Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Oikeudenkäyntimenettely – Yksityisoikeudellisen oikeushenkilön nostama kanne – Kannekirjelmä

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 5 kohta)

2. Oikeudenkäyntimenettely – Luonnollisen henkilön nostama kanne – Kannekirjelmä

(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 3 kohta)

3. Valtiontuki – Hallinnollinen menettely – Komission velvollisuus vaatia niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa

(EY 88 artiklan 2 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohta, 6 artiklan 1 kohta ja 14 artiklan 1 kohta)

4. Valtiontuki – Hallinnollinen menettely – Komission velvollisuus vaatia niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa

(EY 86 artiklan 1 kohta ja EY 87 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohta)

5. Valtiontuki – Kielto – Poikkeukset – Laivanrakennukseen myönnettävät tuet – Direktiivi 90/684

(EY 87 artiklan 1 kohta ja 3 kohdan e alakohta ja EY 253 artikla; neuvoston direktiivin N:o 90/684 4 artiklan 7 kohta)

6. Valtiontuki – Hallinnollinen menettely – Komission päätös – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(EY 88 artiklan 2 kohta ja EY 230 artikla)

Tiivistelmä

1. Sen perusteella, että kantajan asianajajalle antamassa valtuutuksessa ei ole päiväystä, ei voida ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 5 kohdan nojalla todeta, että kanne on jätettävä tutkimatta, koska tämä valtuutus, joka on kannekirjelmän liitteenä, on väistämättä annettu ennen kanteen nostamista.

(ks. 54 ja 55 kohta)

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 3 kohdasta ilmenee, ettei asianajajan tarvitse osoittaa asianmukaista valtakirjaa kanteen nostamiseksi mutta että hänen on esitettävä tämä valtakirja, jos se kiistetään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen mukaan asianajaja voi siis edustaa luonnollisia henkilöitä ilman, että hänen olisi esitettävä valtuutus, kun taas oikeushenkilöiden osalta on toimittava näin. Pääsääntöisesti riittää, että luonnollisen henkilön asianajaja esittää asiakirjan, joka todistaa, että hänet on merkitty jonkin jäsenvaltion asianajajarekisteriin.

(ks. 62–64 kohta)

3. EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, että ennen kuin komissio toteaa valtiontuen yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, sen on vaadittava niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa. Tämän velvollisuuden ulottuvuutta täsmennetään [EY 88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdassa, jossa olevan määritelmän mukaan ”asianomaisella osapuolella” tarkoitetaan ”jäsenvaltiota, henkilöä, yritystä tai yritysten yhteenliittymää, jonka etuihin tuen myöntäminen voi vaikuttaa, erityisesti tuensaajaa, kilpailevia yrityksiä ja alan järjestöjä”. Siinä tapauksessa, että muodollinen tutkintamenettely kohdistuu täytäntöönpantuun sääntöjenvastaiseen tukeen, tuensaajan yksilöiminen on erityisen tärkeää, koska asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan ”kielteisissä päätöksissä”, joissa tällainen tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, ”komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta”.

Tämän vuoksi sellaiseen tukeen kohdistuvan tutkinnan yhteydessä, joka on toteutettu verohuojennusten muodossa, sijoittajia, jotka tukea olivat saaneet, oli vaadittava esittämään huomautuksensa hallinnollisessa menettelyssä, koska heidät on komission lopullisessa päätöksessä, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, nimetty välittömiksi tuensaajiksi ja koska kysymys on edellä mainitun määritelmän mukaisista ”asianomaisista osapuolista”. Tuensaajan yksilöiminen on väistämättä asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu ”asiaan liittyvä oikeudellinen seikka ja tosiseikka”, joka on tämän säännöksen nojalla tuotava esiin menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, jos se on mahdollista menettelyn tässä vaiheessa, koska komissio voi tällaisen yksilöinnin perusteella tehdä tuen takaisinperimistä koskevan päätöksen. Jollei tämäntyyppistä asianomaista osapuolta mainita riidanalaisen tuen tuensaajana joko menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä tai muodollisen tutkintamenettelyn jossakin myöhemmässä vaiheessa ennen sellaisen lopullisen päätöksen tekemistä, jossa tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, ei voida katsoa, että häntä olisi asiaankuuluvalla tavalla vaadittu esittämään huomautuksensa, koska hän voi perustellusti ajatella, etteivät tällaiset huomautukset ole tarpeen, koska häntä ei ole nimetty takaisinperittävän tuen tuensaajaksi.

(ks. 77–83 kohta)

4. Komissio on rikkonut valtiontukien tutkintamenettelyn yhteydessä asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan viimeistä virkettä, koska se ei ole ottanut kantaa asianomaisen osapuolen esittämään pyyntöön, että kuukauden määräaikaa, joka asianomaisille osapuolille myönnetään sitä varten, että ne voivat esittää huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevan päätöksen osalta, jatkettaisiin ja koska se eväsi näin ollen tältä asianomaiselta osapuolelta mahdollisuuden esittää huomautuksensa kyseisestä päätöksestä esittämättä edes syitä, joiden vuoksi asianomaisen osapuolen pyyntö ei ollut ”asianmukaisesti perusteltu”.

Valtiontukia koskevissa asioissa komissio ei voi vetäytyä sillä olevien velvollisuuksien muodollisen tulkinnan taakse, koska tässä yhteydessä tärkeää on se, että oikeussubjektilla, jolle vastaisen päätöksen komissio valmistautuu tekemään nimeämällä sen yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen saajaksi, jolta tämä tuki on perittävä takaisin, on oltava mahdollisuus esittää huomautuksensa, ennen kuin tällainen päätös tehdään, sen yleisen oikeusperiaatteen mukaisesti, joka edellyttää, että jokaiselle, jonka osalta saatetaan tehdä hänelle vastainen päätös, on annettava tilaisuus ilmaista tehokkaasti kantansa niistä kyseisen päätöksen perusteena olevista seikoista, jotka komissio on esittänyt häntä vastaan.

(ks. 92–97 kohta)

5. Laivanrakennukseen liittyvään tukeen kohdistuva tutkinta ei voi rajoittua koskemaan vain tuen arviointia laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta annetun seitsemännen direktiivin 90/684 4 artiklan 7 kohdan kannalta, vaan se edellyttää, että ensin tutkitaan, miltä osin ne edellytykset, jotka on EY 87 artiklan 1 kohdassa asetettu sen toteamiselle, että tuki ei sovellu yhteismarkkinoille, täyttyvät, koska siinä määrättyjen edellytysten on välttämättä täytyttävä, jotta tuki olisi yhteismarkkinoille soveltumaton. Jos tuki soveltuu yhteismarkkinoille sen vuoksi, että EY 87 artiklan 1 kohdassa mainitut edellytykset eivät täyty, seitsemättä direktiiviä – joka on annettu EY 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan perusteella – ei nimittäin sovelleta, koska tässä direktiivissä edellytetään ehdottomasti, että kyseessä oleva tuki on EY 87 artiklan 1 kohdan perusteella yhteismarkkinoille soveltumaton.

Näin ollen, jos asiassa ei ole esitetty mitään selitystä, jonka perusteella voidaan ymmärtää, miltä osin kyseessä oleva tuki täyttää EY 87 artiklan 1 kohdassa määrätyt edellytykset, päätös on näin ollen kumottava, koska komissio on laiminlyönyt sille EY 253 artiklassa asetetun perusteluvelvollisuuden.

(ks. 112–123 ja 132 kohta)

6. Jos komission valtiontukien alalla tekemää päätöstä koskevan kumoamiskanteen yhteydessä kantajat esittävät komissiolle asiakirjoja, joita niillä ei ollut mahdollisuus esittää muodollisen tutkintamenettelyn aikana ja jotka sisältävät tosiseikkoja, jotka ovat omiaan osoittamaan vääriksi tosiseikat, jotka olivat komission tiedossa hallinnollisessa menettelyssä ja joiden perusteella komissio on tehnyt riidanalaisen päätöksen, yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi komission sijasta arvioida taloudellista tai oikeudellista vaikutusta, joka näillä tosiseikoilla saattaa olla komission analyysiin. Jos yhteisöjen tuomioistuimet toimisivat näin, ne tekisivät oman analyysinsä ja omat päätelmänsä uusista tosiseikoista, joihin on vedottu, eivätkä arvioisi riidanalaisen päätöksen lainmukaisuutta. Tämä ei kuitenkaan ole yhteisöjen tuomioistuinten tehtävä. Koska yhteisöjen tuomioistuimet eivät voi omalla arvioinnillaan korvata päätöksen tekijän muun muassa taloudelliselta kannalta tekemää arviointia tosiseikoista, ne eivät sitäkään suuremmalla syyllä voi esittää uutta arviointia tukeutumalla tosiseikkoihin, jotka eivät sisältyneet komissiossa käytyyn hallinnolliseen menettelyyn.

(ks. 138 ja 139 kohta)