Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kolmas jaosto) tuomio 14 päivänä toukokuuta 1998. - Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Kilpailu - EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta - Sopimuksen käsite - Tietojen vaihto - Kieltomääräys - Sakko - Sakon suuruuden määrääminen - Perustelut - Lieventävät asianhaarat - Puolustautumisoikeudet - Yhteistyö hallinnollisessa menettelyssä - Yhdenvertaisuusperiaate. - Asia T-347/94.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu II-01751



Tiivistelmä

Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

1 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla)

2 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Yritysten välisten sopimusten käsite - Markkinakäyttäytymistä koskeva yhteinen tahto

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

3 Kilpailu - Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt - Osallistuminen yritysten kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tarkoitus - Olosuhteet, joissa yrityksen voidaan katsoa osallistuneen kartelliin, kun se ei ole sanoutunut irti tehdyistä päätöksistä

(EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta)

4 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Kilpailusääntöjen rikkomisen lopettaminen - Yrityksille asetetut velvoitteet - Suhteellisuus - Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohta)

5 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Raskauttavat asianhaarat - Kartellin peittely - Kartelliin osallistuneiden yritysten kokouksia koskevien muistiinpanojen puuttumisesta johtuva näyttö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

6 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus ja kesto - Harkinnassa huomioon otettavat seikat - Mahdollisuus korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

7 Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet - Perusteluvelvollisuuden laajuus - Päätös, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisesta

(EY:n perustamissopimuksen 190 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

8 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Yrityksen asenne hallinnollisessa menettelyssä - Sakoista myönnetyt alennukset ovat lainvastaisia, jos ne myönnetään yrityksille, jotka eivät ole nimenomaisesti myöntäneet komission tosiasiaväitteitä - Yritys ei voi vedota yhdenvertaisuusperiaatteeseen saadakseen sakosta lainvastaisen alennuksen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

9 Yhteisön oikeus - Periaatteet - Perusoikeudet, joiden kunnioittamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat - Euroopan ihmisoikeussopimuksen huomioon ottaminen

(Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohta)

10 Kilpailu - Hallinnollinen menettely - Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen - Ilmoittaminen yritykselle siitä mahdollisuudesta, että määrättävää sakkoa voidaan alentaa, jos yritys myöntää komission tosiasiaväitteet, alennuksen määrää kuitenkaan täsmentämättä - Tällainen ilmoittaminen on sallittua

11 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus - Lieventävät asianhaarat - Komission velvollisuus pitäytyä aikaisemmassa päätöskäytännössään - Velvollisuutta ei ole

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

12 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Perusteet - Yrityksen aiempi toiminta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

13 Kilpailu - Yhteisön oikeussäännöt - Kilpailusääntöjen rikkominen - Tahallisuuden käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

14 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Huomioon otettava liikevaihto - Viitemarkkinat - Yhdenvertainen kohtelu

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

15 Kilpailu - Sakon suuruuden määrääminen - Huomioon otettava liikevaihto - Sellaisen yrityksen liikevaihto, jonka yritys, jonka on väitetty rikkoneen kilpailusääntöjä, on hankkinut omistukseensa viitevuonna - Liikevaihto otetaan huomioon, jos molemmat yritykset ovat rikkoneet kilpailusääntöjä, mutta vain toisen yrityksen omistukseensa hankkineen yrityksen on katsottu olevan vastuussa rikkomisesta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

16 Yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty.

Vaikka komissio on perustamissopimuksen 190 artiklan perusteella velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin päätös oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka hallinnollisen menettelyn kuluessa on esitetty.

17 Jotta voitaisiin katsoa kyseessä olevan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, on riittävää, että asianomaiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla. Näin ollen on tarpeetonta tutkia, ovatko nämä yritykset katsoneet olleensa - oikeudellisesti, tosiasiallisesti tai moraalisesti - velvollisia toimimaan sovitulla tavalla.

Yritysten, jotka ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa korottaa hintoja yhdenmukaisesti ja samanaikaisesti, valvoa tarjontaa tutkimalla seisokkiaikoja ja pysyttää markkinaosuutensa vakiotasoilla, joita saatettiin joskus muuttaa, on katsottava osallistuneen yritysten väliseen sopimukseen.$

18 Se, että yritys ei mukaudu siihen, mitä kokouksissa, joilla on selvästi kilpailunvastainen tarkoitus ja joihin se on osallistunut, on sovittu, ei estä sitä, etteikö yritys olisi täysin vastuussa osallistumisestaan kartelliin, jos se ei ole julkisesti sanoutunut irti siitä, mitä kokouksissa on sovittu. Vaikka tällaisen yrityksen toiminta markkinoilla ei olisikaan ollut sovitun mukaista, se ei mitenkään vaikuta yrityksen vastuuseen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

19 Sovellettaessa asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohtaa yritystä voidaan kieltää jatkamasta tiettyjä lainvastaisiksi todettuja toimintoja, menettelytapoja tai tilanteita, mutta myös kieltää alkamasta toimia samalla tavalla myöhemmin. Koska tätä säännöstä on sovellettava suhteessa todettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, komissiolla on toimivalta määrätä niiden velvoitteiden laajuudesta, joita asianomaisille yrityksille asetetaan, jotta rikkominen saataisiin loppumaan. Yrityksille asetetut velvoitteet eivät kuitenkaan saa ylittää sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli asiassa rikottujen sääntöjen mukaisen laillisen oikeustilan palauttamiseksi.

Asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytyksiä ei täytä kielto, jolla pyritään estämään sellaisten puhtaasti tilastollisten tietojen vaihto, jotka eivät ole yrityskohtaisia tai yksilöitävissä, sillä päätöksestä ei ilmene komission katsoneen, että tällainen tietojen vaihto sellaisenaan merkitsisi perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomista, ja pelkästään se, että tilastotietojen vaihtoa koskevaa järjestelmää voidaan käyttää kilpailunvastaisiin tarkoituksiin, ei tee siitä tämän määräyksen vastaista, koska sen kilpailunvastaiset vaikutukset on tällaisessa tapauksessa todettava konkreettisesti.

20 Se, että salaiseen hintayhteistyöhön osallistuneet yritykset suunnittelivat yhdenmukaistetuista hinnankorotuksista ilmoittamisen ja että niitä kehotettiin olemaan tekemättä tätä käsittelevistä kokouksista muistiinpanoja, osoittaa, että yritykset tiesivät toimintansa lainvastaisuudesta ja että ne ryhtyivät toimenpiteisiin salaisen yhteistyön peittämiseksi. Komissio voi pitää tällaisia toimenpiteitä raskauttavina asianhaaroina kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioidessaan.

Sitä, ettei kyseisistä kokouksista ole virallisia pöytäkirjoja eikä käytännöllisesti katsoen lainkaan sisäisiä muistioita, on näiden kokousten lukumäärä, jakautuminen pitkälle aikavälille ja niissä käytyjen keskustelujen luonne huomioon ottaen pidettävä riittävänä näyttönä siitä, että osallistujia kehotettiin olemaan tekemättä muistiinpanoja.

21 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta harkittaessa otetaan huomioon sekä rikkomisen vakavuus että sen kesto. Rikkomisen vakavuutta harkittaessa on otettava huomioon useita seikkoja, muun muassa asian erityiset olosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissio voi sakkojen yleistä tasoa harkitessaan perustellusti ottaa huomioon, että yhteisön kilpailusääntöjen selvät rikkomiset ovat vielä melko yleisiä, joten se voi korottaa sakkojen tasoa niiden varoittavan vaikutuksen vahvistamiseksi. Vaikka komissio on aikaisemmin määrännyt tietyntasoisia sakkoja tietyntyyppisistä rikkomisista, se ei estä sitä korottamasta tätä tasoa asetuksessa N:o 17 säädetyissä rajoissa, jos osoittautuu, että se on välttämätöntä yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi.

Komissio voi lisäksi sakkojen yleistä tasoa vahvistaessaan ottaa huomioon muun muassa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisen pitkän keston ja ilmeisyyden ja sen, että se on tapahtunut siitä huolimatta, että komission aikaisempi päätöskäytäntö olisi pitänyt ymmärtää varoitukseksi.

22 Kun on kyse päätöksestä, jolla useille yrityksille määrätään sakkoja yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, perusteluvelvollisuuden laajuus on määrättävä ottaen huomioon se, että rikkomisten vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asian erityisolosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Komissiolla on kunkin sakon määrää vahvistaessaan lisäksi harkintavaltaa, eikä voida katsoa, että se olisi tätä tehdessään velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa.

Päätöksen perustelujen on oltava itse päätöksessä, ja komission myöhemmät selitykset voidaan ottaa huomioon vain poikkeuksellisissa olosuhteissa.

Kun komissio toteaa päätöksessä, että yhteisön kilpailusääntöjä on rikottu, ja määrää rikkomiseen osallistuneille yrityksille sakkoja siten, että se ottaa sakkojen määrää vahvistaessaan järjestelmällisesti huomioon tietyt perusseikat, sen on mainittava nämä seikat itse päätöksessä, jotta ne, joille päätös on osoitettu, voivat tarkastaa, onko sakkojen taso perusteltu, ja arvioida mahdollisen syrjinnän olemassaoloa.

23 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta määrättäessä sakon alentaminen hallinnollisessa menettelyssä harjoitetun yhteistyön vuoksi on perusteltua vain, jos komissio on yrityksen käyttäytymisen vuoksi voinut todeta kilpailusääntöjen rikkomisen helpommin ja tarpeen vaatiessa saada sen loppumaan.

Jos yritys nimenomaisesti ilmoittaa, ettei se kiistä niitä tosiasiaväitteitä, joihin komission siihen kohdistamat väitteet perustuvat, sen voidaan katsoa helpottaneen komission tehtävää eli yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisten toteamista ja niistä rankaisemista. Komissiolla on kilpailusääntöjen rikkomisen toteavissa päätöksissään oikeus katsoa, että tällainen käyttäytyminen merkitsee tosiasiaväitteiden myöntämistä, ja pitää sitä todisteena kyseisten väitteiden paikkansapitävyydestä. Sakon alentaminen voi siis olla perusteltua tällaisen käyttäytymisen vuoksi.

Asia on toisin, jos yritys väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa kiistää komission väitetiedoksiannossa esittämien väitteiden keskeiset osat, jos se jättää kokonaan vastaamatta tai jos se ilmoittaa vain, ettei se ota kantaa komission esittämiin tosiasiaväitteisiin. Jos yritys hallinnollisessa menettelyssä omaksuu tällaisen asenteen, se ei helpota komission tehtävää.

Sakkojen alentamista on pidettävä lainmukaisena vain, jos kyseiset yritykset ovat nimenomaisesti ilmoittaneet, etteivät ne kiistä tosiasiaväitteitä, eikä yritys, joka ei ole toiminut näin, voi vaatia, että sen sakkoa alennettaisiin hallinnollisessa menettelyssä harjoitetun yhteistyön vuoksi, sillä vaikka komissio olisikin käyttänyt lainvastaista perustetta alentaessaan niiden yritysten sakkoja, jotka eivät myöskään olleet tehneet tällaista nimenomaista ilmoitusta, yhdenvertaisuusperiaatteen on oltava sopusoinnussa laillisuusperiaatteen kanssa; laillisuusperiaatteen mukaan kukaan ei voi edukseen vedota lainvastaisuuteen, joka hyödyttää jotakuta toista.

24 Yhteisöjen tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa arvioida, onko kilpailuoikeuden alaan kuuluva tutkinta Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräysten mukainen, koska nämä määräykset eivät sellaisinaan ole osa yhteisön oikeutta.

Perusoikeudet ovat kuitenkin olennainen osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat. Yhteisöjen tuomioistuimet tukeutuvat tältä osin jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeuksien suojaamiseksi tehtyihin sopimuksiin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet. Euroopan ihmisoikeussopimuksella on tältä osin erityinen merkitys.

25 Yritykseen kohdistuvana painostuksena ei voida pitää pelkästään sitä, että komissio ilmoittaa kilpailuoikeudellisen tutkimuksen kohteena olevalle yritykselle hallinnollisen menettelyn aikana, että määrättävää sakkoa voidaan alentaa, jos yritys myöntää komission tosiasiaväitteet keskeisiltä osin tai kokonaan, alennuksen määrää kuitenkaan täsmentämättä. Toimiessaan näin komissio ei ole loukannut yhteisön oikeusjärjestyksen perustavanlaatuista periaatetta eli puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta.

26 Kun yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta vahvistetaan, rikkomisen vakavuutta harkittaessa on otettava huomioon useita seikkoja, muun muassa asian erityiset olosuhteet, asiayhteys ja sakkojen varoittava vaikutus, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Pelkästään se seikka, että komissio on aiemmassa päätöskäytännössään pitänyt joitakin seikkoja lieventävinä asianhaaroina sakkojen suuruutta määrättäessä, ei näin ollen merkitse, että sillä olisi velvollisuus tehdä samoin myöhemmässä päätöksessä.

27 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävän sakon suuruutta vahvistettaessa sitä, että komissio on jo aikaisemmin todennut jonkin yrityksen rikkoneen kilpailusääntöjä ja tarpeen vaatiessa määrännyt tästä seuraamuksen, voidaan pitää raskauttavana asianhaarana tämän yrityksen osalta, mutta se, ettei kilpailusääntöjä ole aiemmin rikottu, on tavanomainen tilanne, jota komission ei tarvitse ottaa huomioon lieventävänä asianhaarana.

28 Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomista voidaan pitää tahallisena, vaikkei yritys olisi tiennyt rikkovansa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa. Riittää, ettei se voinut olla tietämättä, että lainvastaiseksi katsotun toiminnan tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua yhteismarkkinoilla tai että siitä seurasi, että kilpailu rajoittui yhteismarkkinoilla.

29 Yhdenvertaisuusperiaate edellyttää, että kun komissio määrää useille yrityksille yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi sakkoja, sen on yksittäisten sakkojen suuruutta määrittäessään käytettävä perusteena kyseisten yritysten samoilta viitemarkkinoilta saamaa liikevaihtoa.

30 Kun kaksi yritystä osallistuu yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen ja kun toinen on hankkinut toisen omistukseensa sinä viitevuonna, jota on käytetty laskettaessa määrättävän sakon perustana olevaa liikevaihtoa, siten, että komissio on voinut katsoa, että ensiksi mainittu yritys on vastuussa ostetun yrityksen toiminnasta sekä omistusoikeuden hankkimista edeltävältä ajalta että sen jälkeiseltä ajalta, komissiolla on oikeus toisen yrityksen omistukseensa hankkineelle yritykselle määrättävää sakkoa laskiessaan ottaa mukaan liikevaihto, jonka ostettu yritys on saanut asianomaisena viitevuonna.

Asianosaiset

Asiassa T-347/94,

Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Itävallan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Wien, edustajinaan aluksi asianajajat Otfried Lieberknecht, Burkhard Richter ja Klaus Benner, Düsseldorf, sekä asianajaja Michel Waelbroeck, Bryssel, ja sittemmin asianajajat Michel Waelbroeck ja Denis Waelbroeck, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Alex Bonn, 7 Val Sainte-Croix,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet Bernd Langeheine ja Richard Lyal avustajanaan asianajaja Dirk Schroeder, Köln, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,

vastaajana,

jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyn komission päätöksen 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1) kumoamista,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN

(laajennettu kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: presidentti B. Vesterdorf sekä tuomarit C. P. Briët, P. Lindh, A. Potocki ja J. D. Cooke,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Palacio González,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 25.6.1997-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

Kanteen perustana olevat tosiseikat

1 Tämä asia koskee EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehtyä komission päätöstä 94/601/EY (IV/C/33.833 - Kartonki; EYVL L 243, s. 1), sellaisena kuin se on oikaistuna ennen sen julkaisemista 26 päivänä heinäkuuta 1994 tehdyllä komission päätöksellä C(94) 2135 lopullinen (jäljempänä päätös). Komissio määräsi päätöksessään 19:lle yhteisössä kartonkia tuottavalle ja toimittavalle yritykselle sakkoja perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

2 Päätöksen kohteena oleva tuote on kartonki. Päätöksessä mainitaan kolme kartonkityyppiä, joista käytetään nimityksiä GC-, GD- ja SBS-laatu.

3 GD-kartonkilaadun (jäljempänä GD-kartonki) sisäpinta on harmaa (uusiopaperia), ja tätä laatua käytetään yleensä muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden pakkauksiin.

4 GC-kartonkilaadun (jäljempänä GC-kartonki) pinta on valkoinen, ja tätä laatua käytetään yleensä elintarvikkeiden pakkauksiin. GC-kartonki on parempilaatuista kuin GD-kartonki. Aikana, jota päätös koski, näiden kahden tuotteen hintaero oli yleensä noin 30 prosenttia. Hyvälaatuista GC-kartonkia käytetään jossain määrin myös painotuotteisiin.

5 Täysin valkoisesta kartongista käytetään lyhennettä SBS (jäljempänä SBS-kartonki). Tällaisen kartongin hinta on noin 20 prosenttia korkeampi kuin GC-kartongin. Sitä käytetään elintarvikkeiden, kosmetiikan, lääkkeiden ja savukkeiden pakkauksiin, mutta se on pääasiallisesti tarkoitettu käytettäväksi painotuotteisiin.

6 British Printing Industries Federation (jäljempänä BPIF), joka on suurinta osaa Yhdistyneen kuningaskunnan kartonkipakkausteollisuudesta edustava etujärjestö, teki 22.11.1990 päivätyllä kirjeellä komissiolle epävirallisen valituksen. BPIF väitti, että Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kartonkia toimittavat tuottajat olivat useaan kertaan korottaneet hintojaan samanaikaisesti ja yhdenmukaisesti, ja se pyysi komissiota tutkimaan, oliko yhteisön kilpailusääntöjä mahdollisesti rikottu. BPIF julkaisi lehdistötiedotteen varmistaakseen, että sen toimenpide saa julkisuutta. Tämän tiedotteen sisältöä selostettiin alan ammattilehdistössä joulukuun 1990 aikana.

7 Myös Fédération française du cartonnage teki 12.12.1990 komissiolle epävirallisen valituksen, jossa se esitti Ranskan kartonkimarkkinoista vastaavia huomautuksia kuin BPIF valituksessaan.

8 Komission virkamiehet, jotka toimivat 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204; jäljempänä asetus N:o 17) 14 artiklan 3 kohdan nojalla, tekivät 23.4. ja 24.4.1991 ennalta ilmoittamatta samanaikaisesti tutkimuksia useiden kartonkialan yritysten ja järjestöjen tiloissa.

9 Näiden tutkimusten jälkeen komissio pyysi asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla tietoja ja asiakirjoja kaikilta niiltä, joille päätös on osoitettu.

10 Näiden tutkimusten yhteydessä sekä tietoja ja asiakirjoja koskevien pyyntöjen johdosta saadun aineiston perusteella komissio katsoi, että kyseiset yritykset olivat osallistuneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen (useimmissa tapauksissa) vuoden 1986 puolivälistä vähintään vuoden 1991 huhtikuuhun.

11 Tämän vuoksi komissio päätti panna vireille viimeksi mainitun määräyksen soveltamista koskevan menettelyn. Komissio lähetti 21.12.1992 päivätyllä kirjeellä väitetiedoksiannon kullekin näistä yrityksistä. Kaikki yritykset, joille väitetiedoksianto osoitettiin, vastasivat siihen kirjallisesti. Yhdeksän yritystä pyysi tulla kuulluksi suullisesti. Niitä kuultiin 7.-9.6.1993.

12 Menettelyn lopuksi komissio antoi päätöksen, jossa määrätään seuraavaa:

"1 artikla

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek de Eendracht NV (joka käyttää toiminimeä BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (aikaisemmin Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo Och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (aikaisemmin Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (aikaisemmin Tampella Española SA) ja Moritz J. Weig GmbH & Co KG ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että

- Buchmann ja Rena ovat noin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1990 loppuun,

- Enso Española on ainakin vuoden 1988 maaliskuusta ainakin vuoden 1991 huhtikuun loppuun,

- Gruber & Weber on ainakin vuodesta 1988 vuoden 1990 loppuun ja

- muut ovat vuoden 1986 puolivälistä ainakin vuoden 1991 huhtikuuhun

osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jotka ovat peräisin vuoden 1986 puolivälistä ja joiden mukaisesti Euroopan yhteisön kartongintoimittajat

- tapasivat säännöllisesti salaisissa ja vakiintuneeksi tavaksi muodostuneissa kokouksissa neuvotellakseen ja päättääkseen alan yhteisestä kilpailunrajoittamissuunnitelmasta,

- sopivat säännöllisistä hinnankorotuksista kunkin tuotelaadun osalta kunakin kansallisena valuuttana,

- suunnittelivat ja toteuttivat useita samanaikaisia ja yhdenmukaisia hinnankorotuksia kaikkialla Euroopan yhteisössä,

- saavuttivat yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa,

- toteuttivat - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen edellä mainittujen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen,

- edellä mainittuja toimenpiteitä tukeakseen vaihtoivat kaupallisia tietoja toimituksista, hinnoista, tuotantoseisokeista, tilauskannoista ja koneiden käyttöasteista.

- -

3 artikla

Seuraaville yrityksille määrätään 1 artiklassa todetuista rikkomisista sakkoa seuraavasti:

- -

xi) Mayr-Melnhof Karton Gesellschaft mbH:lle sakkoa 21 000 000 ecua;

- - "

13 Päätöksen mukaan rikkominen tapahtui Product Group Paperboard -nimisessä organisaatiossa (jäljempänä PG Paperboard), joka muodostui useista työryhmistä ja jaostoista.

14 Tämän organisaation yhteyteen perustettiin vuoden 1986 puolivälissä Presidents' Working Group (jäljempänä PWG), joka muodostui yhteisön tärkeimpien kartongintuottajien (joita oli noin kahdeksan) johtavassa asemassa olevista edustajista.

15 PWG:n tehtävänä oli erityisesti keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa. Se teki erityisesti yleisluonteisia päätöksiä siitä, milloin ja minkä suuruisina tuottajien oli toteutettava hinnankorotukset.

16 PWG raportoi President Conferencelle (jäljempänä PC), johon osallistuivat (melko säännöllisesti) melkein kaikkien kyseessä olevien yritysten toimitusjohtajat. Nyt kyseessä olevana aikana PC kokoontui kahdesti vuodessa.

17 Vuoden 1987 lopulla perustettiin Joint Marketing Committee (jäljempänä JMC). Sen pääasiallisena tarkoituksena oli yhtäältä päättää, voitiinko hintoja korottaa, ja jos voitiin, niin miten, ja toisaalta määritellä yksityiskohtaisesti, miten PWG:n maittain ja suurimpien asiakkaiden osalta päättämät hinta-aloitteet toteutetaan, minkä tarkoituksena oli saada aikaan yhdenmukainen hintajärjestelmä Euroopassa.

18 Economic Committee (jäljempänä talousjaosto) keskusteli muun muassa hintavaihteluista kansallisilla markkinoilla ja yritysten tilauskannoista ja raportoi päätelmistään JMC:lle tai vuoden 1987 loppuun saakka JMC:n edeltäjälle Marketing Committeelle. Talousjaoston jäseninä oli useimpien kyseessä olevien yritysten markkinointi- ja/tai myyntijohtajia, ja se kokoontui useita kertoja vuodessa.

19 Lisäksi päätöksestä ilmenee komission katsoneen, että PG Paperboardin toimintaa tuki se tietojen vaihto, jota harjoitettiin omaisuudenhoitoyhtiö Fidesin välityksellä, jonka kotipaikka on Zürich (Sveitsi). Päätöksen mukaan useimmat PG Paperboardin jäsenet toimittivat Fidesille kausiraportteja tilauksista, tuotannosta, myynnistä ja kapasiteetin käytöstä. Näitä raportteja käsiteltiin Fides-järjestelmässä, ja yhdistetyt tiedot lähetettiin järjestelmään osallistuville.

20 Päätöksen mukaan kantaja Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH (jäljempänä Mayr-Melnhof) osallistui PG Paperboardin neljän edellä mainitun toimielimen eli PWG:n, PC:n, JMC:n ja talousjaoston kokouksiin.

21 Mayr-Melnhofin hallinto ja myynti ja sen vuonna 1984 omistukseensa hankkiman, Saksassa kartonkia tuottavan FS-Kartonin hallinto ja myynti oli täydellisesti yhdistetty koko sen ajan, jota päätös koskee. Tästä syystä Mayr-Melnhofin on katsottu olevan vastuussa FS-Kartonin osallistumisesta kartelliin (päätöksen 150 perustelukappale).

22 Mayr-Melnhofin on myös katsottu olevan vastuussa sen 66-prosenttisesti omistaman sveitsiläisen tytäryhtiön Deisswilin osallistumisesta kilpailusääntöjen rikkomiseen koko kilpailusääntöjen rikkomisen ajalta (sama perustelukappale). Sen on katsottu olevan vastuussa myös syyskuussa 1990 omistukseensa hankkiman alankomaalaisen yhtiön Mayr-Melnhof Eerbeek BV:n (jäljempänä Eerbeek) osallistumisesta kilpailusääntöjen rikkomiseen. Mayr-Melnhofin vastuun Eerbeekin toiminnasta on katsottu alkaneen 1.1.1990, josta lähtien omistajanvaihdos tuli voimaan.

Oikeudenkäyntimenettely

23 Kantaja on nostanut tämän kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 18.10.1994 jättämällään kannekirjelmällä.

24 Niistä muista 18 yhtiöstä, joiden katsottiin olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta, 16 on samoin nostanut kanteen päätöksestä (asiat T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-348/94, T-352/94 ja T-354/94).

25 Asian T-301/94 kantaja Laakmann Karton GmbH peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.6.1996 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-301/94, Laakmann Karton vastaan komissio, 18.7.1996 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

26 Ne neljä suomalaisyritystä, jotka kuuluivat Finnboard-nimiseen yhdistykseen ja jotka tämän vuoksi velvoitettiin maksamaan Finnboardille määrätty sakko yhteisvastuullisesti tämän kanssa, ovat myös nostaneet kanteen päätöksestä (yhdistetyt asiat T-339/94, T-340/94, T-341/94 ja T-342/94).

27 Kanteen nosti myös CEPI-Cartonboard-niminen yhteenliittymä, jolle päätös ei ollut osoitettu. Se kuitenkin peruutti kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 8.1.1997 jättämällään kirjeellä, ja asia poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekisteristä asiassa T-312/94, CEPI-Cartonboard vastaan komissio, 6.3.1997 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

28 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kutsui 5.2.1997 päivätyllä kirjeellä asianosaiset epäviralliseen kokoukseen erityisesti siksi, että nämä saisivat esittää huomautuksensa asioiden T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 ja T-354/94 mahdollisesta yhdistämisestä suullista käsittelyä varten. Tässä 29.4.1997 pidetyssä kokouksessa asianosaiset suostuivat tällaiseen yhdistämiseen.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtajan 4.6.1997 antamalla määräyksellä edellä mainitut asiat yhdistettiin suullista käsittelyä varten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti, koska asiat liittyvät toisiinsa; määräyksessä puheenjohtaja hyväksyi asian T-334/94 kantajan pyynnön luottamuksellisesta käsittelystä.

30 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 20.6.1997 antamallaan määräyksellä asian T-337/94 kantajan pyynnön, että erästä asiakirjaa, jonka kyseinen kantaja oli esittänyt vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen, käsiteltäisiin luottamuksellisena.

31 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, ja se ryhtyi prosessinjohtotoimiin pyytämällä asianosaisia vastaamaan tiettyihin kirjallisiin kysymyksiin ja esittämään tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat näitä pyyntöjä.

32 Edellä 28 kohdassa mainittujen asioiden asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 25.6.-8.7.1997 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.

Asianosaisten vaatimukset

33 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- kumoaa päätöksen 1 artiklan,

- kumoaa päätöksen 2 artiklan,

- kumoaa päätöksen 3 artiklan tai alentaa siinä määrättyä sakkoa ja

- velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

34 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

- hylkää kanteen ja

- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen 1 artiklan kumoamista koskeva vaatimus

A Olennaisten menettelymääräysten rikkomista koskevat kanneperusteet

Perustamissopimuksen 190 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

35 Kantaja huomauttaa, että perusteluvelvollisuudella pyritään suojelemaan oikeussubjekteja ja tekemään mahdolliseksi se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat harjoittaa laillisuusvalvontaa (asia 18/57, Nold v. korkea viranomainen, tuomio 20.3.1959, Kok. 1959, s. 89). Kantajan mukaan komission on erityisesti mainittava ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksen ja joihin päätös oikeudellisesti perustuu.

36 Kantaja toteaa lisäksi, että komissio voi jättää vastaamatta ainoastaan päätöksen adressaattien niihin väitteisiin, jotka ovat komission mielestä täysin perusteettomia (asia T-15/89, Chemie Linz v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-1275, 328 kohta). Kantajan mielestä komissio on tässä tapauksessa loukannut tätä periaatetta, koska se on jättänyt vastaamatta useisiin kantajan pääväitteisiin.

37 Kantajan mukaan komissio on keskeisiltä osin jättänyt huomiotta kantajan väitteen, ettei väitetyillä sopimuksilla ja yhdenmukaistetuilla menettelytavoilla ollut tuntuvia vaikutuksia markkinatilanteeseen. Tämä väite perustui perinpohjaiseen tutkimukseen eli London Economics -raporttiin (jäljempänä LE-raportti). Päätöksessä (115 perustelukappale) ei lainkaan vastata tässä raportissa esitettyihin toteamuksiin.

38 Kantajan mukaan komissio ei ole tutkinut myöskään markkinoiden erityispiirteitä, sellaisina kuin kantaja on tuonut ne esiin väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa ja komissiossa pidetyssä kuulemistilaisuudessa. Se, että listahintoja alalla noudatetun käytännön mukaisesti korotettiin säännöllisesti, mainitaan päätöksessä ainoastaan tosiseikkana, joka näytti osaltaan toteen väitetyn kartellin olemassaolon (päätöksen 18-20 perustelukappale). Tällä tavalla menetellessään komissio on perustamissopimuksen 190 artiklan vastaisesti laiminlyönyt ottaa kantaa kantajan selvityksiin.

39 Lopuksi kantaja toteaa, että komissio on määritellyt voiton virheellisesti.

40 Vastaaja huomauttaa, että päätöstä on riittävästi perusteltu, kun siinä on mainittu ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin päätös oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksen (asia T-3/89, Atochem v. komissio, tuomio 24.10.1991, Kok. 1991, s. II-1177, 222 kohta). Vastaajan mukaan tässä tapauksessa nämä vaatimukset on täysin täytetty.

41 Vastaaja väittää ottaneensa kantaa LE-raporttiin paitsi päätöksen 115 perustelukappaleessa myös päätöksen 16, 21 ja 101 perustelukappaleessa. Päätöksessä on myös perinpohjainen selvitys kartonkimarkkinoista (6-21 perustelukappale). Komissio toteaa erityisesti, että se on lisäksi tutkinut sekä alan investointitarpeita (13 perustelukappale) että alalla noudatettua käytäntöä, jonka mukaan listahintoja korotettiin samanaikaisesti tiettyinä aikoina vuodesta (18 perustelukappale).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

42 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksittäispäätöstä koskevan perusteluvelvollisuuden tavoitteena on mahdollistaa se, että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa päätöksen laillisuutta, ja antaa sille, jota asia koskee, riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös asianmukainen vai onko siinä mahdollisesti sellainen virhe, jonka perusteella sen pätevyys voidaan riitauttaa, kuitenkin niin, että tämän velvollisuuden laajuus riippuu kyseisen päätöksen luonteesta ja siitä asiayhteydestä, missä se on tehty (ks. mm. asia T-49/95, Van Megen Sports v. komissio, tuomio 11.12.1996, Kok. 1996, s. II-1799, 51 kohta). Vaikka komissio on perustamissopimuksen 190 artiklan perusteella velvollinen perustelemaan päätöksensä mainitsemalla ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin päätös oikeudellisesti perustuu, sekä ne syyt, joiden vuoksi komissio on tehnyt päätöksensä, komission ei kuitenkaan tarvitse käsitellä kaikkia niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka hallinnollisen menettelyn kuluessa on esitetty (ks. mm. yhdistetyt asiat 209/78-215/78 ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, 66 kohta).

43 Tässä tapauksessa päätöksessä on yksityiskohtaisesti perusteltu niitä syitä, joiden vuoksi komissio katsoi, ettei ollut syytä hyväksyä eräiden yritysten - muun muassa kantajan - väitteitä, joiden mukaan todetulla kilpailusääntöjen rikkomisella ei olisi ollut vaikutuksia markkinoihin (ks. erityisesti 101, 102 ja 115 perustelukappale). Päätöksessä on samaten tutkittu kaikkia niitä markkinoiden erityispiirteitä, jotka kantaja toi esiin (ks. mm. 13 ja 18 perustelukappale).

44 Lopuksi on todettava, että koska kantajan väitteet, joilla se pyrkii kiistämään kartonkialan tuottajien voittoja koskevan komission arvioinnin paikkansapitävyyden (ks. edellä 39 kohta), liittyvät päätöksen asianmukaisuuden tutkimiseen, niillä ei tässä yhteydessä ole merkitystä.

45 Kanneperuste on siis hylättävä.

Yhteisön oikeudessa asetettujen todisteluvaatimusten rikkomista koskeva kanneperuste

46 Kantaja väittää komission rikkoneen yhteisön oikeudessa asetettuja todisteluvaatimuksia, koska se on tukeutunut pelkkiin olettamuksiin ja arveluihin sekä kuvitteellisiin empiirisiin teorioihin. Kantajan mukaan komissio on erityisesti yliarvioinut Storan ilmoitusten todistusarvon, kun otetaan huomioon, että komission oman toteamuksen mukaan pääasiallinen vastuu väitetyistä kilpailusääntöjen rikkomisista kuului Storalle (päätöksen 46 perustelukappale).

47 Kantaja pyrkii tällä väitteellään varsinaisesti riitauttamaan sen, miten komissio on arvioinut niitä todisteita, joihin päätöksessä on vedottu. Koska tällainen väite liittyy päätöksen asianmukaisuuden tutkimiseen, kanneperuste on hylättävä.

B Aineellisoikeudellisten sääntöjen rikkomista koskevat kanneperusteet

Kanneperuste, jonka mukaan hintasopimuksia ei ollut olemassa

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

48 Kantaja tuo ensiksi esiin muutamia kartonkimarkkinoiden erityispiirteitä, jotka ovat tarpeellisia sen ymmärtämiseksi, miten listahinnat ja myyntihinnat muodostuvat. Jotta kartonginjalostajat voisivat vyöryttää kartongin hinnankorotukset omille asiakkailleen, ne vaativat aina, että kartongintuottajien on vahvistettava hintansa vuosipuoliskoittain ja että tuottajien hinnankorotuksia koskevat aikomukset on ilmoitettava niille vähintään kaksi kuukautta aikaisemmin. Kantajan mukaan kartonginjalostajat vaativat, että tehtävien kartongin hinnankorotusten piti olla vähintään noin viisi prosenttia.

49 Kantajan mukaan kartongintuottajien kokouksilla ei ollut komission niille antamaa merkitystä. Kustannusten nousu, joka koski kaikkia tuottajia suurin piirtein samalla tavalla, nimittäin vaikutti kartongintuottajien käsityksiin siitä, kuinka suuria hinnankorotusten oli oltava. Kantajan mukaan kaikki hinnankorotukset olivat olleet ehdottoman välttämättömiä tuotantokustannusten nousun vuoksi.

50 Kantajan mukaan tuottajilla ei ollut velvollisuutta yhtyä jonkin yksittäisen tuottajan päätökseen korottaa hintoja tietyllä määrällä. Tällaisilla melko homogeenisen massatuotteen markkinoilla on kantajan mielestä kuitenkin tavanomaista, että listahinnat ovat yhdenmukaisia, mikä merkitsee, että todellinen kilpailu käydään asiakaskohtaisissa neuvotteluissa.

51 Markkinat takasivat hinta-aloitteiden läpinäkyvyyden, koska sen jälkeen kun hinnankorotusilmoitukset oli lähetetty, tuottajat saattoivat siinä hinnankorotuksen toteuttamista edeltävässä, kartonginjalostajien vaatimassa riittävässä määräajassa saada tiedon muiden tuottajien suunnittelemista aloitteista sekä ostajien reaktioista, ennen kuin ne itse päättivät aloitteeseen liittymisestä. Kantaja toteaa, ettei komissio ole väittänyt, että olemassa olisi ollut sellaisia kilpailunrajoituksia, jotka olisivat vaikuttaneet ostajakohtaisiin hintaneuvotteluihin.

52 Kantajan mukaan komissio on laiminlyönyt ottaa huomioon sen, että kartongin kysyntä määräytyy yksinomaan pakattavien tavaroiden kysynnän perusteella. Tietty tuottaja ei siten välttämättä pysty kasvattamaan markkinaosuuttaan alentamalla hintojaan, koska jalostajat usein ovat sopeuttaneet toimintansa tavanomaisen toimittajansa kartonkilaatuihin, joten kartonginjalostajat voivat ilman suuria vaikeuksia saada myös tämän toimittajan alentamaan hintojaan.

53 Kantajan mukaan komissio ei ole asianmukaisesti ottanut huomioon myöskään kartonkialalla tarvittavia suuria investointeja.

54 Seuraavaksi kantaja väittää, että oikeuskäytännön mukaan kyseessä on perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus vain, jos asianomaiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla (em. asia Chemie Linz v. komissio, tuomion 301 kohta). Sopimuksen käsite edellyttää jo luonteensa puolesta tässä velvoittautumista, joka muodostuu osallistujien todellisesta tahdosta sitoutua, mutta tämän velvoittautumisen ei välttämättä tarvitse olla oikeudellisesti sitova. Jotta voitaisiin katsoa, että sopimus on olemassa, on kantajan mukaan vaadittava vähintäänkin, että asiaan osalliset moraalisesti sitoutuvat toimimaan sen mukaisesti, mitä ne ovat sopineet. Komissio ei ole päätöksessä kuitenkaan edes väittänyt, että yritykset olisivat tosiasiallisesti sitoutuneet toimimaan tietyllä tavalla kilpailun rajoittamiseksi.

55 Kantaja myöntää, että se osallistui listahintojen suunniteltuja korotuksia koskeneeseen tietojen vaihtoon ja että tätä tietojen vaihtoa voidaan pitää kilpailua rajoittavana yhdenmukaistettuna menettelytapana. Sopimusten olemassaoloa ei kuitenkaan ole näytetty toteen niillä todisteilla, joihin komissio on vedonnut päätöksen 74 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa. Kantajan mukaan etenkään Storan toinen ilmoitus (väitetiedoksiannon liite 39), johon komissio tukeutuu, ei sisällä ainoatakaan sellaista seikkaa, joka todistaisi tällaisten sopimusten olemassaolosta. Storan ilmoituksilla ei kantajan mielestä ole mitään todistusarvoa.

56 Se, että tuottajat toteuttivat selvästi yhdenmukaisia hinnankorotuksia, jotka tulivat voimaan melko samanaikaisesti, ei kantajan mukaan ole todiste sitovien hintasopimusten olemassaolosta. Nämä seikat ovat vain osoituksia relevanttien markkinoiden erityisistä olosuhteista.

57 Lopuksi kantaja kiistää sen, että listahintoja koskeneiden keskustelujen ja markkinoilla todettujen myyntihintojen korotusten välillä olisi ollut syy-yhteys, ja se kiistää näin ollen myös sen, että tosiasiallisia hinnankorotuksia voitaisiin pitää todisteena hintasopimusten olemassaolosta.

58 Komissio toteaa oikeuskäytännöstä ilmenevän, että jotta voitaisiin katsoa kyseessä olevan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, on riittävää, että asianomaiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla (asia T-7/89, Hercules Chemicals v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II-1711, 256 kohta).

59 Komissio korostaa selvittäneensä päätöksen 72-90 perustelukappaleessa yksityiskohtaisesti niitä todisteita, jotka osoittavat kyseisen kilpailusääntöjen rikkomisen luonteen. Näiden todisteiden mukaan kartongintuottajat olivat PWG:ssä sopineet etukäteen kulloisenkin hinnankorotuksen suuruudesta ja siitä, kuka niistä ilmoittaa ensimmäisenä kustakin korotuksesta, koska siitä ilmoitetaan ja koska muut tuottajat seuraavat lähettämällä omat ilmoituskirjeensä hinnankorotuksesta (päätöksen 73 perustelukappale).

60 Kantajan väite, jonka mukaan hinnankorotusilmoitusten kausittaisuus ja luonne selittyvät asiakkaiden toiveilla, ei komission mukaan tässä tilanteessa osoita vääräksi toteamusta, että sopimuksia oli olemassa. Kantajan väitteillä, jotka koskevat hinnankorotuskirjeistä johtuvaa markkinoiden läpinäkyvyyttä ja markkinoiden erityispiirteitä, ei komission mukaan myöskään ole merkitystä asiassa, koska on näytetty toteen, että yritykset olivat sopineet hinnankorotuksista etukäteen.

61 Lisäksi komissio toteaa, että salainen hintayhteistyö oli osa kokonaissuunnitelmaa. Näin monimutkaisessa sopimusten järjestelmässä eri toimenpiteitä on komission mukaan arvioitava yhdessä ottaen huomioon kartellin kokonaistavoite (päätöksen 128 perustelukappale). Kun otetaan huomioon sopimusten muuttuminen jatkuvasti konkreettisemmiksi, hinta-aloitteiden suunnitteleminen ja toteuttaminen yhdessä, ja markkinaosuuksia ja tuotantomäärien valvontaa koskevat sopimukset, komissio pysyy päätöksen 131 ja 132 perustelukappaleessa esittämissään päätelmissä, joiden mukaan kilpailusääntöjen rikkomista on pidettävä yhdenmukaistettuna menettelytapana vuoden 1986 toisesta vuosipuoliskosta lähtien ja joiden mukaan kilpailusääntöjen rikkomisella oli vuoden 1987 lopusta lähtien kaikki perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetun todellisen sopimuksen tunnusmerkit.

62 Lopuksi komissio väittää, että hinnankorotukset vaikuttivat tosiasiallisesti noudatettuihin hintoihin.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

63 Kantaja myöntää osallistuneensa suunniteltuja hinnankorotuksia koskeneeseen yhteistoimintaan.

64 Päätöksen mukaan sen 1 artiklassa mainitut yritykset olivat vahvistaneet "kaikilla kansallisilla markkinoilla sovellettavien hintojen säännöllis[iä] korotu[ksia] - - sopimuksella" (130 perustelukappaleen toisen kohdan kolmas luetelmakohta). Kuten komissio on jo huomauttanut (edellä 61 kohta), se on katsonut, että sopimus oli olemassa vuoden 1987 lopusta alkaen.

65 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan, jotta voitaisiin katsoa kyseessä olevan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, on riittävää, että asianomaiset yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla (ks. mm. asia 41/69, ACF Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 661, 112 kohta; Kok. Ep. I, s. 455; em. yhdistetyt asiat Van Landewyck ym. v. komissio, tuomion 86 kohta ja em. asia Hercules Chemicals v. komissio, tuomion 256 kohta). Toisin kuin kantaja väittää, tässä asiassa merkitystä ei ole sen tutkimisella, ovatko kyseiset yritykset katsoneet olleensa - oikeudellisesti, tosiasiallisesti tai moraalisesti - velvollisia toimimaan sovitulla tavalla.

66 Näin ollen on tarkastettava, onko komissio näyttänyt toteen, että yritykset, joille päätös on osoitettu, olivat ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla hintojen osalta tietyllä tavalla.

67 Stora ilmoittaa hinta-aloitteiden osalta seuraavaa (väitetiedoksiannon liite 39, 27, 28 ja 30 kohta):

" - - vuonna 1987 kapasiteetti ja kulutus olivat lähes tasapainossa. Kyseisenä vuonna kapasiteetti ylitti kulutuksen 5 prosentilla. Tämä ero (joka oli paljon pienempi kuin tuottajat itse olivat tätä ennen tajunneet) antoi PWG:lle mahdollisuuden päästä sopimukseen vuodesta 1987 eteenpäin sovellettavista hinnankorotuksista lähes varmana siitä, että nämä korotukset toteutettaisiin menestyksellisesti. Tämän tilaisuuden tarjoutuessa tuottajat pyrkivät saamaan katetuksi aikaisempien vuosien tappiot.

PWG katsoi, että ensimmäinen 10 prosentin suuruinen korotus oli toteutettava vuonna 1988. Tämä merkitsi esimerkiksi Ranskan markkinoilla GC-laadun osalta 50 Ranskan frangin (FRF) korotusta 100 kilolta ja GD-laadun osalta 35 FRF:n korotusta 100 kilolta. Samanlaiset korotukset toteutettiin muissakin maissa. Tämän jälkeen korotuksista sovittiin samansuuruisina, absoluuttisin luvuin ilmaistuina korotuksina, joten suhteellisesti korotukset pienenivät.

- -

PWG keskusteli ja sopi kulloinkin siitä, kuka ilmoittaa hinnankorotuksen ensimmäisenä ja milloin muut tärkeimmät tuottajat ilmoittavat omista korotuksistaan. Järjestys ei ollut aina sama."

68 Stora lisää seuraavaa (väitetiedoksiannon liite 39, 13 ja 14 kohta)

"- - JMC:n tavoitteena oli soveltaa vertailevaa hinnoittelua eräiden suurten asiakkaiden osalta ja valmistella niitä menettelytapoja, joilla PWG:n hintapäätökset toteutetaan maakohtaisesti sekä GC-laadun että GD-laadun osalta.

JMC:ssä keskusteltiin PWG:n hintapäätösten yksityiskohtaisesta toteuttamisesta markkinakohtaisesti, ja JMC laati tästä selonteon PWG:lle."

69 Näin ollen Storan mukaan PWG:ssä ja JMC:ssä kokoontuneet yritykset ilmaisivat yhteisen tahtonsa nostaa hintoja samalla tavoin ja samanaikaisesti eri kansallisilla markkinoilla.

70 Storan ilmoituksia tukevat tältä osin useat asiakirjatodisteet, joihin komissio on vedonnut päätöksen 74 perustelukappaleessa ja sitä seuraavissa perustelukappaleissa.

71 Tältä osin riittää, kun viitataan päätöksen 79, 80 ja 83 perustelukappaleessa mainittuihin kolmeen hintaluetteloon. Nämä luettelot, jotka komissio on saanut haltuunsa Renalta (väitetiedoksiannon liitteet 110 ja 111) ja Finnboard (UK) Ltd:ltä, sisältävät useiden kartonkilajien ja useiden yhteisön maiden osalta tietoja niiden hinnankorotusten päivämääristä ja täsmällisestä suuruudesta, jotka kyseessä olevat yritykset toteuttivat huhtikuussa 1989, syys-lokakuussa 1989 ja huhtikuussa 1990. Kolmeen hintaluetteloon sisältyvät tiedot vastaavat hinnankorotusten määrien ja niiden toteuttamisajankohtien osalta kyseessä olevien yritysten todettua todellista toimintaa markkinoilla (ks. päätöksen liitteenä olevat taulukot D, E ja F).

72 Komissio on lisäksi löytänyt Renalta käsinkirjoitetut muistiinpanot, jotka koskevat 6.9.1990 pidettyä JMC:n kokousta (väitetiedoksiannon liite 118) ja joissa todetaan muun muassa seuraavaa:

"Hinnankorotuksesta ilmoitetaan ensi viikolla syyskuussa. Ranska 40 FRF Alankomaat 14 Saksa 12 DEM Italia 80 ITL Belgia 2,50 BEF Sveitsi 9 CHF Yhdistynyt kuningaskunta 40 GBP Irlanti 45 IEP

Kaikkiin laatuihin on tehtävä sama korotus; GC, UD, GT, GC jne.

Ainoastaan yksi hinnankorotus vuodessa. Koskee 7.1. lähtien tapahtuvia toimituksia. Viimeistään 31.1. 14.9. kirje hinnankorotuksesta (Mayr-Melnhof). 19.9. Feldmühle lähettää kirjeensä. Cascades ennen syyskuun loppua. Kaikkien on lähetettävä kirjeensä ennen 8.10."

73 Kantaja ei kiistä sitä, että edellä mainitut kolme hintaluetteloa liittyvät hintoja koskeneeseen yhteistoimintaan, eikä sitä, että väitetiedoksiannon liite 118 koskee 6.9.1990 pidettyä JMC:n kokousta.

74 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo ilman, että olisi tarpeen tarkastella muita todisteita, komission näyttäneen toteen, että PWG:n ja JMC:n kokouksiin osallistuneet yritykset olivat ilmaisseet yhteisen tahtonsa korottaa hintoja yhdenmukaisesti ja samanaikaisesti. Komissio toimi siten oikein määritellessään sopimukseksi kantajan ja muiden kartongintuottajien hinta-aloitteita koskeneen yhdenmukaiset tahdonilmaukset vuoden 1987 lopusta alkaen.

75 Tällaisessa tilanteessa kantajan väitteillä, jotka perustuvat kartonkimarkkinoiden väitettyihin erityispiirteisiin ja siihen, ettei listahintojen korotusten ja myyntihintojen korotusten välillä ollut syy-yhteyttä, ei ole merkitystä. Vaikka kantajan näiden väitteiden yhteydessä esittämät tosiasiaväitteet pitäisivätkin paikkansa, se ei estä sitä, että kilpailusääntöjen rikkomista, johon kantaja hintojen osalta osallistui vuoden 1987 lopusta, on pidettävä sopimuksena.

76 Kanneperuste on siis hylättävä.

Kanneperuste, jonka mukaan väitettyä "hinta ennen määrää" -politiikkaa koskevaa sopimusta ja tähän politiikkaan liittyvää yhdenmukaistettua menettelytapaa ei ollut olemassa

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

77 Kantajan väitteet voidaan jakaa kolmeen ryhmään.

78 Kantaja kehittelee ensinnäkin väitteitä, jotka koskevat sitä, ettei olemassa ollut sopimusta tai yhdenmukaistettua menettelytapaa, jotka olisivat koskeneet markkinaosuuksien pysyttämistä vakiotasoilla.

79 Kantaja väittää, että komission väitteet, jotka koskevat tärkeimpien kartongintuottajien markkinaosuuksien "jäädyttämiseen" tähdännyttä yhteistoimintaa, perustuvat yksinomaan Storan ilmoituksiin ja FS-Kartonilta löydettyyn, 28.12.1988 päivättyyn luottamukselliseen muistioon (väitetiedoksiannon liite 73). Kantajan mukaan näissä asiakirjoissa ei kuitenkaan ole mitään sellaista tietoa, jolla markkinaosuuksien "jäädyttämiseen" tähdänneen sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan olemassaolo voitaisiin näyttää toteen.

80 Väitetiedoksiannon liite 73 on pelkkä FS-Kartonin markkinointijohtajan laatima yleistä tilannetta koskeva raportti, jolla pyritään perustelemaan konsernin johdolle FS-kartongin liikevaihdon kasvun pysähtymistä. Muistiosta ilmenee tältä osin, että markkinointijohtaja suhtautui varauksellisesti konsernin uuteen myyntipolitiikkaan, joka merkitsi sitä, että tytäryhtiöiden oli noudatettava ehdotonta hintakuria, vaikka se johtaisi myyntimäärien laskuun. Muistio osoittaa, että konsernin johto oli tehnyt tällaisen päätöksen ja että FS-Kartonin markkinointijohtaja oli velvoitettu noudattamaan sitä. Markkinointijohtaja ei sitä paitsi tiennyt PG Paperboardissa käytyjen keskustelujen sisällöstä.

81 Storan ilmoituksista kantaja toteaa, etteivät ne sisällä mitään sellaista, millä voitaisiin näyttää toteen niin sanottua "hinta ennen määrää" -politiikkaa koskevan perussopimuksen väitetty olemassaolo. Storan toisessa ilmoituksessa viitataan ainoastaan markkinaosuuksia koskeneisiin "keskusteluihin" ["discussions"] (väitetiedoksiannon liite 39, s. 4 ja 11). Storan kolmannessa ilmoituksessakin (väitetiedoksiannon liite 43) viitataan "keskusteluihin" ["discussions"] ja "sopimuksiin" ["understandings"] (s. 1 ja 2). Kantajan mukaan kyse ei ollut perussopimuksesta vaan useista erillisistä sopimuksista, jotka perustuivat edellisen vuoden liikevaihtoon ja joiden olemassaoloa muut asiakirjat eivät vahvista. Stora ei käyttänyt ilmaisua "sopimus" perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetussa erityismerkityksessä (ks. edellä 54 kohta ja sitä seuraavat kohdat), koska se on ilmoittanut, että tuottajien "sopimukset" eivät olleet sitovia ja että tuottajat noudattivat sopimuksia vain, jos ne vastasivat niiden omaa intressiä (väitetiedoksiannon liite 39, s. 4 ja päätöksen 59 perustelukappale).

82 Kantajan mukaan Storan ilmoitusten uskottavuus on kyseenalainen, koska Storan yhteistyö komission kanssa voi selittyä sillä, että se kävi komission kanssa keskusteluja siitä, kuinka suuren alennuksen se saa sakkoonsa vastikkeeksi yhteistyöstään.

83 Lopuksi kantaja toteaa, että FS-Kartonin myyntijohtajalta löydetyt käsinkirjoitetut muistiinpanot, jotka on päivätty 11.1.1990 (väitetiedoksiannon liite 113, päätöksen 84-86 perustelukappale), oli tehty Mayr-Melnhofin johdolle tarkoitetun sisäisen raportin laatimista varten, ja muistiinpanoissa olevat tiedot perustuvat kantajan mukaan kyseisen johtajan omiin oletuksiin sekä kollegoiden ja asiakkaiden kanssa käydyissä keskusteluissa saatuihin tietoihin. Muut komission mainitsemat asiakirjat eivät kantajan mielestä tue komission väitteitä.

84 Toiseksi kantaja esittää markkinaosuuksiensa kehittymiseen perustuvan väitteen. Kantaja toteaa tältä osin, että FS-Kartonin kapasiteetin kasvattaminen 200 000 tonnilla/vuosi vuonna 1990 todistaa, että kantaja aikoi kasvattaa markkinaosuuttaan pääasiallisella myyntialueellaan eli yhteisön markkinoilla. Sillä, että kantaja vei kartonkia yhteisön ulkopuolisille markkinoille, ei ole mitään tekemistä tarjonnan tosiasiallisen valvonnan kanssa, vaan se johtuu siitä yksinkertaisesta säännöstä, jonka mukaan toiminnan on perustuttava markkinoilta saataviin tietoihin. Kantajan noudattama "hinta ennen määrää" -politiikka perustui kantajan mukaan itsenäiseen päätökseen, jolla pyrittiin siihen, ettei aiheuteta yleistä hintojen romahdusta yhteisön markkinoilla.

85 Kantajan mukaan eri tuottajien, muun muassa kantajan, markkinaosuudet myös kehittyivät. Kantaja kiistää komission analyysin, jonka mukaan markkinaosuuksien vaihtelut selittyisivät sillä, että markkinaosuudet eivät olleet muuttumattomia vaan niitä muutettiin ja niistä neuvoteltiin uudelleen aika ajoin, ja sillä, että markkinaosuuksia koskeneet keskustelut aloitettiin joka vuosi uudelta pohjalta. Kantajan mukaan mitkään todisteet eivät tue näitä väitteitä eikä myöskään sitä komission väitettä, jonka mukaan markkinaosuuksiaan kasvattaneet tuottajat olisi palautettu järjestykseen.

86 Kolmanneksi kantaja kehittelee seisokkeja ja tuotantomäärien kehitystä koskevia väitteitä.

87 Kantajan mukaan komissio ei ole asianmukaisesti ottanut huomioon sitä, että Euroopan kartonkimarkkinat ovat ostajien markkinat. Tässä yhteydessä kantaja tuo esiin tuottajien ja näiden asiakkaiden välisten suhteiden erityispiirteitä.

88 Seuraavaksi kantaja väittää, ettei komissio ole esittänyt mitään todisteita siitä, että suurten tuottajien välillä olisi ollut seisokkeja koskenut järjestely. Nämä väitteet perustuvat vain muutamiin Storan toisessa ilmoituksessa olleisiin epämääräisiin vihjauksiin. Kantajan mukaan komissio ei ole myöskään missään vaiheessa vastannut kantajan väitteeseen, jonka mukaan kantaja on aina käyttänyt tuotantokapasiteettiaan täysillä, vaikka kantajan kannekirjelmän liitteenä oleva, kantajan kapasiteetin käyttöä koskeva taulukko vahvistaa tämän seikan paikkansapitävyyden. Mayr-Melnhof-konsernin tehtaiden eri koneiden tosiasialliset seisokit vuonna 1990 johtuivat uuden koneen käyttöönotosta, kunnossapitotöistä, kokeista ja muutostöistä.

89 Kantajan väitteisiin vastatakseen komissio viittaa pääasiallisesti niihin toteamuksiin, joita päätöksessä on tehty "hinta ennen määrää" -politiikasta (päätöksen 51-60 perustelukappale). Komissio viittaa myös Storan toiseen ilmoitukseen (väitetiedoksiannon liite 39, erityisesti s. 3, 12, 14 ja 15).

90 Erityisesti tärkeimpien tuottajien senhetkisten markkinaosuuksien "jäädyttämisestä" komissio toteaa, että kyse oli "hinta ennen määrää" -politiikan välttämättömästä osasta, jolla pyrittiin valvomaan, mitä politiikkaa kartellin jäsenet tosiasiallisesti noudattivat määrien osalta. Komission mukaan markkinaosuuksien "jäädyttämistä" koskeneen yhteistoiminnan olemassaolon todistaa erityisesti FS-Kartonilta löytynyt luottamuksellinen muistio (väitetiedoksiannon liite 73). Lisäksi komissio huomauttaa, että päätöksessä mainitaan joukko muitakin todisteita, joita Mayr-Melnhof ei mainitse lainkaan ja jotka hyvin suurella tarkkuudella vahvistavat Storan toisessa ilmoituksessa ja FS-Kartonin luottamuksellisessa muistiossa olevat tiedot (ks. päätöksen 84, 87, 94 ja 95 perustelukappale sekä niissä tarkastellut asiakirjat).

91 Storan ilmoitusten osalta komissio toistaa, että yhdenmukainen tahdonilmaus, joka koskee tulevaa toimintaa markkinoilla, on perustamissopimuksen 85 artiklan rikkomista. Muut asiakirjat vahvistavat näiden ilmoitusten kaikkien keskeisten kohtien paikkansapitävyyden, eikä niiden luotettavuutta ole näin ollen syytä epäillä. Komissio sitä paitsi kiistää sopineensa Storan kanssa sakon tasosta tai siitä, millaista alennusta Stora saattoi yhteistyönsä vuoksi odottaa.

92 Kantajan kapasiteetin kasvusta komissio toteaa, että kartongin kulutus Länsi-Euroopassa kasvoi 18,6 prosenttia vuodesta 1987 vuoteen 1990, mikä merkitsee, että jonkinlainen kapasiteetin lisäys alalla oli välttämätön kysynnän kasvun tyydyttämiseksi. Kapasiteetin kasvu, joka johtui erityisesti FS-Kartonin uuden koneen käyttöönotosta, ei komission mukaan kuitenkaan välttämättä aiheuttanut markkinaosuuksien muutoksia.

93 Komission mukaan ei voida minkään perusteella todeta, että FS-Kartonin uudella kapasiteetilla tuotettu kartonki olisi myyty yhteisön markkinoille. Kantajan toimittamien asiakirjojen mukaan sen markkinaosuus kasvoi vuodesta 1987 vuoteen 1991 vain 0,6 prosenttia GD-laadun osalta ja 0,3 prosenttia GC-laadun osalta, eikä FS-Kartonin uusi kapasiteetti aiheuttanut mitään kasvua sen markkinaosuudessa. Komissio toteaa, että kantaja - kuten se itsekin myöntää - ryhtyi viemään kartonkia yhteisön ulkopuolelle välttääkseen hintojen laskun yhteisön markkinoilla, mikä vastaa tarkalleen "hinta ennen määrää" -politiikan tavoitteita.

94 Komission mukaan edes kantajan markkinaosuuksien kasvulla ei voida puolustella kantajan osallistumista keskusteluihin, joissa joka vuosi määrättiin tärkeimpien kartongintuottajien markkinaosuudet (päätöksen 60 perustelukappale).

95 Tuotantoseisokkien osalta komissio väittää, että kantajan oikeudenkäynnin aikana esittämät asiakirjat todistavat, että erityisesti vuonna 1990 eräiden tehtaiden käyttöasteet laskivat huomattavasti aikaisempiin vuosiin verrattuna ja että vuonna 1991 myös Hirschwangin tehtaan käyttöaste laski huomattavasti aikaisempiin vuosiin verrattuna.

96 Komission mukaan on joka tapauksessa merkityksetöntä, onko kantaja tosiasiallisesti käyttänyt täyttä tuotantokapasiteettiaan. Koska kyse oli monimutkaisesta sopimusten järjestelmästä, jolla pyrittiin erityisesti tarjonnan valvontaan ja yhteisön markkinoiden jakamiseen, ja koska kantaja oli osallistunut PWG:n kokouksiin, joissa kyseisestä politiikasta päätettiin, kantaja on komission mukaan vastuussa koko siitä kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon tuottajat syyllistyivät (asia T-13/89, ICI v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-1021, 256-261 kohta ja 305 kohta ja em. asia Hercules Chemicals v. komissio, tuomion 272 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

1. Markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneen yhteistoiminnan ja tarjonnan valvontaan tähdänneen yhteistoiminnan olemassaolo

97 Päätöksen 1 artiklan sanamuodon mukaan tässä artiklassa tarkoitetut yritykset ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa siten, että ne ovat viiteajanjaksona osallistuneet sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joiden mukaisesti yhteisön kartongintoimittajat muun muassa "saavuttivat yhteisymmärryksen tärkeimpien tuottajien markkinaosuuksien pysyttämisestä vakiotasoilla, mutta siten, että niitä saatettiin joskus muuttaa" ja "toteuttivat - alkuvuodesta 1990 lähtien aina vain useammin - yhdenmukaistettuja toimenpiteitä toimitusten valvomiseksi yhteisön markkinoilla varmistaakseen edellä mainittujen yhdenmukaistettujen hinnankorotusten toteuttamisen".

98 Komission mukaan PWG:n kokouksiin osallistuneet ottivat viiteajanjaksona käyttöön nämä päätöksessä osastoon "määrien säätely" sisällytetyt salaisen yhteistyön kaksi muotoa. Päätöksen 37 perustelukappaleen kolmannesta kohdasta nimittäin ilmenee, että PWG:n varsinainen tehtävä - sellaisena kuin Stora sen ilmaisi - "oli erityisesti 'keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista ja kapasiteeteista ja harjoittaa niiden osalta yhteistoimintaa'".

99 PWG:n osuudesta markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön päätöksessä (37 perustelukappaleen viides kohta) todetaan seuraavaa: "Hinnankorotuksia koskeneiden toimenpiteiden yhteydessä PWG:ssä keskusteltiin perusteellisesti kansallisten ryhmittymien ja yksittäisten tuottajakonsernien markkinaosuuksista Länsi-Euroopassa. Tämä johti tiettyihin osallistujien välisiin 'järjestelyihin', jotka koskivat niiden markkinaosuuksia ja joilla pyrittiin välttämään sellainen tilanne, että hintoja koskeneet yhdenmukaistetut aloitteet olisivat menettäneet merkityksensä ylitarjonnan vuoksi. Suuret tuottajakonsernit itse asiassa sopivat pysyttävänsä markkinaosuutensa tasolla, joka vastasi vuosittain ilmoitettuja myynti- ja tuotantolukuja, jotka Fides julkaisi lopullisina aina seuraavan vuoden maaliskuussa. Markkinaosuuksien kehitystä analysoitiin PWG:n joka kokouksessa Fidesin kuukausittaisten lukujen pohjalta, ja jos ilmeni huomattavia muutoksia, syylliseksi epäillyltä yritykseltä vaadittiin selitystä."

100 Päätöksen 52 perustelukappaleessa todetaan, että "PWG:ssä vuonna 1987 tehdyssä sopimuksessa määrättiin Länsi-Euroopan tärkeimpien tuottajien senhetkisten markkinaosuuksien 'jäädyttämisestä' sekä siitä, että uusia asiakkaita ei saanut yrittää hankkia eikä senhetkistä markkina-asemaa parantaa aggressiivisella hintapolitiikalla".

101 Päätöksen 56 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa todetaan seuraavaa: "Tärkeimpien tuottajien perussopimusta markkinaosuuksiensa pysyttämisestä sovellettiin koko sen ajan, jota tämä päätös koskee." Päätöksen 57 perustelukappaleen mukaan "'[m]arkkinaosuuksien kehitystä' tarkasteltiin PWG:n joka kokouksessa väliaikaisten tilastojen pohjalta". Päätöksen 56 perustelukappaleen viimeisessä kohdassa todetaan vielä seuraavaa: "Markkinaosuuksia koskeviin keskusteluihin osallistuneet yritykset olivat PWG:n jäsenet eli Cascades, Finnboard, KNP (vuoteen 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, Stora-konserniin kuuluvat kaksi tuottajaa CBC ja Feldmühle sekä Weig (vuodesta 1988)."

102 On katsottava komission näyttäneen toteen oikein, että PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä oli markkinaosuuksia koskevaa salaista yhteistyötä.

103 Komission analyysi perustuu pääasiallisesti Storan ilmoituksiin (väitetiedoksiannon liitteet 39 ja 43), ja väitetiedoksiannon liite 73 tukee sitä.

104 Väitetiedoksiannon liitteessä 39 Stora toteaa seuraavaa: "PWG on kokoontunut vuodesta 1986 lähtien edistääkseen markkinoiden säätelyä. - - Muun (lainmukaisen) toimintansa ohella sen tarkoituksena oli keskustella markkinoista, markkinaosuuksista, hinnoista sekä hinnankorotuksista, kysynnästä ja kapasiteeteista ja harjoittaa näiden osalta yhteistoimintaa. Sen tehtävänä oli pääasiallisesti arvioida, mikä tarkalleen on tarjonta- ja kysyntätilanne markkinoilla ja mitä toimenpiteitä on toteutettava markkinoiden säätelemiseksi, sekä esittää tämä arvio President Conferencelle."

105 Nimenomaan markkinaosuuksia koskeneen salaisen yhteistyön osalta Stora toteaa, että "Euroopan yhteisön, EFTA:n sekä niiden muiden maiden, joihin PG Paperboardin jäsenet toimittavat kartonkia, kansallisten ryhmittymien saavuttamia markkinaosuuksia tarkasteltiin PWG:ssä" ja että PWG "keskusteli mahdollisuudesta pysyttää markkinaosuudet edellisen vuoden tasolla" (väitetiedoksiannon liite 39, 19 kohta). Stora toteaa myös (sama asiakirja, 6 kohta), että "[t]änä samana aikana keskusteltiin myös tuottajien markkinaosuuksista Euroopassa siten, että ensimmäisenä viiteajanjaksona käytettiin vuoden 1987 tasoja".

106 Komission 23.12.1991 päivätyssä kirjeessä esittämiin kysymyksiin 14.2.1992 lähettämässään vastauksessa (väitetiedoksiannon liite 43) Stora täsmentää vielä seuraavaa: "PWG:n jäsenten sopimukset markkinaosuuksien tasosta koskivat koko Eurooppaa. Sopimukset perustuivat edellisen vuoden kokonaismääriin, jotka yleensä olivat lopullisina käytettävissä seuraavan vuoden maaliskuussa" (1.1 kohta).

107 Tätä toteamusta vahvistaa samassa asiakirjassa oleva seuraava maininta: " - - keskustelut johtivat siihen, että PWG:n jäsenet tekivät yleensä kunkin vuoden maaliskuussa sopimuksen, jolla pyrittiin pysyttämään niiden markkinaosuudet edellisen vuoden tasolla" (1.4 kohta). Stora toteaa, että "[s]opimusten noudattamisen varmistamiseksi ei ollut toteutettu mitään toimenpiteitä" ja että PWG:n kokouksiin osallistuneet "tiesivät, että jos ne ryhtyvät poikkeuksellisiin toimenpiteisiin markkinoilla, joille muut toimittavat kartonkia, muut saattaisivat kostaa tämän toisilla markkinoilla" (sama kohta).

108 Stora toteaa vielä, että Mayr-Melnhof oli osallistunut markkinaosuuksia koskeneisiin keskusteluihin (1.2 kohta).

109 Väitetiedoksiannon liite 73 tukee Storan väitteitä markkinaosuuksia koskeneesta salaisesta yhteistyöstä. Tämä FS-Kartonilta löydetty asiakirja on 28.12.1988 päivätty markkinatilannetta koskeva luottamuksellinen muistio, jonka Mayr-Melnhof/FS-Karton-konsernin myynnistä vastaava markkinointijohtaja Saksasta (Katzner) oli osoittanut Mayr-Melnhofin toimitusjohtajalle (Gröller) Itävaltaan.

110 Tämän asiakirjan, jota lainataan päätöksen 53-55 perustelukappaleessa, mukaan "toimitusjohtajaryhmän" (Präsidentenkreis) tiiviimpi yhteistyö, josta oli päätetty vuonna 1987, oli tehnyt joistakin "voittajia" ja toisista "häviäjiä". Muistion laatija luokittelee kantajan häviäjiin useista syistä, erityisesti seuraavista:

"2) Sopimukseen päästiin ainoastaan 'rankaisemalla' meitä - meitä vaadittiin tekemään 'uhrauksia'.

3) Vuoden 1987 markkinaosuudet piti 'jäädyttää', aikaisemmat yhteydet säilyttää, eikä mitään uutta toimintaa tai laatua saanut edistää hinnoittelulla (tämän tulos nähdään tammikuussa 1989 - jos kaikki ovat rehellisiä)."

111 Näitä virkkeitä on tulkittava ottaen huomioon muistion laajempi asiayhteys.

112 Muistion laatija tuo tältä osin ikään kuin johdantona esiin Euroopan tasolla tapahtuvan tiiviimmän yhteistyön "toimitusjohtajaryhmässä". Kantaja on tulkinnut tätä ilmaisua siten, että se tarkoittaa samalla yleisesti sekä PWG:tä että PC:tä, toisin sanoen siten, ettei se viittaa mihinkään yksittäiseen tilaisuuteen tai kokoukseen (väitetiedoksiannon liite 75, 2.a kohta).

113 Seuraavaksi muistion laatija toteaa, että tämä yhteistyö on johtanut "hintakuriin", joka on tehnyt joistakin "voittajia" ja toisista "häviäjiä".

114 Vuoden 1987 tasolle jäädytettäviä markkinaosuuksia koskevaa toteamusta on siis tarkasteltava ottaen huomioon asiayhteys eli tämä kuri, josta "toimitusjohtajaryhmä" päätti.

115 Lisäksi se, että vuosi 1987 mainitaan viitevuotena, on yhdenmukaista Storan toisen ilmoituksen kanssa (väitetiedoksiannon liite 39; ks. edellä 105 kohta).

116 Siitä, mikä oli PWG:n osuus toimitusten valvontaa koskeneessa salaisessa yhteistyössä, jolle tunnusomaista oli koneiden seisokkiaikojen tarkastelu, päätöksessä todetaan, että PWG:llä oli ratkaiseva osuus seisokkien toteuttamisessa, koska vuodesta 1990 lähtien tuotantokapasiteetti kasvoi ja kysyntä väheni; päätöksessä todetaan seuraavaa: " - - vuoden 1990 alussa tärkeimmät tuottajat - - katsoivat hyödylliseksi sopia PWG:ssä siitä, että seisokit ovat tarpeen. Suuret tuottajat tajusivat, etteivät ne voineet kasvattaa kysyntää laskemalla hintoja ja että tuotannon jatkaminen täydellä kapasiteetilla vain johtaisi hintojen laskuun. Se, kuinka pitkät seisokit olivat tarpeen tarjonnan ja kysynnän tasapainon palauttamiseksi, voitiin teoriassa laskea kapasiteettiraporttien perusteella - - "(päätöksen 70 perustelukappale).

117 Päätöksessä todetaan lisäksi seuraavaa: "PWG ei kuitenkaan muodollisesti määrännyt kullekin tuottajalle seisokkiaikaa. Storan mukaan sellaisen koneiden seisokkiaikoja koskevan koordinoidun suunnitelman laatimisessa, joka olisi kattanut kaikki tuottajat, ilmeni käytännön vaikeuksia. Stora toteaa, että tämän vuoksi käytössä oli vain 'löyhä kannustusjärjestelmä'" (päätöksen 71 perustelukappale).

118 On katsottava, että komissio on riittävästi näyttänyt toteen PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä olleen tuotantoseisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä.

119 Komission esittämät asiakirjat tukevat sen analyysiä.

120 Stora on toisessa ilmoituksessaan (väitetiedoksiannon liite 39, 24 kohta) todennut seuraavaa: "Sillä, että PWG päätti alkaa noudattaa hinta ennen määrää -politiikkaa, ja sillä, että yhdenmukaisten hintojen järjestelmä otettiin vähittäin käyttöön vuodesta 1988 alkaen, PWG:n jäsenet myönsivät, että seisokit olivat välttämättömiä näiden hintojen säilyttämiseksi kysynnän kasvun heikentyessä. Tuottajat eivät olisi ilman seisokkeja pystyneet säilyttämään sovittuja hintatasoja ylikapasiteetin kasvaessa."

121 Ilmoituksensa seuraavassa kohdassa Stora toteaa seuraavaa: "Kartonkiteollisuus pystyi vuosina 1988 ja 1989 toimimaan käytännöllisesti katsoen täydellä kapasiteetilla. Muut kuin tavanomaiset kunnossapito- ja lomaseisokit osoittautuivat välttämättömiksi vasta vuodesta 1990 alkaen. - - Tilausten vähentyessä oli lopulta turvauduttava seisokkeihin hinta ennen määrää -politiikan säilyttämiseksi. Kultakin tuottajalta (tuotannon ja kulutuksen tasapainon varmistamiseksi) edellytetty seisokkiaika voitiin laskea kapasiteettiraporttien perusteella. PWG ei muodollisesti määrännyt noudatettavia seisonta-aikoja, vaikka olemassa olikin löyhä kannustusjärjestelmä - - ."

122 Väitetiedoksiannon liitteen 73 osalta on todettava, että ne syyt, joiden perusteella kyseisen muistion laatija tuolloin piti kantajaa "häviäjänä", ovat tärkeitä todisteita PWG:n kokouksiin osallistuneiden välisestä seisokkeja koskeneesta salaisesta yhteistyöstä.

123 Muistion laatija nimittäin toteaa seuraavaa:

"4) Tällä kohtaa asianosaisten käsitykset siitä, mihin tavoitteeseen on pyrittävä, alkavat poiketa toisistaan.

- -

c) Koko myyntihenkilöstö ja Euroopan myyntiedustajat on vapautettu määräbudjeteistaan, ja on noudatettu ankaraa, lähestulkoon poikkeuksetonta hintapolitiikkaa (työntekijämme eivät ole aina ymmärtäneet muuttunutta asennettamme markkinoihin - aikaisemmin vaadittiin pelkästään määriä ja nyt ainoastaan hintakuria silläkin uhalla, että koneet joudutaan seisauttamaan)."

124 Kantaja väittää väitetiedoksiannon liitteessä 75 ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esittämissään kirjelmissä (edellä 80 kohta), että muistio ja näin ollen myös edellä lainattu kappale siitä koskee ainoastaan yrityksen sisäistä tilannetta. Kun tätä otetta analysoidaan ottaen huomioon muistio yleisemmin, osoittautuu, että siinä on kyse "toimitusjohtajaryhmässä" päätetyn ankaran politiikan täytäntöönpanosta myyntihenkilöstön tasolla. Tämän asiakirjan on tulkittava osoittavan, että vuonna 1987 päätettyyn tiiviimpään yhteistyöhön osallistuneet, toisin sanoen ainakin PWG:n kokouksiin osallistuneet, kiistattomasti ovat arvioineet sitä, mikä vaikutus heidän hyväksymällään politiikalla on siinä tapauksessa, että sitä noudatetaan ankarasti.

125 Renan 6.9.1990 päivätyt muistiinpanot (väitetiedoksiannon liite 118) vahvistavat erityisesti sen, että tuottajat ovat hinnankorotuksia valmisteltaessa keskustelleet seisokeista; näissä muistiinpanoissa mainitaan hinnankorotusten määrät useiden maiden osalta, tulevien korotusilmoitusten päivämäärät sekä useiden tuottajien tilauskantojen suuruus työpäivinä.

126 Asiakirjan laatija toteaa tiettyjen valmistajien ennakoivan seisokkeja, mikä on ilmaistu esimerkiksi seuraavalla tavalla:

"Kopparfors 5-15 days 5/9 will stop for five days".

127 Kantaja, joka osallistui siihen JMC:n kokoukseen, jota muistiinpanot koskevat (päätöksen liitteenä 4 oleva taulukko), mainitaan tässä asiakirjassa useita kertoja. Muistiinpanoissa on mainittu muun muassa se päivä, jolloin kantajan piti lähettää hinnankorotusilmoituksensa. Lisäksi muistiinpanoissa todetaan seuraavaa:

"Deiswill 5 days (GC) 2.5 week for GD plan to stop within 2 weeks step(?)".

128 Edellä olevan perusteella on katsottava, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt toteen, että PWG:n kokouksiin osallistuneiden välillä on ollut markkinaosuuksia koskenutta salaista yhteistyötä ja että näiden samojen yritysten välillä on ollut seisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä. Koska kantajan osallistumista PWG:n kokouksiin ei ole kiistetty ja koska tämä yritys on nimenomaisesti mainittu tärkeimmissä langettavissa todisteissa (Storan ilmoitukset ja väitetiedoksiannon liite 73), komissio on aiheellisesti katsonut kantajan olevan vastuussa osallistumisesta näihin kahteen salaisen yhteistyön muotoon.

129 Kantajan Storan ilmoituksia vastaan esittämä vastaväite, jolla pyritään kiistämään tämän asiakirjan todistusarvo, ei heikennä tätä toteamusta.

130 On nimittäin kiistatonta, että Storan ilmoitukset ovat peräisin sellaiselta yritykseltä, jonka on katsottu osallistuneen väitettyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen, ja että ne sisältävät yksityiskohtaisen kuvauksen PG Paperboardin toimielimissä käytyjen keskustelujen luonteesta, PG Paperboardiin kuuluneiden yritysten tavoitteesta sekä kyseisten yritysten osallistumisesta sen eri toimielinten kokouksiin. Koska muut aineistoon sisältyvät asiakirjat tukevat tätä keskeistä todistetta, se tukee komission väitteitä asiassa merkityksellisellä tavalla.

131 Koska komissio on näyttänyt toteen nämä kaksi salaisen yhteistyön muotoa, ei ole tarpeen tarkastella kantajan väitetiedoksiannon liitteestä 113 esittämää vastaväitettä.

2. Kantajan tosiasiallinen toiminta

132 Kantajan väitteitä, joiden mukaan sen tosiasiallinen toiminta markkinoilla ei vastaa komission väitteitä salaisen yhteistyön kahden kiistetyn muodon olemassaolosta, ei myöskään voida hyväksyä.

133 Ensinnäkään sitä, että PWG:n jäsenet ovat olleet salaisessa yhteistyössä "hinta ennen määrää -politiikan" kahden osatekijän osalta, ei pidä sekoittaa salaisessa yhteistyössä sovitun toteuttamiseen. Komission esittämillä todisteilla on nimittäin sellainen todistusarvo, että tiedot kantajan tosiasiallisesta toiminnasta markkinoilla eivät heikennä niiden komission päätelmien luotettavuutta, jotka koskevat nimenomaan sitä, että näiden riidanalaisen politiikan kahden osatekijän osalta on harjoitettu salaista yhteistyötä. Kantajan väitteillä voisi osoittaa enintään, ettei sen toiminta noudattanut sitä, mitä PWG:ssä kokoontuneiden yritysten kesken oli sovittu.

134 Toiseksi on todettava, että kantajan esittämät tiedot eivät osoita komission päätelmiä vääriksi. On korostettava, että komissio myöntää nimenomaisesti, että markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ei liittynyt "mitään virallista seuraamus- tai kompensaatiomekanismia, jolla olisi vahvistettu markkinaosuuksia koskevaa sopimusta", ja että tiettyjen suurten tuottajien markkinaosuudet kasvoivat jonkin verran vuosi vuodelta (ks. erityisesti päätöksen 59 ja 60 perustelukappale). Lisäksi komissio myöntää, että koska kartonkiteollisuus oli toiminut täydellä kapasiteetilla vuoden 1990 alkuun saakka, seisokkeja ei tuohon mennessä ollut tarvittu käytännöllisesti katsoen lainkaan (päätöksen 70 perustelukappale).

135 Kolmanneksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että yritys ei mukaudu siihen, mitä kokouksissa, joilla on selvästi kilpailunvastainen tarkoitus, on sovittu, ei estä sitä, etteikö yritys olisi täysin vastuussa osallistumisestaan kartelliin, jos se ei ole julkisesti sanoutunut irti siitä, mitä kokouksissa on sovittu (ks. esim. asia T-141/89, Tréfileurope v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-791, 85 kohta). Vaikka kantajan toiminta markkinoilla ei olisikaan ollut sovitun mukaista, etenkin jos se on - kuten se väittää - vuonna 1990 toiminut täydellä tuotantokapasiteetilla, se ei siis mitenkään vaikuta sen vastuuseen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

3. Markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneen yhteistoiminnan ja tarjonnan valvontaan tähdänneen yhteistoiminnan oikeudellinen luonnehdinta

136 Markkinaosuuksien jäädyttämiseen tähdänneen yhteistoiminnan ja tarjonnan valvontaan tähdänneen yhteistoiminnan oikeudellista luonnehdintaa koskevaan kysymykseen on vastattava tutkittaessa kanneperustetta, jonka mukaan alalla ei ollut yhteistä kilpailunrajoittamissuunnitelmaa (jäljempänä 137 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

Kanneperuste, jonka mukaan alalla ei ollut yhteistä kilpailunrajoittamissuunnitelmaa

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

137 Kantaja kiistää, että komissio olisi näyttänyt toteen alan yhteistä kilpailunrajoittamissuunnitelmaa koskevan sopimuksen olemassaolon. Kantaja tukeutuu tältä osin pääasiallisesti niihin väitteisiin, joita se on esittänyt kahden edellisen kanneperusteen yhteydessä.

138 Tällaisen suunnitelman olemassaoloa koskevasta väitteestä ei kantajan mukaan voida myöskään päätellä, mistä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan alaisuuteen kuuluvan kilpailusääntöjen rikkomisen katsotaan muodostuvan. Kantajan mukaan sellaista sopimusta, joka olisi sitonut osapuolia ja velvoittanut ne noudattamaan alan yhteistä kilpailunrajoittamissuunnitelmaa, ei ollut tehty (ks. sopimuksen käsitteestä edellä 54 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

139 Komissio on vastannut tähän kanneperusteeseen vastatessaan siihen kanneperusteeseen, jonka mukaan hintasopimusta ei ollut olemassa (ks. edellä 58 kohta ja sitä seuraavat kohdat).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

140 Edellä on todettu, että PWG:ssä kokoontuneet yritykset osallistuivat markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön, seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ja salaiseen hintayhteistyöhön.

141 Päätöksen 1 artiklan mukaan tässä artiklassa mainitut yritykset ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa osallistumalla asiassa merkityksellisenä aikana sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jotka olivat peräisin vuoden 1986 puolivälistä ja joiden mukaisesti Euroopan yhteisön kartongintoimittajat muun muassa "tapasivat säännöllisesti salaisissa ja vakiintuneeksi tavaksi muodostuneissa kokouksissa neuvotellakseen ja päättääkseen alan yhteisestä kilpailunrajoittamissuunnitelmasta".

142 Päätöksen perusteluosan mukaan "kun 'hinta ennen määrää' -politiikkaan osallistuvien tuottajien välinen, vähitellen lisääntyvä salainen yhteistyö konkretisoitui, kilpailusääntöjen rikkomisella oli vuoden 1987 lopusta lähtien kaikki perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetun todellisen sopimuksen tunnusmerkit" (131 perustelukappaleen ensimmäinen kohta).

143 On katsottava, että komissio on ollut oikeassa katsoessaan, että PWG:n kokouksiin osallistuneiden välistä, vuoden 1987 lopusta alkaen lujittunutta yhteistyötä oli pidettävä perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitettuna sopimuksena. Yritykset olivat nimittäin ilmaisseet yhteisen tahtonsa toimia markkinoilla tietyllä tavalla (ks. mm. edellä 65 kohdassa mainitut oikeustapaukset). Edellä olevan perusteella on tältä osin todettava, että yritykset olivat ilmaisseet yhteisen tahtonsa korottaa hintoja yhdenmukaisesti ja samanaikaisesti, valvoa tarjontaa tutkimalla seisokkiaikoja ja pysyttää markkinaosuutensa vakiotasoilla, joita saatettiin joskus muuttaa.

144 Vuoden 1986 puolivälistä vuoden 1987 loppuun ulottuvasta ajasta komissio toteaa päätöksessä seuraavaa (132 perustelukappale): "Vaikka tuottajien välinen salainen yhteistyö todennäköisesti konkretisoituinkin 'hinta ennen määrää' -sopimuksella vasta vuoden 1987 loppupuolella, tämä ei kuitenkaan merkitse, etteikö tuottajien toiminta tätä edeltäneiden 18 kuukauden ajalta kuuluisi 85 artiklan alaisuuteen". Koska seisokkeja koskeneen salaisen yhteistyön ja markkinaosuuksia koskeneen salaisen yhteistyön on katsottava alkaneen vuoden 1987 lopulla, komission tämä toteamus voi koskea ainoastaan salaista hintayhteistyötä.

145 Koska kantaja ei kiistä osallistumistaan hintoja koskeneeseen yhdenmukaistettuun menettelytapaan (edellä 55 kohta), tämän oikeudellisen luonnehdinnan oikeellisuutta ei ole tutkittava.

146 Koska yhtäkään kantajan väitteistä ei ole hyväksytty, kanneperuste on hylättävä.

Fidesin tietojenvaihtojärjestelmän lainmukaisuutta koskeva kanneperuste

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

147 Kantaja väittää komission katsoneen virheellisesti, että Fidesin tietojenvaihtojärjestelmällä olisi ollut keskeinen merkitys markkinaosuuksia ja määriä koskeneiden väitettyjen sopimusten täytäntöönpanossa. Ne tiedot, joita Fidesille tietojenvaihtojärjestelmässä ilmoitettiin, yhdistettiin maakohtaisesti, eivätkä ne kantajan mukaan siis mahdollistaneet minkäänlaisen sopimuksen tai yhdenmukaistetun toiminnan noudattamisen valvontaa.

148 Tilauskantojen osalta vaihdetut tiedot, sellaisiksi kuin Fides oli ne muokannut, eivät kantajan mukaan antaneet tuottajille kuin yleiskatsauksen koko markkinoiden tilanteesta. Yhdistetyt tiedot koskivat vain jo toimitettuja tilauksia, eikä yhdistettyjen tietojen vaihto voinut kantajan mukaan haitata kilpailua. Sitä vastoin niitä käytettiin perustana yksittäisten tuottajien päättäessä aikomuksistaan (koneiden seisokeista, myynnistä yhteisön ulkopuolisille markkinoille jne.).

149 Kapasiteettiraporttien osalta kantaja toteaa, että Fidesin jakamissa raporteissa oli pääasiallisesti vain sellaisia tietoja, jotka olivat jo markkinoiden tiedossa ja jotka oli mainittu kaikkien käytettävissä ja saatavissa olevissa käsikirjoissa.

150 Komissio toteaa, että vaihdettuja tietoja käytettiin suunniteltaessa koko alan yhdenmukaistettua toimintaa hintojen ja määrien osalta (päätöksen 134 perustelukappale).

151 Lisäksi komissio toteaa, että kun kapasiteetteja koskevat tiedot yhdistettiin tilauskantoja koskeviin tietoihin, kartongintuottajat saivat selville alan käyttöasteen. Tilauskantoja koskevat tiedot eivät kuitenkaan olleet asiakkaiden saatavissa, eivätkä markkinat siis yleisesti olleet läpinäkyvät. Kapasiteettiraporttien merkitystä arvioitaessa on komission mukaan lisäksi otettava huomioon kaikki vaihdetut tiedot.

152 Komissio toteaa, että yhteistoimintaa palveleva tietojen vaihto kuuluu sellaisenaan perustamissopimuksen 85 artiklan alaisuuteen. Näin ollen sillä, oliko tilauksia koskevissa tilastoissa tietoja, jotka voitiin yksilöidä, ei ole merkitystä.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

153 Päätöksen 1 artiklan mukaan tässä artiklassa tarkoitetut yritykset ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa osallistumalla sopimukseen ja yhdenmukaistettuun menettelytapaan, joiden mukaisesti yritykset - muun muassa - "edellä mainittuja toimenpiteitä tukeakseen vaihtoivat kaupallisia tietoja toimituksista, hinnoista, tuotantoseisokeista, tilauskannoista ja koneiden käyttöasteista"; näillä edellä mainituilla toimenpiteillä tarkoitetaan salaista hintayhteistyötä, markkinaosuuksia koskenutta salaista yhteistyötä ja seisokkeja koskenutta salaista yhteistyötä.

154 Siltä osin kuin on kyse Fidesin tietojenvaihtojärjestelmästä, päätöstä on sen päätösosa ja 134 perustelukappaleen kolmas kohta huomioon ottaen tulkittava siten, että komissio on pitänyt tätä järjestelmää perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisena, koska sillä tuettiin todettua kartellia.

155 Päätöksen 134 perustelukappaleen kolmannessa kohdassa täsmennetään, että Fidesin tietojenvaihtojärjestelmä oli "merkittävä apukeino

- seurattaessa markkinaosuuksien kehitystä,

- valvottaessa tarjonta- ja kysyntätilannetta kapasiteettien täyden käyttöasteen pysyttämiseksi,

- päätettäessä siitä, voitiinko yhdenmukaistettuja hinnankorotuksia toteuttaa,

- määritettäessä tarpeellisia seisokkiaikoja".

156 Päätöksestä ilmenee lisäksi, että PWG:ssä tarkasteltiin Fidesin tilastoja ja että niistä keskusteltiin siellä. Päätöksen 57 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa, jossa viitataan myös päätöksen 63 perustelukappaleeseen, todetaan seuraavaa: "'Markkinaosuuksien kehitystä' tarkasteltiin PWG:n joka kokouksessa väliaikaisten tilastojen pohjalta." Päätöksen 69 perustelukappaleen ensimmäisessä kohdassa täsmennetään lisäksi seuraavaa: "Kun PWG vertaili viikoittaista tilauskantaa ('Weekly Order Backlog') ja käytettävissä olevaa kapasiteettia, se pystyi arvioimaan kartonkialan kysynnän kokonaistilannetta".

157 On katsottava, että komission väitteet on näytetty toteen.

158 Ensinnäkin on todettava, ettei kantaja ole kiistänyt, että PWG:ssä keskusteltiin Fidesin tilastoista.

159 Toiseksi on todettava, että komissio on aiheellisesti katsonut, että Fidesin tilastoja käytettiin PWG:ssä yhtäältä "seurattaessa markkinaosuuksien kehitystä" (päätöksen 134 perustelukappaleen kolmannen kohdan ensimmäinen luetelmakohta) ja toisaalta "valvottaessa tarjonta- ja kysyntätilannetta kapasiteettien täyden käyttöasteen pysyttämiseksi" sekä "määritettäessä tarpeellisia seisokkiaikoja" (päätöksen 134 perustelukappaleen kolmannen kohdan toinen ja neljäs luetelmakohta).

160 Siltä osin kuin on kyse Fidesin tilastojen käyttämisestä "seurattaessa markkinaosuuksien kehitystä", Stora on myöntänyt, että "[j]os tilastoja analysoitaessa ilmeni, että kansallisten ryhmittymien myyntimäärät muuttuivat liikaa, PWG:n jäsenet - - kannustivat toisiaan rajoittamaan vaihteluja kansallisilla markkinoilla, ja ne sitoutuivat itse siihen" (väitetiedoksiannon liite 39, 19 kohta).

161 Väitetiedoksiannon liitteessä 43 todetaan lisäksi seuraavaa (1.1 kohta):

"Tarjonnan vaihteluja kansallisilla markkinoilla tarkasteltiin ja niistä keskusteltiin PWG:n joka kokouksessa (eli joka toinen tai kolmas kuukausi) Fidesin väliaikaisten tilastojen pohjalta - -. Nämä tilastot laadittiin aina yhdeltä kuukaudelta ja niiden kokonaismäärät laskettiin kalenterivuodelta eikä toimintavuodelta. Tilastoista ilmenevät vaihtelut eivät välttämättä kuvastaneet tarkasti vuodenvaihteen lopullista tilannetta, minkä vuoksi tilastoista ilmeneviä vaihteluja ei voitu pitää täysin luotettavina. Siinä, että PWG:ssä edustettuina olleet tärkeimmät tuottajat olisivat yksityiskohtaisesti keskustelleet markkinaosuuksista kansalliselta pohjalta, ei olisi ollut mitään järkeä, koska tuottajat eivät voineet päättää toimitustensa lopullista määränpäätä.

- -

PWG:n jäsenten sopimukset markkinaosuuksien tasosta koskivat koko Eurooppaa. Sopimukset perustuivat edellisen vuoden kokonaismääriin, jotka yleensä olivat lopullisina käytettävissä seuraavan vuoden maaliskuussa".

162 Siltä osin kuin on kyse Fidesin tilastojen käyttämisestä "valvottaessa tarjonta- ja kysyntätilannetta kapasiteettien täyden käyttöasteen pysyttämiseksi" ja "määritettäessä tarpeellisia seisokkiaikoja", on viitattava Storan ilmoitukseen (väitetiedoksiannon liite 39, 5 kohta), jossa todetaan seuraavaa:

PERUSTELUT JATKUVAT ASIAKIRJASSA: 694A0347.1

"Vuoden 1987 hinta-aloitteeseen liittyi tarve säilyttää tuotanto ja kulutus suurin piirtein tasapainossa (hinta ennen määrää -politiikka). Vuosina 1988 ja 1989 tuottajat toimivat täydellä tai lähes täydellä kapasiteetilla. Kapasiteetin kasvu ja samanaikainen kysynnän kasvun hidastuminen johtivat vuonna 1990 siihen, että tuottajat alkoivat toteuttaa seisokkeja säilyttääkseen tuotannon ja kulutuksen tasapainon. - - Tuottajat pystyivät vuosittaisista kapasiteettiraporteista päättelemään, kuinka pitkät seisokit olivat tarpeen, ja ne kannustivat toisiaan toteuttamaan niin pitkiä seisokkeja kuin tuotannon ja kysynnän tasapainon säilyttäminen edellytti. - - kaikki tuottajat eivät toteuttaneet tällaisia seisokkeja, joten muutamille, yleensä kaikkein suurimmille, tuottajille aiheutui suhteellisesti suurimmat menetykset tuotantomäärissä mitattuna niiden pyrkiessä pysyttämään hintatason" (vastaavasti saman asiakirjan 25 kohta).

163 Väitetiedoksiannon liitteet 73 ja 75 vahvistavat epäsuorasti Storan ilmoitusten paikkansapitävyyden. Väitetiedoksiannon liitteestä 73 (ks. edellä 109 kohta ja sitä seuraavat kohdat) nimittäin ilmenee, että Mayr-Melnhof/FS-Kartonin myynnistä vastaava markkinointijohtaja Saksasta (Katzner) oli ehdottanut kantajan toimitusjohtajalle Itävaltaan muutosta tuolloin voimassa olleeseen Fides-tietojenvaihtojärjestelmään (s. 5, 5 kohta, otsikko "Kontrolle" ["Valvonta"]). Väitetiedoksiannon liitteestä 75 (s. 11), joka on kantajan vastaus erääseen tietojensaantipyyntöön, ilmenee, että "Fidesin sääntöjä on myöhemmin muutettu suurin piirtein näiden [väitetiedoksiannon liitteessä 73] mainittujen ehdotusten mukaisesti" (ks. myös päätöksen 63 perustelukappaleen toinen kohta). Kun otetaan huomioon väitetiedoksiannon liitteen 73 yleissävy, sen, että Katzner pyysi Fides-tietojenvaihtojärjestelmän muuttamista, on katsottava merkitsevän, ettei järjestelmä mahdollistanut markkinaosuuksien kehityksen ja/tai seisokkiaikojen riittävää valvontaa, joten järjestelmää oli paranneltava paremman valvonnan varmistamiseksi.

164 Kun otetaan huomioon nämä todisteet ja se, että komissio on aiheellisesti katsonut kantajan osallistuneen seisokkeja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön ja markkinaosuuksia koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön PWG:ssä, kanneperuste on hylättävä.

Päätöksen 2 artiklan kumoamista koskeva vaatimus

Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut

165 Kantaja väittää ensisijaisesti, että päätöksen 2 artikla on tulevaisuudessa tapahtuvaa tietojen vaihtoa koskevan kiellon osalta muotoiltu niin epätarkaksi ja yleiseksi, että on mahdoton arvioida, minkätyyppisiä tietoja tulevaisuudessa voi lainmukaisesti vaihtaa. Kantajan mukaan näyttää siltä, että melkein kaikkien tietojenvaihtojärjestelmien voitaisiin katsoa kuuluvan tämän kiellon alaisuuteen.

166 Lisäksi kantaja toteaa, että päätöksen 2 artiklalla ei ole kohdetta siltä osin kuin se koskee sellaisia toimenpiteitä, joista luovuttiin, kun tietojenvaihtojärjestelmä organisoitiin uudelleen ja perustettiin CEPI-Cartonboard-niminen yhteenliittymä (ks. päätöksen 106 perustelukappale).

167 Toissijaisesti kantaja vaatii, että päätöksen 2 artikla on kumottava siltä osin kuin siinä kielletään kaikki sellaisten yhdistettyjenkin tietojen vaihto, jotka koskevat uusien tilausten ja tilauskantojen tilaa, eli puhtaasti tilastollisten tietojen vaihto (ks. komission tiedonanto yritysten välistä yhteistyötä koskevista sopimuksista, päätöksistä ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista [EYVL 1968, C 75, s. 3, oikaisu EYVL 1968, C 84, s. 14] ja Seitsemäs kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus, 7 kohta).

168 Kantajan mukaan tällaisten tietojen vaihto ei kuitenkaan loukkaa periaatetta, jonka mukaan kunkin taloudellisen toimijan on määritettävä itsenäisesti se politiikka, jota se aikoo markkinoilla noudattaa (asia T-4/89, BASF v. komissio, tuomio 17.12.1991, Kok. 1991, s. II-1523, 240 kohta). Puhtaasti historiallisten, ei yksilöitävissä olevien tietojen vaihto on perustamissopimuksen vastaista vain, jos siihen liittyy yritysten välistä pidemmälle menevää yhteistyötä.

169 Lopuksi kantaja väittää, että päätöksen 2 artikla vaikuttaa siihen, miten CEPI-Cartonboardin komissiolle tekemä tietojenvaihtojärjestelmää koskeva ilmoitus ratkaistaan. Kun tällainen ilmoitus on tehty, komission on tarkastettava, täyttyvätkö poikkeusluvan edellytykset. Kantajan mukaan CEPI-Cartonboardin ilmoittama tietojenvaihtojärjestelmä koskee nimenomaan juuri uusien tilausten ja tilauskantojen tilaa koskevien historiallisten tietojen vaihtoa.

170 Komissio kiistää, että tulevaisuudessa tapahtuvaa tietojen vaihtoa koskeva kielto olisi liian epätarkka. Komission mukaan riittää, että päätöksen päätösosassa ja perusteluosassa todetaan, mitä on se kilpailunvastainen toiminta, joka on lopetettava (yhdistetyt asiat 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 ja 114/93, Suiker Unie ym. v. komissio, tuomio 16.12.1975, Kok. 1975, s. 1663, 122-124 kohta). Komission mukaan päätöksen 2 artiklan ensimmäisen kohdan a-c alakohdassa on yksityiskohtainen kuvaus siitä, minkätyyppistä tietojen vaihtoa ei voida sallia. Päätöksen 61-68, 105 ja 106 perustelukappaleessa on lisäksi yksityiskohtainen selvitys vaihdettuja tietoja koskevista tosiasiatoteamuksista. Päätöksessä on komission mukaan vielä tarkka kuvaus niistä kilpailua rajoittavista vaikutuksista, joita tietojen vaihdolla on ollut kilpailuolosuhteisiin (päätöksen 134 ja 166 perustelukappale). Komission mukaan kiellon soveltamisala ilmenee selvästi, kun päätöksen 2 artikla luetaan yhdessä päätöksen perusteluosan kanssa.

171 Komission mukaan päätöksen 2 artiklan toisessa ja kolmannessa kohdassa on vain selityksiä, jotka koskevat sitä, minkä tyyppinen tietojen vaihto on sallittua.

172 Komissio kiistää myös sen, että kiellon soveltamisala olisi liian laaja. Tietojenvaihtojärjestelmä oli perustamissopimuksen 85 artiklan vastainen sen jälkeenkin, kun siihen oli tehty ne muutokset, joista PWG oli päättänyt 27.11.1991 (päätöksen 105 ja 106 perustelukappale). Tietojen vaihtoa arvioitaessa on komission mukaan otettava huomioon alan korkea keskittymisaste sekä yritysten hyvät tiedot muiden yritysten rakenteesta ja politiikasta, mikä johtuu aikaisemmasta yhteistyöstä PG Paperboardissa. Jäljellä olevien kilpailumahdollisuuksien säilyminen keskittyneillä markkinoilla riippuu pääasiallisesti siitä, että tärkeimmät tarjoajat ovat epävarmoja markkinatilanteesta ja että ne pitävät omat tietonsa siitä salassa. Tilauskantoja koskevien tietojen vaihto lyhyin aikavälein tekee markkinat luonnottomasti niin läpinäkyviksi, että vielä jäljellä olevia kilpailumahdollisuuksia ei loppujen lopuksi voida hyödyntää.

173 Uusia tilauksia koskevien tilastojen viikoittainen vaihto yhdessä kapasiteettiraporttien kanssa mahdollistaisi komission mukaan alan kapasiteetin käytön selville saamisen ja tuotantoseisokkien suunnittelemisen koko alan tasolla. Tuottajat pystyisivät näin säilyttämään tarjonnan ja kysynnän tasapainon ja estämään hintojen laskun kysynnän vähetessä. Näitä vaikutuksia olisi havaittavissa, vaikkeivät tiedot olisi yksilöitävissä tai vaikka ne koskisivat jo toimitettuja tilauksia. Komissio on omasta mielestään aiheellisesti katsonut, että uusien tilausten tilaa sekä tilauskantojen tilaa koskevien yhdistettyjenkin tietojen vaihto on perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaista, koska tämä päätelmä vastaa asian tutkinnan aikana saatuja tietoja.

174 Lopuksi komissio toteaa CEPI-Cartonboard-nimisen yhteenliittymän ilmoittamasta tietojenvaihtojärjestelmästä, että se on eri järjestelmä kuin päätöksen kohteena ollut järjestelmä, koska CEPI-Cartonboard on tehnyt muutoksia järjestelmäänsä ottaakseen huomioon komission varaukset. Sitä, voidaanko tälle järjestelmälle myöntää poikkeuslupa, ei komission näin ollen tarvitse käsitellä tämän menettelyn yhteydessä.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

175 Päätöksen 2 artiklassa määrätään seuraavaa:

"Edellä 1 artiklassa mainittujen yritysten on välittömästi lopetettava edellä mainitut kilpailusääntöjen rikkomiset, elleivät ne ole sitä jo tehneet. Niiden on kartonkialan toiminnassaan vastedes oltava tekemättä sopimuksia ja noudattamatta yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joilla voi olla sama tai samanlainen tarkoitus tai vaikutus, mukaan luettuna kaikki sellainen kaupallisten tietojen vaihto

a) jonka avulla siihen osallistuvat voivat suoraan tai epäsuorasti saada tietoja muiden tuottajien tuotannosta, myynnistä, tilauskannoista, koneiden käyttöasteista, myyntihinnoista, kustannuksista tai markkinointisuunnitelmista,

b) jonka avulla edistetään, helpotetaan tai rohkaistaan alan yhteistä reagointia hintojen osalta tai tuotannon valvontaa, vaikkei mitään yrityskohtaisia tietoja ilmaistaisikaan,

tai

c) joka mahdollistaa sen, että asianomaiset yritykset voivat seurata minkä tahansa hintaa tai markkinaosuuksien jakoa yhteisössä koskevan nimenomaisen tai hiljaisen sopimuksen täytäntöönpanoa tai noudattamista.

Kaikkia sellaisia yleisten tietojen vaihtoa koskevia järjestelmiä, joihin ne ovat liittyneet, kuten Fides-järjestelmää tai sen seuraajaa, on hallinnoitava siten, että sen ulkopuolelle on jätettävä paitsi sellaiset tiedot, joista voidaan saada selville yksittäisten tuottajien toiminta, myös kaikki uusien tilausten ja tilauskantojen tilaa sekä tuotantokapasiteetin suunniteltua käyttöastetta koskevat tiedot (näissä tapauksissa silloinkin, kun tiedot yhdistetään) tai kunkin koneen tuotantokapasiteettia koskevat tiedot.

Tämäntyyppisissä tietojenvaihtojärjestelmissä saa kerätä ja levittää ainoastaan sellaisia tuotantoa ja myyntiä koskevia yhdistettyjä tilastotietoja, joita ei voida käyttää edistämään tai helpottamaan yhteistä toimintaa alalla.

Yritysten on pidättäydyttävä myös kaikesta sellaisesta tietojen vaihdosta, jolla on merkitystä kilpailulle ja jota ei ole erikseen sallittu, sekä kaikista kokouksista tai muusta yhteydenpidosta vaihdettujen tietojen merkityksen tai sen tutkimiseksi, miten ala tai yksittäinen tuottaja mahdollisesti tai todennäköisesti reagoi näihin tietoihin.

Tarvittavien muutosten tekemiseksi mahdollisesti olemassa oleviin tietojenvaihtojärjestelmiin annetaan kolmen kuukauden määräaika, joka alkaa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta."

176 Kuten päätöksen 165 perustelukappaleesta ilmenee, päätöksen 2 artiklasta on päätetty asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohdan nojalla. Tämän säännöksen nojalla komissio voi todettuaan, että esimerkiksi perustamissopimuksen 85 artiklaa rikotaan, päätöksellään määrätä yritykset, joita asia koskee, lopettamaan tällaisen rikkomisen.

177 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sovellettaessa asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohtaa yritystä voidaan kieltää jatkamasta tiettyjä lainvastaisiksi todettuja toimintoja, menettelytapoja tai tilanteita (yhdistetyt asiat 6/73 ja 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano ja Commercial Solvents v. komissio, tuomio 6.3.1974, Kok. 1974, s. 223, 45 kohta; Kok. Ep. II, s. 229 ja yhdistetyt asiat C-241/91 P ja C-242/91 P, RTE ja ITP v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. I-743, 90 kohta) mutta myös kieltää alkamasta toimia samalla tavalla myöhemmin (asia T-83/91, Tetra Pak v. komissio, tuomio 6.10.1994, Kok. 1994, s. II-755, 220 kohta).

178 Koska asetuksen N:o 17 3 artiklan 1 kohtaa on sovellettava suhteessa todettuun rikkomiseen, komissiolla on toimivalta määrätä niiden velvoitteiden laajuudesta, joita asianomaisille yrityksille asetetaan, jotta rikkominen saataisiin loppumaan. Yrityksille asetetut velvoitteet eivät kuitenkaan saa ylittää sitä, mikä on asianmukaista ja tarpeellista tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli asiassa rikottujen sääntöjen mukaisen laillisen oikeustilan palauttamiseksi (em. yhdistetyt asiat RTE ja ITP v. komissio, tuomion 93 kohta; vastaavasti asia T-7/93, Langnese-Iglo v. komissio, tuomio 8.6.1995, Kok. 1995, s. II-1533, 209 kohta ja asia T-9/93, Schöller v. komissio, tuomio 8.6.1995, Kok. 1995, s. II-1611, 163 kohta).

179 Kantajan väitteestä, jonka mukaan komissio on tehnyt oikeudellisen virheen päättäessään päätöksen 2 artiklasta ratkaisematta sitä, onko CEPI-Cartonboard-nimisen yhteenliittymän ilmoittama tietojenvaihtojärjestelmä yhteensoveltuva 85 artiklan kanssa, on todettava, että tämän yhteenliittymän 6.12.1993 tekemä ilmoitus koski uutta tietojenvaihtojärjestelmää, joka on eri kuin se, jota komissio ta