahinko, toisistaan on erotettava yhtäältä aineeton vahinko, joka voi aiheutua kenelle tahansa virkamiehelle tai toimihenkilölle mahdollisesta sairaudesta riippumatta, ja toisaalta vahinko, joka aiheutuu mahdollisesta psyykkisestä sairaudesta tai psyykkisen sairauden pahentumisesta menettelyn pitkittymisen vuoksi (ks. analogisesti asia F-23/05, Giraudy v. komissio, tuomio 2.5.2007, Kok. H., s. I-A-1-121 ja II-A-1-657, 197–202 kohta).

150 Ensin mainitun kaltaista vahinkoa koskeva korvausvaatimus voidaan ottaa siten tutkittavaksi siitä riippumatta, mikä on virkamiehen henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla mahdollisesti aloittaman menettelyn tilanne.

151 Sitä vastoin oikeuskäytännön mukaan virkamiehen korvausvaatimusta, joka koskee ammattitaudista aiheutuneiden aineellisten ja aineettomien vahinkojen korvaamista, ei pääsäännön mukaan voida ottaa tutkittavaksi, ellei henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla aloitettua menettelyä ole saatettu päätökseen.

152 Tältä osin on muistutettava, että henkilöstösääntöjen 73 artiklan täytäntöön panemiseksi käyttöön otetussa järjestelyssä määrätään kiinteämääräisestä korvauksesta tapaturman tai ammattitaudin varalta, ilman että asianomaisen tarvitsisi osoittaa minkäänlaista toimielimen tuottamusta. Oikeuskäytännössä täsmennetään lisäksi, että ainoastaan siinä tapauksessa, että ilmenee, ettei henkilöstösääntöjen mukainen järjestely mahdollista asianmukaisen korvauksen maksamista kärsitystä vahingosta, virkamiehellä on oikeus vaatia lisäkorvausta (ks. yhdistetyt asiat 169/83 ja 136/84, Leussink v. komissio, tuomio 8.10.1986, Kok., s. 2801, 13 kohta; asia C-257/98 P, Lucaccioni v. komissio, tuomio 9.9.1999, Kok., s. I-5251, 22 kohta; asia T-165/95, Lucaccioni v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. H., s. I-A-203 ja II-627, 71 kohta ja em. asia Latino v. komissio, tuomion 94 kohta).

153 Näin ollen kanne, jossa virkamies vaatii korvaamaan ammattitaudistaan väitetysti aiheutuneet vahingot ja joka on toimitettu ennen kuin henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla aloitettu menettely on päättynyt, katsotaan ennenaikaiseksi, koska kanteen vireillepanohetkellä ei ole mahdollista arvioida, millaiseen asianmukaiseen korvaukseen kyseisellä henkilöllä voi henkilöstösääntöjen mukaisesti olla oikeus (ks. em. asia Latino v. komissio, tuomion 94 ja 95 kohta).

154 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi kuitenkin hiljattain antamassaan tuomiossa, ettei lääketieteellisen menettelyn kesken olemisesta seuraa automaattisesti, että toimielimen väitetystä virkavirheestä aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus olisi ennenaikainen (ks. vastaavasti em. asia Nardone v. komissio, tuomion 56 kohta). Kyseisessä tuomiossa täsmennetään nimittäin, että tavallisesti virkamies voi osoittaa nopeammin ja pienemmin kustannuksin, että hänellä on oikeus kiinteämääräiseen korvaukseen henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla, kuin osoittaa sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun edellytysten täyttyvän. Tämä ei kuitenkaan aina pidä paikkaansa (em. asia Nardone v. komissio, tuomion 56 kohta). Prosessiekonomian periaate edellyttää kuhunkin asiaan liittyvien eri tekijöiden tasapainottamista, ja sen perusteella yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asetti edellä mainitussa asiassa Latino vastaan komissio antamassaan tuomiossa yleisen vahingonkorvausvaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykseksi sen, että kantaja oli jo käyttänyt henkilöstösääntöjen 73 artiklan mukaista korvausmenettelyä (em. asia Nardone v. komissio, tuomion 56 kohta).

155 Tältä osin voidaan tarkentaa, että määritettäessä ja arvioitaessa ammattitaudista aiheutunutta vahinkoa, henkilöstösääntöjen 73 artiklan täytäntöön panemiseksi säädettyä menettelyä on pidettävä erityissäännöksenä sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevaan yleissäännökseen verrattuna (ks. vastaavasti em. asia Giraudy v. komissio, tuomion 193–196 kohta).

156 Useimmissa tapauksissa virkatehtävien hoitamisen olosuhteiden ja aiheutuneiden vahinkojen syy-yhteyden määrittäminen sekä kyseisten vahinkojen arviointi edellyttävät lääketieteellisen asiantuntijan apua, jolloin unionin tuomioistuinten on turhaa, jopa mahdotonta, määrittää kyseistä syy-yhteyttä ja kyseistä vahinkoa ennen kuin henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla aloitettu menettely on päättynyt.

157 Tilanne on tällainen nyt käsiteltävässä asiassa, joten siihen ei voida soveltaa edellä mainitussa asiassa Nardone vastaan komissio annetusta tuomiosta johdettua ratkaisua.

158 Edellä mainittuun ratkaisuun oli päädytty prosessiekonomian perusteella asiaan liittyvien poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi (em. asia Nardone v. komissio, tuomion 57 kohta). Tuossa asiassa ei nimittäin tarvittu lääketieteellistä asiantuntijaa arvioimaan Nardonen kärsimää aineetonta vahinkoa, joka oli aiheutunut työskentelystä pölyisessä ja terveydelle haitallisessa ympäristössä (ks. vastaavasti em. asia Nardone v. komissio, tuomion 98–123 kohta).

159 Sitä vastoin nyt käsiteltävässä asiassa lääketieteellinen asiantuntemus on välttämätöntä, jotta voidaan määrittää niiden fyysisten ja psyykkisten vahinkojen suuruus, jotka ovat aiheutuneet kantajan ammatilliseen toimintaan liittyvistä olosuhteista.

160 Lisäksi vaikuttaa siltä, että kantajan henkilöstösääntöjen 73 artiklan perusteella aloittama menettely saadaan pian päätökseen, kuten komissio ilmoitti suullisessa käsittelyssä. Lääketieteellisen lautakunnan 5.12.2007 antamassa lausunnossa todetaan nimittäin, että kantaja on tutkittava uudelleen noin kahden vuoden kuluttua jommankumman osapuolen pyynnöstä.

161 Lisäksi on syytä muistuttaa, että vakuutusmääräysten 19 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaan on niin, että mikäli työkyvyttömyysastetta ei voida lopullisesti vahvistaa lääketieteellisen hoidon päättyessä, lääketieteellisen lautakunnan lausunnossa on täsmennettävä päivämäärä, jolloin vakuutettua koskevat asiakirjat on viimeistään tutkittava uudelleen. Tätä säännöstä on kuitenkin tulkittava suppeasti. Jos lääketieteellisen lautakunnan olisi nimittäin mahdollista lykätä useita kertoja päivämäärää, jolloin vakuutettua koskevat asiakirjat on tutkittava uudelleen, osa vakuutetuista ei saisi henkilöstösääntöjen 73 artiklassa tarkoitettuja korvauksia koko elinaikanaan. Lisäksi säännöksen laaja-alainen tulkinta olisi vastoin vakuutusmääräysten 19 artiklan 3 kohdassa määriteltyä vakaantumisen käsitettä, jonka mukaan tapaturman tai ammattitaudin jälkiseurauksia pidetään vakaantuneina, kun ne pysyvät muuttumattomina tai lieventyvät vain hyvin hitaasti tai hyvin vähän. Vakaantumisen käsitteessä ei siis suljeta pois kaikkea potilaan tilassa tapahtuvaa muutosta, vaan sillä tarkoitetaan tilan tasaantumista tai muuttumista hyvin hitaasti.

162 Kaiken edellä esitetyn perusteella prosessiekonomian periaate edellyttää nyt käsiteltävässä asiassa henkilöstösääntöjen 73 artiklan täytäntöön panemiseksi säädetyn menettelyn päättymistä.

163 Näin ollen ottamatta välttämättä kantaa kantajan esittämiin tämän tuomion 139 kohdassa mainittuihin moitteisiin, jotka koskevat henkilöstösääntöjen 73 artiklan nojalla aloitetun menettelyn kulkua ja uusien vakuutusmääräysten 11 artiklan 2 kohdan soveltamatta jättämistä, kantajan vaatimus on katsottava ennenaikaiseksi siltä osin kuin se koskee hänen ammattitaudistaan johtuvien vahinkojen korvaamista, ja se on siis jätettävä tutkimatta. Sitä vastoin kantajan korvausvaatimus on otettava tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee sellaisia aineettomia vahinkoja, jotka eivät liity sairauteen.

B Pääasia

164 Kantaja väittää komission tehneen lukuisia virheitä, jotka osoittavat häneen kohdistuneen työpaikkakiusaamista. Nämä virheet ovat kantajan mukaan aiheuttaneet kantajalle tämän työkyvyttömyyden taustalla olevan masennuksen puhkeamisen ja sen pahentumisen uudelleen useaan otteeseen. Kantajan mukaan hänelle on näin aiheutunut aineellista vahinkoa, joka muodostuu hänen virkamiehen palkkansa ja työkyvyttömyyskorvauksensa välisestä erosta. Lisäksi hän on kärsinyt erityisen suurta aineetonta vahinkoa.

165 Aluksi on syytä todeta, että kantaja vaati kanteessaan nimittämään asiantuntijan, jonka tehtävänä olisi laskea kantajalle aiheutuneet aineelliset ja aineettomat vahingot. Kantaja ei maininnut vaatimusta enää suullisessa käsittelyssä vaan toimitti ajantasaistetun arvion kärsimistään vahingoista, joiden määrä oli 3 163 602 euroa. Tämän on katsottava merkitsevän sitä, että kantaja luopuu asiantuntijan nimittämistä koskevasta vaatimuksestaan.

166 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan virkamiehen esittäessä vahingonkorvausvaatimuksen yhteisö on vastuussa vahingosta ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (asia C-348/06 P, komissio v. Girardot, tuomio 21.2.2008, Kok., s. I-833, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia T-12/08 P, M v. EMEA, tuomio 6.5.2009, Kok. H., s. I-B-1-31 ja II-B-1-159, 98 kohta).

167 Ensin on selvitettävä, onko komissio tehnyt sellaisen virheen, josta aiheutuisi sille vahingonkorvausvastuu.

1. Komission virheet

168 Kantaja esittää vahingonkorvauskanteensa tueksi kahdeksan kanneperustetta. Kantaja väittää pääosin seuraavaa:

– kantajaa syytettiin perusteettomasti Berthelot’ta koskevassa asiassa (ensimmäinen kanneperuste)

– hallinnollisissa tutkimuksissa oli monia puutteita, ja niissä loukattiin puolustautumisoikeuksia (toinen kanneperuste)

– OLAF:n tutkimuksissa rikottiin luottamuksellisuuden periaatetta (kolmas kanneperuste)

– lainkäytöllisen koskemattomuuden suoja pidätettiin lainvastaisesti (neljäs kanneperuste)

– kantajan uudelleennimitystä koskeva päätös oli lainvastainen (viides kanneperuste)

– kantajan sairauden tunnustamista ammattitaudiksi koskevassa menettelyssä tapahtui useita lainvastaisuuksia (kuudes kanneperuste)

– työkyvyttömyyslautakunnan 29.10.2004 antama lausunto oli lainvastainen (seitsemäs kanneperuste)

– kurinpitomenettely kantajaa vastaan aloitettiin ja sitä jatkettiin lainvastaisesti (kahdeksas kanneperuste).

a) Ensimmäinen kanneperuste: kantajan perusteeton syyttäminen Berthelot’ta koskevassa asiassa

Asianosaisten lausumat

169 Ensimmäisessä kanneperusteessa kantaja väittää, että häntä syytettiin täysin perusteettomasti Berthelot’ta koskevassa asiassa. Kantajan mukaan komissio laiminlöi huolenpito- ja avustamisvelvollisuutensa, loukkasi hyvän hallintokäytännön periaatetta, loukkasi kantajan luottamuksensuojaa ja rikkoi asetuksen N:o 1073/1999 johdanto-osan kymmenettä perustelukappaletta, jonka mukaan OLAF:n tutkimuksen päätelmät voidaan perustaa ainoastaan todistettaviin tosiseikkoihin, kun se piti kantajaa pääasiallisena alkuunpanijana Berthelot’ta koskevassa asiassa ilman minkäänlaista näyttöä, esitti näin vakavia syytöksiä ilman minkäänlaista näyttöä kantajaa vastaan, jätti kertomatta Belgian oikeusviranomaisille kantajan olennaisia huomautuksia, pitäytyi syytöksissään pitkän aikaa yrittämättäkään varmistaa niiden todenperäisyyttä tutkimuksin ja aloitti jopa kurinpitomenettelyn kantajaa vastaan.

170 Nimittävä viranomainen katsoi 10.11.2005 tekemässään päätöksessä, jolla se hylkäsi kantajan vaatimuksen, että kantajan ensimmäisessä kanneperusteessa esittämät perustelut koskivat kurinpitomenettelyn perusteita.

171 Vastauksena tähän väitteeseen kantaja täsmensi kannekirjelmässään, että kyseinen kanneperuste ulottuu laajemmalle kuin kanteen kahdeksas kanneperuste, joka koskee kurinpitomenettelyn sääntöjenvastaisuutta.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

172 Koska ensimmäisessä kanneperusteessa esitetyillä väitteillä on tiivis yhteys kahdeksanteen kanneperusteeseen, jossa kantaja arvostelee päätöstä aloittaa kurinpitomenettely häntä vastaan, kyseiset väitteet tutkitaan mainitun kanneperusteen yhteydessä.

173 Koska nyt tarkasteltavassa kanneperusteessa voidaan tulkita moitittavan sitä, että OLAF:n ja IDOC:n tutkimukset koskivat kantajaa, on tarkennettava, että toimielimellä on laaja harkintavalta hallinnollisten tutkimusten aloittamisessa ja suorittamisessa edellyttäen, että kurinpidollista rikkomusta on perusteltua epäillä.

174 Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja toimi komission jäsenen Cressonin kabinettipäällikkönä, kun Berthelot’n sääntöjenvastainen siirto ylempään palkkaluokkaan ja niin ikään sääntöjenvastainen YTK:n palvelukseen ottaminen tapahtuivat. Lisäksi joidenkin virkamiesten ja toimihenkilöiden lausunnot koskivat kantajaa. Etenkin YTK:ssa avustajana työskentelevä T väitti lähettäneensä kantajalle tämän nimenomaisesta pyynnöstä Berthelot’n siirtämistä ja mahdollista YTK:n vierailevaksi tutkijaksi nimittämistä koskevan toteutettavuusselvityksen.

175 OLAF ja IDOC tutkivat siis tutkimustensa aikana täysin perustellusti, oliko kantajalla ollut kabinettipäällikkönä osuutta todettuihin sääntöjenvastaisuuksiin ja, jos oli, mikä hänen osuutensa oli ollut.

176 Kun otetaan huomioon, että Berthelot’ta koskevaan asiaan liittyy seikkoja, joiden perusteella kantajaa oli perusteltua epäillä, kanneperuste on hylättävä siltä osin kuin se koskee kantajaan kohdistettujen tutkimusten aloittamista ja suorittamista.

b) Toinen kanneperuste: hallinnollisten tutkimusten puutteet ja puolustautumisoikeuksien loukkaaminen

Asianosaisten lausumat

177 Toinen kanneperuste jakautuu kahteen osaan. Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja väittää, että hallinnollisissa tutkimuksissa oli ollut useita puutteita ja että niissä oli loukattu puolustautumisoikeuksia. Kanneperusteen toisessa osassa kantaja moittii hallinnollisia tutkimuksia suorittaneiden viranomaisten puolueellisuutta.

178 Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja esittää seuraavat väitteet.

179 Ensinnäkin kantaja väittää, että hänet ”otettiin silmätikuksi”, kun taas muita Berthelot’n siirtämisessä ylempään palkkaluokkaan ja YTK:n palvelukseen ottamisessa osallisena olleita ei ole syytetty.

180 Toiseksi kantajan mukaan osa kantajan esittämästä näytöstä ei kiinnostanut lainkaan tutkimuksista vastanneita viranomaisia. Ensinnäkin OLAF oli kantajan mukaan kieltäytynyt ottamasta vastaan esityslistaa, jonka kantaja tarjoutui toimittamaan. Toiseksi komissio, OLAF ja IDOC eivät kantajan mukaan pyrkineet tarkistamaan, pitikö se vastaus paikkansa, jonka tutkimuksen pääosaston henkilöstöstä ja hallinnosta vastaavan linjan johtaja L oli antanut kysymykseen siitä, miksi kolmen virkamiehen saapumista Breydel-rakennukseen Brysseliin väitetysti marraskuussa 1996 pidettyä kokousta varten ei kirjattu tähän tarkoitettuun rekisteriin. Kolmanneksi tutkijat eivät kuulustelleet missään vaiheessa kabinettipäällikön sihteeristöstä riita-asian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan vastannutta M:ää. Neljänneksi eri lausuntojen välisiä ristiriitaisuuksia ja eroavuuksia ei otettu huomioon.

181 Kolmanneksi kantajan mukaan hänen puolustautumisoikeuksiaan loukattiin antamalla RTBF:n toimittajaryhmälle lupa päästä OLAF:n tiloihin ja kuvata luottamuksellisia asiakirjoja, joissa häntä syytetään suoraan ja jotka näytettiin suositussa ohjelmassa ”Au nom de la loi” 27.11.2000.

182 Neljänneksi kantajan huomautuksia sisältänyttä 18.3.2002 päivättyä muistiota ei kantajan mukaan liitetty 22.2.2002 päivättyyn hallinnollista lisätutkimusta koskevaan kertomukseen.

183 Kanneperusteen toisessa osassa kantaja puuttuu erityisesti tutkimuksen suorittamisesta vastanneen D:n asenteeseen: kantajan mukaan D ei ensinnäkään sisällyttänyt kantajan kuulemiskertomusta 27.3.2001 päivättyyn muistioon, toiseksi D oli esittänyt toteen näytettyinä kantajan kannalta erityisen kielteisiä tosiseikkoja Cressonille 23.11.2001 lähettämässään kirjeessä ja kolmanneksi D ei ollut sisällyttänyt 18.3.2002 päivättyä kantajan muistiota 22.2.2002 annettuun hallinnollista lisätutkimusta koskevaan kertomukseen.

184 Komissio muistuttaa ensinnäkin, ettei virkamiesten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta pidä tulkita niin, että henkilöstösääntöjen mukaisten vaatimusten noudattamatta jättämisestä rangaistu virkamies pystyisi välttämään häneen kohdistetut toimenpiteet vetoamalla siihen, ettei mainittuja vaatimuksia noudattamatta jättäneelle toiselle virkamiehelle ole langetettu seuraamusta. Tätä periaatetta on noudatettava komission mukaan sitäkin suuremmalla syyllä nyt käsiteltävässä asiassa, koska kantajalle ei ole langetettu seuraamusta.

185 Toiseksi komissio kiistää kantajan väitteen, jonka mukaan tämän esittämää näyttöä ei olisi otettu huomioon. Tutkimuskertomukset laaditaan nimittäin olettamusten, ei täysin varmojen seikkojen pohjalta, ja niissä mainitaan kaikki kuulusteltujen virkamiesten lausunnoissa olleet eroavuudet.

186 Kolmanneksi komissio tuo esiin, että 18.3.2002 päivätyssä kantajan muistiossa esitetään olennaisilta osin samat toteamukset kuin kantajan 12.9.2001 tekemässä ilmoituksessa, joka on liitetty IDOC:n tutkintakertomukseen. Kantajalle huomautuksia varten toimitettua kertomusluonnosta ei siis ollut muutettu edellä mainitun muistion perusteella, koska muistioon sisältyneet seikat oli otettu huomioon jo kyseistä kertomusta laadittaessa.

187 Kanneperusteen toisesta osasta komissio toteaa, ettei D asettunut kenenkään puolelle Cressonille osoitetussa 23.11.2001 päivätyssä muistiossa, vaan hän esitti ainoastaan todistajanlausunnon. Muistion puolueettomuus on siten moitteeton. Kantajan 18.3.2002 päivätyn muistion osalta komissio viittaa väitteisiin, joita se esitti kanneperusteen ensimmäisestä osasta.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

188 Koska ensinnäkin väitettiin, että muita henkilöitä, jotka olivat osallisina Berthelot’n siirrossa ylempään palkkaluokkaan ja YTK:n palvelukseen ottamisessa, ei ollut syytetty, on muistutettava, että toimielimellä on laaja harkintavalta hallinnollisten tutkimusten aloittamisessa ja suorittamisessa edellyttäen, että kurinpidollista rikkomusta on perusteltua epäillä (ks. edellä 173 kohta).

189 Kun otetaan yhtäältä huomioon tämä laaja harkintavalta ja toisaalta se, että kantajaa oli perusteltua epäillä muutamien seikkojen perusteella (ks. edellä 176 kohta), kantajan väite, jonka mukaan joihinkin virkamiehiin ei ollut kohdistettu hallinnollista tutkimusta, ei anna aihetta todeta kanneperusteen ensimmäisessä osassa väitettyjä puutteita tai puolustautumisoikeuksien loukkaamista tapahtuneeksi.

190 Toiseksi väittäessään, etteivät tutkimuksista vastaavat viranomaiset olleet ottaneet huomioon joitakin hänen todisteitaan, kantaja ei ole osoittanut, että nämä viranomaiset olisivat jättäneet kantajan todisteita tutkimatta ja liittämättä niitä asiakirjoihin.

191 Kolmanneksi kantajan väitteestä, ettei 18.3.2002 päivättyä muistiota ollut liitetty IDOC:n hallinnollisia lisätutkimuksia koskevaan kertomukseen, on todettava, ettei kyseisessä muistiossa esitetty mitään uutta tosiseikkaa kyseisen kertomuksen liitteenä olevaan kantajan lausuntoon verrattuna. Virkamiehen oikeus tulla kuulluksi häntä koskevista tosiseikoista ei myöskään tarkoita, että tutkijoilla olisi velvollisuus muuttaa kertomuksensa päätelmiä kuullun virkamiehen vaatimusten mukaisesti.

192 Neljänneksi kantajan väitteet tutkimuksista vastaavien viranomaisten puolueellisuudesta on hylättävä. Ensinnäkään se, ettei tutkimuksesta vastaava D ollut liittänyt kantajan kuulemispöytäkirjaa 27.3.2001 päivättyyn muistioonsa, ei osoita tällaista puolueellisuutta, koska kyseinen pöytäkirja oli liitetty IDOC:n loppukertomukseen. Toiseksi – kuten komissio aivan oikein toteaa – on väärin väittää, että D olisi esittänyt Cressonille osoitetussa 23.11.2001 päivätyssä kirjeessä kantajan kannalta erityisen kielteisiä tosiseikkoja toteen näytettyinä: kyseisessä kirjeessä D nimittäin pyytää entistä komission jäsentä vain selventämään erityisesti YTK:n avustajan T:n lausuntoa. Kolmanneksi kantaja väittää, ettei 18.3.2002 päivättyä muistiota ollut liitetty IDOC:n hallinnollista lisätutkimusta koskevaan kertomukseen, mistä edellä on jo täsmennetty, ettei virkamiehen oikeus tulla kuulluksi häntä koskevista tosiseikoista tarkoita, että tutkijoilla on velvollisuus muuttaa kertomuksensa päätelmiä kuullun virkamiehen vaatimusten mukaisesti.

193 Väite, joka koskee RTBF:n toimittajaryhmälle komission väitetysti antamaa lupaa kuvata kantajaa koskevaa luottamuksellista asiakirjaa, tutkitaan kolmannen kanneperusteen yhteydessä, joka koskee OLAF:n tutkinnan luottamuksellisuuden periaatteen loukkaamista ja jossa esitetään samat tosiseikat.

194 Näin ollen lukuun ottamatta viimeksi mainittua väitettä, jonka virkamiestuomioistuin arvioi kolmannen kanneperusteen tarkastelun yhteydessä, kantajan toisen kanneperusteen väitteet puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta ovat perusteettomia.

c) Kolmas kanneperuste: OLAF:n tutkimusten luottamuksellisuuden periaatteen loukkaaminen

Asianosaisten lausumat

195 Kolmas kanneperuste koskee OLAF:n tutkimusten luottamuksellisuuden periaatteen loukkaamista. Kantaja väittää, että OLAF ja/tai komissio antoivat RTBF:lle vuoden 2000 aikana luvan päästä OLAF:n tiloihin ja tutustua kantajaa koskeviin ehdottoman luottamuksellisiin asiakirjoihin ja kuvata muutamia näistä asiakirjoista. Näin ”salassa pidettäväksi” luokiteltu pöytäkirja OLAF:n suorittamasta kantajan kuulemisesta päätyi suosittuun televisio-ohjelmaan ”Au nom de la loi” 27.12.2000, mikä tarkoitti, että kantajaan kohdistettiin julkisesti syytöksiä.

196 Lisäksi komissio on kantajan mukaan laiminlyönyt avustamisvelvollisuutensa, joka sillä on kantajaa kohtaan, sillä komissio ei ole tehnyt minkäänlaista aloitetta löytääkseen tahot, jotka ovat vastuussa asiakirjan näyttämisestä televisiossa, eikä auttanut kantajaa palauttamaan kunniaansa.

197 Komissio kiistää tämän kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen sillä perusteella, että kantaja oli ottanut asian esille 14.10.2004 tekemässään valituksessa, joka koski uudelleennimityspäätöstä. Komissio ilmoittaa, että nimittävä viranomainen hylkäsi kyseisen valituksen 15.3.2005 tekemällään päätöksellä, jota vastaan kantaja ei pannut vireille kannetta henkilöstösääntöjen 91 artiklassa säädetyssä määräajassa.

198 Toissijaisesti komissio katsoo kanneperusteen olevan perusteeton ja kiistää antaneensa RTBF:lle lupaa tutustua kantajaa koskeviin asiakirjoihin.

199 Komissio tarkentaa ensinnäkin, että OLAF antaa yleisen edun mukaisen yleisölle tiedottamisen tavoitteen ja oman viestintästrategiansa mukaisesti audiovisuaalisten tiedotusvälineiden käyttöön yleisluonteisia kuvia tiloistaan kuvapankkina sekä myöntää kyseisille tiedotusvälineille luvan kuvata yleisluonteista kuvaa tiloissaan muttei oikeutta tutustua asiakirjoihin tai pääsyä arkaluonteisiin tiloihin.

200 Toiseksi komissio toteaa, että OLAF:n suorittamasta kantajan kuulemisesta laadittu pöytäkirja on toimitettu Belgian oikeusviranomaisille ja että koska pöytäkirja on toimitettu komission ulkopuolisille elimille, ei voida päätellä, että komissio olisi antanut RTBF:n toimittajien tutustua pöytäkirjaan.

201 Näin ollen komissio kiistää, että OLAF:n tiloja koskevien yleisluonteisten kuvien ja kyseisen luottamuksellisen asiakirjan kuvaamisen välillä olisi minkäänlaista yhteyttä. Komissio on pahoillaan asiakirjan vuotamisesta mutta kiistää olevansa siitä vastuussa ja korostaa, että todistustaakka on kantajalla.

202 Komission väitettiin laiminlyöneen avustamisvelvollisuutensa, mihin komissio toteaa, ettei kantaja ole esittänyt komissiolle pyyntöä henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

– Kanneperusteen tutkittavaksi ottaminen

203 On totta, että kantaja oli maininnut luottamuksellisten asiakirjojen näyttämisen 27.12.2000 televisio-ohjelmassa valituksessaan, joka oli päivätty 14.10.2004 ja jonka nimittävä viranomainen oli hylännyt päätöksellä, jota vastaan kantaja ei ollut pannut vireille kannetta henkilöstösääntöjen 91 artiklan perusteella. Kyseisessä valituksessa kantaja mainitsi yhdessä virkkeessä häntä koskevien väitetysti luottamuksellisten asiakirjojen näyttämisen ohjelmassa ”Au nom de la loi” esimerkkinä ”lukuisista kiusaustoimenpiteistä”, joiden kohteeksi kantaja oli joutunut Cressonia koskevan asian osalta ja joista kantajan uudelleennimitystä koskeva toimenpide oli vain yksi esimerkki.

204 Valituksen ainoana tavoitteena oli kuitenkin vaatia uudelleennimityspäätöksen peruuttamista. Sen tavoitteena ei ollut vaatia korvauksia komission väitetysti tekemistä virheistä.

205 Virkamies voi kuitenkin vapaasti käyttää samaa kanneperustetta, samaa väitettä tai samaa tosiseikkaa useissa valituksissa, joilla on oikeudellisesti eri tavoitteet (ks. analogisesti asia T-253/06 P, Chassagne v. komissio, tuomio 19.9.2008, Kok. H., s. I-B-1-43 ja II-B-1-295, 149 kohta).

206 Näin ollen komission vaatimus kanneperusteen tutkimatta jättämisestä on hylättävä.

– Kanneperusteen perusteltavuus

207 Kanneperusteen perusteltavuuden tarkastelu edellyttää, että ensin selvitetään lyhyesti riidanalaista kohtaa ohjelmassa ”Au nom de la loi”.

208 Ohjelmaan kuuluvassa lyhyessä osiossa mainitaan kantajan nimi, ja selostuksen yhteydessä näytetään kuvaa, jossa kerrotaan olevan pöytäkirja OLAF:n suorittamasta kantajan kuulemisesta.

209 Kantajan nimi tulee esille haastateltaessa H:ta, joka on yhtiön H johtaja. H kertoo menneensä kutsumatta Cressonin kabinettiin pyytääkseen kabinettia maksamaan Berthelot’n käytössä olleen asunnon vuokran, jonka yhtiö H oli siihen asti maksanut. H selittää havainneensa hämmästyksekseen, että kabinettipäällikön viranhaltija oli vaihtunut ja että uusi kabinettipäällikkö, kantaja, oli näyttänyt H:lle säälimättä ovea ja kysynyt, mitä tämä oikein pilaili. Tämän jälkeen näytetään kuvaa OLAF:n tiloista ja nopea kuva asiakirjasta, joka ei ole luettavissa televisioruudulta ja jonka toimittaja kertoo olevan pöytäkirja OLAF:n suorittamasta kantajan kuulemista ja kommentoi sitä seuraavasti:

”OLAF:n erääseen tutkimuskertomukseen sisältyy [kantajan] kuulemispöytäkirja. Se vahvistaa, että Berthelot kävi kerran tai kaksi H:n seurassa Cressonin sihteeristössä.”

210 Tämän jälkeen ohjelmassa siirrytään käsittelemään toista asiaan liittyvää näkökohtaa.

211 Riidanalaisessa ohjelmassa mainitaan siis kantajan nimi ja lainataan pöytäkirjaa OLAF:n suorittamasta kantajan kuulemisesta lyhyesti ja ohimennen ilman, että kantajaa olisi syytetty henkilökohtaisesti.

212 Vaikka kantajaa ei syytetty henkilökohtaisesti, on kuitenkin valitettavaa, että ohjelman selostuksessa esitellään asiakirja pöytäkirjana OLAF:n suorittaman kantajan kuulemisesta ja se näytetään kyseisessä ohjelmassa.

213 Oikeuskäytännön mukaan vahingonkorvauskanteen yhteydessä kantajan tehtävänä on näyttää toteen, että sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun syntymisen edellytykset täyttyvät. Tätä sääntöä voidaan kuitenkin lieventää, kun vahingon syntyyn ovat voineet vaikuttaa useat eri tekijät ja kun vastaajana oleva toimielin ei ole esittänyt mitään todisteita, joiden avulla voitaisiin osoittaa, mistä näistä syistä vahinko on aiheutunut, koska yhteisön toimielimellä on paremmat edellytykset hankkia todisteita tältä osin, joten epävarmassa tilanteessa sillä on todistustaakka (ks. vastaavasti asia T-48/05, Franchet ja Byk v. komissio, tuomio 8.7.2008, Kok., s. II-1585, 182 ja 183 kohta).

214 Nyt käsiteltävässä asiassa ei kuitenkaan voida katsoa, että komissiolla olisi paremmat edellytykset hankkia todisteet asiakirjan vuotamisen syistä. Näin ollen sille ei voida siirtää todistustaakkaa vuotamisen alkuperään liittyvän epävarmuuden vuoksi.

215 Komissio toteaa nimittäin perustellusti, etteivät komissio ja OLAF olleet ainoat elimet, joilla oli hallussaan pöytäkirja OLAF:n suorittamasta kantajan kuulemisesta, sillä oli toimitettu Belgian kansallisille viranomaisille mahdollista syytteen nostamista varten.

216 Lisäksi komissio tarkentaa, että OLAF antaa yleisen edun mukaisen yleisölle tiedottamisen tavoitteen ja oman viestintästrategiansa mukaisesti audiovisuaalisten tiedotusvälineiden käyttöön yleisluonteisia kuvia tiloistaan kuvapankkina sekä myöntää kyseisille tiedotusvälineille luvan kuvata yleisluonteista kuvaa tiloistaan. OLAF:n tiloista esitettyjen kuvien ja ohjelmassa kantajan kuulemispöytäkirjana esitetyn asiakirjan kuvaamisen välillä ei siis voida katsoa olevan minkäänlaista yhteyttä.

217 Lisäksi kanneperusteesta, jonka mukaan komissio on laiminlyönyt avustamisvelvollisuutensa, on todettava, ettei kantaja ole esittänyt avustamispyyntöä henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla. Koska asiaan ei liittynyt poikkeavia olosuhteita, komissiolla ei ollut myöskään velvollisuutta tarjota apuaan kantajalle vapaaehtoisesti. Toimielimellä on nimittäin vain poikkeavien olosuhteiden perusteella velvollisuus avustaa asianomaista henkilöä tietyllä toimenpiteellä omasta aloitteestaan ilman henkilön etukäteen esittämää pyyntöä (asia 229/84, Sommerlatte v. komissio, tuomio 12.6.1986, Kok., s. 1805, 20 kohta ja asia F-91/05, Frankin ym. v. komissio, tuomio 31.5.2006, Kok. H., s. I-A-1-25 ja II-A-1-83, 23 ja 24 kohta).

218 Kanneperuste, jonka mukaan toimielin ei ollut noudattanut avustamisvelvollisuuttaan, on näin ollen hylättävä.

219 Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kolmas kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

d) Neljäs kanneperuste: kantajan lainkäytöllisen koskemattomuuden pidättäminen lainvastaisesti

Asianosaisten lausumat

220 Kantaja väittää kanneperusteessaan, että hänelle 7.2.2001 tiedoksi annettu päätös hänen lainkäytöllisen koskemattomuutensa pidättämisestä oli tehty sääntöjenvastaisesti.

221 Kantajan mukaan virkamiehen koskemattomuuden pidättämistä koskeva päätös on vakava toimenpide ja näin ollen häntä olisi pitänyt kuulla ennen päätöksen tekemistä, kuten kantajan mukaan oli tehty teollisuuden pääosaston pääjohtajan W:n tapauksessa.

222 Kantaja tuo lisäksi esiin, ettei hänelle ilmoitettu hänen lainkäytöllisen koskemattomuutensa pidättämisestä tehdystä päätöksestä, joka osoitettiin belgialaiselle tutkintatuomarille, joten kantajalla ei ollut mahdollisuutta selvittää, olivatko päätöksen perustelut riittävät.

223 Kantaja katsoo vielä, että hänen lainkäytöllisen koskemattomuutensa pidättämisestä tehty päätös oli hänen kannaltaan syrjivä ja merkitsi harkintavallan väärinkäyttöä, sillä tiettyjen henkilöiden koskemattomuus oli säilytetty, vaikka heillä oli osuutta Berthelot’ta koskevaan asiaan.

224 Komissio vastaa, että toimielimillä on velvollisuus tehdä yhteistyötä rikostuomioistuinten kanssa ja että nyt käsiteltävässä asiassa kantajan lainkäytöllisen koskemattomuuden pidättämisestä kieltäytyminen ei ollut perusteltavissa millään yhteisön edulla.

225 Komission mielestä virkamiestä ei ole välttämätöntä kuulla etukäteen hänen lainkäytöllisen koskemattomuutensa pidättämistä koskevasta päätöksestä, koska virkamiehellä on puolustautumisoikeus siinä rikosoikeudellisessa menettelyssä, joka pannaan mahdollisesti vireille häntä vastaan tämän toimenpiteen johdosta. Vaikka kantajan väite, jonka mukaan teollisuuden pääosaston pääjohtajaa oli kuultu etukäteen, pitäisi paikkaansa, tämä ei komission mielestä muodosta sellaista ennakkotapausta, jonka perusteella toimielimellä olisi velvollisuus kuulla virkamiestä järjestelmällisesti aina ennen, kuin se suostuu oikeusviranomaisen esittämään koskemattomuuden pidättämistä koskevaan pyyntöön. Komission mukaan toimielimellä on tältä osin harkintavaltaa.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta

226 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan virkamies, joka ei ole vastustanut henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa asetetussa määräajassa nimittävän viranomaisen päätöstä, joka on virkamiehelle vastainen, ei voi vedota kyseisen päätöksen väitettyyn lainvastaisuuteen vahingonkorvauskanteen yhteydessä (asia 401/85, Schina v. komissio, tuomio 7.10.1987, Kok., s. 3911, 9 kohta ja asia T-156/89, Valverde Mordt v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 27.6.1991, Kok., s. II-407, 144 kohta).

227 Koska kantaja ei vastustanut henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyssä määräajassa päätöstä, jolla hänen lainkäytöllinen koskemattomuutensa pidätettiin ja josta henkilöstön ja hallinnon pääosasto hänelle ilmoitti 7.2.2001 päivätyllä kirjeellä, on kyseisen päätöksen luonnetta tarkasteltava sen selvittämiseksi, onko kyseessä virkamiehelle vastainen päätös vai toiminta, joka ei ole päätöksentekoa.

228 Virkamiestuomioistuimen on selvitettävä tämä seikka omasta aloitteestaan, koska se liittyy oikeudenkäyntiä edeltävään menettelyyn ja kanteen määräaikoihin.

229 Virkamiehelle vastaisia päätöksiä ovat toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa asianosaisen etuihin ja muuttaa tämän oikeusasemaa selvästi (asia 346/87, Bossi v. komissio, tuomio 14.2.1989, Kok., s. 303, 23 kohta).

230 Oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka pöytäkirjassa Euroopan yhteisöille tunnustetut erioikeudet ja vapaudet ovat luonteeltaan ainoastaan funktionaalisia, koska niillä pyritään välttämään, että yhteisöjen toiminta ja riippumattomuus vaarantuisivat, ne on kuitenkin myönnetty nimenomaisesti yhteisöjen toimielinten virkamiehille ja muille toimenhaltijoille. Se, että erioikeuksista ja vapauksista on säädetty yhteisön yleisen edun perusteella, on perusteena myös toimielimille annetulle vallalle tarvittaessa pidättää koskemattomuus, mutta se ei merkitse sitä, että kyseiset erioikeudet ja vapaudet myönnettäisiin yhteisölle eikä suoraan sen virkamiehille ja muille toimenhaltijoille. Pöytäkirjalla luodaan siis subjektiivinen oikeus asianomaisten henkilöiden hyväksi (ks. asia T-345/05, Mote v. parlamentti, tuomio 15.10.2008, Kok., s. II-2849, 27 ja 28 kohta).

231 Erioikeuksista ja -vapauksista tehdyn pöytäkirjan 12 artiklassa tarkoitetulla lainkäytöllisellä koskemattomuudella suojataan virkamiehiä ja muita toimenhaltijoita jäsenvaltion viranomaisten syytteiltä heidän virallisessa ominaisuudessaan suorittamiensa toimien osalta. Koskemattomuuden pidättämistä koskeva päätös muuttaa siis virkamiehen tai muun toimenhaltijan oikeusasemaa ainoastaan kyseisen suojan poistamisella, jolloin henkilöstä tulee jälleen henkilö, johon sovelletaan jäsenvaltioiden yleistä lainsäädäntöä ja johon voidaan jälleen ilman minkäänlaisten välissä olevien sääntöjen soveltamista kohdistaa kyseisessä yleisessä lainsäädännössä säädettyjä toimenpiteitä, joihin kuuluvat muun muassa vapaudenriisto ja syytetoimet (ks. analogisesti em. asia Mote v. parlamentti, tuomion 34 kohta).

232 Sillä, että kansallisilla viranomaisilla on koskemattomuuden pidättämisen jälkeen harkintavaltaa siltä osin, jatkavatko ne virkamiestä tai muuta toimenhaltijaa vastaan aloitettuja syytetoimia vai luopuvatko ne niistä, ei ole merkitystä sen kannalta, että kyseinen päätös vaikuttaa suoraan henkilön oikeusasemaan, koska koskemattomuuden pidättämistä koskevan päätöksen vaikutukset rajoittuvat sellaisen suojan poistamiseen, jota henkilö virkamiehenä tai muuna toimenhaltijana nauttii, eikä kyseinen päätös edellytä minkäänlaista täydentävää täytäntöönpanotoimenpidettä (ks. analogisesti em. asia Mote v. parlamentti, tuomion 35 kohta).

233 Edellä esitetystä seuraa, että päätös, jolla komissio pidätti kantajan lainkäytöllisen koskemattomuuden, on kantajalle vastainen päätös.

234 Koska kantaja ei kuitenkaan vastustanut lainkäytöllisen koskemattomuutensa pidättämisestä tehtyä päätöstä henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyissä määräajoissa, päätöksen lainmukaisuutta ei voida arvioida enää vahingonkorvauskanteen yhteydessä.

235 Näin ollen neljäs kanneperuste on jätettävä tutkimatta.

e) Viides kanneperuste: kantajan uudelleennimitystä koskevan päätöksen lainvastaisuus

Asianosaisten lausumat

236 Kantajan mukaan uudelleennimityspäätöstä ei ollut perusteltu rii