Asia C-335/16

VG Čistoća d.o.o.

vastaan

Đuro Vladika

ja

Ljubica Vladika

(Općinski sud u Velikoj Goricin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Ympäristö – Jätteet – Direktiivi 2008/98/EY – Jätehuollon kustannusten takaisin periminen – Aiheuttamisperiaate – Käsite ”jätteen haltijat” – Jätehuollosta perittävä maksu – Pääomainvestointien rahoittamiseen tarkoitettu erityinen maksu

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 30.3.2017

Ympäristö – Jätteet – Direktiivi 2008/98 – Jätteiden loppukäsittelyn kustannukset, joista vastaavat jätteiden haltijat – Aiheuttamisperiaatteen soveltaminen – Sellaisen kansallisen lainsäädännön hyväksymisen edellytys, jossa säädetään maksusta, jonka laskeminen perustuu arvioon käyttäjien tuottaman jätteen tilavuudesta eikä näiden käyttäjien tosiasiallisesti tuottamaan määrään – Kustannusten oikeasuhteisuus – Asian arvioimisen kuuluminen kansalliselle tuomioistuimelle

(SEUT 192 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/98 14 artikla ja 15 artiklan 1 kohta)

Jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/98/EY 14 artiklaa ja 15 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että unionin oikeuden nykytilassa niiden kanssa ei ole ristiriidassa pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään yhdyskuntajätteen huolto- ja käsittelypalvelun rahoittamiseksi hinnasta, jonka laskeminen perustuu arvioon tämän palvelun käyttäjien tuottaman jätteen tilavuudesta eikä näiden käyttäjien tosiasiallisesti tuottamaan jätemäärään, jonka ne ovat antaneet kerättäväksi, sekä lisämaksusta, joka käyttäjien on maksettava jätteiden haltijoiden ominaisuudessaan ja joka on tarkoitettu jätteen käsittelyn, kierrätys mukaan lukien, edellyttämien pääomainvestointien rahoittamiseen. Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin sille esitettyjen tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella tarkistettava, ettei tämä johda siihen, että tiettyihin ”haltijoihin” kohdennetaan sellaisia kustannuksia, jotka ovat ilmeisen suhteettomia niiden todennäköisesti tuottamien jätteiden tilavuuteen tai luonteeseen nähden. Tätä varten kansallinen tuomioistuin voi muun muassa ottaa huomioon kriteerit, jotka liittyvät käyttäjien käyttämien kiinteistöjen tyyppiin sekä niiden pinta-alaan ja käyttötarkoitukseen, jätteiden ”haltijoiden” tuotantokapasiteettiin, käyttäjien käyttöön annettujen jätesäiliöiden tilavuuteen ja siihen, miten usein jätteet kerätään, koska nämä parametrit ovat omiaan vaikuttamaan suoraan jätehuollon ja jätteiden käsittelyn kustannuksiin.

Unionin oikeuden nykytilassa ei ole olemassa SEUT 192 artiklan nojalla annettua lainsäädäntöä, jossa jäsenvaltioille asetettaisiin velvollisuus noudattaa tiettyä täsmällistä menetelmää niiltä osin kuin on kyse yhdyskuntajätteen käsittelystä aiheutuvien kustannusten rahoittamisesta, joten kyseinen rahoitus voidaan asianomaisen jäsenvaltion valinnan mukaan varmistaa vapaasti taksalla, maksulla tai millä tahansa muulla tavalla. Tässä tilanteessa turvautuminen sellaisiin laskutuskriteereihin, jotka perustuvat sen jätesäiliön tilavuuteen, joka käyttäjien käyttöön on annettu muun muassa heidän käyttämiensä kiinteistöjen pinta-alan ja kyseisten kiinteistöjen käyttötarkoituksen perusteella, voi mahdollistaa kyseisten jätteiden käsittelystä aiheutuvien kustannusten laskemisen ja niiden jakamisen eri haltijoiden välillä, koska kyseinen parametri on omiaan vaikuttamaan suoraan mainittujen kustannusten määrään (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2009Futura Immobiliare ym., C-254/08, EU:C:2009:479, 48 ja 50 kohta).

(ks. 26 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)