Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Léger 3 päivänä helmikuuta 1998. - Baustahlgewebe GmbH vastaan Euroopan yhteisöjen komissio. - Muutoksenhaku - Tutkittavaksi ottaminen - Oikendenkäynnin kesto - Asian selvittämistoimet - Oikeus tutustua asiakirjoihin - Kilpailu - Kartellit ja muut yhteisjärjestelyt - Sakot. - Asia C-185/95 P.



Oikeustapauskokoelma 1998 sivu I-08417



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

1 Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö Baustahlgewebe GmbH (jäljempänä BStG tai valittaja) vaatii nyt käsiteltävänä olevassa valituksessa yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan asiassa T-145/89, Baustahlgewebe vastaan komissio, 6.4.1995 annetun tuomion (jäljempänä valituksenalainen tuomio tai tuomio),(1) jossa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on osittain hylännyt BStG:n kanteen, jossa vaadittiin ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 2 päivänä elokuuta 1989 tehdyn komission päätöksen 89/515/ETY(2) (jäljempänä komission päätös) kumoamista, ja vahvistanut sakon suuruudeksi 3 miljoonaa ecua.

I Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet

2 Päätöksen kohteena oleva tuote on betoniteräsverkko. Se on raudoituksessa käytettävä esivalmistettu tuote, joka on tehty kylmävedetystä sileäpintaisesta tai harjateräslangasta, joista kootaan verkko hitsaamalla kaikki ristikkokohdat kiinni toisiinsa. Sitä käytetään lähes kaikilla teräsbetonirakentamisen aloilla.

3 Komission päätöksen mukaan betoniteräsverkkoja on useita eri tyyppejä:

- standarditavarana myytävät verkot (Lager- oder Standardmatten)

- luettelotavarana myytävät verkot (Listenmatten)

- mittatilaustavarana myytävät verkot (Zeichnungsmatten).(3)

4 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 2 ja 3 kohdassa seuraavaa:

"2 Vuodesta 1980 lähtien alalla oli tehty Saksan, Ranskan ja Benelux-maiden markkinoilla yritysten välisiä järjestelyjä ja samanaikaisesti oli kehittynyt menettelytapoja, jotka ovat syynä komission päätökseen.

3 Bundeskartellamt on antanut 31.5.1983 luvan saksalaisten betoniteräsverkkojen valmistajien rakennemuutoskartellin muodostamiseen Saksan markkinoita varten; luvan voimassaoloaikaa on pidennetty kerran, minkä jälkeen kartelli on päättynyt vuonna 1988. Kartellin tarkoituksena oli tuotantokapasiteettien vähentäminen, ja siinä oli myös määrätty toimituskiintiöitä ja säännelty hintoja; hinnat vahvistettiin kuitenkin vain kahtena ensimmäisenä vuotena (päätöksen 126 ja 127 kohta)."

5 Päätöksessään komissio on määrännyt 14:lle betoniteräsverkkojen valmistajalle sakkoa sen vuoksi, että ne olivat päätöksen 1 artiklan mukaan "rikkoneet ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa 27.5.1980-5.11.1985 yhden tai useamman kerran osallistumalla yhteen tai useampaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan (= yritysten väliset järjestelyt), joissa on määrätty myyntihintoja, rajoitettu myyntejä, jaettu markkinoita ja sovittu toimista, joiden tarkoituksena on ollut näiden järjestelyjen täytäntöönpano ja niiden noudattamisen valvonta".

6 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsittelemän asian taustana olevien tosiseikkojen osalta valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, että komission päätöksessä valittajan katsottiin rikkoneen kilpailusääntöjä erityisesti seuraavasti:

Saksan markkinoiden osalta se oli

- " - - tehnyt ranskalaisen yrityksen Tréfilunionin kanssa järjestelyjä, jotka koskevat Saksan ja Ranskan markkinoille pääsyä. Näistä järjestelyistä sovittiin 7.6.1985 Michael Müllerin(4) ja Tréfilunionin johtajan Marien kanssa - - ." Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että "päätöksen - - mukaan näiden henkilöiden keskusteluissa sovittuja järjestelyjä on noudatettu, mistä osoituksena on se seikka, ettei Tréfilunion eivätkä muut ranskalaiset valmistajat ole [kannelleet] komissiolle Saksan rakennemuutoskartellista - - ja että kantajan Gelsenkirchenissä (Saksassa) sijaitsevasta tehtaasta ei ole viety luettelotavarana myytävää betoniteräsverkkoa Ranskaan," ja että " - - kaikelle tulevaisuudessa vietävälle tavaralle on vahvistettava toimituskiintiöt";(5)

- " - - niiden järjestelyjen osalta, joiden tarkoituksena on ollut suojella saksalaista rakennemuutoskartellia kartellin ulkopuoliselta betoniteräsverkon tuonnilta, - - tehnyt Sotralentzin kanssa järjestelyjä, jotka ovat koskeneet Sotralentzin tuotteiden Saksan vientiin sovellettavia vientikiintiöitä";(6)

- " - - osallistunut Saksan markkinoilla sovellettaviin järjestelyihin, joiden tarkoituksena on ollut säännellä Benelux-maissa toimivien valmistajien tuotteiden tuontia Saksaan ja vahvistaa Saksan markkinoilla noudatettavat hinnat";(7)

- pyrkimyksenään "vähentää tai säännellä ulkomaisten tuotteiden tuontia Saksaan" tehnyt kaksi toimitussopimusta, toisen 24.11.1976 ja toisen 22.3.1982, Bouwstaal Roermond BV:n (sittemmin Tréfilarbed Bouwstaal Roermond) ja Arbed SA afdeling Nederlandin kanssa. "Näissä sopimuksissa on sovittu BStG:n myyvän yksinoikeudella Saksassa Roermondin tehtaalla valmistettavan tietyn vuosittaisen määrän betoniteräsverkkoja hintaan, joka on määrätty sovittujen kriteerien mukaisesti. Bouwstaal Roermond ja Arbed SA afdeling Nederland ovat sitoutuneet olemaan toimittamatta suoraan tai välillisesti tuotteitaan Saksaan sopimuksen soveltamisaikana."(8) "Komission päätöksessä - - todetaan, että nämä yksinmyyntisopimukset eivät täytä edellytyksiä, jotka on määritelty perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinoikeussopimusten ryhmiin 22 päivänä maaliskuuta 1967 annetussa komission asetuksessa N:o 67/67/ETY (EYVL 1967, 57, s. 849, - - ), ainakaan siitä lähtien kun Saksan ja Benelux-maiden markkinoille pääsystä oli tehty järjestelyjä. Tästä ajankohdasta lähtien näitä sopimuksia on pidettävä osana markkinoiden jakamista koskevaa kattavaa järjestelyä - - ";(9)

- " - - ollut yhteistoiminnassa Tréfilarbedin kanssa estääkseen St. Ingbertin tehtaalla valmistettujen betoniteräsverkkojen jälleenviennin Luxemburgin kautta Saksaan";(10)

ja Benelux-maiden markkinoiden osalta

- " - - osallistunut Benelux-maihin tuotteitaan vievien saksalaisten valmistajien ja muiden Benelux-maissa tuotteitaan myyvien valmistajien välisiin järjestelyihin määrähintojen noudattamiseksi Benelux-maiden markkinoilla. Komission päätöksen mukaan järjestelyistä on sovittu Bredassa ja Bunnikissa vuoden 1982 elokuun ja vuoden 1985 marraskuun välisenä aikana pidetyissä kokouksissa - - ".(11) "Komission päätöksessä - - todetaan myös kantajan osallistuneen saksalaisten valmistajien ja Benelux-maissa toimivien valmistajien (ns. Bredan kerhon) välisiin järjestelyihin, joissa saksalaisten tuotteiden viennin määrää Belgiaan ja Alankomaihin on rajoitettu ja tietyt saksalaiset valmistajat ovat ilmoittaneet viemiensä tuotteiden määrän belgialaisille ja alankomaalaisille valmistajille."(12)

7 Komissio määräsi BStG:lle sakkoa 4,5 miljoonaa ecua.

8 Valittaja nosti 20.10.1989 yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen, jossa se vaati komission päätöksen kumoamista. Yhteisöjen tuomioistuin siirsi tämän asian ja kymmenen muuta samasta päätöksestä nostettua kannetta 15.11.1989 antamallaan määräyksellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäviksi Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24 päivänä lokakuuta 1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom 14 artiklan mukaisesti.(13)

9 BStG vaati kanteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaisi komission päätöksen BStG:tä koskevilta osin tai toissijaisesti kohtuullistaisi sakon määrää sekä velvoittaisi komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Lisäksi se vaati, että sille annettaisiin tilaisuus tutustua tiettyihin komissiossa käydyn hallintomenettelyn asiakirjoihin ja asiakirjoihin, jotka liittyvät saksalaista rakennemuutoskartellia koskeviin komission, Bundeskartellamtin ja rakennemuutoskartellin edustajien keskinäisiin yhteydenottoihin.

10 Komissio vaati, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäisi kanteen perusteettomana ja velvoittaisi valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

11 Valittaja vetosi kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, jotka koskivat puolustautumisoikeuksien loukkaamista sekä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan virheellistä soveltamista.(14)

II Valituksenalainen tuomio

12 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kumonnut valituksenalaisessa tuomiossa komission päätöksen 1 artiklan "siltä osin kuin päätöksessä todetaan kantajan osallistuneen Sotralentz SA:n kanssa tehtyyn järjestelyyn, jonka tarkoituksena on ollut vientikiintiöiden määrääminen Sotralentz SA:n tuotteiden viennille Saksaan, ja siltä osin kuin päätöksessä todetaan kantajan tehneen Tréfilunion SA:n kanssa sopimuksen näiden yritysten valmistamille tuotteille vahvistettavista vientikiintiöistä". Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut sakon määräksi 4,5 miljoonan ecun sijasta 3 miljoonaa ecua ja hylännyt kanteen muilta osin.

III Valitus

13 BStG vaatii valituksessaan, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaisi ensinnäkin valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä on määrätty valittajalle 3 miljoonan ecun sakko, hylätty sen kanne ja velvoitettu se korvaamaan osa oikeudenkäyntikuluista ja toiseksi komission päätöksen 1, 2 ja 3 artiklan niiltä osin kuin ne koskevat valittajaa ja niitä ei ole kumottu valituksenalaisessa tuomiossa.

14 Toissijaisesti BStG vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin alentaisi sakon määrän kohtuulliseksi. Lisäksi se vaatii, että komissio velvoitettaisiin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.(15)

15 Komissio puolestaan vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin hylkäisi valituksen ja velvoittaisi valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

16 Valituksessaan BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on

- loukannut valittajan oikeutta saada oikeussuojaa "kohtuullisen ajan" kuluessa, koska oikeudenkäynti on kestänyt liian kauan,

- loukannut "suullisuusperiaatetta", koska se on antanut tuomion 22 kuukautta suullisen käsittelyn päättämisen jälkeen,

- loukannut asian selvittämiseen sovellettavia periaatteita,

- soveltanut virheellisesti työjärjestykseen sisältyviä prekluusiosääntöjä,

- hylännyt virheellisin perustein sen pyynnön saada tutustua komission asiakirjoihin,

- soveltanut virheellisesti perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa,

- soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 17 15 artiklaa sakkoa vahvistaessaan.(16)

17 Tutkin nämä perusteet edellisessä kohdassa mainitussa järjestyksessä, ja koska ensimmäinen peruste on tärkein, käsittelen sitä perinpohjaisimmin.

IV Valitusperusteiden käsittely

A Ensimmäinen peruste, joka koskee oikeudenkäynnin keston kohtuuttomuutta

18 BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt valittajan nostaman kanteen käsittelemiseen liian kauan aikaa ja että tällä on loukattu ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä ihmisoikeussopimus) 6 artiklan 1 kappaletta. Valittaja muistuttaa, että tähän sopimusmääräykseen sisältyvä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaate käsittää myös jokaiselle kuuluvan oikeuden saada asiansa käsiteltyä kohtuullisessa ajassa.

19 Valittaja katsoo, että oikeudenkäynnin pitkittyminen ei johdu millään tavalla tämän asian erityispiirteistä vaan sitä vastoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omasta toiminnasta. Valittajan mukaan oikeudenkäynnin liiallista kestoa on pidettävä oikeudenkäyntivirheenä, jonka vuoksi valituksenalainen tuomio ja komission päätös on kumottava ja asian käsittely on päätettävä. Toissijaisesti valittaja väittää, että oikeudenkäynnin liiallinen kesto on joka tapauksessa sakon alentamisperuste.

20 Komissio katsoo, ettei oikeudenkäynti ole kestänyt liian kauan.

21 Ennen kuin arvioidaan oikeudenkäynnin kestoa, joka voi vaikuttaa pitkältä, koska kannekirjelmän toimittamisesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion antamiseen on kulunut viisi ja puoli vuotta, josta päätösharkinta on vienyt 22 kuukautta, yhteisöjen tuomioistuimen on ratkaistava, voidaanko tämä valitusperuste ottaa tutkittavaksi, ja ennen kaikkea tarkasteltava huolellisesti perusteen ulottuvuutta.

22 Yhteisöjen tuomioistuin tuntee hyvin ihmisoikeussopimuksen määräykset. BStG vaatii puolestaan yhteisöjen tuomioistuinta päättämään sellaisista toimenpiteistä, jotka ovat tavallisia sen käyttäessä toimivaltaansa valitusasioissa. Katson kuitenkin, että jos yhteisöjen tuomioistuin käyttää kumoamistoimivaltaansa tai toimivaltaansa sakon alentamiseen turvatakseen ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan soveltamisen, tämä voi olla tietyiltä osin ongelmallista.

1. Valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen

a) Kyseinen oikeussääntö

23 Yksi niistä kysymyksistä, jotka on ratkaistava tämän valitusperusteen osalta, on se, onko yhteisöjen tuomioistuimella toimivalta päättää siitä periaatteesta, johon tämä valitusperuste perustuu.

24 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut vielä vähän aikaa sitten ihmisoikeussopimuksen periaatteiden osalta, että " - - vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti (ks. mm. 28.3.1996 annettu lausunto 2/94, Kok. 1994, s. I-1759, 33 kohta) perusoikeudet ovat olennainen osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo. Yhteisöjen tuomioistuin tukeutuu tältä osin jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeussopimuksiin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet. Ihmisoikeussopimus on tässä erityisen merkityksellinen. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on myös täsmentänyt, tästä seuraa, ettei yhteisössä voida hyväksyä sellaisia toimia, joissa ei noudateta näin tunnustettuja ja taattuja ihmisoikeuksia (ks. mm. asia C-260/89, ERT, tuomio 18.6.1991, Kok. 1991, s. I-2925, 41 kohta)."(17)

25 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohdassa(18) on vahvistettu se, että ihmisoikeussopimus sitoo Euroopan unionia, ja nykyään onkin selvää, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtäviin kuuluu sen varmistaminen, että ihmisoikeussopimuksessa tunnustettuja oikeuksia kunnioitetaan.

26 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteisöjen tuomioistuin ei ainoastaan turvaa suoraan sitä, ettei yhteisön oikeudessa loukata ihmisoikeussopimuksen määräyksiä. Lisäksi se johtaa tästä sopimuksesta perusperiaatteita, jotka ovat tämän alan normihierarkian huipulla.

27 Lisäksi on syytä todeta, että jäsenvaltioiden yhteisellä valtiosääntöperinteellä on tärkeä merkitys kehitettäessä näitä perusperiaatteita.

28 Tämän valtiosääntöperinteen tavoin ihmissoikeussopimuksesta saadaan vaikutteita perusoikeusperiaatteiden ja muiden yhteisön oikeuden yleisten oikeusperiaatteiden sisältöön.(19)

29 Tähän mennessä yhteisöjen tuomioistuin on antanut kyseistä alaa koskevia tuomioita lähinnä sellaisten oikeusriitojen ratkaisemiseksi, joissa oli asetettu kyseenalaiseksi se, oliko ihmisoikeussopimuksen periaatteita noudatettu esimerkiksi yhteisöjen henkilöstöä(20) tai kilpailuoikeutta(21) koskevissa hallintomenettelyissä, tai tulkitakseen yhteisön oikeussääntöjä ihmisoikeussopimuksen periaatteiden valossa.(22) Erityisesti ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa on sovellettu huomattavan monessa asiassa.(23)

30 Nyt esillä olevassa asiassa ei ole kyse enää sen varmistamisesta, että jäsenvaltio tai yhteisön toimielin on noudattanut oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaatetta jonkin riitautetun sääntelyn osalta. Tämä valitus koskee sitä, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä kunnioitettu oikeutta saada asia käsiteltyä kohtuullisessa ajassa eli oikeutta, joka on osa oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaatetta.(24) Ihmisoikeussopimuksen periaatteita sovelletaan nimittäin kansallisten tuomioistuimien ja muiden yhteisön toimielinten lisäksi myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

31 Ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa vahvistetaan "oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin", jonka osana on nyt esillä olevassa asiassa merkityksellinen jokaisen oikeus " - - kohtuullisen ajan kuluessa - - oikeudenkäyntiin - - ", ja jokaisen on saatava vedota tähän oikeuteen silloin, kun tuomioistuimessa " - - päätetään hänen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan tai häntä vastaan nostetusta rikossyytteestä". On myös selvää, että kun otetaan huomioon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö ja Euroopan ihmisoikeustoimikunnan raportit, nyt esillä oleva asia kuuluu "rikosasioihin", mitä komissiokaan ei ole kiistänyt.(25)

32 BStG:n mainitsema periaate kuuluu siis niihin periaatteisiin, joiden noudattamisen valvominen kuuluu yhteisöjen tuomioistuimen tehtäviin.

33 Mainittakoon vielä täydellisyyden vuoksi, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin ei ole vielä katsonut, että 6 artiklaa sovelletaan myös oikeushenkilöihin,(26) sen sovellettavuus vaikuttaa riidattomalta, koska Euroopan ihmisoikeustoimikunnan käytännöstä ilmenee selvästi, että ilmaus "jokainen" kattaa sekä luonnolliset henkilöt että oikeushenkilöt.(27)

34 Lisäksi oikeushenkilöt eivät poikkea siinä määrin luonnollisista henkilöistä, että niiden ollessa asianosaisena oikeudenkäynnissä niitä tulisi suojata suppeammin siltä osin kuin kysymys on oikeudenkäynnin keston kohtuullisuudesta.

35 Vaikka oikeudenkäynnin pitkästä kestosta aiheutuvan vahingon laatu ja laajuus voi vaihdella hyvin paljonkin sen mukaan, onko kyseessä vapausrangaistus vai sakko ja onko sakon määrä sellainen, että sillä kajotaan oikeussubjektin niihin varoihin, joita käytetään perustarpeiden tyydyttämiseen, oikeudenkäynnin liiallista kestoa ei voida hyväksyä missään näistä tapauksista. Nämä erot saadaan mielestäni ottaa huomioon vain niiltä osin, mitä kulloinkin on pidettävä "kohtuullisen" pituisena oikeudenkäyntinä. Lisäksi nämä erot vaikuttavat niihin seuraamuksiin tai korvauksiin, joista on päätettävä silloin, kun oikeudenkäynti on kestänyt liian kauan.

36 Jokaisella on siten oikeus saada asiansa käsiteltyä "kohtuullisen ajan" kuluessa.

b) Valitusperusteen sisältö

37 Aluksi on todettava, että EY:n perustamissopimuksen 168 a artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksiin "voidaan vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin ja perussäännössä määrätyin edellytyksin hakea muutosta yhteisöjen tuomioistuimelta". EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään seuraavaa: "Yhteisön tuomioistuimelta voidaan hakea muutosta vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin. Muutoksenhaun perusteena voi olla yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta puuttuva toimivalta, asian käsittelyssä yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut oikeudenkäyntivirhe, joka on hakijan edun vastainen, tai yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut yhteisön oikeuden rikkominen."

38 Sen arvioimista, onko jotakin ajanjaksoa pidettävä kestoltaan liiallisena, voitaisiin tietyiltä osin pitää tosiseikkoja koskevana kysymyksenä, joka ei siksi kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan.

39 Kyseessä on mielestäni kuitenkin oikeuskysymys, koska tätä tutkiessaan yhteisöjen tuomioistuin ei pelkästään määritä tiettyjä tosiseikkoja. Yhteisöjen tuomioistuimen on ensin tutkittava, onko tosiseikkoja pidettävä sellaisina, että niistä ilmenee lainkäytön olleen puutteellista, vai ovatko ne omiaan oikeuttamaan oikeudenkäynnin pitkän keston, ja eroteltava sitten nämä tosiseikat toisistaan sillä perusteella, mikä vaikutus niillä on ollut oikeudenkäynnin kestoon. Kun yhteisöjen tuomioistuin näin tutkii, onko kesto ollut kohtuullinen vai kohtuuton, se luonnehtii tosiseikkoja oikeudellisesti niin, että luonnehdinnasta aiheutuu oikeusvaikutuksia.

40 Lisäksi oikeudenkäynnin kesto johtuu itse ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimesta, joten yhteisöjen tuomioistuinta ei vaadita valvomaan sitä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut tosiseikkoja tai luonnehtinut niitä oikeudellisesti, eikä korvaamaan näitä arviointeja ja luonnehdintoja omilla arvioinneillaan tai luonnehdinnoillaan.

41 Lisäksi joka tapauksessa on niin, että jos katsottaisiin, ettei yhteisöjen tuomioistuimen tehtäviin kuuluisi sen tutkiminen, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin soveltanut asianmukaisesti ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa, tällöin myönnettäisiin todellisuudessa se, ettei kyseistä määräystä sovelleta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen.

42 Oikeudenkäynnin liiallista kestoa koskeva peruste vaikuttaa siten myös tältä kannalta tarkasteltuna sellaiselta, että se voidaan ottaa tutkittavaksi.

c) Vaadittu toimenpide

43 Siitä toimenpiteestä, jota valittaja on vaatinut yhteisöjen tuomioistuimelta siinä tapauksessa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen katsotaan loukanneen ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa, on pelkästään todettava, että tämä toimenpide kuuluu periaatteessa yhteisöjen tuomioistuimen tavanomaiseen toimivaltaan. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 54 artiklassa määrätään, että jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, yhteisöjen tuomioistuin kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksen. Tämän määräyksen mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi tämän jälkeen joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

44 Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin voi aivan hyvin alentaa asianosaiselle määrättyä sakkoa tai poistaa sen kokonaan taikka, jos tosiseikkoja ei ole vielä riittävästi selvitetty, se voi palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen tätä varten.

45 Tässä vaiheessa herää kuitenkin kysymys siitä, millainen BStG:n valitusperuste on ulottuvuudeltaan.

2. Valitusperusteen ulottuvuus

46 On ensinnäkin selvää, että jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, ettei kyseessä olevan oikeudenkäynnin kesto ole ollut ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla "kohtuullinen", asiaa ei voida ratkaista niin, että se palautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen. Yhteisöjen tuomioistuin ei nimittäin voisi valituksenalaisen tuomion kumottuaan pitää hyväksyttävänä sitä, että se ajanjakso, joka on alkanut kanteen nostamisesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, pitenee edelleen sillä ajalla, joka tarvitaan asian uuteen käsittelyyn. Tällöin itse asiassa jouduttaisiin ojasta allikkoon.

47 Lisäksi on vaikea ymmärtää, mitä hyötyä asian uudelleen tutkimisesta on ratkaistaessa väitettä, jonka mukaan oikeudenkäynti on kestänyt liian kauan. Jos oikeudenkäyntivirheisiin on syyllistytty niin, että valituksenalainen tuomio on kumottava, asian uudelleen käsitteleminen on perusteltua menettelysääntöjen rikkomisen ja oikeudenkäynnin välisen yhteyden vuoksi. Kuten olen todennut, EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan mukaan yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen ainoastaan, jos oikeudenkäyntivirhe on valittajan "etujen vastainen". Näillä oikeudenkäyntivirheillä loukataan useimmiten niitä periaatteita, joilla suojataan oikeussubjekteja. Ensimmäisen oikeusasteen lainkäyttöelimessä pidettävä uusi oikeudenkäynti, jossa noudatetaan tällä kertaa menettelysääntöjä, on tällaisessa tilanteessa epäilyksettä paras toimintamalli asianosaisten vaatimusten tyydyttämiseksi.

48 Jos asia käsitellään uudelleen sen jälkeen, kun valituksenalainen tuomio on kumottu oikeudenkäynnin liiallisen keston vuoksi, tällä ei kuitenkaan - kuten olen jo todennut - poisteta jo aiheutunutta vahinkoa, joka on tavallaan tullut jo lopulliseksi, vaan tällä päinvastoin aiheutetaan lisää vahinkoa.

49 Yhteisöjen tuomioistuin on siten ainoa lainkäyttöelin, joka voi määrätä asianmukaisista toimenpiteistä sen johdosta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa.

50 Jos oletetaan, että oikeudenkäynnin kesto ei täytä ihmisoikeussopimuksessa asetettuja edellytyksiä, on siis tutkittava, millaisen päätöksen yhteisöjen tuomioistuin voi antaa BStG:n vaatimuksiin kumoamisesta tai sakon alentamisesta.

51 Kuten olen todennut, aluksi on tutkittava, miten vastaavat ongelmat on ratkaistu kansallisissa oikeusjärjestyksissä, jotta voitaisiin saada selville, onko olemassa sellaista yhteistä oikeudellista perinnettä, jota yhteisöjen tuomioistuin voisi käyttää pohjana ratkaisussaan.

52 Vaikka jokaisen jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä on tunnustettu oikeus saada asiansa käsiteltyä kohtuullisessa ajassa, niissä ei ole omaksuttu samanlaisia ratkaisuja siltä osin, mitä seurauksia tämän oikeuden loukkaamisesta aiheutuu. Rikostuomioistuinten menettelytavat ovat erilaisia eri jäsenvaltioissa. Lisäksi nämä tuomioistuimet tukeutuvat tältä osin usein tuomioistuinten luomaan oikeuteen, eivätkä oikeudellisena perustana siis tällöin ole valtiosääntöoikeudelliset säännökset tai ylipäätään mitkään kirjoitetut säännökset. Tietyissä valtioissa syyte jätetään tutkimatta (Saksa, Belgia ja Alankomaat) tai asian käsittely lopetetaan (Belgia ja Irlanti). Rangaistusta voidaan myös alentaa (Saksa, Belgia, Espanja, Suomi, Luxemburg, Alankomaat ja Tanska vankeusrangaistusten osalta) tai määrätä ehdollisena (Saksa ja Belgia). Espanjassa syytetty voi tehdä armahdushakemuksen, jos oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa koskevaa periaatetta on loukattu.

53 Useimmissa jäsenvaltioissa tämän periaatteen loukkaamisella ei kuitenkaan ole vaikutusta kyseisen oikeudenkäynnin pätevyyteen. Loukkaamisen vuoksi on ainoastaan mahdollista nostaa toimivaltaisessa tuomioistuimessa vahingonkorvauskanne.

54 Oikeussubjektille annettu oikeus vahingonkorvaukseen, jos oikeudenkäynnin kesto ei ole ollut kohtuullinen, vaikuttaa siten jäsenvaltioissa yleisimmin omaksutulta ratkaisulta.

55 Sen lisäksi, että ne joissakin jäsenvaltioissa voimassa olevat menettelysäännöt, jotka koskevat mahdollisuutta muuttaa rangaistusta lievemmäksi tai päättää olla jatkamatta syytteen käsittelyä oikeudenkäynnin liiallisen keston vuoksi, poikkeavat toisistaan, mielestäni tällaisen mahdollisuuden käyttäminen ei myöskään ole asianmukainen ratkaisu kyseiseen ongelmaan.

56 Näin on siksi, että vaikka valittajan esittämä valitusperuste on oikeuskysymyksiä koskeva peruste, se ei kuitenkaan mielestäni ole sellainen peruste, jonka perusteella voitaisiin asettaa kyseenalaiseksi komission määräämä ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen osittain pysyttämä seuraamus.

57 Koska kyseiset seuraamukset on määrätty yhteisön oikeuteen perustuvista syistä, niiden kyseenalaistaminen pohjautuu ensi sijassa näiden syiden uudelleenarviointiin. Yhteisöjen tuomioistuin voi kokonaan tai osittain kumota valituksenalaisen tuomion ja poistaa sakon tai alentaa sitä nimenomaan sen vuoksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut väärin asiassa sovellettavia oikeussääntöjä.(28) Tällaista valvontaa harjoittaessaan yhteisöjen tuomioistuin tulkitsee voimassa olevaa oikeutta niin, että se arvioi eri tavalla kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kyseisen asianosaisen vastuun määrää, ja tämä tulkinta voi asettaa kyseenalaiseksi määrätyn seuraamuksen. Näin ollen oikeusriidan kohteen ja lopulta määrätyn seuraamuksen välillä on yhteys.

58 Näin ei ole esillä olevassa asiassa, koska sen ajan pituudella, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt komission päätöksen tutkimiseen, ei ole ollut vaikutusta BStG:n riitauttamaan tosiseikaston määrittämiseen, sen arvioimiseen, missä määrin BStG on vastuussa yritysten välisten järjestelyjen toteuttamisesta, tai siihen, miten oikeussääntöjä on sovellettu kyseisessä asiassa.

59 Lisäksi on huomattava, että koska tällä oikeudenkäynnin liiallista kestoa koskevalla valitusperusteella ei ole mitään yhteyttä siihen, että asiassa sovellettavia yhteisön oikeussääntöjä olisi tulkittu virheellisesti, asian uudelleen käsitteleminen ei olisi asianmukainen seuraus tämän valitusperusteen hyväksymisestä. Koska tällaista yhteyttä ei ole, yhteisöjen tuomioistuin ei voi ilman nimenomaista tähän oikeuttavaa säännöstä tai määräystä pitää oikeudenkäynnin liiallista kestoa syynä sille, että se muuttaisi valituksenalaista tuomiota niin, että se alentaisi BStG:lle määrättyä sakkoa tai poistaisi sen. Mielestäni olisi vaikea määritellä kriteerejä sen ratkaisemiseksi, onko sakkoa alennettava vai onko se poistettava, ja alentamisen osalta tarpeellisia kriteerejä sille, kuinka paljon sakkoa on alennettava, jollei sitten katsota, että tältä osin voidaan soveltaa vahingon suuruuden arvioimismenetelmiä ja että aiheutuneen vahingon määrä vähennetään näin sakon määrästä.

60 Tällaista toimintamallia vastaan puhuu kuitenkin kaksi painavaa syytä. Koska se perustuu hyvitysajatteluun, seuraamuksesta olisi vähennettävä korvauksen määrä. Voi kuitenkin vaikuttaa oudolta, että pääsääntöisesti käyttäytymisen moitittavuuden mukaan määräytyvästä määrästä vähennettäisiin vahingon suuruuden mukaan määräytyvä määrä. Jos tällainen toimintamalli hyväksyttäisiin, tälle valitusmenettelylle, jonka kohteena on seuraamuksen määräämisestä tehty päätös, annettaisiin kaksitahoinen oikeudellinen luonne. Ennen kaikkea on niin, että yhteisöjen tuomioistuin ei voi tutkia asianmukaisesti vahingon määrää, jos sillä ei ole käytettävissään tarpeellisia tietoja vahingon arvioimiseksi, ellei se sitten aloita uudelleen asian käsittelyä.

61 Näiden syiden vuoksi katson, että tämä BStG:n valitusperuste ei ole hyväksyttävissä, ja ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkäisi sen sitä enempää tutkimatta.

62 Mielestäni se, että ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan todetaan olevan määräys, jonka noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo, ja se, että samanaikaisesti ehdotetaan, että yhteisöjen tuomioistuin ei lausuisi tähän artiklaan perustuvasta perusteesta, ei kuitenkaan ole hyväksyttävää tai edes oikeudellisesti asianmukaista, jos samalla ei mainita - vaikka vain toissijaisena perusteluna - erityisesti oikeussuojakeinosta, jota käyttämällä voidaan lieventää kyseisestä säädösperustan puuttumisesta aiheutuvia ongelmia.

3. Vahingonkorvauskanne asianmukaisena oikeussuojakeinona

63 Koska valitus ei ole sovelias keino oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa koskevan periaatteen tehokkuuden takaamiseksi, mielestäni vahingonkorvauskanne voisi olla keino, jolla vältetään se, että tämä ihmisoikeussopimuksen periaate jäisi kuolleeksi kirjaimeksi silloin, kun siihen vedotaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytyä oikeudenkäyntiä vastaan.

64 Tuon tässä esiin ne näkökohdat, joiden vuoksi yhteisöjen tuomioistuin voisi mielestäni ottaa tutkittavaksi sellaisen vahingonkorvausvaatimuksen, joka perustuu siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut oikeudenkäynnin kohtuullisen keston periaatetta, jos tällainen vaatimus on esitetty.

65 Vahingonkorvauskanne on sekä jäsenvaltioiden yhteisessä oikeudellisessa perinteessä että yhteisön oikeudessa tunnettu oikeussuojakeino. Kuten olen jo osoittanut, jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä on tunnustettu periaate sen vahingon korvaamisesta, jonka oikeussubjekti on kärsinyt oikeudenkäynnin kohtuullisen keston periaatteen loukkaamisen vuoksi. Perustamissopimuksen 215 artiklan toisen kohdan mukaan yhteisöltä voidaan vaatia sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella korvausta yhteisön toimielinten aiheuttamista vahingoista. Julkisasiamies Gulmann on esittänyt asiassa SGEEM ja Etroy vastaan Euroopan investointipankki(29) antamassaan ratkaisuehdotuksessa, että 215 artiklassa viitataan "toimielimen" käsitteen osalta perustamissopimuksen 4 artiklaan, jossa luetellaan yhteisön toimielimet.(30) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että tätä käsitettä on tulkittava vielä tätä laajemmin eli niin, että se käsittää myös muut kuin 4 artiklassa luetellut toimielimet.(31) Näin ollen vaikuttaa siltä, että yhteisöjen tuomioistuin ja näin ollen myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuuluvat 215 artiklan soveltamisalaan.(32)

66 Tähän liittyy kuitenkin vaikeita prosessuaalisia ongelmia, koska edellä mainitun päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom 3 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna 8.6.1993 tehdyn neuvoston päätöksen(33) 1 artiklalla, määrätään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on itse toimivaltainen ratkaisemaan tällaiset kanteet, kun kantajana on luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö.

67 Lausumatta tässä yhteydessä vielä mitään siitä, kestikö nyt esillä olevassa asiassa oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa liian kauan ja missä määrin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vastuussa tältä osin, on todettava, että lainkäyttöelimelle ei voida antaa tehtäväksi sen tutkimista, onko se itse toiminut virheellisesti tai lainvastaisesti. Epäilyksettä tällä loukattaisiin puolueettoman tuomioistuimen periaatetta, sellaisena kuin siitä on määrätty ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa. Tämän periaatteen loukkaamista tuskin voidaan välttää niin, että asia siirrettäisiin saman tuomioistuimen eri jaoston käsiteltäväksi, koska jos tässä asiassa omaksutaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käyttämä lähestymistapa, tuomioistuimen kokoonpanon muuttaminen ei riitä sen vaikutelman poistamiseksi, että tuomioistuin on puolueellinen antaessaan tuomion omasta toiminnastaan.(34)

68 Lisäksi edellä mainittujen päätösten 88/591/EHTY, ETY, Euratom ja 93/350/Euratom, EHTY, ETY perustelukappaleista ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisella yhteisöjen tuomioistuimen yhteyteen pyrittiin parantamaan tuomioistuimen tuomiovaltaan kuuluvien oikeussuojaa. On kuitenkin kysyttävä, onko ylipäätään olemassa sellaista tapaa, jolla oikeussuojaa loukattaisiin enemmän kuin sillä, että oikeusriidan ratkaisee yksi sen osapuolista.

69 Päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom 3 artiklaa on näin ollen tulkittava ihmisoikeussopimuksessa ilmaistun puolueettomuusperiaatteen valossa. Näin on varsinkin siksi, että on vaikea kuvitella, että yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut se, että edellä mainitun päätöksen soveltamisalaan kuuluisi myös se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii, onko se itse vahingonkorvausvastuussa.

70 Yhteisöjen tuomioistuimen tätä koskevasta toimivallasta seuraa tosin välttämättä se, että tällainen peruste käsitellään vain yhdessä oikeusasteessa, vaikka on selvää, että kaksiasteinen lainkäyttöjärjestelmä - sellaisena kuin se on ymmärretty yhteisön oikeudessa ja yleensä - on yksi hyvän oikeudenhoidon takeista. Tällä prosessuaalisella suojajärjestelmällä, jolla on tarkoitus vähentää oikeudellisten virheiden vaaraa sitä kautta, että yhteisöjen tuomioistuin valvoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tapaa soveltaa oikeutta, ei kuitenkaan saada riistää oikeussubjekteilta heidän asiaansa käsittelevän tuomioistuimen puolueettomuutta koskevaa olennaista taetta. On selvää, että kaksiasteinen lainkäyttöjärjestelmä on ainoastaan yksi osa oikeussuojaa. Etusija on siksi annettava puolueettomuusperiaatteelle, jota loukattaisiin sillä, että tuomioistuin arvioisi itse omaa toimintaansa.

71 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaa ratkaista ne kanteet, jotka luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt ovat nostaneet perustamissopimuksen 178 artiklan nojalla, on tulkittava oikeussubjektien suojaamisen vuoksi niin, ettei toimivalta ulotu sellaisiin vahingonkorvauskanteisiin, joiden kohteena ovat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omat lainkäyttötoimenpiteet.

72 Nyt esillä olevan asian kaltaisissa asioissa sovelletaan siten perustamissopimuksen 178 artiklaa sellaisenaan, eli yhteisöjen tuomioistuimella on edelleen toimivalta ratkaista 215 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua vahingonkorvausta koskevat asiat.

73 Kyseisessä 215 artiklan toisessa kohdassa vahvistetaan sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta koskeva periaate, ja tältä osin siinä viitataan "jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisiin yleisiin periaatteisiin". Kuten olen jo osoittanut, useimmissa jäsenvaltioissa on mahdollista saada korvausta vahingoista, jotka ovat aiheutuneet siitä, että oikeutta saada tuomioistuinasia käsiteltyä kohtuullisessa ajassa on loukattu.

74 Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen on tukeuduttava - mikä on tehty mahdolliseksi 215 artiklan toisessa kohdassa - tähän yhteiseen oikeudelliseen perinteeseen ja katsottava sen perusteella, että oikeussubjektien käytettävissä on vastaava oikeusriitojen ratkaisukeino, jolla täydennetään sen kattamilta osin valitusmenettelyn soveltamisalaa. Tarkoituksena on siis ainoastaan korjata tämän oikeussuojakeinon puutteita, jotta mahdollistettaisiin kyseiseen erityisperusteeseen vetoaminen alalla, joka liittyy sitä paitsi paremminkin oikeudenhoidon toimivuuteen kuin varsinaiseen lainkäyttötoimintaan.

75 Lisäksi tällaista oikeussuojakeinoa koskevat tavanomaiset tutkittavaksi ottamisen edellytykset eli esimerkiksi se, että EY:n tuomioistuimen perussäännössä määrätty viiden vuoden vanhentumisaika ei ole kulunut umpeen. Tämän määräyksen mukaan vanhentumisaika alkaa kulua "tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu," eli tässä yhteydessä siitä päätöksestä, joka on annettu kestoltaan kohtuuttoman oikeudenkäynnin päätteeksi.

76 Tällä tavalla voidaan taata oikeudenkäynnin kohtuullista kestoa koskevien ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan määräysten tehokkuus.

B Toinen valitusperuste, joka koskee suullisuusperiaatteen loukkaamista

77 BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut ns. suullisuusperiaatetta, kun se on antanut tuomion 22 kuukautta suullisen käsittelyn päättämisen jälkeen. BStG:n mukaan kyseinen periaate on perustavanlaatuinen kirjoittamaton yhteisön oikeuden prosessuaalinen periaate, joka on myös vahvistettu oikeudenkäyntimenettelyä koskevissa jäsenvaltioiden laeissa.

78 Valittajan mukaan suullisuusperiaatteesta johtuu, että tuomioistuimen päätöksessä saadaan ottaa huomioon ainoastaan ne argumentit, jotka on esitetty suullisessa käsittelyssä. Lisäksi suullisuusperiaatteella annetaan asianosaisille mahdollisuus esittää näkemyksensä selkeästi ja nopeasti, ja tuomarit voivat näin välittömästi muodostaa henkilökohtaisen mielipiteensä asiasta ja asianosaisten argumenteista. Koska kuitenkin suullisesta käsittelystä oli kulunut kaksi vuotta tuomion antamiseen, suullisesta käsittelystä syntyneet muistikuvat olivat ehtineet haalistua. BStG katsoo siis, että valituksenalainen tuomio on kumottava tämän oikeudenkäyntivirheen vuoksi.

79 Komissio puolestaan katsoo, että oikeudenkäynnin suullisuudelle ei anneta yhteisön oikeudessa etusijaa ja että tämä valitusperuste on siksi hylättävä.

80 Suullisuusperiaatteella on eri jäsenvaltioiden oikeudessa hyvin monenlaisia piirteitä.

81 Suppeassa mielessä tällä periaatteella tarkoitetaan sitä, että asianosaisella on oikeus tulla kuulluksi suullisessa istunnossa, jonka aikana hänellä tai hänen edustajallaan on tilaisuus esittää näkemyksensä ja vastata tuomareiden kysymyksiin. Jäsenvaltioiden lainkäyttöjärjestelmissä on yhdistelty eri tavoin tuomioistuinmenettelyjen suullisia ja kirjallisia piirteitä, mutta suullisuusperiaate tunnetaan jokaisessa niistä. Tämä periaate on tunnustettu myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa noudatettavan oikeudenkäyntimenettelyn osalta, sillä siihen kuuluu suullinen vaihe.(35)

82 Laajemmin ymmärrettynä suullisuusperiaatteella tarkoitetaan myös oikeudenkäynnin välittömyyttä eli sitä, että tuomarin on oltava henkilökohtaisessa ja välittömässä yhteydessä kaikkiin suulliseen käsittelyyn osallistuviin henkilöihin.(36)

83 Välittömyyden (immédiateté) käsitteessä (esimerkiksi Saksan oikeudessa "Unmittelbarkeit", Englannin oikeudessa "immediacy", Espanjan oikeudessa "inmediación" ja Portugalin oikeudessa "imediaçao") otetaan täysimääräisesti huomioon suullisuusperiaatteesta johdettavat vaatimukset, niiltä osin kuin jälkimmäisellä edellytetään tuomarin ja asianosaisen välitöntä suhdetta. Tällä paikallisella välittömyydellä tarkoitetaan sitä, että tuomari ei voi käyttää välikättä itsensä ja asianosaisen tai hänen edustajansa välillä, ja siitä seuraa, että päätösharkintaan ei voi osallistua sellainen tuomari, joka ei ole osallistunut suulliseen käsittelyyn. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 33 artiklan 2 kohdassa määrätään seuraavaa: "Ainoastaan suulliseen käsittelyyn osallistuneet tuomarit saavat osallistua neuvotteluun."

84 Se suullisuusperiaatteen osa-alue, josta on kyse nyt esillä olevassa asiassa, kuuluu lähinnä ajallisen välittömyyden piiriin. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toiminut virheellisesti, koska suullisesta käsittelystä on kulunut liian kauan aikaa tuomion antamiseen, minkä vuoksi suullinen käsittely on valittajan mukaan menettänyt merkityksensä, koska tuomarit ovat unohtaneet suullisessa käsittelyssä esitetyn.

85 Ajallisen ulottuvuutensa vuoksi tämä valitusperuste voisi kuulua oikeudenkäynnin kohtuullisen keston periaatteen alaan. Se, kuinka kauan lainkäyttöelin on käyttänyt aikaa päätösharkintaan, on lisäksi yksi niistä seikoista, jotka Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ottaa huomioon arvioidessaan, onko oikeudenkäynnin kesto ollut kohtuullinen. Tämä on yksi osa sitä ihmisoikeustuomioistuimen muiden kriteerien ohella käyttämää kriteeriä, jonka mukaan on tutkittava, mikä vaikutus toimivaltaisten viranomaisten - eli tässä lainkäyttöelinten - toiminnalla on ollut menettelyn kestoon.(37)

86 Nämä kaksi valitusperustetta eivät kuitenkaan ole toisiinsa verrattavissa, koska erikseen tarkasteltuna tuomioistuinratkaisun välittömyyden loukkaaminen koskee asian aineellista ratkaisua. Tämän periaatteen loukkaaminen tekee merkityksettömäksi suullisen käsittelyn ja sen ansiot, koska asiaa käsittelevät tuomarit eivät muista suullisen käsittelyn sisältöä, joka kuitenkin on asiakirja-aineistosta erottamaton aineiston täydennys. Jos tuomio annetaan tällaisissa olosuhteissa, vaarana on, että huomioon ei oteta jotakin asian olennaisia piirteitä. Oikeudenkäynnin kohtuullisen keston periaatteen loukkaamisella ei sitä vastoin ole vaikutusta tehdyn ratkaisun sisältöön. Siksi sen loukkaamisesta aiheutuneella vahingolla ei ole yhteyttä määrättyyn seuraamukseen.

87 Tästä seuraa, että näiden kahden periaatteen loukkaamisesta ei voi aiheutua sama seuraus. Toisin kuin silloin, kun kohtuullisen keston periaatetta on loukattu, ja samoin kuin kysymyksen ollessa muusta sellaisesta oikeudenkäyntivirheestä, joka on valittajan edun vastainen, oikeudenkäynti voidaan kumota ja aloittaa alusta, jos valittajan etua ei ole loukattu korjaamattomalla tavalla.

88 Ennen kuin yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee tämän perusteen, sen on kuitenkin ilmaistava käsityksensä siitä, onko yhteisön oikeudessa välittömyysperiaatetta, ja jos on, mikä merkitys sille on annettava, ja tämä edellyttää sen täsmentämistä, millainen asema sillä on yhteisön oikeusjärjestyksessä.

89 Missään menettelysäännössä ei määrätä siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi annettava tuomio jossain tietyssä määräajassa tai kohtuullisena pidettävässä ajassa suullisen käsittelyn jälkeen; tältä osin on huomattava, ettei tämän adjektiivin käyttöä ole sekoitettava sen käyttämiseen ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa sen tätä pitemmän ajanjakson määreenä, jonka oikeudenkäynti saa kestää.

90 Vaikka välittömyysperiaate on tärkeä periaate, mielestäni sitä ei voida luokitella sellaiseksi yleiseksi oikeusperiaatteeksi, jonka noudattamisen valvominen on yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä.(38)

91 Kuten olen jo todennut, ihmisoikeussopimuksessa ei eroteta sitä kysymystä, kuinka pitkän ajan lainkäyttöelin on käyttänyt päätöksen tekemiseen suullisen käsittelyn jälkeen, kohtuullista kestoa koskevasta yleisestä problematiikasta. Lisäksi ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa vaaditaan ainoastaan, että suullisen käsittelyn on oltava julkinen, eikä aseteta muita tätä koskevia vaatimuksia.(39) Tässä asiassa ei kuitenkaan ole kyse käsittelyn julkisuudesta.

92 Erittäin suuressa enemmistössä jäsenvaltioista tuomioistuimilla on velvollisuus tehdä päätöksensä tietyssä määräajassa eli yleensä pian suullisen käsittelyn päättämisen jälkeen (Saksa, Itävalta, Belgia, Suomi, Alankomaat, Tanska) tai - poikkeuksia lukuun ottamatta - jopa samana päivänä kuin suullinen käsittely päätetään (Yhdistynyt kuningaskunta, Espanja, Kreikka, Irlanti, Portugali, Ruotsi).

93 Edellä esittämääni on kuitenkin täsmennettävä kahdelta osin. Ensinnäkin ne oikeussäännöt, jotka koskevat välittömyysperiaatetta, eivät ole - toisin kuin kohtuullista kestoa koskeva periaate tietyissä jäsenvaltioissa - valtiosäännön tasoisia vaan lain tasoisia. Nämä oikeussäännöt sisältyvät yleensä siviiliasioiden, rikosasioiden tai hallintoasioiden oikeudenkäyntiä koskeviin säädöksiin. Toiseksi näiden oikeussääntöjen tehokkuutta ei ole turvattu systemaattisesti, koska sen lisäksi, että tietyissä jäsenvaltioissa ei ole säädetty enimmäiskestosta, tietyissä jäsenvaltioissa määräajan noudattamatta jättämisestä ei aiheudu seuraamuksia tai ainakaan oikeudenkäynti ei ole kumottavissa (Yhdistynyt kuningaskunta, Belgia ja Tanska).

94 Lisäksi oikeudenkäynnin välittömyys koskee tässä asiassa muuta kuin kansallista tuomioistuinta. Pelkästään jäsenvaltioiden oikeuden perusteella ei ole mahdollista päätellä, että olisi olemassa lain tason yläpuolella oleva yhteinen oikeudellinen perinne, jonka vuoksi olisi perusteltua katsoa, että olisi olemassa sellainen yleinen oikeusperiaate, jota sovelletaan jäsenvaltioiden tuomioistuimiin, kun niissä on saatettu asia vireille yhteisön oikeuden perusteella. Näin ollen on vielä vähemmän perusteita katsoa, että sellainen periaate, jonka mukaan yhteisön lainkäyttöelimen eli esimerkiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi noudatettava tiettyä määräaikaa päätösharkinnan osalta, olisi johdettavissa jäsenvaltioiden kansallisesta oikeudesta ilman yhteisön säännöksen tai määräyksen tai sellaisen määräyksen tukea, joka sisältyisi ihmisoikeussopimukseen tai muihin kansainvälisiin ihmisoikeusinstrumentteihin. Kuten olen todennut, tällaista periaatetta ei voida johtaa mistään tällaisesta oikeussäännöstä.

95 On tietysti huomattava, että vaikka enimmäiskestoa koskevaa oikeusnormia ei ole olemassa, tämä ei saa tarkoittaa sitä, että tuomioistuimen päätösharkintaa eivät koskisi mitkään rajat tai että kestoltaan loputtoman pitkien oikeudenkäyntien osalta ei olisi käytettävissä mitään oikeussuojateitä. Tältä osin on ainoastaan huomautettava, että edellä tarkasteltu oikeudenkäynnin kohtuullisen keston periaate on nimenomaan se periaate, jota on tarkoitus soveltaa tällaisissa tilanteissa.

96 Edellä esitetyn perusteella katson, että suullisuusperiaatetta koskevaa valitusperustetta ei voida hyväksyä.

C Kolmas valitusperuste, joka koskee asian selvittämiseen sovellettavien periaatteiden loukkaamista

97 BStG väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimineen virheellisesti, kun se on katsonut, että tosiseikoista oli riittävä selvitys, ja hylännyt tämän vuoksi neljään otteeseen valittajan väitteet ja sen pyynnöt todistajien kuulemiseksi ja asianosaisten henkilökohtaiseksi kuulemiseksi.(40)

98 BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustavanlaatuisella tavalla loukannut asian selvittämistä koskevia periaatteita sekä näytön hankkimisen että näytön arvioinnin osalta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ainoastaan tutkinut, oliko komissio "onnistunut oikeudellisesti" hankkimaan tietyistä seikoista riittävän selvityksen päätöksensä tueksi. Se ei ole tutkinut sitä, voidaanko komission esittämä näyttö ymmärtää jollakin muulla tavalla, eikä varsinkaan sitä, oliko valittajan tarjoama näyttö sellaista, että se olisi ollut omiaan asettamaan kyseenalaiseksi komission esittämän näytön.

99 Tämä BStG:n valitusperuste voidaan jakaa seuraaviin viiteen osaan:

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt virheellistä arviointiperustetta näytön arvioinnissa, koska se ei ole tutkinut, voitiinko komission esiin tuomat seikat selittää muulla tavalla kuin yritysten välisen järjestelyn olemassaololla

- kieltäytymällä tutkimasta valittajan esittämää näyttöä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut selvittämisvelvollisuuttaan, joka sillä on oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaatteen perusteella

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole myöskään noudattanut vapaan todistusharkinnan periaatetta, kun se ei ole tutkinut perusteellisesti valittajan esitystä asian tosiseikoista ja sen tarjoamaa näyttöä

- ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole soveltanut in dubio pro reo -periaatetta

- BStG:n pyynnöt selvityksen hankkimiseksi on hylätty ilman riittäviä perusteluita, millä on loukattu BStG:n oikeutta tulla kuulluksi.

100 Komissio muistuttaa siitä, että valituksen tueksi voidaan esittää ainoastaan sellaisia perusteita, jotka koskevat oikeussääntöjen rikkomista, eikä valituksen kohteena siten voi olla tosiseikkojen arviointi; arviointiperuste, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt tosiseikkojen arvioinnissa, kuuluu välttämättä tosiseikkojen arvioinnin piiriin. Komission mukaan valittaja on väärässä väittäessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on aina hyväksyttävä sille esitetyt pyynnöt asian selvittämistoimiin ryhtymiseksi, ja komissio muistuttaa, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ryhtynyt prosessinjohtotoimiin esittämällä kysymyksiä valittajalle, se ei ole laiminlyönyt valittajan esittämän näytön tutkimista.

101 BStG vastaa näihin komission väitteisiin toteamalla, että yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta tutkia oikeudenkäyntivirheitä koskeva valitus ja että sen toimivalta ulottuu sen tutkimiseen, onko todistustaakkaa koskevia oikeussääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä noudatettu. Valittajan mukaan prosessinjohtotoimet eivät voi korvata asian selvittämistoimia, ja sitä, että pyynnöt näytön hankkimiseksi on perusteettomasti hylätty, on pidettävä yhteisön oikeuden vastaisena ennenaikaisena näytön arvioimisena.

1. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käyttämä arviointiperuste

102 Aluksi on syytä täsmentää, että valittaja on väärässä väittäessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut riittävästi valittajan esiintuomia seikkoja. Se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuvaillut BStG:n argumentaatiota kokonaisuudessaan, ilmenee BStG:n ja Tréfilunionin välisen vuoden 1985 järjestelyn osalta valituksenalaisen tuomion 61 kohdasta, Benelux-maiden valmistajien kanssa tehtyjen hinta- ja kiintiöjärjestelyjen osalta 84-86 kohdasta, BStG:n ja Tréfilarbedin välisen järjestelyn osalta 111-113 kohdasta ja Benelux-maiden markkinoita koskevien kiintiö- ja hintajärjestelyjen osalta 125 ja 126 kohdasta.

103 BStG on vastauksena komission väitteisiin täsmentänyt, että valituksen kohteena ei ole itse näytön arviointi vaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käyttämä näytön arviointiperuste ja sen tutkintavelvollisuuksien laajuus.(41)

104 Mielestäni tämä valittajan tekemä erottelu ei ole perusteltu. Sillä, että kyseenalaistetaan arviointiperuste, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen väitetään virheellisesti käyttäneen, asetetaan välillisesti kyseenalaiseksi sen arviointivalta. Tällaisella valitusperusteella riitautetaan ne päätelmät, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä seikoista. Valittaja pyrkii juuri tähän väittäessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon muita valittajalle edullisempia mahdollisuuksia selittää asian tosiseikasto, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimenomaan arviointivaltansa nojalla hylännyt valittajan näkemyksen tosiseikastosta ja ottanut erilaisen lähestymistavan.

105 Näin ollen on sovellettava yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan ensimmäisestä kohdasta, perustamissopimuksen 168 a artiklasta ja saman perussäännön 51 artiklasta sekä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ilmenee, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Edellä mainittuja oikeussääntöjä koskevan oikeuskäytännön mukaan ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitetyn selvityksen todistusarvoa.(42) Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei näin ollen ole yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin kuuluva oikeuskysymys.(43)

106 Tämän väitteensä tueksi BStG ei ole osoittanut, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ymmärtänyt saamansa näytön ilmeisen virheellisellä tavalla. BStG ei myöskään täsmennä tässä kohtaa argumentaatiotaan niitä tuomion osia, joista tämä ilmeinen virheellisyys kävisi ilmi ja joiden kumoamista se siis vaatii.

107 Täydentävästi voidaan todeta, että tämä BStG:n väite voidaan ymmärtää myös niin, että siinä itse asiassa edellytetään, että tuomio olisi pitänyt perustella laajemmin niin, että siinä olisi lausuttu mahdollisista vaihtoehtoisista valittajan puolesta puhuvista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitettyjen tosiseikkojen selitysmalleista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella olisi näin velvollisuus osoittaa, ettei se ole lyönyt laimin tosiseikkojen tutkimista niiden selitysten valossa, jotka yksi asianosaisista on antanut.

108 On selvää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on perusteltava tuomionsa.(44) Tuomioissa on näin ollen selvästi ilmaistava ne syyt, joilla tuomioistuin perustelee näkemyksensä, ja tämän näkemyksen taustana oleva päättely siten, että asianosaisille selviää tuomioistuimen päättelyn yksityiskohdat ja että yhteisöjen tuomioistuin pystyy harjoittamaan valvontavaltaansa.

109 Mielestäni kuitenkin nyt esillä olevan asian kaltaisessa tapauksessa, jossa tuomion perustelut pohjautuvat selviin tosiseikkoihin eikä siis olettamuksiin, olisi liioiteltua vaatia, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on esitettävä ne syyt, joiden vuoksi se ei ole pitänyt uskottavina niitä seikkoja, jotka asianosainen on tuonut esiin selittääkseen tosiseikaston eri valossa. Siitä, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole nimenomaisesti tutkinut yhden asianosaisen esittämiä selityksiä, ei voida päätellä, että ne olisi jätetty kokonaan tutkimatta, koska tuomioistuimen perustelut pohjautuvat täsmällisiin tietoihin ja niissä hylätään valittajan näkemys epäsuorasti mutta silti väistämättä.

110 Tältä osin BStG arvioi ainoastaan yleisesti valituksenalaisen tuomion perusteluja eikä esitä näkemyksensä tueksi mitään erityistä seikkaa.(45)

111 Näin ollen kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen selvittämisvelvollisuus ja oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaate

112 BStG:n mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on näiden periaatteiden noudattamiseksi - ottamatta lukuun tiettyjä suppeasti määriteltyjä tapauksia, joista ei ole osoitettu olevan kysymys tässä asiassa - hyväksyttävä pyynnöt näytön hankkimiseksi. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt BStG:n esittämät pyynnöt todistajien kuulemiseksi ja asianosaisten henkilökohtaiseksi kuulemiseksi, se on BStG:n mukaan arvioinut ennenaikaisesti näyttöä, millä loukataan oikeusvaltiolle ominaisia periaatteita. Lisäksi BStG:n mukaan tällaisista pyynnöistä huolimatta tuomioistuimen olisi tutkintaperiaatteen noudattamiseksi käytettävä omasta aloitteestaan kaikkia asian selvittämiskeinoja, ja selvittämisvelvollisuus merkitsee myös sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on pyrittävä hankkimaan mahdollisimman kattavasti selvitystä asiasta.

113 Muistutan heti aluksi, että yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta valvoa sitä, onko todistustaakkaa ja asian selvittämistä koskevia yleisiä oikeusperiaatteita ja menettelysääntöjä noudatettu.(46)

114 Ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa lukuun ottamatta niistä periaatteista, joihin valittaja on vedonnut, ei ole määrätty tai säädetty missään tietyissä oikeussäännöissä, joiden perusteella voitaisiin määritellä näiden periaatteiden sisältö ja soveltamisala sekä niiden sitovuusaste. Tämän vuoksi rajoitan tarkasteluni ihmisoikeussopimuksen määräyksiin.

115 Ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen d kohdassa määrätään seuraavaa: "Jokaisella rikoksesta syytetyllä on seuraavat vähimmäisoikeudet: - - oikeus kuulustella tai kuulustuttaa todistajia, jotka kutsutaan todistamaan häntä vastaan, ja saada hänen puolestaan esiintyvät todistajat kutsutuiksi ja kuulustelluiksi samoissa olosuhteissa kuin häntä vastaan todistamaan kutsutut todistajat."(47)

116 Tässä määräyksessä ei Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tulkinnan mukaan aseteta tuomarille ehdotonta velvollisuutta hyväksyä asianosaisten pyynnöt todistajien kuulemiseksi.

117 Asiassa Vidal vastaan Belgia 22.4.1992 antamassaan tuomiossa ihmisoikeustuomioistuin totesi, että " - - 6 artiklan 3 kappaleen d kohdassa - - jätetään pääsääntöisesti [kansallisten tuomioistuinten] asiaksi siitä päättäminen, onko todistajien kuuleminen tarpeen, sellaisena kuin todistajien kuulemisen käsite on ymmärrettävä sen 'itsenäisen' merkityksen mukaisesti, joka sillä on ihmisoikeussopimuksen muodostamassa järjestelmässä - - ; tässä määräyksessä ei edellytetä, että kaikki syytetyn puolesta todistavat todistajat on kutsuttava ja kuulusteltava: kuten ilmauksesta 'samoissa olosuhteissa' ilmenee, tällä määräyksellä pyritään lähinnä turvaamaan asianosaisten prosessuaalinen yhdenvertaisuus tältä osin - - ".(48)

118 Vaikuttaa siis siltä, että oikeus todistajien kuulemiseen liittyy oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuuteen, joka ei toteudu, jos syytetyn pyyntö todistajan kuulemiseksi hylätään siitä huolimatta, että tätä todistajaa kuulemalla tuomioistuin olisi voinut saada selvitystä, joka olisi ollut vastapainona syytettyä vastaan todistavan todistajan lausumille.

119 Nyt esillä olevassa asiassa on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole kutsunut mielivaltaisen valikoivasti kuultavaksi asian ratkaisemisen kannalta hyödyllisiä todistajia.

120 Sen BStG:n väitteen osalta, jonka mukaan asianosaisten esittämät pyynnöt näytön hankkimiseksi voidaan hylätä ainoastaan tiettyjen erittäin tiukkojen edellytysten täyttyessä, on viitattava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 66 artiklan 1 kohtaan, jossa määrätään seuraavaa: "Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvistaa määräyksellä julkisasiamiestä kuultuaan asianmukaisina pitämänsä selvittämistoimet ja sen, mitkä tosiseikat on näytettävä toteen."(49) Tässä määräyksessä vahvistetaan näin selvästi se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltaan kuuluu sen arvioiminen, ovatko sille esitetyt pyynnöt näytön hankkimiseksi relevantteja.(50)

121 Lisäksi on huomattava, että jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle asetettaisiin velvollisuus kuulla järjestelmällisesti kaikkia asianosaisten ehdottamia todistajia, tällä hankaloitettaisiin välttämättä oikeudenkäyntiä, jonka etenemistä yritetään usein viivyttää erilaisilla hidastustoimilla, ja loukattaisiin kyseiselle tuomioistuimelle kuuluvaa näytön arviointivaltaa, jonka osana on mahdollisuus kieltäytyä tietystä toimenpiteestä siinä tapauksessa, että tuomioistuin katsoo saaneensa riittävästi selvitystä asiakirja-aineistosta.

122 Tältä osin vaikuttaa perustellulta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asettanut näytön hankkimista koskevien pyyntöjen hyväksymisedellytykseksi sen, että asianosainen esittää pyynnölleen sellaiset perustelut, että todistajan kuuleminen on katsottava perustelluksi.(51)

123 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi ryhtynyt tässä asiassa prosessinjohtotoimiin esittämällä kysymyksiä, joihin asianosaisia pyydettiin vastaamaan kirjallisesti.(52) On riidatonta, että seitsemästä valittajalle esitetystä kysymyksestä viisi koski nimenomaisesti sen pyyntöjä näytön hankkimiseksi ja että ainakin yhdellä kysymyksellä pyrittiin siihen, että valittaja täsmentäisi, mistä " - - konkreettisista ja tosiseikkoja koskevista syistä se on kiistänyt sen, mitä esitetyistä asiakirjoista ensi näkemältä ilmenee".(53)

124 Tämä seikka osoittaa tarvittaessa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli tutkinut sille esitetyt pyynnöt näytön hankkimiseksi.

125 Siten mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyvän oikeudenhoidon takaamiseksi ja sovellettavien oikeussääntöjen noudattamiseksi saanut hylätä pyynnöt todistajien kuulemiseksi ja asianosaisen henkilökohtaiseksi kuulemiseksi vaarantamatta pääasian ratkaisua, koska se on mielivaltaisen päätöksen välttämiseksi ottanut huomioon ne perustelut, joilla tuettiin pyyntöjä näytön hankkimiseksi; edellytyksenä tälle päätelmälle on kuitenkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellut oikeudellisesti riittävällä tavalla pääasian ratkaisua, mihin palaan myöhemmin tutkiessani valitusperustetta, joka koskee perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista.

3. Vapaan todistusharkinnan periaatteen ja in dubio pro reo -periaatteen loukkaaminen

126 Kolmannen valitusperusteensa kolmannessa osassa BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toiminut virheellisesti, kun se ei ole selvittänyt syvällisemmin tosiseikkoja eikä ole käyttänyt kaikkia sen käytettävissä olevia tietolähteitä. Lisäksi BStG esittää tämän valitusperusteen neljännessä osassa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole noudattanut in dubio pro reo -sääntöä, vaikka komission esittämiä todisteita koskevat BStG:n selitykset olivat horjuttaneet näyttöä.

127 Valittaja pyrkii todellisuudessa riitauttamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnin siitä, mikä näyttöarvo oli annettava sille esitetylle selvitykselle. Kuten olen jo todennut,(54) lukuun ottamatta sitä tapausta, että selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei ole yhteisöjen tuomioistuimen valvontavaltaan kuuluva oikeuskysymys. BStG ei kuitenkaan esitä näiden väitteidensä tueksi mitään sellaista, mikä osoittaisi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt päättelyssään sille esitetystä näytöstä päätelmiä, jotka ovat ilmeisen virheellisiä.

128 Lisäksi, kuten olen jo todennut, viimeksi mainitun tuomioistuimen asiana on juuri sen saman arviointivallan nojalla, johon valittaja on vedonnut, ratkaista, onko tosiasioista esitetty sellaista selvitystä, että mitään epäilyjä ei enää ole.

129 On myös syytä todeta, että BStG ei ole esittänyt sellaisia perusteluja, joilla olisi tarkoitus osoittaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen arvioinnissaan, eikä se ole täsmentänyt kumottavaksi vaatimiaan tuomion osia. Valittaja ei ole vedonnut minkään oikeussäännön rikkomiseen, vaan se on ainoastaan riitauttanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnin tosiseikastosta.

130 Näin ollen kolmannen valitusperusteen kolmas ja neljäs osa on jätettävä tutkimatta.

4. Sen perusteleminen, miksi pyynnöt näytön hankkimiseksi on hylätty

131 Vastaus siihen väitteeseen, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellut puutteellisesti sen, miksi se hylkäsi BStG:n pyynnöt näytön hankkimiseksi, liittyy läheisesti tällä tuomioistuimella olevaan toimivaltaan määrittää sille esitetyn selvityksen näyttöarvo. Jos tämä tuomioistuin toisin sanoen katsoo, että asiakirjaselvitys on näyttöarvoltaan riittävä, sen on ennen kaikkea esitettävä sellaiset perustelut, jotka perustelevat pääasian ratkaisun. Jos tämä edellytys täyttyy, mielestäni se voi hylätä sille esitetyt pyynnöt näytön hankkimiseksi niin, että se esittää ainoastaan lyhyet perustelut tälle ratkaisulleen.

132 Tästä on pääteltävä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei jätä täyttämättä perusteluvelvollisuuttaan, jos se ainoastaan toteaa, ettei se hyväksy valittajan esittämiä pyyntöjä todistajien kuulemiseksi tai asianosaisen henkilökohtaiseksi kuulemiseksi, kunhan se tätä ennen esittää syyt sille, miksi se katsoo, että komissio on näyttänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen BStG:tä vastaan puhuvat tosiseikat. Tutkin nämä viimeksi mainitut perustelut riitautetuilta osiltaan siinä yhteydessä, kun tutkin kuudetta valitusperustetta, joka koskee perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista.

133 Kolmannen valitusperusteen viides osa on siis hylättävä perusteettomana, ja tämä valitusperuste on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan.

D Neljäs valitusperuste, joka koskee prekluusiosääntöjen virheellistä soveltamista

134 BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti työjärjestyksensä 48 artiklan 1 kohtaa, kun se on valituksenalaisen tuomion 94, 120 ja 138 kohdassa hylännyt valittajan esittämät näytön hankkimista koskevat pyynnöt sen vuoksi, että ne oli esitetty liian myöhään.

135 Komissio vastaa tähän toteamalla, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on noudattanut vakiintunutta oikeuskäytäntöään, kun se on katsonut, että jos pyynnöt näytön hankkimisesta on esitetty vasta vastauskirjelmässä, asianosaisen on perusteltava, miksi näyttöön ei ole vedottu aiemmin.

136 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on BStG:n mainitsemissa tuomion kohdissa hylännyt pyynnöt todistajien kuulemiseksi ja valittajan henkilökohtaiseksi kuulemiseksi sillä perusteella, että nämä pyynnöt näytön hankkimiseksi oli vastauskirjelmässä esitettyinä tehty myöhässä eikä valittaja ollut vedonnut mihinkään sellaiseen seikkaan, joka olisi estänyt sitä tekemästä näitä pyyntöjä jo kannekirjelmässä.

137 On syytä muistuttaa, että edellä mainitussa 48 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: "Vastauksessaan asianosainen voi vedota lisänäyttöön. Asianosaisen on kuitenkin ilmoitettava se syy, miksi näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin."(55)

138 Tästä määräyksestä ilmenee, että asianosaisten on tuotava esiin ne seikat, joiden vuoksi ne ovat esittäneet vasta vastauskirjelmävaiheessa pyyntönsä näytön hankkimiseksi. Tällä perusteluvaatimuksella on tarkoitus tehdä mahdolliseksi se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi arvioida, ovatko tämän viivästymisen selittämiseksi esitetyt syyt päteviä, ja ratkaista täysin asian tuntien sen, voidaanko pyynnöt hyväksyä. Nämä pyynnöt on nimittäin esitetty oikeudenkäynnin myöhäisessä vaiheessa, ja niistä voi myös aiheutua lisäviivästyksiä, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi ryhtyä tarpeellisiksi katsomiinsa uusiin asian selvittämistoimiin.

139 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen soveltanut oikein edellä mainittua 48 artiklan 1 kohtaa, kun se on perustellut sitä, miksi se on hylännyt BStG:n esittämät kuulemispyynnöt, viittaamalla siihen, ettei BStG ollut perustellut sitä, miksi nämä pyynnöt oli esitetty niin myöhäisessä vaiheessa.

140 Lisäksi valittaja ei ole kiistänyt sitä, että se on esittänyt vasta vastauskirjelmävaiheessa pyyntönsä näytön hankkimiseksi, eikä sitä, ettei se ole perustellut tätä viivästystä. Valittaja on perustellut tätä viivästymistä ainoastaan valitusvaiheessa, millä rikotaan tätä 48 artiklan 1 kohtaa, jossa edellytetään, että viivästystä koskevat perustelut esitetään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle.

141 Lisäksi BStG esittää, että kyseisen määräyksen soveltamisalan olisi oltava toisenlainen kuin se todellisuudessa on, kun BStG tulkitsee tämän määräyksen soveltamisalaa suppeasti. Se ehdottaa nimittäin, että ainoastaan sellaiset pyynnöt näytön hankkimiseksi hylättäisiin, jotka saattavat viivästyttää asian ratkaisemista, eikä valittajan mukaan tällaisesta tapauksesta ollut kyse nyt esillä olevassa asiassa. Valittajan mukaan tämän määräyksen perusteella on hylättävä ainoastaan uudet pyynnöt, jotka on tehty uusien seikkojen selvittämiseksi.

142 Sen lisäksi, että BStG ei ole esittänyt tällaisia perusteluita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle viivästyksensä perustelemiseksi - mistä seuraa, että ne on selvästi jätettävä tutkimatta yhteisöjen tuomioistuimessa - tämä 48 artiklan 1 kohdan tulkinta ei perustu sen sanamuotoon, sillä tämän määräyksen soveltamisedellytyksenä sen sanamuodon mukaan ei ole se, että arvioitaisiin sitä, miten pyyntö näytön hankkimiseksi konkreettisesti vaikuttaa oikeudenkäynnin kulkuun. Lisäksi 48 artiklan 1 kohdassa ei rajoiteta viivästyksen perustelemista koskevaa velvollisuutta niihin pyyntöihin, jotka koskevat uusia tosiseikkoja. On selvää, että valittaja turvautuu kyseiseen erotteluun siksi, ettei se ole noudattanut kyseistä määräystä, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sitä vastaan soveltanut.

143 BStG väittää toissijaisesti, että tuomioistuimella oleva huolenpitovelvollisuus ja määrättyjen seuraamusten rangaistuksenluonteisuus ovat perusteita sille, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on katsottava olevan velvollisuus selvittää viran puolesta tosiseikat, joihin on vedottu, vaikka pyynnöt näytön hankkimiseksi olisi esitetty myöhässä. Siten 48 artiklan 1 kohtaa sovelletaan BStG:n mukaan ainoastaan oikeudenkäynteihin, joihin ei liity rangaistustarkoitusta.

144 Kuten olen jo todennut,(56) valittaja ei liitä mihinkään erityiseen oikeussääntöön näitä periaatteita, joihin se vetoaa riitauttaakseen muulla kuin edellä mainitun 48 artiklan perusteella sen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt pyynnöt näytön hankkimiseksi. Jos kuitenkin tämän määräyksen laillisuus kyseenalaistetaan tällä tavalla, edellytyksenä on vähintäänkin se, että asianosainen esittää yhteisöjen tuomioistuimelle täsmällisiä väitteitä ja niille perusteluja. Koska se ei ole näin tehnyt, on ainoastaan todettava jälleen kerran, että ei ole syytä tehdä eroa erilaisten oikeudenkäyntien välillä silloin, kun kyseisessä määräyksessä ei tehdä tällaista eroa.

145 Näin ollen peruste, joka koskee prekluusiosääntöjen virheellistä soveltamista, on jätettävä tutkimatta.

E Viides valitusperuste, joka koskee sitä, että oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon on loukattu

146 Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut oikeutta tulla kuulluksi, kun se on hylännyt valittajan pyynnön saada tutustua asiakirja-aineistoon.

147 Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ensinnäkin hylännyt pyynnön saada tutustua kaikkiin menettelyn asiakirjoihin, se on aluksi todennut, että

"kantaja ei ole kiistänyt saaneensa asian hallinnollisen käsittelyn aikana kaikkia asiakirjoja, jotka koskivat suoraan tai välillisesti kantajaa ja joihin väitetiedoksianto perustui,"

ja tämän jälkeen jatkanut, että

.1

"kantaja ei ole myöskään esittänyt näyttöä siitä, että muilla asiakirjoilla olisi merkitystä kantajan puolustuksen järjestämiseksi,"

ja päätellyt, että "kantajalle on annettu tilaisuus esittää näkemyksensä kaikista komission kantajaa vastaan esittämistä väitteistä, jotka sisältyvät kantajalle lähetettyyn väitetiedoksiantoon, samoin kuin väitteiden tueksi esitetystä näytöstä, jonka komissio on maininnut väitetiedoksiannossaan tai liittänyt tähän tiedoksiantoon, ja siksi puolustuksen oikeuksia ei ole loukattu - - ".

Samalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisännyt, että

"tämän vuoksi kantajan asianajajat ovat voineet tutkia komission päätöksen laillisuuden ja puolustaa asianmukaisesti kantajaa sekä kannetta valmisteltaessa että käsiteltäessä asiaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa".(57)

148 Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tämän jälkeen hylännyt pyynnön saada tutustua Bundeskartellamtin toimittamiin asiakirjoihin ja asiakirjoihin, jotka koskivat komission, Bundeskartellamtin ja saksalaisen rakennemuutoskartellin edustajien kolmisin käymiä neuvotteluja, se on todennut,

- että " - - kantaja ei ole esittänyt, että se ei ole voinut vastata sitä vastaan esitettyihin väitteisiin, koska sillä ei ole ollut käytettävissään näitä asiakirjoja, ja että kantaja ei ole esittänyt näyttöä siitä, miksi näillä asiakirjoilla voisi olla merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa,"

- ja että " - - asiakirjat koskevat rakennemuutoskartellia, jota komission päätös ei suoranaisesti koske - - , ja tämän vuoksi kartellia koskevat asiakirjat eivät voi olla osa näyttöä käsiteltävänä olevassa asiassa".(58)

149 BStG väittää, että periaatetta, jonka mukaan komissiolla on velvollisuus antaa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamista koskevan menettelyn kohteena oleville yrityksille tilaisuus tutustua kaikkiin asian tutkinnan aikana haltuunsa saamiin, sekä yrityksiä vastaan että niiden puolesta puhuviin asiakirjoihin, sovelletaan myös oikeudenkäyntiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asettamassa edellytyksessä, jonka mukaan asianosaisen on esitettävä selvitystä siitä, että tietyt asiakirjat olisivat merkityksellisiä valittajan puolustuksen järjestämiseksi, on unohdettu se, että asianosainen ei kykene arvioimaan asiakirjan merkitystä, jos se ei tiedä asiakirjan olemassaolosta ja sisällöstä. Se, että rakennemuutoskartellille on annettu tärkeä asema valituksenalaisessa tuomiossa, merkitsee sitä, että oikeutta tulla kuulluksi on loukattu, kun pyyntö saada tutustua tätä kartellia koskeviin asiakirjoihin on hylätty.

150 Olen jo muussa yhteydessä esittänyt ne syyt, joiden vuoksi mielestäni on olennaisen tärkeää, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn kohteena olevan yrityksen oikeus saada tutustua kaikkiin asiakirjoihin hallintomenettelyn aikana katsotaan yhdeksi yhteisön oikeuden perusperiaatteista.(59)

151 Oikeussubjektin oikeudella saada tutustua sitä vastaan ja sen puolesta puhuviin asiakirjoihin mahdollistetaan se, että oikeussubjekti voi tarkastaa paitsi sen, ettei komissio ole jättänyt huomioimatta viimeksi mainittuja asiakirjoja, myös ja ennen kaikkea se, että komissio on arvioinut asianmukaisesti näitä asiakirjoja.

152 Tämän periaatteen noudattamista hallintomenettelyssä on sittemmin helpotettu menetelmällä, jonka komissio on avoimuuden lisäämiseksi ottanut käyttöön 5.5.1994 annetussa XXIII:ssa kilpailupolitiikkaa koskevassa kertomuksessaan esittämällään tavalla:

"Komissio liittää väitetiedoksiantoon jäljennöksen kaikista asiakirjoista, joihin komissio on tukeutunut päätellessään kilpailusääntöjä rikotun. Se toimittaa myös kaikki sellaiset asiakirjat, jotka asian huolellisen tutkimisen perusteella vaikuttavat osoittavan kestämättömäksi komission näkemykset tai heikentävän komission näkemyksen uskottavuutta. Jos yritys pyytää tämän jälkeen perustellusta syystä sitä, että komissio tarkastelee uudelleen asiakirja-aineistoa sen määrittämiseksi, onko sillä hallussaan muita tiettyä seikkaa koskevia asiakirjoja, joita yritys pitää hyödyllisenä puolustautumisensa kannalta, komissio tarkastelee uudelleen asiaa ja lähettää tällaiset asiakirjat."(60)

153 Nyt esillä olevassa asiassa ei vaikuta siltä, että hallintomenettelyn avoimuuteen liittyviä edellytyksiä ei olisi kunnioitettu oikeudenkäyntivaiheessa, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päättänyt hylätä pyynnön saada tutustua asiakirjoihin.

154 Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa tuomion 34 kohdassa, BStG oli saanut kaikki asiakirjat, joihin väitetiedoksianto perustui ja jotka saattoivat koskea BStG:tä tavalla tai toisella. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt vain sille kuuluvaa tosiseikaston määrittämisvaltaa ja todennut tuomion 23 kohdassa, että väitetiedoksiantoon liitetyssä, 12.3.1987 päivätyssä kilpailuasiain pääjohtajan kirjeessä täsmennettiin, että " - - kirjeen liitteenä ovat tärkeimmät asiaan liittyvät asiakirjat ja että liikesalaisuuksien paljastumisen estämiseksi kirjeeseen on liitetty ainoastaan suoraan tai epäsuorasti kyseessä olevaa yritystä koskevat asiakirjat" ja että " - - yrityksillä on mahdollisuus tutustua komission luvalla myös muihin komission hallussa oleviin asiakirjoihin huomautustensa valmistelemiseksi".

155 Selittääkseen sen, miksei se ollut tuolloin pyytänyt lupaa tutustua asiakirjoihin, BStG esittää, että hallintomenettelyn aikana sitä ei edustanut asianajaja eikä se ollut tutustunut asiakirjoihin, koska sille tiedoksi annetuissa komission väitteissä ei katsottu BStG:n syyllistyneen kilpailusääntöjen rikkomiseen.

156 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että 12.3.1987 päivätystä kirjeestä ilmenee, että "komission mukaan yritykset ovat toimineet vastoin perustamissopimuksen 85 artiklaa",(61) ja katsonut tämän jälkeen, että "kantaja on ollut yksi väitetiedoksiannon vastaanottajista - - , että kantaja on useaan kertaan nimenomaisesti mainittu sekä tosiasioita koskevassa että oikeudellisen arvioinnin sisältävässä väitetiedoksiannon osassa - - ja että kantajalle on toimitettu useita liitteitä, joihin komissio on perustanut väitteensä".(62) Lisäksi se on todennut, että valittaja oli lähettänyt komissiolle kirjeen, jossa se oli esittänyt kirjalliset huomautuksensa väitetiedoksiannosta ja pyytänyt kuulemistilaisuuden järjestämistä.

157 Näistä useista lausumista ilmenee, että väitetiedoksianto koski suoraan BStG:tä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten katsonut perustellusti, että BStG oli omasta tahdostaan jättänyt käyttämättä asianajajaa ja että hallintomenettelyssä ei ollut loukattu puolustautumisoikeuksia. Lisäksi on todettava, ettei valittaja kiistä sitä, ettei se pyrkinyt väitetiedoksiannon sisältämistä tiedoista huolimatta saamaan selville komission täsmällistä kantaa siitä, missä määrin komissio katsoi valittajan osallistuneen kilpailusääntöjen rikkomiseen. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei loukannut puolustautumisoikeuksia, kun se päätti olla tekemättä sellaista päätöstä, jolla komissio olisi määrätty toimittamaan valittajalle sen vaatimat asiakirjat, koska valittaja ei esittänyt mitään selvitystä siitä, että tietyt asiakirjat olisivat tarpeen valittajan puolustuksen järjestämiseksi.

158 Katson tältä osin, että koska oikeutta saada tutustua asiakirjoihin on kunnioitettu hallintomenettelyssä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on saanut asettaa oikeudenkäynnissä asiakirjojen toimittamisen edellytykseksi sen, että valittaja esittää " - - näyttöä siitä, että muilla asiakirjoilla olisi merkitystä kantajan puolustuksen järjestämiseksi".(63) Ei voida tietenkään vaatia, että kyseisen yrityksen olisi osoitettava, mitä vaikutuksia sen pyytämällä asiakirjalla olisi voinut olla päätökseen, koska tämä edellyttää, että se tuntee yksityiskohtaisesti asiakirjan sisällön. Tällaisen vaatimuksen asettaminen merkitsisi mahdottoman näyttötaakan asettamista.(64) Yrityksen on ainoastaan esitettävä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle sellaista selvitystä, joka osoittaa asiakirjan olevan merkityksellinen oikeudenkäynnin kannalta.

159 Hyvään oikeudenhoitoon liittyvistä syistä oikeus saada tutustua asiakirjoihin ei nimittäin voi olla ehdoton. Ei voida sallia sitä, että asianomainen yritys voisi riitauttaa minkä tahansa asiakirjan toimittamatta jättämisen, jos se ei sitä ennen ole yksilöinyt tätä asiakirjaa ja esittänyt vähimmäisselvitystä siitä, millä tavalla asiakirja on merkityksellinen tämän yrityksen kannalta.(65)

160 Lisäksi asianomaisen yrityksen täytyy tietää tällaisen asiakirjan olemassaolosta, mikä on nimenomaisesti tarkoitus turvata oikeudella saada tutustua asiakirja-aineistoon kokonaisuudessaan.(66)

161 Edellä mainitussa asiassa BPB Industries ja British Gypsum vastaan komissio toimittamatta jätetyt asiakirjat oli yksilöity, minkä vuoksi oli ainoastaan tutkittava, kuuluivatko asiakirjat " - - sellaiseen asiakirjaryhmään, joita koskevat tiedot komissio voi perustellusti kieltäytyä ilmaisemasta niiden luottamuksellisen laadun vuoksi".(67)

162 Nyt esillä olevassa asiassa on todettava, että valituksenalaisen tuomion 23 kohdasta ilmenee, että valittajan vaatimista asiakirjoista ne, jotka koskivat sitä suoraan tai välillisesti, oli jo toimitettu valittajalle ja että muut asiakirjat olivat luottamuksellisia.

163 Näin ollen on selvää, että BStG ei voinut pyytää jo lähetettyjen asiakirjojen toimittamista. Sellaisten asiakirjojen osalta, joita ei ollut toimitettu, on ainoastaan todettava, että valittaja ei pyrkinyt hallintomenettelyn aikana saamaan selville näiden asiakirjojen sisältöä tai sitä, miksi ne olivat luottamuksellisia, vaikka se tiesi siitä, että näitä asiakirjoja ei periaatteessa voitaisi sille luovuttaa, ja vaikka komissio oli ilmoittanut sille sen oikeudesta tutustua komission luvalla näihin asiakirjoihin.

164 Pyynnöstä saada tutustua Bundeskartellamtin komissiolle toimittamiin asiakirjoihin ja asiakirjoihin, jotka koskivat komission, Bundeskartellamtin ja saksalaisen rakennemuutoskartellin edustajien kolmisin käymiä neuvotteluja, on todettava, että perustelut tämän BStG:n pyynnön hylkäämiselle eivät vaikuta virheellisiltä.(68)

165 Komission päätöksessä kuvaillaan hyvin yksityiskohtaisesti rakennemuutoskartellin ja todettujen kilpailunrajoitusten väliset yhteydet,(69) joista ilmenee, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut tuomion 55 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, että kartellia ei sinänsä luettu osaksi komission selvittämää kilpailusääntöjen rikkomista. Koska valittaja ei kyennyt yksilöimään mitään asiakirjaa, sillä nämä asiakirjat eivät ilmeisesti kuuluneet komission asiakirjavihkoon, minkä vuoksi niitä ei siis ollut jo toimitettu valittajalle, sen olisi pitänyt ainakin esittää ne syyt, joiden vuoksi se piti tarpeellisena saada nämä asiakirjat, joilla ei ollut muuta suoraa yhteyttä sitä vastaan puhuviin tosiseikkoihin, kuin mitä komission päätöksessä kuvailtiin. Niistä samoista syistä, jotka olen esittänyt hallintomenettelyn asiakirjojen osalta, vaikuttaa asianmukaiselta, että BStG:n pyyntöön olisi ollut mahdollista suostua ainoastaan, jos se olisi ensin täyttänyt tämän velvollisuuden. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen perustellusti katsonut, ettei valittaja ollut täyttänyt tätä velvollisuuttaan siinä yhteydessä, kun se oli esittänyt perusteluja sille, että sillä oli oikeus tutustua asiakirjoihin.

166 Näin ollen valitusperuste, joka koskee oikeutta tutustua asiakirjoihin, on hylättävä.

F Kuudes valitusperuste, joka koskee perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista

167 BStG:n mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on sovellettu virheellisesti perustamissopimuksen 85 artiklaa, kun siinä ei ole luonnehdittu oikeudellisesti tiettyjä BStG:n esiin tuomia tosiseikkoja ja kun siinä on jätetty huomiotta tietyt kyseisen artiklan 1 ja 3 kohtaan sisältyvät tunnusmerkistötekijät.

1. Markkinoiden määrittäminen

168 BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut riittävästi sitä tuomion osaa, joka koskee relevanttien markkinoiden määrittämistä. BStG esittää, että se ei ole - toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on maininnut tuomiossa - koskaan väittänyt, että se pystyisi valmistamaan koneillaan myös standarditavarana myytäviä betoniteräsverkkoja tai että luettelotavarana myytävä verkko ja standarditavarana myytävä verkko olisivat toisensa korvaavia tuotteita. Näissä olosuhteissa BStG:n mukaan standarditavarana myytävää verkkoa koskeviin järjestelyihin osallistumisella ei ollut merkitystä sen kannalta.

169 Valittaja lisää, ettei se ollut sovelias osapuoli järjestelyjen luomiseksi muiden jäsenvaltioiden valmistajien kanssa, koska sen valmistamista tuotteista alle kaksi prosenttia vietiin muihin jäsenvaltioihin ja koska 99 prosenttia tästä viennistä oli luettelotavarana myytävän verkon vientiä. BStG katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimineen virheellisesti, kun se ei ole kiinnittänyt huomiota tähän seikkaan ja kun se ei ole tutkinut niitä väitteitä, jotka koskivat sitä, että luettelotavarana myytävien verkkojen markkinat olivat erittäin pienet Saksan ulkopuolella ja että toimitukset jäsenvaltiosta toiseen olivat vähäisiä.

170 Komissio katsoo, että BStG pyrkii saattamaan tosiseikkojen määrittelyn yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, mikä ei kuitenkaan ole valitusasiassa mahdollista.

171 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut BStG:n kapasiteetista valmistaa muuntyyppisiä verkkoja, että " - - tietyt komission päätöksen kohteena olevat yritykset, joihin myös kantaja lukeutuu, voivat valmistaa erilaisia betoniteräsverkkoja, mistä on pääteltävissä, että alan teollisuus voi tietyssä määrin muuttaa tuotantoprosessejaan erilaisten betoniteräsverkkojen valmistamiseksi".(70)

172 On jossain määrin valitettavaa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole esittänyt niitä syitä, johon se on perustanut näkemyksensä, jonka mukaan valittaja pystyi valmistamaan useamman tyyppisiä betoniteräsverkkoja. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että tosiseikkojen määrittäminen ja arvioiminen kuuluu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle, tältä osin ei voida mennä niin pitkälle, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saisi esittää pelkkiä toteamuksia perustelematta niitä.

173 Niitä perusteluja, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt tuomion 41 kohdassa, on kuitenkin pidettävä pelkästään ylimääräisinä perusteluina, mikä on pääteltävissä sanan "lisäksi" käyttämisestä. Sen osoittaminen, että BStG kykeni valmistamaan myös muun tyyppisiä betoniteräsverkkoja kuin luettelotavarana myytävää verkkoa, ei ole ratkaiseva seikka määritettäessä sitä, mikä intressi BStG:llä oli osallistua standarditavarana myytäviä verkkoja koskeviin järjestelyihin, koska - kuten olen jo todennut - ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on selvittänyt, että nämä kaksi verkkotyyppiä ovat toisensa korvaavia tuotteita. Tätä ei siten voida käyttää perusteluna tuomion riitauttamiselle.(71)

174 Tuotteiden korvaavuuden osalta on todettava, että yhteisöjen tuomioistuimen valvontavaltaan kuulumattomana tosiseikaston määrittämisenä ja arvioimisena on pidettävä sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tältä osin todennut "kantajan viittauksesta standarditavarana myytävien ja Listenmatten-tyyppisten verkkojen hintoihin, että näiden betoniteräsverkkojen hinnat eivät poikkea paljon toisistaan".(72) Lisäksi se on todennut, että " - - standarditavaran käyttäminen on todellakin mahdollista myös sellaisilla työmailla, joissa olisi tavallisesti käytettävä mittatilaustavarana myytävää verkkoa, jos standarditavaran hinta on niin alhainen, että rakennustyössä saadaan tämän vuoksi merkittäviä säästöjä, jotka kattavat lisäkustannukset ja kompensoivat käytetyn materiaalin vaihtamisesta aiheutuvat tekniset ongelmat - - ".(73)

175 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on näin ollen esittänyt riittävän selvästi ne syyt, joiden vuoksi se katsoi, että tietyt hintatasoon liittyvät tekijät saattoivat houkutella talouden toimijoita korvaamaan luettelotavarana myytävät verkot standarditavaralla, päätellen näin näiden tuotteiden kuuluvan samoille markkinoille ja määrittäen tällä tavoin samalla sen, miksi valittajalla saattoi olla intressi osallistua näitä markkinoita koskeviin järjestelyihin.

176 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut tällaisen intressin olemassaolon myös täsmentäessään, että tällainen tuotteiden korvaavuuden kannalta suotuisa hintatilanne on " - - vallinnut osittain sinä aikana, kun kilpailua rajoittavat järjestelyt ovat olleet voimassa".(74)

177 On syytä lisätä, että toisin kuin valittaja väittää, niitä tuomiossa käytettyjä sanontoja, jotka koskevat sitä, valmistiko valittaja muun tyyppisiä verkkoja, ja standardi- ja luettelotavarana myytävien verkkojen korvaavuutta, ei ole perusteltu sillä, että valittaja olisi myöntänyt nämä seikat.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tosin todennut tuomion 38 kohdassa komission ja BStG:n olevan samaa mieltä relevanttien markkinoiden kuvailun osalta, vaikka tuomion sanamuodon mukaan asianosaisten lähestymistavat poikkesivat tältä osin tuntuvasti toisistaan.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin todennut, että BStG erottaa toisistaan standarditavarana myytävät verkot, Lettermatten-tyyppiset tai puolistandardisoidut verkot, Listenmatten-tyyppiset eli luettelotavarana myytävät verkot ja mittatilaustavarana myytävät verkot ja toteaa, että ensimmäiset kaksi verkkotyyppiä ovat keskenään hyvin samankaltaisia ja että kaksi viimeistä verkkotyyppiä ovat myös samankaltaisia keskenään, mutta nämä kaksi samankaltaisten verkkotyyppien ryhmää eroavat olennaisesti toisistaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päätellyt tästä, että komission päätöksessään esittämä kanta ei poikkea tästä valittajan näkemyksestä, koska päätöksen mukaan "erityisesti standarditavarana ja luettelotavarana myytävät verkot ovat keskenään vaihdannaisia tuotteita" ja "tällä alalla voidaan yleisesti puhua betoniteräsverkkojen markkinoista, jonka osamarkkinoina ovat mittatilaustavarana myytävien betoniteräsverkkojen markkinat".(75)

Mielestäni se BStG:n näkemys, jonka mukaan toisistaan on erotettava omaksi ryhmäkseen yhtäältä standarditavarana myytävät ja puolistandardisoidut verkot ja toisaalta luettelotavarana ja mittatilaustavarana myytävät verkot, poikkeaa siitä komission näkemyksestä, jonka mukaan toisistaan on erotettava luettelotavarana ja mittatilaustavarana myytävät verkot. Tuomion perustelut ovat siten tältä osin ristiriitaisia.

178 Tämä perusteluvirhe ei kuitenkaan mielestäni vaikuta valituksenalaisen tuomion pätevyyteen, koska ne tuomion perustelut, jotka koskevat kyseisten tuotteiden mahdollista korvaavuutta, riittävät perustelemaan sen päätelmän, että relevantteja markkinoita koskevien järjestelyjen tekeminen oli valittajan edun mukaista.(76)

179 Perustelujen puutteellisuudesta niiden väitteiden osalta, jotka koskevat sitä, että ainoastaan vähäinen osa BStG:n tuotannosta oli tarkoitettu vietäväksi, sitä, että BStG oli vienyt lähes yksinomaan luettelotavarana myytäviä verkkoja, ja sitä, että luettelotavarana myytävien verkkojen markkinat olivat erittäin pienet Saksan ulkopuolella, sekä sitä, että toimitukset jäsenvaltiosta toiseen olivat vähäisiä, on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on täydentänyt sitä argumentaatiota, jolla jo oli osoitettu erityyppisten betoniteräsverkkojen olevan toisiaan korvaavia tuotteita.

180 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on täsmentänyt tuomion 136 kohdassa "erilaisten betoniteräsverkkojen hintojen olevan vuorovaikutussuhteessa keskenään siten, että standarditavarana myytävän betoniteräsverkon hinta vaikuttaa luettelo- ja mittatilaustavarana myytävien teräsverkkojen hintoihin"; lisäksi se on todennut, että "luettelotavarana myytävän betoniteräsverkon viejänä kantaja on luonnollisesti toivonut standarditavarana myytävän teräsverkon hinnan pysyvän tietynlaisena suhteessa luettelotavarana myytävään teräsverkkoon".

181 Ennen kaikkea ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tuonut esitettyjen väitteiden osalta esiin sen, että "[BStG:n luettelotavarana myytäviä verkkoja koskevan] viennin määrä ei ole ollut kovinkaan vähäinen, koska kantajan 24.3.1989 lähettämän kirjeen mukaan viennin määrä vuonna 1985 on ollut 18 000 tonnia, joista 5 128 tonnia on viety kuuteen yhteisön perustajajäsenvaltioon, ja kantajan vientitoiminnasta yhteisön alueella saatu liikevaihto on ollut 4 969 032 DEM".

182 Edellä esitetyistä seikoista ilmenee selvästi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole jättänyt täyttämättä perusteluvelvollisuuttaan ja että tätä koskeva kuudennen valitusperusteen osa on hylättävä perusteettomana.

2. Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltaminen BStG:n ja Tréfilunionin väliseen järjestelyyn

183 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 67 ja 68 kohdassa, että "komissio on näyttänyt toteen lain edellyttämällä tavalla päätöksensä 140 kohdan ensimmäisessä alakohdassa esitetyt seikat eli sen, että Tréfilunion on sitoutunut olemaan kantelematta rakennemuutoskartellista ja että kantaja on sitoutunut olemaan viemättä Ranskaan luettelotavarana myytäviä betoniteräsverkkoja sovitun ajanjakson ajan, jonka kesto on ollut kahdesta kolmeen kuukautta", ja että komissio on todennut "perustellusti, että sopimukset ovat olleet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisia".

184 BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole esittänyt tuomiossa niitä syitä, joiden vuoksi BStG:n ja Tréfilunionin väliset sopimukset olivat perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisia. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole luonnehtinut oikeudellisesti asian tosiseikastoa siltä kannalta, täyttyvätkö kyseisen määräyksen soveltamisedellytykset.

185 BStG esittää, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tutkinut sitä BStG:n väitettä, jonka mukaan Tréfilunionin antamaa sitoumusta olla kantelematta komissiolle valittajan menettelystä oli pidettävä periaatteellisluonteisena sitoumuksena eikä siis kilpailunrajoituksena. BStG lisää, ettei tuomiossa ole myöskään lausuttu siitä, rajoittuiko kilpailu mahdollisesti myös Müllerin sen sitoumuksen vuoksi, jonka mukaan Gelsenkirchenin tehtaalta ei vietäisi Ranskaan luettelotavarana myytävää verkkoa tietyn ajanjakson ajan, jonka kesto on kahdesta kolmeen kuukautta, ja vaikuttiko tämä sitoumus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

186 Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on luonnehtinut asianmukaisesti asian tosiseikkoja siltä kannalta, täyttyvätkö sovellettavana olevan määräyksen soveltamisedellytykset. Komission mukaan valittaja esittää lisäksi argumentaatiossaan osittain uusia tosiasiaväitteitä, joita ei voida tutkia valitusvaiheessa, toisin kuin BStG esittää.

187 Tämä 85 artiklan 1 kohdan rikkomiseen liittyvä valittajan väite on ymmärrettävä niin, että valittajan mukaan valituksenalaisen tuomion perustelut ovat puutteellisia tai - millä tarkoitetaan samaa - että valittajan vaatimuksia ei ole tutkittu täydellisesti.

188 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että "komission päätöksessä (140 kohta) kantajan on katsottu sopineen Tréfilunionin kanssa yleisistä järjestelyistä, joiden tarkoituksena on rajoittaa keskinäisesti näiden yritysten tuotteiden pääsyä Saksan ja Ranskan markkinoille ja joiden sisältö on ollut seuraava: 1) Tréfilunion ei kantele komissiolle saksalaisesta rakennemuutoskartellista, 2) kantajan Gelsenkirchenin tehtaalta ei viedä betoniteräsverkkoja Ranskaan ajanjaksona, jonka kesto on kahdesta kolmeen kuukautta, ja 3) nämä kaksi järjestelyjen osapuolta sopivat vientikiintiöiden vahvistamisesta".(77)

189 Tréfilunionin johtajan Marien 16.7.1985 laatiman sisäisen muistion ja Müllerin 27.8.1985 laatiman sisäisen muistion huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että komission voidaan katsoa "näyttäneen toteen lain edellyttämällä tavalla ensimmäiset kaksi kantajan ja Tréfilunionin välisen yhteistyön muotoa". Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että Marien sitoumusta olla kantelematta saksalaisesta rakennemuutoskartellista on pidettävä sellaisena menettelytapana, joka on omaksuttu kilpailijaa kohtaan vastikkeeksi tämän kilpailijan tekemistä myönnytyksistä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisen järjestelyn puitteissa.(78)

190 Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on täsmentänyt, mikä merkitys kyseisen kilpailunrajoituksen käyttöön ottamisessa oli sillä Marien sitoumuksella, jonka mukaan rakennemuutoskartellista ei kanneltaisi komissiolle, se on nimenomaisesti käsitellyt kyseistä BStG:n perustelua komission päätöksen kumoamiseksi. Tuomion sanamuodosta ilmenee, että kyseistä menettelytapaa ei ole sinänsä pidettävä kilpailunrajoituksena, mutta se on sellainen kyseisen järjestelyn osa, jonka pohjalta myönnytyksiin on voitu ryhtyä niin, että vientiä on rajoitettu tiettynä ajanjaksona.

191 Siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perusteluissa ei ole käsitelty kilpailua rajoittavien vaikutusten ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvien vaikutusten puuttumista, on syytä muistuttaa, että BStG ei ollut esittänyt näitä väitteitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, minkä vuoksi kyseinen tuomioistuin on toiminut oikein lausuessaan tuomionsa perusteluissa vain niistä kanneperusteista, jotka valittaja oli esittänyt.

192 Tuomion 61 kohdasta, jossa on yhteenveto BStG:n ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämistä kanneperusteista, nimittäin ilmenee, että kanneperusteilla pyrittiin ainoastaan kyseenalaistamaan se näyttöarvo, joka Marien ja Müllerin kahdelle muistiolle oli annettu arvioitaessa sitä, oliko yritysten välisestä järjestelystä saatu riittävästi selvitystä. Lukuun ottamatta sitä väitettä, jonka mukaan kantelun tekemisestä pidättäytymisellä ei ollut kilpailua rajoittavaa vaikutusta ja jonka - kuten olen jo todennut - ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut, valittaja ei ollut esittänyt muita perusteluja tai perusteita, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia, mikä ilmenee myös BStG:n kannekirjelmästä ja vastauskirjelmästä.

193 BStG ei voi myöskään - jos tämä on sen tarkoituksena - esittää uusia perusteita yhteisöjen tuomioistuimessa. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on säännöllisesti viitattu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohtaan, jonka mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut seuraavaa: "Jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa vaatimuksilleen sellaisia uusia perusteita, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, tämä tarkoittaisi, että asianosaisella olisi oikeus laajentaa yhteisöjen tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, oikeusriitaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta valitusasioissa on siten rajoitettu kohdistuvaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sille esitetyistä perusteista tekemään arviointiin - - ."(79)

194 Näin ollen riittää, kun todetaan - kuten olen jo tehnyt - että näitä perusteita ei ole esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

195 Kuudennen valitusperusteen toinen osa on näin ollen osittain hylättävä ja osittain jätettävä tutkimatta.

3. Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltaminen BStG:n ja Benelux-maiden valmistajien välisiin kiintiö- ja hintajärjestelyihin

196 BStG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä katsoessaan, että komissio oli esittänyt riittävän selvityksen siitä, että BStG oli ryhtynyt Benelux-maiden valmistajien kanssa Saksan markkinoita koskeviin kiintiö- ja hintajärjestelyihin. BStG:n mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon tiettyjä olennaisia ja merkityksellisiä seikkoja, joihin BStG oli vedonnut ja jotka saattoivat asettaa kyseenalaiseksi sen asiakirjoja koskevan tulkinnan, joka on komission päätöksen pohjana. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myös ottanut vääristyneellä tavalla huomioon sille esitetyn selvityksen.

197 Kuten komissio on oikein todennut, BStG pyrkii siihen, että oikeuskysymyksenä pidettäisiin sitä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut asian tosiseikastoa.

198 Mielestäni valittajan argumentaatio ei täytä niitä edellytyksiä, jotka yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on asetettu valituksen tutkittavaksi ottamiselle.(80)

199 Tämän ratkaisuehdotuksen 105 kohdassa jo mainituista perustamissopimuksen, EY:n tuomioistuimen perussäännön ja sen työjärjestyksen määräyksistä ilmenee, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että tätä edellytystä ei täytä valitus, jossa vain kerrataan tai toistetaan sanasta sanaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut. Tällaisella valituksella pyritään nimittäin tosiasiassa ainoastaan siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetty kanne tutkitaan uudelleen, mikä ei EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan mukaan kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toim