Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Julkiset yritykset ja yritykset, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia – Määräävän markkina-aseman luominen

(EY 82 artikla ja EY 86 artiklan 1 kohta)

2. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta

3. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus

(EY 43 artikla ja EY 49 artikla)

4. Valtiontuki – Käsite

(EY 87 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Pelkästään määräävän markkina-aseman luominen myöntämällä erityis- tai yksinoikeuksia EY 86 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ei ole sellaisenaan EY 82 artiklan kanssa ristiriidassa. Jäsenvaltio rikkoo näihin kahteen määräykseen sisältyviä kieltoja vain siinä tapauksessa, että yritys syyllistyy määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön pelkästään käyttämällä sille myönnettyjä erityis- tai yksinoikeuksia tai että nämä oikeudet ovat omiaan johtamaan tilanteeseen, jossa yritys käyttää asemaansa tällä tavoin väärin.

(ks. 23 kohta)

2. Kun ennakkoratkaisukysymyksen yhteydessä kaikki pääasiassa kyseessä olevien palvelujen osatekijät rajoittuvat yhden ainoan jäsenvaltion rajojen sisäpuolelle, vastaus voi kuitenkin olla ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle hyödyllinen erityisesti tilanteessa, jossa kyseisen jäsenvaltion kansalaisella on kansallisen oikeuden nojalla oltava samat oikeudet kuin jonkin toisen jäsenvaltion kansalaisella yhteisön oikeuden perusteella samanlaisessa tilanteessa. Tällainen kysymys on siten otettava tutkittavaksi, koska on arvioitava sitä, ovatko perustamissopimuksen määräykset, joista tulkintaa on pyydetty, esteenä pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jos sitä sovellettaisiin muissa jäsenvaltioissa asuviin henkilöihin.

(ks. 28–30 kohta)

3. EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa varataan yksinoikeus määrättyjen vero-oikeudellisten neuvonta- ja avustuspalvelujen tarjoamiseen veroneuvontakeskuksille (CAF), jotka on perustettava pääomayhtiömuodossa, joiden on saatava toiminnalleen valtiovarainministeriön lupa ja joita voivat perustaa vain asetuksessa mainitut oikeussubjektit. Mainitunlainen kansallinen lainsäädäntö nimittäin estää täysin muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden talouden toimijoiden pääsyn kyseessä olevien palvelujen markkinoille, ja koska sillä rajataan mahdollisuus CAF:ien perustamiseen tietyille oikeussubjekteille, jotka täyttävät tiukat edellytykset ja joista joillakin on jopa oltava kotipaikka kyseisessä jäsenvaltiossa, se on itse asiassa omiaan vaikeuttamaan sitä, että muista jäsenvaltioista peräisin olevat talouden toimijat käyttävät oikeuttaan sijoittautua kyseiseen jäsenvaltioon tarjotakseen kyseessä olevia palveluja, tai jopa kokonaan estämään sen, että ne käyttävät tätä oikeuttaan.

(ks. 7, 33, 34 ja 50 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

4. Toimenpide, jolla jäsenvaltio säätää korvauksen maksamisesta valtion varoista tietyille yrityksille, joiden tehtävänä on verovelvollisten avustaminen veroilmoitusten laatimisessa ja niiden välittämisessä verohallinnolle, on katsottava EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, jos korvauksen taso ylittää sen, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto, ja jos korvausta ei ole määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä resursseilla varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

(ks. 72 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)