ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
40

Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklaa ja asetuksen N:o 593/2008 12 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että asetuksen N:o 593/2008 nojalla sopimukseen sovellettavaa lakia sovelletaan myös maksuun, jonka kolmas suorittaa sopimusosapuolen sopimukseen perustuvan maksuvelvollisuuden täyttämiseksi, kun tämä maksu riitautetaan maksukyvyttömyysmenettelyssä kaikkia velkojia vahingoittavana toimena.
SEUT 45 artiklaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan maksettavien perhe-etuuksien laskemista varten viitevuotena pidetään maksukautta edeltävää vuotta edeltänyttä kalenterivuotta, joten tapauksessa, jossa kansallisen virkamiehen saamat tulot kasvavat huomattavasti, kun hän tilapäisesti siirtyy toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan unionin toimielimeen, perheavustusten määrä on huomattavasti pienempi kahden vuoden ajan, kun kyseinen virkamies palaa alkuperäjäsenvaltioonsa.
9

Tullikoodeksin 87 artiklan, jonka otsikko on ”Tullivelan syntypaikka”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos tulliviranomainen toteaa, että tullivelka on syntynyt 79 tai 82 artiklan nojalla toisessa jäsenvaltiossa ja tullivelkaa vastaavan vienti- tai tuontitullin määrä on pienempi kuin 10000 [euroa], tullivelan on katsottava syntyneen siinä jäsenvaltiossa, jossa sen syntyminen on todettu.”
1)

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 16.11.2009 annetulla Euroopan neuvoston asetuksella (EY) N:o 1186/2009, 195 artiklaa on tulkittava siten, että tässä artiklassa tarkoitettua tullivelan takaajaa ei voida pitää asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1186/2009, 221 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna velallisena, eikä siihen näin ollen voida soveltaa kolmen vuoden määräaikaa siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt.
43

Tästä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, yksinomaan kansallinen tuomioistuin on toimivaltainen toteamaan sen ratkaistavaksi saatetun riita-asian tosiseikat ja arvioimaan niitä sekä tulkitsemaan ja soveltamaan kansallista lainsäädäntöä. Samalla tavoin yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, ovatko sen unionin tuomioistuimelle esittämät kysymykset tarpeellisia ja onko niillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 14.6.2012, Banco Español de Crédito, C-618/10, EU:C:2012:349, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
85

Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin sellaisen lämpötilaikkunan osalta, joka on samanlainen kuin pääasiassa kyseessä oleva lämpötilaikkuna, että asetuksen N:o 715/2007 3 artiklan 10 alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että laite, joka takaa mainitussa asetuksessa säädettyjen päästöjen raja-arvojen noudattamisen vain ulkolämpötilan ollessa +15–+33 celsiusastetta ja ajettaessa alle 1000 metrin korkeudessa, on kyseisen 3 artiklan 10 alakohdassa tarkoitettu estolaite (tuomio 14.7.2022, GSMB Invest, C‑128/20, EU:C:2022:570, 47 kohta ja tuomio 14.7.2022, Volkswagen, C‑134/20, EU:C:2022:571, 54 kohta).
112

Siltä osin kuin on viidenneksi kyse siitä, voiko soveltuvuustodistuksen, joka katolisen uskonnon opettajilla on tämän oppiaineen opettamiseksi oltava, myöntämisen edellyttäminen olla puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ”perusteltu syy”, on todettava, että unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että tällainen todistus myönnetään vain kerran silloin, kun kouluviranomainen esittää ehdokasluettelonsa, ja riippumatta asianomaiselle katolisen uskonnon opettajalle uskotun tehtävän kestosta. Kyseisen todistuksen myöntäminen kaikille katolisen uskonnon opettajille riippumatta siitä, ovatko he tehneet toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen vai määräaikaisen sopimuksen, on siis – kuten tämän tuomion 64 kohdassa jo mainittiin – katolisen uskonnon opettajille uskottujen tehtävien kestosta riippumaton seikka.
33

Tämä oikeus merkitsee väistämättä sitä, että henkilöillä, joita tällaiset tutkintatoimenpiteet koskevat, on oltava käytettävissään asianmukaiset oikeussuojakeinot, joiden avulla he voivat yhtäältä riitauttaa tutkintatoimenpiteiden sääntöjenmukaisuuden ja tarpeellisuuden sekä toisaalta vaatia asianmukaista hyvitystä, jos näistä toimenpiteistä on määrätty tai ne on pantu täytäntöön lainvastaisesti. Jäsenvaltioiden tehtävänä on säätää kansallisessa oikeusjärjestyksessään tätä varten tarvittavista muutoksenhakukeinoista.
15

Täytäntöönpanoasetuksen 2018/468 johdanto-osan ensimmäisestä kuudenteen perustelukappaleessa todettiin puolestaan seuraavaa: ”(1) Neuvosto hyväksyi 4 päivänä elokuuta 2017 asetuksen – – N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta annetun täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2017/1420, jossa vahvistetaan ajan tasalle saatettu luettelo henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin sovelletaan asetusta – – N:o 2580/2001, jäljempänä ’luettelo’. (2) Neuvosto on toimittanut, sikäli kuin se on ollut käytännössä mahdollista, kaikille henkilöille, ryhmille ja yhteisöille perustelut, joista ilmenee, mistä syystä nämä on lisätty luetteloon. (3) Neuvosto on Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistulla ilmoituksella tiedottanut luetteloon merkityille henkilöille, ryhmille ja yhteisöille, että se on päättänyt pitää nämä edelleen luettelossa. Neuvosto on myös tiedottanut asianomaisille henkilöille, ryhmille ja yhteisöille mahdollisuudesta pyytää neuvostolta perustelut sille, mistä syystä ne on merkitty luetteloon, jollei tällaisia perusteluja ole jo annettu näille tiedoksi. (4) Neuvosto on asetuksen – – N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa edellytetyn mukaisesti tarkastellut luetteloa uudelleen. Kyseisen tarkastelun yhteydessä neuvosto otti huomioon asiaankuuluvien tahojen sille toimittamat huomautukset sekä toimivaltaisilta kansallisilta viranomaisilta saadut ajan tasalle saatetut tiedot luetteloon merkittyjen henkilöiden ja yhteisöjen asemasta kansallisella tasolla. (5) Neuvosto on varmistanut, että yhteisen kannan [2001/931] 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut toimivaltaiset viranomaiset ovat tehneet kaikkien henkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen osalta päätökset siltä osin kuin nämä ovat sekaantuneet yhteisen kannan [2001/931] 1 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuihin terroritekoihin. Neuvosto on lisäksi todennut, että henkilöihin, ryhmiin ja yhteisöihin, joihin sovelletaan yhteisen kannan [2001/931] 2, 3 ja 4 artiklaa, olisi edelleen sovellettava asetuksessa – – N:o 2580/2001 säädettyjä erityisiä rajoittavia toimenpiteitä. (6) Luettelo olisi saatettava ajan tasalle tämän mukaisesti, ja täytäntöönpanoasetus (EU) 2017/1420 olisi kumottava.”
101

Koska valittajan toisen valitusperusteensa neljännessä osassa esittämät argumentit eivät koske näkökohtia, jotka on esitetty sen toisen perusteen yhteydessä, jonka perusteella unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei komissio ollut tehnyt virhettä todetessaan, ettei Espanjan kuningaskunta ollut oikeuttanut riidanalaisella toimenpiteellä käyttöön otettua erilaista kohtelua, ne eivät voi johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen. Kuten tämän tuomion 91 kohdassa muistutetaan, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valituksen yhteydessä peruste, joka koskee valituksenalaisen tuomion ylimääräistä perustelua, on tehoton ja se on näin ollen hylättävä, kun kyseisen tuomion tuomiolauselman tueksi on oikeudellisesti riittävällä tavalla muita perusteluja.
2)

Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1602/2000, 294 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisen artiklan 3 kohdassa säädettyjä edellytyksiä ei sovelleta siihen, että tulliviranomaiset myöntävät taannehtivin vaikutuksin uuden luvan samanlaiseen toimintaan ja samanlaisille tavaroille, joita alkuperäinen lupa koski.
10

Ulkomaalaisten maahantulosta, oleskelusta, asettautumisesta ja maastapoistamisesta 15.12.1980 annetun lain (loi sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers) (Moniteur belge 31.12.1980, s. 14584), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä 15.12.1980 annettu laki), 42 quater §:n, jolla direktiivin 2004/38 13 artiklan 2 kohta on saatettu osaksi Belgian oikeutta, 1 ja 4 momentissa säädetään, että ministeri, jonka toimivaltaan ulkomaalaisten maahantulo, oleskelu, asettautuminen ja maastapoistaminen kuuluu (jäljempänä ministeri), tai hänen edustajansa voi viiden vuoden kuluessa oleskeluoikeuden myöntämisestä lakkauttaa unionin kansalaisen perheenjäsenten, jotka eivät itse ole unionin kansalaisia ja jotka oleskelevat maassa unionin kansalaisen perheenjäseninä, oleskeluoikeuden, jos avioliitto unionin kansalaisen kanssa, jonka mukana he ovat tulleet tai jota he ovat seuranneet, on purkautunut tai yhteiselämää ei enää ole, jollei asianomainen perheenjäsen osoita, että on olemassa erityisen vaikea tilanne, kuten se, että hän on joutunut perheväkivallan kohteeksi avioliiton tai rekisteröidyn parisuhteen aikana, ja jos asianomainen henkilö osoittaa, että hän on työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja Belgiassa tai että hänellä on riittävät varat niin, että hän ei oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi Belgian sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva Belgiassa, tai että hän on nämä edellytykset täyttävän henkilön kyseiseen jäsenvaltioon jo muodostuneen perheen jäsen.
69

Jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, muuta johdu, vaikuttaa siltä, että pääasiassa kyseessä olevat sopimusehdot langettavat kuluttajalle, siltä osin kuin elinkeinonharjoittaja ei ole noudattanut avoimuutta koskevaa vaatimusta tähän kuluttajaan nähden, suhteettoman suuren riski saatuihin suorituksiin ja saatuun lainan määrään nähden, koska näiden ehtojen soveltamisesta seuraa, että kuluttajan on vastattava vaihtokurssien pitkän aikavälin kehityksestä aiheutuvista kustannuksista. Tämän kehityksen vuoksi kuluttaja voi joutua tilanteeseen, jossa yhtäältä jäljellä olevan pääoman määrä maksuvaluutassa, tässä tapauksessa euroissa, on huomattavasti suurempi kuin alun perin lainattu summa ja toisaalta maksetut kuukausierät ovat kattaneet melkein yksinomaan korkoja. Näin on muun muassa silloin, kun kansallisessa valuutassa jäljellä olevan pääoman korotusta ei tasapainoteta ulkomaanvaluutan korkokannan ja kansallisen valuutan korkokannan välisellä erotuksella, kun tarkennetaan, että tällaisen erotuksen olemassaolo on lainanottajan kannalta valuuttamääräisen lainan pääasiallinen etu.
97

Kun otetaan huomioon nämä seikat, on täsmennettävä ensinnäkin, että sen lisäksi, että toiminta on työvoimavaltaista tavalla, jota tarkoitetaan tämän tuomion 93 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä, tilanteessa, jossa rakennusten ja irtaimen omaisuuden kaltainen aineellinen liikeomaisuus ei ole ollut välttämätön kyseisen yksikön moitteettomalle toiminnalle, eli jossa työvoimalla ja tällä aineellisella liikeomaisuudella on yhtä suuri merkitys tämän yksikön moitteettoman toiminnan kannalta ja lähtevän yrityksen toimintaa jatkaa sijaantuleva yritys, jolle siirtyy olennainen osa henkilöstöstä, aineellisen liikeomaisuuden luovutuksen puuttuminen ei estä sitä, että katsotaan, että tämän taloudellisen yksikön identiteetti voidaan säilyttää sen luovutuksen jälkeen, joten on katsottava, että on tapahtunut direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yrityksen luovutus.
2)

Unionin oikeus, erityisesti tehokkuusperiaate, ei ole esteenä kansallisen hallinto-oikeuden menettelysäännölle, jossa määrätään, että jotta hallinnollisella päätöksellä asetettu unionin oikeuden vastainen vaatimus, jota tietty yksityisten oikeussubjektien ryhmä ei lähtökohtaisesti voi riitauttaa oikeudellisesti, voitaisiin kumota sen vuoksi, ettei siihen voida vedota, jos se pantaisiin täytäntöön myöhemmällä päätöksellä, yksityisen oikeussubjektin on osoitettava, että pintapuolisen tarkastelun, joka ei jätä sijaa epäilyksille, perusteella on ilmeisen selvää, ettei kyseistä vaatimusta voitu asettaa unionin oikeuden valossa, kuitenkin sillä edellytyksellä – mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana tarkistaa –, ettei tätä sääntöä sovelleta niin tiukasti, että yksityiselle oikeussubjektille tulisi tosiasiallisesti mahdottomaksi saada kyseessä oleva vaatimus kumotuksi.
10

Muutetun direktiivin 2006/112 44 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Verovelvolliselle, joka toimii tässä ominaisuudessaan, suoritettavien palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa tällä verovelvollisella on liiketoimintansa kotipaikka. Jos nämä palvelut kuitenkin suoritetaan verovelvollisen kiinteään toimipaikkaan, joka sijaitsee muualla kuin verovelvollisen liiketoiminnan kotipaikka, palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa kyseinen kiinteä toimipaikka sijaitsee. Jos tällaista liiketoiminnan kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa kyseiset palvelut vastaanottavan verovelvollisen kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka on.”
18

Näissä olosuhteissa Landesgericht Korneuburg päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sitä on sovellettava kahteen lentoasemaan, jotka molemmat sijaitsevat kaupungin keskustan välittömässä läheisyydessä mutta joista ainoastaan toinen kaupungin alueella ja toinen läheisessä osavaltiossa? 2) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 5 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että jos lentokone laskeutuu samassa kaupungissa tai samalla alueella sijaitsevalle toiselle määräpaikkana olevalle lentoasemalle, matkustajalla on oikeus korvaukseen lennon peruuttamisen takia? 3) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 6 artiklan 1 kohtaa, 7 artiklan 1 kohtaa ja 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että jos lentokone laskeutuu samassa kaupungissa tai samalla alueella sijaitsevalle toiselle lentoasemalle, matkustajalla on oikeus korvaukseen lennon pitkäaikaisen viivästymisen johdosta? 4) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 5 ja 7 artiklaa sekä 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että sen selvittämiseksi, onko matkustajalle aiheutunut [19.11.2009 annetussa tuomiossa Sturgeon ym., (C-402/07 ja C-432/07, EU:C:2009:716)] tarkoitettu vähintään kolmen tunnin ajan menetys, viivästyminen on laskettava siten, että merkityksellinen on toiselle määräpaikkana olevalle lentoasemalle laskeutumisen ajankohta, vai siten, että merkityksellinen on ajankohta, jona matkustaja siirtyy sille määräpaikkana olevalle lentoasemalle, jota varaus koskee, tai muuhun lähellä sijaitsevaan määräpaikkaan, josta on sovittu matkustajan kanssa? 5) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittaja, joka toteuttaa lentoja rotaatiomenettelyssä, voi tukeutua tapaukseen, tässä tapauksessa ukonilmasta johtuneeseen laskeutuvien lentojen määrän vähentämiseen, joka ilmeni kyseisen lennon kolmanneksi viimeisen rotaation yhteydessä? 6) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 8 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että siinä tapauksessa, että lento laskeutuu toiselle määräpaikkana olevalle lentoasemalle kuin sille, jota varaus koskee, lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava omasta aloitteestaan matkustajalle kuljetusta toiselle paikkakunnalle, vai onko lentomatkustajan vaadittava kuljetusta? 7) Onko [asetuksen N:o 261/2004] 7 artiklan 1 kohtaa, 8 artiklan 3 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että lentomatkustajalla on 8 ja 9 artiklassa säädettyjen avustamis- ja huolenpitovelvoitteiden laiminlyönnin vuoksi oikeus korvaukseen?”
5

Saman asetuksen 3 artiklassa säädettiin seuraavaa: ”1. Ilmoitettujen operaattorien on julkaistava 31 päivästä joulukuuta 2000 alkaen viitetarjous tilaajayhteyksien ja niihin liittyvien toimintojen, joihin on kuuluttava ainakin liitteessä luetellut palvelut, eriytetystä tarjoamisesta sekä pidettävä viitetarjous ajan tasalla. Tarjouksen on oltava riittävän eriytetty, jotta käyttöoikeuden saaneen ei tarvitse maksaa palvelujensa tarjoamisen kannalta tarpeettomista verkkoelementeistä tai ‑palveluista, ja tarjoukseen on sisällyttävä kuvaus tarjouksen osatekijöistä sekä tarjouksen ehdot, hinnoittelutiedot mukaan lukien. 2. Ilmoitettujen operaattoreiden on toteutettava 31 päivästä joulukuuta 2000 alkaen käyttöoikeuden saaneiden kohtuulliset pyynnöt saada eriytetty oikeus käyttää tilaajayhteyksiä ja liitännäispalveluja avoimin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin. Pyynnöistä voidaan kieltäytyä vain tekniseen toteutettavuuteen tai verkon toimintakyvyn ylläpitotarpeeseen liittyvien objektiivisten kriteereiden perusteella. – – Ilmoitettujen operaattorien on tarjottava käyttöoikeuden saaneille vastaavia toimintoja samoin ehdoin ja samassa aikataulussa kuin ne tarjoavat omille yksiköilleen tai osakkuusyrityksilleen. – –”
33

Tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että kansallisen toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät. Kyseessä on ensinnäkin oltava valtion toimenpide tai valtion varoista toteutettu toimenpide. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (ks. mm. tuomio 21.12.2016, komissio v. World Duty Free Group ym., C‑20/15 P ja C‑21/15 P, EU:C:2016:981, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
137

Unionin tuomioistuimen asiana ei sen sijaan ole korvata kohtuullisuussyistä unionin yleisen tuomioistuimen arviointia omallaan, kun se lausuu oikeuskysymyksistä valitusasiassa sen jälkeen, kun unionin yleinen tuomioistuin on ratkaissut täyden harkintavaltansa perusteella unionin oikeuden rikkomisesta yrityksille määrättyjen sakkojen suuruuden. Näin ollen ainoastaan, jos unionin tuomioistuin arvioi, että seuraamuksen taso on paitsi epäasianmukainen myös siinä määrin liiallinen, että se on suhteeton, on aihetta todeta, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen sen vuoksi, että sakon määrä on epäasianmukainen (tuomio22.11.2012, E.ON Energie v. komissio, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, 125 ja 126 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ja tuomio 25.7.2018, Orange Polska v. komissio, C‑123/16 P, EU:C:2018:590, 115 kohta).
29

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että sillä on useita syitä esittää ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle. Vaikka IVPEE on nimittäin säädetty välittömäksi veroksi, se on luonteeltaan ja olennaisilta ominaisuuksiltaan välillinen vero. Samoin on niin, että vaikka tällä verolla on nimellisesti ympäristönsuojeluun liittyvä tarkoitus, se on lähtökohtaisesti verotulojen saamiseksi kannettava vero, jolla ei ole erityistä tarkoitusta ja jonka peruste ei ole muu kuin fiskaalinen. Sen lisäksi, että sähköntuotantoa uusiutuvista energianlähteistä syrjitään, IVPEE:llä vääristetään sähkön sisämarkkinoita ja rajoitetaan vapaata kilpailua.
54

Tässä tapauksessa on muistutettava, että ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjen tietojen perusteella R.J. voi pääasiassa kyseessä olevien varallaolojärjestelmän mukaisten päivystysjaksojen kuluessa liikkua vapaasti, mutta hänen on voitava saapua Offenbach am Mainin kaupungin rajalle 20 minuutissa työvaatteisiin pukeutuneena työnantajan hänen käyttöönsä antamalla virka-ajoneuvolla etuoikeuksia, joista säädetään tieliikenneasetuksessa, ja kulkuoikeuksia hyödyntäen. Kuten tämän tuomion 13 kohdassa on todettu, ennakkoratkaisupyynnöstä ei ilmene, että kyseisen työntekijän interventioiden keskimääräinen lukumäärä olisi näinä ajanjaksoina ollut korkea. Lisäksi sillä, että R.J:n koti mahdollisesti sijaitsee kaukana hänen tavanomaisen työpaikkansa Offenbach am Mainin kaupungin rajalta, ei sinällään ole merkitystä.
75

Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/24 2 artiklan 1 kohdan 4 alakohdan c alakohdassa tarkoitettua toista vaihtoehtoa on tulkittava siten, että kun valtakunnallinen urheiluliitto on kansallisen oikeuden nojalla johdon osalta itsenäinen, tämän liiton johdon voidaan katsoa olevan viranomaisen valvonnan alaisuudessa vain, mikäli tällä viranomaisella kyseisen liiton osalta olevien toimivaltuuksien kokonaisarvioinnista käy ilmi, että kyse on johtoa koskevasta aktiivisesta valvonnasta, jolla tosiasiallisesti kyseenalaistetaan tämä itsenäisyys niin, että mainittu viranomainen voi vaikuttaa kyseisen liiton julkisia hankintoja koskeviin päätöksiin. Sillä seikalla, että eri valtakunnalliset urheiluliitot käyttävät vaikutusvaltaa kyseessä olevan viranomaisen toimintaan, koska niillä on enemmistöosuus viranomaisen pääasiallisissa kollegiaalisissa päätöksentekoelimissä, on merkitystä vain, mikäli voidaan osoittaa, että kukin näistä liitoista erillään tarkasteltuna voi käyttää huomattavaa vaikutusvaltaa kyseisen viranomaisen siihen kohdistamaan julkiseen valvontaan, minkä seurauksena tämä valvonta neutralisoituisi ja tällainen valtakunnallinen urheiluliitto saisi takaisin johtoaan koskevan päätäntävallan, ja näin on riippumatta muiden samankaltaisessa tilanteessa olevien valtakunnallisten urheiluliittojen vaikutusvallasta.
73

Siltä osin kuin on kyse sen kiinteämääräisen hyvityksen laskemisesta, joka käsiteltävässä asiassa on asianmukaista määrätä, on muistutettava, että käyttäessään komission ehdotusten mukaisesti rajattua harkintavaltaansa asiassa unionin tuomioistuimen tehtävänä on vahvistaa kiinteämääräisen hyvityksen määrä, joka jäsenvaltio voidaan SEUT 260 artiklan 3 kohdan nojalla määrätä maksamaan, siten, että se on yhtäältä asianmukainen olosuhteiden kannalta ja toisaalta oikeassa suhteessa laiminlyöntiin. Merkityksellisiin tekijöihin kuuluvat tältä osin todetun laiminlyönnin vakavuus, sen ajanjakson pituus, jonka laiminlyönti on jatkunut, sekä kyseessä olevan jäsenvaltion maksukyky (tuomio 16.7.2020, komissio v. Romania (Rahanpesun torjunta), C-549/18, EU:C:2020:563, 72 kohta ja tuomio 16.7.2020, komissio v. Irlanti (Rahanpesun torjunta), C-550/18, EU:C:2020:564, 81 kohta).