Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Jacobs 16 päivänä tammikuuta 1997. - Dimossia Epicheirissi Ilektrismou (DEI) vastaan Efthimios Evrenopoulos. - Ennakkoratkaisupyyntö: Dioikitiko Efeteio Athinon - Kreikka. - Sosiaalipolitiikka - Mies- ja naispuoliset työntekijät - Tasa-arvoinen kohtelu - EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan tai direktiivin 79/7/ETY sovellettavuus - Julkisen sähköyrityksen vakuutusjärjestelmä - Jälkeenjääneen eläke - Euroopan unionista tehdyn sopimuksen liitteenä oleva pöytäkirja N:o 2 - Asian vireille saattamisen käsite. - Asia C-147/95.



Oikeustapauskokoelma 1997 sivu I-02057



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 2 Käsiteltävänä oleva asia, josta Dioikitiko Efeteio Athinon on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, koskee Efthimios Evrenopoulosin nostamaa leskeneläkettä koskevaa kannetta Evrenopoulosin edesmenneen vaimon entistä työnantajaa Dimosia Epicheirisi Ilektrismoua (julkinen sähköyritys, jäljempänä DEI) vastaan. Evrenopoulos katsoo joutuneensa sukupuoleen perustuvan syrjinnän kohteeksi, koska hän ei saa sellaista leskeneläkettä, johon hänen asemassaan oleva naisleski olisi oikeutettu. Lisäksi hän katsoo, että tällainen syrjintä on perustamissopimuksen 119 artiklan vastaista. Asia koskee näin ollen jälleen 119 artiklan sovellettavuutta ammatillisiin eläkejärjestelmiin.

3 Perustamissopimuksen 119 artiklassa, jossa ilmaistun periaatteen mukaan miesten ja naisten on saatava samasta työstä sama palkka, määritellään "palkan" tarkoittavan "tavallista perus- tai vähimmäispalkkaa ja muuta korvausta, jonka työntekijä suoraan tai välillisesti saa työnantajaltaan työstä tai tehtävästä rahana tai luontoisetuna".

4 Vuonna 1976 yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Defrenne vastaan Sabena(1) antamassaan tuomiossa, että periaatteeseen voidaan vedota kansallisissa tuomioistuimissa. Vuonna 1990 yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Barber(2) antamassaan tuomiossa, että sopimusperusteisesti soveltamisalan ulkopuolelle jätetyt ammatilliset eläkejärjestelmät kuuluvat 119 artiklan soveltamisalaan siten, että erilaiset eläkeikää koskevat säännökset ovat kiellettyjä. Lopulta vuonna 1994 asiassa Beune(3), johon palaan tarkemmin jäljempänä, yhteisöjen tuomioistuimen oli pohdittava, voidaanko 119 artiklaa soveltaa sellaisiin virkamiesten lakisääteisiin eläkejärjestelmiin, jotka muistuttavat tietyiltä osin yksityisiä ammatillisia eläkejärjestelmiä.

Kansalliset säännökset

5 Ennakkoratkaisupyynnössä DEI on kuvailtu omaa lajiaan (sui generis) olevaksi julkiseksi elimeksi, joka on oikeushenkilö ja joka on useimmissa yhteyksissä yksityisoikeudellinen laitos, kuten sen toimiessa työnantajana. Sen henkilökunta on vakuutettu Dimosia Epicheirisi Ilektrismoun henkilökunnan vakuuttamisesta annetun lain nro 4491/1966 mukaan.(4) Tämän lain mukaan DEI vastaa ja huolehtii henkilökuntansa sosiaaliturvasta; tässä ominaisuudessa se on julkisoikeuden alainen. Henkilökunnan sosiaaliturvan järjestämisestä vastaa DEI:n hallituksen päätöksellä perustettu erityisyksikkö; päätös on julkaistu hallituksen virallisessa lehdessä. Lain 1 §:ssä tätä yksikköä kutsutaan vakuutusyksiköksi. Kaikki ne, joilla on yhteys DEI:hin työsuhteen tai työstä maksettavan korvauksen perusteella, sekä heidän perheenjäsenensä kuuluvat vakuutusjärjestelmään pakollisesti ja täysin oikeusvaikutuksin (lain 2 §). Vakuutusjärjestelmä kattaa eläkkeet, sairausvakuutuksen ja toimeentulotuen (3 §). Lailla perustettiin myös 11-jäseninen vakuutusneuvosto, joka muun muassa i) vahvistaa vakuutukseen oikeuttavat ajanjaksot, ii) tekee päätökset lakiin perustuvien etuuksien myöntämisestä ja iii) tekee DEI:n hallitukselle ehdotukset tarpeellisista toimenpiteistä DEI:n henkilökunnalle lailla vahvistetun vakuutusturvan parantamiseksi (4 §). DEI:n vakuutusjärjestelmäänsä varten käytettävissä olevat varat koostuvat vakuutettujen ja eläkeläisten maksuista. Nämä varat "osoitetaan DEI:lle, joka vastaa tässä laissa säädetyn vakuutusjärjestelmän kustannuksista ja yleisistä velvoitteista" (7 §). Eläkkeen suuruus lasketaan viimeisen työssäolovuoden aikana maksettujen palkkojen perusteella ja suoraan työssäoloajan perusteella: eläkkeen myöntämiseen vaadittu vakuutuskausi vastaa työssäoloaikaa DEI:n palveluksessa (8 §). Kreikan hallitus esittää kuitenkin kirjallisissa huomautuksissaan, että myös muualla julkisella sektorilla täyttyneet vakuutuskaudet (esimerkiksi valtion tai julkisoikeudellisten yhtiöiden palveluksessa olo taikka asevelvollisuusaika) otetaan huomioon.

6 Käsiteltävä asia koskee lain 9 §:n 1 momentin a kohtaa. Siinä säädetään seuraavaa:

"Eläkeläisen tai vakuutetun henkilön kuoltua - - naispuolinen leski tai naispuolisen vakuutetun kuoltua sellainen miespuolinen leski, joka on varaton ja täysin työkyvytön ja jonka toimeentulo on ollut vainajasta riippuvainen viiden tämän kuolemaa edeltävän vuoden ajan, on oikeutettu eläkkeeseen."

Pääasian käsittelyn vaiheet

7 Valtion palveluksessa oleva lakimies Evrenopoulos haki 23.1.1989 päivätyllä kirjeellään DEI:n henkilökunnan vakuutusasioita hoitavalta johtajalta DEI:stä eläkkeellä olleen vaimonsa kuoleman johdosta leskeneläkettä. Vaatimus käsiteltiin useissa eri valitusasteissa, mitä on kuvattava jossain määrin yksityiskohtaisesti, jotta erästä yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyä ennakkoratkaisukysymystä voidaan arvioida (ja jotta siihen voidaan vastata).

8 Aluksi kirjeeseen ei vastattu, ja 12.6.1989 Evrenopoulos nosti Dioikitiko Protodikeio Athinonissa kanteen vaatimuksensa implisiittisestä hylkäämisestä. Kanne on ilmeisesti nostettu säädetyssä määräajassa. DEI:n henkilökunnan vakuutuksia hoitava johtaja hylkäsi Evrenopoulosin hakemuksen 21.9.1989 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että Evrenopoulos ei täyttänyt lain 9 §:n 1 momentin a kohdassa asetettuja leskeneläkkeen myöntämisen edellytyksiä.

9 Dioikitiko Protodikeio Athinon hylkäsi Evrenopoulosin kanteen 26.11.1990 antamallaan tuomiolla nro 8361/90 sillä perusteella, että Evrenopoulos ei ollut ensin valittanut 21.9.1989 tehdystä päätöksestä DEI:n vakuutusneuvostolle. Koska johtaja ei ollut ilmoittanut hänelle tällaisen valituksen mahdollisuudesta, tuomioistuin kuitenkin myönsi Evrenopoulosille kolmen kuukauden määräajan tuomion tiedoksiannosta lukien tämän vaatimuksen täyttämistä varten. Evrenopoulos teki 4.2.1991 valituksen DEI:n vakuutusneuvostolle; valitus hylättiin 26.3.1991 tehdyllä päätöksellä niillä samoilla perusteilla, jotka sisältyivät johtajan päätökseen. Evrenopoulos riitautti menestyksellisesti johtajan päätöksen 2.5.1991 Dioikitiko Protodikeio Athinonissa nostamallaan kanteella. Dioikitiko Protodikeio Athinon päätti, että Evrenopoulosilla on Kreikan perustuslain 4 ja 116 §:ssä ja yhteisön oikeudessa vahvistetun sukupuolten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen nojalla oikeus leskeneläkkeeseen.

10 DEI valitti 12.6.1992 tästä päätöksestä nyt ennakkoratkaisua pyytävään Dioikitiko Efeteio Athinoniin. DEI väittää muun muassa, että valituksenalaisessa päätöksessä on katsottu virheellisesti lain 9 §:n 1 momentin a kohdan olevan yhteisön oikeuden vastainen; DEI yrittää muun muassa vedota miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin(5) 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaiseen poikkeukseen.

11 Kuultuaan nämä perustelut Dioikitiko Efeteio Athinon päätti saattaa tämän asian yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi. Se haluaa vastauksen seuraaviin kysymyksiin:

"1) Onko DEI:n vakuutusjärjestelmä sellaisena kuin se on kuvattu edellä 2 kohdassa ammatillinen vai lakisääteinen järjestelmä?

2) Sovelletaanko tähän järjestelmään ja erityisesti sen mukaisiin jälkeen jääneiden etuuksiin EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa tai direktiiviä 79/7/ETY?

3) Onko lain nro 4491/1966 9 §:n 1 momentin a kohdan edellä mainittu säännös perustamissopimuksen 119 artiklan vastainen?

4) Voidaanko säännös pitää voimassa jonkin toisen yhteisön oikeussäännön perusteella?

5) Sovelletaanko perustamissopimuksen 119 artiklaa tässä asiassa, kun otetaan huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen liitteenä oleva pöytäkirja N:o 2 ja se seikka, että toisaalta vastaaja on nostanut alun perin kanteen ennen 17.5.1990, eli 12.6.1989, mutta että toisaalta Dioikitiko Protodikeio Athinon on hylännyt hänen kanteensa tuomiolla nro 8361/1990 sillä perusteella, että hän ei ollut tehnyt (kanteen luontoista) valitusta henkilöstön vakuutusasioita hoitavan johtajan päätöksestä, antaen hänelle tuomiossa kolmen kuukauden määräajan tällaisen valituksen tekemiselle?

6) Jos kolmanteen ja viidenteen kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko miespuolinen leski, joka ei saa lesken eläkettä eikä muitakaan etuuksia kyseisen säännöksen [lain 4491/1966 9 §:n 1 momentin a kohta] nojalla, saada lesken eläkettä ja etuuksia samoilla edellytyksillä kuin naispuoliset lesket?"

12 DEI ja Evrenopoulos sekä Kreikka, Yhdistynyt kuningaskunta ja komissio esittivät kirjallisia huomautuksia, ja ne olivat kaikki myös istunnossa edustettuina.

Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys

13 Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellä on tarkoitus saada selville, kuuluuko DEI:n eläkejärjestelmän kaltainen jälkeen jääneen etuja koskeva eläkejärjestelmä perustamissopimuksen 119 artiklan tai direktiivin 79/7/ETY soveltamisalaan.(6)

14 Näihin kysymyksiin annettava vastaus vaikuttaa selvältä olemassaolevan oikeuskäytännön perusteella, erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Beune antaman tuomion perusteella.(7) Tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuin käsitteli samankaltaista kysymystä, joka liittyi hollantilaisten virkamiesten lakisääteiseen eläkejärjestelmään. Yhteisöjen tuomioistuin tutki antamani ratkaisuehdotuksen mukaisesti eri arviointiperusteiden merkitystä arvioitaessa sitä, oliko kyseessä olleita etuuksia pidettävä perustamissopimuksen 119 artiklan mukaisena palkkana.(8) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että sellaiset perusteet, kuten i) järjestelmän lakisääteinen luonne, ii) se, perustuuko järjestelmä työnantajan ja työntekijöiden väliseen sopimukseen, iii) eläke-etuuksien täydentävä luonne, iv) järjestelmän rahoitus- ja hallintojärjestelyt ja v) se, onko järjestelmä varattu tietylle työntekijäryhmälle, eivät ole sinänsä ratkaisevia määritettäessä, kuuluuko järjestelmä 119 artiklan soveltamisalaan. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi seuraavasti:(9)

"Kaiken edellä esitetyn perusteella ainoa mahdollinen ratkaiseva peruste on se, onko eläke maksettu työntekijälle hänen ja hänen entisen työnantajansa välisen työsuhteen perusteella eli 119 artiklan sanamuodon mukaisen työtä koskevan arviointiperusteen nojalla."

15 Yhteisöjen tuomioistuin katsoi lisäksi, ettei edes tätä perustetta voida pitää riittävänä, koska lakisääteisten sosiaaliturvajärjestelmien perusteella maksetuissa eläkkeissä voidaan ottaa aikaisemman työsuhteen perusteella maksettu palkka huomioon.(10) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi kuitenkin seuraavasti:(11)

"Sellaiset sosiaalipoliittiset, valtionhallintoon liittyvät tai eettiset arviot tai edes budjettiin liittyvät perusteet, jotka ovat vaikuttaneet tai voineet vaikuttaa riidanalaisen järjestelmän kaltaiseen järjestelmään, josta kansallinen lainsäätäjä on säätänyt, eivät voi olla ratkaisevia, jos eläke koskee ainoastaan tiettyä työntekijäryhmää, jos se myönnetään suoraan palveluksessaoloajan perusteella ja jos sen suuruus lasketaan virkamiehen viimeisen palkan perusteella. Julkisen työnantajan maksama eläke on siten kokonaisuudessaan rinnastettavissa yksityisen työnantajan entisille työntekijöilleen maksamaan eläkkeeseen."

16 Samalla tavoin katsoin asiassa Beune antamassani ratkaisuehdotuksessa, että todella ratkaiseva tekijä on se, että työntekijän eläkeoikeus perustuu työsuhteeseen ja että sitä voidaan pitää hänen palkkansa osana, vaikkakin myöhemmin maksettavana.(12)

17 Mielestäni kansallisen tuomioistuimen yhteisöjen tuomioistuimelle DEI:n järjestelmästä antaman kuvauksen perusteella ei ole epäilystäkään siitä, että järjestelmän mukainen DEI:n henkilökunnan eläkeoikeus perustuu työntekijöiden työsuhteisiin ja että etuudet kuuluvat siten perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan. Järjestelmä, eläke-etuudet mukaan lukien, on varattu DEI:n työntekijöille ja heidän perheilleen. Siten eläke koskee ainoastaan tiettyä työntekijäryhmää. Lisäksi se myönnetään suoraan, ja sen suuruus lasketaan työntekijän viimeisen palkan perusteella. Eläke rahoitetaan työntekijöiden ja eläkeläisten sekä työnantajan suorittamilla maksuilla. Sen vuoksi on selvää, että eläkettä on pidettävä myöhemmin maksettavana palkkana.

18 Sillä, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat etuudet ovat lesken etuuksia, ei ole merkitystä. Myös oikeus näihin etuuksiin perustuu työsuhteeseen, ei lesken ja hänen työnantajansa, vaan lesken edesmenneen vaimon ja tämän entisen työnantajan väliseen työsuhteeseen. Asiassa Coloroll(13) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että sekä työntekijät että heidän jälkeen jäävänsä voivat vedota 119 artiklan välittömään oikeusvaikutukseen.

19 DEI ja Kreikan hallitus katsovat kuitenkin, etteivät etuudet kuulu 119 artiklan soveltamisalaan. Tämän kantansa tueksi ne viittaavat useisiin muihin arviointiperusteisiin, erityisesti i) etuuksien lakisääteiseen luonteeseen, ii) siihen, että etuuksien suuruutta ei määritetä työmarkkinaosapuolten sopimuksella eikä työnantajan yksipuolisella päätöksellä, iii) siihen, että etuudet eivät täydennä sosiaaliturvaan kuuluvaa yleistä eläkejärjestelmää, ja iv) järjestelmän rahoitukseen. Yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin tarkasteli näitä perusteita asiassa Beune antamassaan tuomiossa ja hylkäsi ne. Käsiteltävänä oleva asia todella osoittaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Beune omaksuman tarkastelutavan olennaiset seikat: jos pääperusteena ei pidettäisi työsuhdetta, olisi äärimmäisen vaikeaa, kuten olisi ollut asiassa Beune, määritellä edellä esitettyjen eri arviointiperusteiden nojalla, ovatko käsiteltävänä olevat etuudet palkkaa.

20 Useat käsiteltävässä asiassa esitetyt erityisperusteet eivät ole vakuuttavia. DEI ja Kreikan hallitus korostavat, että eläke-etuuksien taso ei perustu mihinkään DEI:n ja sen työntekijöiden väliseen sopimukseen, vaan se määräytyy suoraan lain nojalla. Tämä voi pitää paikkansa, mutta koska etuudet lasketaan viimeisen työssäolovuoden aikana järjestelmään suoritettujen maksujen perusteella, asialla on selvä yhteys palkkaneuvotteluihin yleensä: maksut vahvistetaan prosenttimääräisinä työntekijöiden palkoista, ja voidaan olettaa, että työntekijät ovat tietoisia siitä, mikä vaikutus palkanmuutoksella voi olla tuleviin eläke-etuuksiin.

21 En hyväksy myöskään väitettä, jonka mukaan, siltä osin kuin järjestelmä rahoitetaan työntekijöiden itse suorittamilla maksuilla, työnantaja ei rahoita sitä, ja se ei ole osa työntekijöiden palkkaa. Koska työntekijöiden maksu on vahvistettu prosenttimääräisenä heidän palkastaan, se on tästä palkasta riippuvainen seikka ja siten välillisesti palkan osa. Kun DEI:n työntekijä saa viimeisenä työssäolovuotenaan sellaisen palkankorotuksen, joka vaikuttaa hänen eläkejärjestelmään suorittamiinsa maksuihin, se vaikuttaa hänen eläkkeensä suuruuteen.

22 Mielestäni ei ole tarpeen tutkia kaikkia tästä seikasta esitettyjä perusteluja, koska, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan puolesta todettiin istunnossa, niillä pyritään aloittamaan uudelleen se tieteellinen keskustelu, joka päätettiin asiassa Beune annetulla tuomiolla; asia Beune oli yksi useista 119 artiklan soveltamista ammatillisiin eläkejärjestelmiin koskevista asioista, ja yhteisöjen tuomioistuin ratkaisi sen täysistunnossa asian erittäin syvällisen arvioinnin jälkeen. Tämän keskustelun uudelleen aloittaminen on mielestäni tarpeetonta, ja sillä aiheutettaisiin oikeudellista epävarmuutta.

23 Tämän vuoksi totean, että DEI:n eläkejärjestelmän kaltaisen eläkejärjestelmän, johon sisältyy jälkeen jääneen etuuksia, on katsottava kuuluvan perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.

Kolmas, neljäs ja kuudes ennakkoratkaisukysymys

24 Kansallinen tuomioistuin haluaa näillä kysymyksillään ennen kaikkea tietää, että jos järjestelmä kuuluu 119 artiklan soveltamisalaan, onko edesmenneiden entisten työntekijöiden mies- ja naispuolisten leskien erilainen kohtelu yhteensopiva tämän määräyksen kanssa, ja jos järjestelmä ei kuulu sen soveltamisalaan, onko miesleskellä oikeus eläkkeeseen ja jälkeen jääneen etuuksiin samoilla edellytyksillä kuin naisleskellä.

25 Vastaukset näihin kysymyksiin ovat selviä. Kolmannen kysymyksen osalta asiassa Defrenne vastaan Sabena annetusta tuomiosta lähtien on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaista, että kaikki suora syrjintä, mukaan lukien erityisesti sellainen syrjintä, "joka perustuu lain säännöksiin - - ja joka voidaan havaita pelkästään tilanteen oikeudellisella arvioinnilla",(14) on kiellettyä. Lain 9 §:n 1 momentin a kohdassa vahvistettu ero mies- ja naisleskien kohtelussa on oppikirjaesimerkki tällaisesta suorasta syrjinnästä.

26 Lisäksi neljänteen kysymykseen annettavan vastauksen osalta on selvää, ettei riidanalaisen säännöksen voimassaoloa voida perustella millään muulla yhteisön säännöksellä. Perustamissopimuksessa ei määrätä sellaisista 119 artiklan poikkeuksista, joilla voisi olla tällainen vaikutus, ja on sanomattakin selvää, että yhteisön lainsäädännössä - direktiivin 79/7/ETY 7 artiklan 1 kohdan c alakohta mukaan lukien - ei voida periaatteessa säätää tällaisista poikkeuksista.

27 Kuudes kysymys (edellytetäänkö 119 artiklassa, että mieslesken pitää saada etuuksia samoilla edellytyksillä kuin naislesket) on ilmeisesti esitetty sen vuoksi, että DEI on väittänyt, että jos riidanalainen säännös on syrjivä, se on Kreikan oikeuden mukaan perustuslain vastainen ja niin nais- kuin miesleskiin nähden pätemätön. Tämä ei kuitenkaan ole yhteisön oikeudessa vahvistettu kanta. Asiassa Coloroll, jossa kysymystä oli käsitelty jonkin verran, yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kun syrjinnän on todettu olevan olemassa, ja niin kauan kuin tasa-arvoisen kohtelun saavuttamiseksi ei ole toteutettu toimenpiteitä, "ainoa oikea tapa toimia 119 artiklan mukaisesti on myöntää huonommassa asemassa olevalle henkilöryhmälle samat edut kuin ne, joita etuoikeutetulla henkilöryhmällä on".(15) On muistettava, että tämä asia ei koskenut ainoastaan työntekijöiden oikeuksia, vaan myös jälkeen jääneiden eläkkeitä.

28 Katson tämän vuoksi, että kolmanteen, neljänteen ja kuudenteen kysymykseen on vastattava seuraavasti:

i) pääasiassa kyseessä olevan kaltainen erilainen nais- ja miesleskien kohtelu on perustamissopimuksen 119 artiklan vastainen;

ii) millään muulla yhteisön oikeussäännöllä ei voida perustella sen voimassaoloa; ja

iii) siltä osin kuin tasa-arvoisen kohtelun saavuttamiseksi tarkoitettuja toimia ei ole toteutettu, ainoa oikea tapa toimia 119 artiklan mukaisesti on myöntää miesleskelle oikeus leskeneläkkeeseen ja muihin jälkeen jääneen etuuksiin samoin edellytyksin kuin naisleskille.

Viides ennakkoratkaisukysymys

29 Viides kysymys koskee hankalampaa asiaa. Se juontaa juurensa asiassa Barber asetettuun tunnettuun ajalliseen rajoittamiseen. Asiassa Barber yhteisöjen tuomioistuin katsoi ensimmäistä kertaa, että perustamissopimuksen 119 artikla koskee sopimusperusteisesti soveltamisalan ulkopuolelle jätettyjen yksityisten ammatillisten eläkejärjestelmien perusteella maksettuja eläkkeitä, ja pakottavista oikeusvarmuussyistä se rajoitti poikkeuksellisesti tuomionsa ajallisen vaikutuksen seuraavasti:(16)

"Tämän vuoksi on katsottava, että perustamissopimuksen 119 artiklan välittömään oikeusvaikutukseen ei voi vedota sellaisen eläkeoikeuden vaatimiseksi, jolla on oikeusvaikutus ennen tämän tuomion päivämäärää [17.5.1990], paitsi kun on kyse työntekijöistä tai heidän oikeudenomistajistaan, jotka ovat ennen tätä päivämäärää panneet vireille oikeudenkäynnin tai esittäneet vastaavan vaatimuksen asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti."

30 Tämän lausuman tarkka tulkinta antoi aiheen laajalle keskustelulle, ja yhteisöjen tuomioistuin selvensi tulkintaa asiassa Ten Oever antamallaan tuomiolla.(17) Tulkinta sisältyy nyt EY:n perustamissopimuksen pöytäkirjaan N:o 2, joka lisättiin Euroopan unionista annetulla sopimuksella ja jossa määrätään seuraavaa:

"Sovellettaessa 119 artiklaa korvauksena ei pidetä ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän mukaisia etuuksia, jos ja sikäli kuin niiden voidaan osoittaa olevan 17 päivää toukokuuta 1990 edeltävältä työskentelykaudelta, paitsi kun on kyse työntekijöistä tai heidän jälkeensä etuuteen oikeutetuista, jotka ovat ennen tätä ajankohtaa panneet vireille oikeudenkäynnin tai esittäneet vastaavan vaatimuksen asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti."

31 Käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse ajalliseen rajoittamiseen liittyvästä poikkeuksesta. Asioissa Coloroll ja Beune annettujen tuomioiden perusteella on selvää, että pöytäkirjaa sovelletaan periaatteessa Evrenopoulosin vaatimien etuuksien kaltaisiin etuuksiin. Asiassa Coloroll(18) yhteisöjen tuomioistuin vahvisti, että asiassa Barber asetettua ajallista rajoittamista sovelletaan jälkeen jääneiden eläkkeisiin, ja asiassa Beune yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että pöytäkirjaa sovelletaan asiassa kyseessä olleiden virkamiesten eläkkeisiin, joita on pidettävä pöytäkirjassa tarkoitettuina ammatillisen järjestelmän mukaisina etuuksina, sillä(19)

"vaikka tästä etuudesta on säädetty laissa, sillä suojellaan virkamiestä korkean iän tuomaa riskiä vastaan, ja se on työntekijän julkiselta työnantajalta saama työhön liittyvä korvaus, joka vastaa yksityisen työnantajan ammatillisen järjestelmän perusteella maksamaa korvausta".

Sama pätee mielestäni nyt käsiteltävänä olevan kaltaiseen mieslesken eläkkeeseen.

32 Ensi arviolta saattaa näyttää siltä, ettei tällaista kysymystä tarvitsisi ratkaista, koska Evrenopoulosin kannetta ei voida missään oloissa hylätä pöytäkirjan perusteella. Hän esitti alkuperäisen vaatimuksensa selvästi ennen 17.5.1990; hänen ensimmäinen kirjeensä on päivätty 23.1.1989, ja hän nosti kanteen 12.6.1989. Hänen asiaansa ei kuitenkaan ratkaistu kansallisissa tuomioistuimissa täysin mutkattomasti, kuten edellä on selostettu.(20)

33 Evrenopoulos ja komissio katsovat, että käsiteltävässä asiassa voidaan soveltaa ennen 17.5.1990 asian vireille panneita henkilöitä koskevaa poikkeusta.

34 Evrenopoulos katsoo, että hänen 12.6.1989 nostamansa kanne oli tuona ajankohtana täysin asiaa koskevien menettelysäännösten mukainen. Vastauksessaan yhteisöjen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen hän selosti huomattavan laajasti käsitystään näistä säännöksistä. Hän katsoo, että koska DEI:n henkilökunnan vakuutuksia hoitava johtaja ei vastannut hänen ensimmäiseen 23.1.1989 päivättyyn kirjeeseensä, hänen oli pakko ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin tietyn määräajan kuluessa, jota hän noudatti. Tämän jälkeen johtaja hylkäsi hänen vaatimuksensa tekemällään päätöksellä oikeudenkäynnin ollessa vireillä. Tätä päätöstä pidettiin alkuperäisen oikeudenkäynnin kohteena, mutta kanne jätettiin tutkimatta, koska Evrenopoulos ei ollut valittanut päätöksestä vakuutusneuvostolle. Dioikitiko Protodikeio Athinon katsoi kuitenkin Symvoulio tis Epikrateiasin (korkein hallinto-oikeus) oikeuskäytäntöä soveltaen, että johtajan olisi pitänyt ilmoittaa Evrenopoulosille mahdollisuudesta tehdä tällainen valitus säädetyssä kolmen kuukauden määräajassa, ja sen vuoksi tuomioistuin antoi hänelle mahdollisuuden tehdä näin kolmen kuukauden kuluessa tuomion tiedoksiantamisesta. Evrenopoulos käytti tätä tilaisuutta ja nosti 2.5.1991 uuden kanteen valituksensa hylkäämisestä.

35 Evrenopoulos katsoo erityisesti, että hänen ensimmäinen kanteensa ei ollut Kreikan lainsäädännön mukaan sellainen, että se olisi pitänyt jättää tutkimatta, ja että toisen kanteen nostaminen oli tarpeellista ainoastaan sen vuoksi, että DEI teki sopimattomaan aikaan nimenomaisen päätöksen hänen valituksensa hylkäämisestä. Evrenopoulosin huomautusten mukaan tämä päätös tai uuden kanteen nostaminen eivät tehneet tyhjäksi ensimmäisen kanteen vaikutuksia. Evrenopoulos katsoo, että koska ensimmäinen kanne otettiin tutkittavaksi, häneen olisi sovellettava "sellaisten henkilöiden hyväksi myönnettävää poikkeusta, jotka ovat nostaneet kanteen hyvissä ajoin oikeuksiensa turvaamiseksi".(21)

36 Komissio katsoo, että poikkeusta sovelletaan kaikkiin niihin työntekijöihin tai heidän oikeudenomistajiinsa, jotka tavalla tai toisella (hallinnollista tietä tai oikeusteitse) vetoavat 119 artiklan rikkomiseen ennen 17.5.1990. Käsiteltävänä olevassa asiassa sillä, että alkuperäinen kanne hylättiin menettelyllisistä syistä, ei ole merkitystä. Lopulta Evrenopoulosin kanne hyväksyttiin, ja se riittää.

37 DEI ja Yhdistynyt kuningaskunta katsovat kirjallisissa huomautuksissaan, ettei Evrenopoulosiin voida soveltaa ennen 17.5.1990 oikeudenkäynnin vireille panneita henkilöitä koskevaa poikkeusta. Tämä kanta esitettiin istunnossa myös Kreikan hallituksen puolesta.

38 DEI katsoo, että koska 12.6.1989 nostettu kanne ei ollut asiaa koskevien Kreikan lain menettelysäännösten mukainen, Evrenopoulos ei ole ennen 17.5.1990 "pannut vireille oikeudenkäyntiä tai esittänyt vastaavaa vaatimusta asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti".

39 Yhdistynyt kuningaskunta katsoo samalla tavalla kirjallisissa huomautuksissaan, ettei poikkeusta sovelleta silloin kun kanne on hylätty sillä perusteella, ettei oikeudenkäyntiä ole pantu kansallisten menettelysäännösten mukaisesti vireille. Vaatimuksen esittäjä, joka ei ole pannut ennen 17.5.1990 oikeudenkäyntiä lainmukaisesti vireille - esimerkiksi sen vuoksi, ettei hän ole noudattanut kansallisessa laissa kanteen nostamiselle säädettyä määräaikaa - ei ole eri asemassa kuin sellainen vaatimuksen esittäjä, joka ei ole pannut oikeudenkäyntiä ollenkaan vireille oikeuksiensa vaatimiseksi. Näyttää kuitenkin siltä, että Yhdistynyt kuningaskunta ei ole kirjallisten huomautustensa esittämisen aikoihin ollut täysin selvillä tapahtumien tosiasiallisesta kulusta, mitä ei ole täysin selostettu ennakkoratkaisupyynnössä, johon Yhdistyneen kuningaskunnan kirjalliset huomautukset perustuvat. Tuona ajankohtana näytti siltä, että Evrenopoulosin alkuperäinen kanne olisi hylätty sillä perusteella, ettei sitä ollut nostettu DEI:n henkilökunnan vakuutuksia hoitavan johtajan päätöksessä asetetussa kolmen kuukauden määräajassa.

40 Yhdistynyt kuningaskunta muutti istunnossa kantaansa tapahtumien kulusta Evrenopoulosin yhteisöjen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamaan vastaukseen sisältyvien tietojen perusteella, joista olen esittänyt edellä yhteenvedon. Yhdistyneen kuningaskunnan asiamies korostaa, että sellainen henkilö, joka on esittänyt vaatimuksen tai pannut oikeudenkäynnin vireille ennen asiassa Barber annetun tuomion päivämäärää, ei siten ole oikeutettu, jos hän häviää asian, nostamaan sen jälkeen uutta kannetta tämän päivämäärän jälkeen. Ajallinen rajoittaminen estää sen, että asiassa Barber annetun tuomion jälkeen esitettäisiin vaatimuksia, joilla olisi taannehtiva vaikutus, ja näin on oltava riippumatta siitä, onko vaatimuksen esittäjä pannut aikaisemmin vireille sellaisen oikeudenkäynnin, jossa hän on hävinnyt asian. Yhdistynyt kuningaskunta katsoo kuitenkin, että jos Evrenopoulos on Kreikan lain mukaan noudattanut koko ajan menettelysäännöksiä, kreikkalaisten tuomioistuinten sen jälkeen tekemiä päätöksiä voidaan hyvin pitää sellaisen oikeudenkäynnin vaiheina, joka alkoi alun perin vuonna 1989. Tämän perustelun nojalla Evrenopoulos ei olisi sidottu aikarajoitukseen.

41 Mielestäni on periaatteessa selvää, että sellainen ennen asiassa Barber annetun tuomion päivämäärää esitetty vaatimus, joka on esitetty täysin muotomääräysten vastaisesti siten, että tämän vaatimuksen jälkeen on esitettävä uusi vaatimus, ei voi kuulua asiassa Barber asetettuun rajoitukseen liittyvän poikkeuksen soveltamisalaan. Sekä asiassa Barber annettu tuomio että pöytäkirja viittaavat oikeudenkäynnin vireille panemiseen tai vastaavan vaatimuksen esittämiseen "asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti". On selvää, että tällaiset vaatimukset on esitettävä sovellettavien prosessisääntöjen mukaisesti. Jollei yhteisön oikeudessa ole säädetty erityisestä menettelystä, kuten käsiteltävässä asiassa, yhteisön oikeuteen perustuviin kanteisiin sovelletaan asiaankuuluvia kansallisten oikeusjärjestysten säännöksiä (ottaen huomioon vaatimus, jonka mukaan tällaiset säännökset eivät saa olla epäedullisempia kuin säännökset, jotka koskevat vastaavia kansallisia kanteita, eikä niillä saa tehdä asiaan liittyvien yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien harjoittamista mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi).(22) Pelkästään se seikka, että asiassa Barber annetussa tuomiossa ja pöytäkirjassa sallitaan kyseisen poikkeuksen soveltaminen, ei voi johtaa siihen, että sellainen kanne pitäisi ottaa tutkittavaksi, joka jätettäisiin muutoin kansallisen lain mukaan tutkimatta.

42 Jäljelle jää kysymys siitä, miten näitä periaatteita on sovellettava käsiteltävänä olevan kaltaiseen asiaan. Mielestäni vastaus näyttää riippuvan siitä, onko kysymys sellaisesta tapahtumien sarjasta, jonka osa nyt kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävä asia on ja jossa on alun perin esitetty vaatimus asianmukaisesti ennen 17.5.1990.

43 On palautettava mieleen(23), että vaikka kansallinen alioikeus hylkäsi Evrenopoulosin ensimmäisen kanteen, se myönsi hänelle kolmen kuukauden määräajan valituksen tekemiseksi DEI:n vakuutusneuvostolle johtajan päätöksestä hylätä hänen alkuperäinen vaatimuksensa, ja Evrenopoulos teki tällaisen valituksen asianmukaisesti. Toisessa kanteessaan hän riitautti vakuutusneuvoston päätöksen, jolla hänen valituksensa oli hylätty. Kansallisen alioikeuden päätöksestä on nyt valitettu kansalliseen muutoksenhakutuomioistuimeen. Valituksen käsittelyssä ratkaistaan lopullisesti Evrenopoulosin alkuperäinen kanne, joka nostettiin ennen ratkaisevaa päivämäärää 17.5.1990. Toisin sanoen käsiteltävänä on se hallinnollinen päätös, jolla Evrenopoulosin valitus hänen alkuperäisen vaatimuksensa hylkäävästä päätöksestä on hylätty. Mielestäni tämä riittää osoittamaan, että tässä menettelyssä on kysymys ennen 17.5.1990 nostetusta kanteesta.

44 Lisäksi, vaikka kansallisia menettelysäännöksiä ei olisi noudatettu, kuten Kreikan hallitus väittää, se ei voi yhteisön oikeudessa estää ennen ratkaisevaa päivämäärää esitetyn vaatimuksen huomioon ottamista silloin, kun kansalliset tuomioistuimet ovat itse katsoneet, että tällainen menettelysäännösten rikkominen voidaan korjata, ja kun ne ovat valmiita tutkimaan alkuperäisen vaatimuksen sisällön.

45 Käsiteltävänä olevassa asiassa saattaa olla lisäksi kyse siitä, että Evrenopoulosin etuuksien epääminen johtaisi siihen, että eläkejärjestelmän annettaisiin hyötyä sen omasta lainvastaisesta menettelystä, koska näyttää siltä, että toinen kanne oli tarpeen nostaa sen vuoksi, että johtaja oli jättänyt vastaamatta ajoissa kirjallisesti ja että hän ei ollut ilmoittanut Evrenopoulosille valituksentekomahdollisuudesta vakuutusneuvostolle. Vaikkei näin olisikaan, katson kuitenkin, että Evrenopoulosin vaatimus on hyväksyttävä esittämilläni muilla perusteilla.

46 Tämä kanta on sitäkin perustellumpi, jos poikkeusta ei tulkita suppeasti niiden osalta, jotka ovat jo esittäneet vaatimuksen, mikä on mielestäni oikea lähestymistapa. Pikemminkin asiassa Barber asetettua ajallista rajoitusta on tulkittava ahtaasti, koska rajoitus poikkeaa tavanomaisista tulkintasäännöistä. En katso, että poikkeuksen laajalla tulkinnalla niiden hyväksi, jotka ovat esittäneet vaatimuksensa ennen tuomion päivämäärää, voitaisiin väheksyä oikeusvarmuuden tavoitetta, jolla ehkäistään se, että "oikeudellisia tilanteita, joiden vaikutukset ovat aiemmin lakanneet, saatettaisiin kyseenalaisiksi, jolloin voitaisiin takautuvasti horjuttaa monien sopimusperusteisesti soveltamisalan ulkopuolelle jätettyjen järjestelmien taloudellista tasapainoa".(24) On selvää, että joka tapauksessa ainoastaan harvat henkilöt voivat hyötyä tästä poikkeuksesta.

Ratkaisuehdotus

47 Tämän vuoksi Dioikitiko Efeteio Athinonin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin on mielestäni vastattava seuraavasti:

1) DEI:n vakuutusjärjestelmän kaltaisen eläkejärjestelmän mukaisesti maksetut etuudet, joihin niiden mukaiset jälkeen jääneille maksettavat etuudet kuuluvat, kuuluvat perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.

2) Järjestelmän säännös, jonka mukaan miesleskellä, jos vakuutettu oli nainen, ei ole oikeutta jälkeen jääneen eläkkeeseen, jollei hän ole varaton ja täysin työkyvytön ja jollei hänen toimeentulonsa ollut vainajasta riippuvainen viiden vuoden ajan ennen tämän kuolemaa, kun taas vastaavia säännöksiä ei ole rajoittamassa miespuolisen vakuutetun naispuolisen lesken oikeuksia, on ristiriidassa perustamissopimuksen 119 artiklan kanssa eikä sitä voida sallia minkään muunkaan yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen perusteella.

3) Siltä osin kuin tasa-arvoisen kohtelun saavuttamiseksi tarkoitettuja toimia ei ole toteutettu, miesleskillä on oltava oikeus eläkkeeseen ja muihin jälkeen jääneiden etuuksiin samoin edellytyksin kuin naisleskillä.

4) Saavuttaakseen tasa-arvoisen kohtelun ammatillisen eläkejärjestelmän mukaisen jälkeen jääneen eläkkeen osalta, siltä osin kuin etuudet perustuvat ajankohtaan ennen 17.5.1990, perustamissopimuksen 119 artiklan välittömään oikeusvaikutukseen voivat vedota ainoastaan sellaiset työntekijät tai heidän oikeudenomistajansa, jotka ennen tätä päivämäärää ovat sovellettavan kansallisen oikeuden mukaisesti nostaneet kanteen tuomioistuimessa tai tehneet vastaavan valituksen. Jos ennen tätä päivämäärää tehty valitus johtaa kanteen nostamiseen tuomioistuimessa ja jos kanteen käsittely keskeytyy ja sen jälkeen nostetaan uusi kanne, riittää, että tuomioistuimessa käsitellään asiaa, jonka tarkoituksena on saada ratkaisu alkuperäisestä valituksesta.

(1) - Asia 43/75, Defrenne v. Sabena, tuomio 8.4.1976 (Kok. 1976, s. 455).

(2) - Asia C-262/88, Barber, tuomio 17.5.1990 (Kok. 1990, s. 1889).

(3) - Asia C-7/93, Beune, tuomio 28.9.1994 (Kok. 1994, s. I-4471).

(4) - Helleenien tasavallan virallinen lehti A1.

(5) - EYVL 1979, L 6, s. 24.

(6) - Mainittu edellä alaviitteessä 5.

(7) - Mainittu edellä alaviitteessä 3.

(8) - Ks. sekä tuomion että julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 22 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

(9) - Tuomion 43 kohta.

(10) - Tuomion 44 kohta.

(11) - Tuomion 45 kohta.

(12) - Ks. julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 38 kohta.

(13) - Asia C-200/91, Coloroll, tuomio 28.9.1994 (Kok. 1994, s. I-4389).

(14) - Mainittu edellä alaviitteessä 1, tuomion 21 kohta.

(15) - Mainittu edellä alaviitteessä 13, tuomion 32 kohta.

(16) - Mainittu edellä alaviitteessä 2, tuomion 45 kohta.

(17) - Asia C-109/91, Ten Oever, tuomio 6.10.1993 (Kok. 1993, s. I-4879, 15-20 kohta).

(18) - Mainittu edellä alaviitteessä 13, tuomion 51-56 kohta.

(19) - Mainittu edellä alaviitteessä 3, tuomion 57 kohta.

(20) - Ks. edellä 7-9 kohta.

(21) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia Barber, tuomion 44 kohta.

(22) - Ks. asia 33/76, Rewe v. Landwirtschaftskammer Saarland, tuomio 16.12.1976 (Kok. 1976, s. 1989) ja asia 45/76, Comet v. Produktschap voor Siergewassen, tuomio 16.12.1976 (Kok. 1976, s. 2043).

(23) - Ks. edellä 7-9 kohta.

(24) - Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia Barber, tuomion 44 kohta.