Asia C-138/02





Brian Francis Collins

vastaan

Secretary of State for Work and Pensions





(Social Security Commissionerin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

«Henkilöiden vapaa liikkuvuus – EY:n perustamissopimuksen 48 artikla (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) – Työntekijän käsite – Työnhakijoille maksettava sosiaaliturvakorvaus – Asumisedellytys – Euroopan unionin kansalaisuus»

Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 10.7.2003

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (täysistunto) 23.3.2004

Tuomion tiivistelmä

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijä – Käsite – Jäsenvaltion kansalainen, joka hakee palkkatyötä sellaisen toisen jäsenvaltion alueella, jossa hän on työskennellyt 17 vuotta aikaisemmin, ei kuulu asetuksen N:o 1612/68 I osan II osastossa tarkoitetun työntekijän käsitteen alaan

(Neuvoston asetus N:o 1612/68)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Jäsenvaltioiden kansalaisten oikeus tulla maahan ja oleskella siellä – Jäsenvaltion kansalainen, joka hakee palkkatyötä sellaisen toisen jäsenvaltion alueella, jossa hän on työskennellyt 17 vuotta aikaisemmin – Oleskeluoikeutta ei ole pelkästään direktiivin 68/360/ETY perusteella

(Neuvoston direktiivin 68/360/ETY 4 ja 8 artikla)

3. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu – Euroopan kansalaisuus – Työnhakijalle myönnettävä korvaus – Asumisedellytys – Hyväksyttävyyden edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 6 ja 8 artikla sekä 48 artiklan 2 kohta (joista on muutettuina tullut EY 12 ja EY 17 artikla sekä EY 39 artiklan 2 kohta))

1.

Jäsenvaltion kansalainen, joka saapuu sellaisen toisen jäsenvaltion alueelle, jossa hän on työskennellyt 17 vuotta aikaisemmin, hakeakseen sieltä palkkatyötä ja joka vaatii työnhakijalle myönnettävää korvausta, ei ole työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun neuvoston asetuksen N:o 1612/68, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2434/92, I osan II osastossa tarkoitettu työntekijä.

Asetuksen N:o 1612/68 kyseisessä osastossa ilmaisulla ”työntekijä” tarkoitetaan näet yksinomaan henkilöitä, jotka ovat jo päässeet työmarkkinoille ja jotka voivat näin ollen mainitun asetuksen 7 artiklan 2 kohdan perusteella vaatia samoja sosiaalisia ja verotukseen liittyviä etuja kuin kotimaiset työntekijät.

Silloin kun vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoihin ei ole olemassa riittävän kiinteätä liittymää, kyseisen henkilön tilannetta on verrattava sellaisen muun jäsenvaltion kansalaisen tilanteeseen, joka hakee ensimmäistä työpaikkaa toisessa jäsenvaltiossa, jossa hänellä ei vielä ole ollut työsuhdetta, ja johon voidaan soveltaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ainoastaan työhön pääsyn osalta.

Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava sellaisen kansallisen lainsäädännön osalta, jonka mukaan asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitettu työntekijän asema on edellytys tällaisen korvauksen myöntämiselle, onko kyseisessä lainsäädännössä tarkoitettu työntekijän käsite ymmärrettävä mainitussa II osastossa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 29–33 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2.

Jäsenvaltion kansalaisella, joka saapuu sellaisen toisen jäsenvaltion alueelle, jossa hän on työskennellyt 17 vuotta aikaisemmin, hakeakseen sieltä palkkatyötä, ei ole pelkästään jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta annetun neuvoston direktiivin 68/360/ETY perusteella oleskeluoikeutta vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

Direktiivin 68/360/ETY 4 ja 8 artiklassa tarkoitetun tietyssä jäsenvaltiossa oleskelua koskevan oikeuden tunnustaminen koskee näet vain niitä jäsenvaltion kansalaisia, joilla on jo työpaikka ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa, lukuun ottamatta työnhakijoita, jotka voivat vedota ainoastaan kyseisen direktiivin niihin säännöksiin, jotka koskevat heidän liikkumistaan yhteisön alueella.

(ks. 43 ja 44 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)

3.

Perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdassa (josta on muutettuna tullut EY 39 artiklan 2 kohta) määrätty oikeus yhdenvertaiseen kohteluun, kun tätä määräystä luetaan yhdessä perustamissopimuksen 6 ja 8 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 12 ja EY 17 artikla) kanssa, ei ole ristiriidassa sellaisen kansallisen lainsäädännön kanssa, jonka mukaan työnhakijalle myönnettävän korvauksen saaminen edellyttää asumisedellytyksen täyttymistä, siltä osin kuin kyseistä edellytystä voidaan perustella objektiivisilla ja kyseessä olevien henkilöiden kansalaisuudesta riippumattomilla syillä, jotka ovat oikeassa suhteessa kansallisessa oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään.