Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyjen perusteiden ja perustelujen pelkkä toistaminen – Oikeudellisen virheen määrittämättä jättäminen – Tutkimatta jättäminen – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän yhteisön oikeuden tulkinnan tai soveltamisen riitauttaminen – Tutkittavaksi ottaminen

(EY 225 artikla)

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla

(EY 225 artikla)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohta ja 118 artikla)

4. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Mahdollisuudet esittää perusteluja – Rajoitus

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohta)

5. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet

(EY 230 artiklan neljäs kohta; neuvoston asetus N:o 2580/2001)

6. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan

(Neuvoston asetus N:o 2580/2001)

7. Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Asiavaltuus

(EY 230 artiklan neljäs kohta)

Tiivistelmä

1. Sellainen valitus jätetään tutkimatta, jossa ilman, että siinä esitettäisiin perusteluita, joilla erityisesti pyrittäisiin osoittamaan valituksenalaiseen ratkaisuun sisältyvä oikeudellinen virhe, vain kerrataan tai toistetaan sanasta sanaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut. Sen sijaan jos valittaja riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän yhteisön oikeuden tulkinnan tai soveltamisen, ensimmäisessä oikeusasteessa tarkasteltuja oikeuskysymyksiä voidaan käsitellä uudelleen valituksen yhteydessä. Mainitun menettelyn tarkoitus jäisi nimittäin osaksi toteutumatta, jollei valittaja voisi tällä tavoin perustaa valitustaan perusteisiin ja perusteluihin, jotka on esitetty jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.

(ks. 32 kohta)

2. Väitteet, jotka koskevat tosiseikkojen määrittämistä ja arviointia valituksenalaisessa ratkaisussa, voidaan ottaa tutkittaviksi valitusta käsiteltäessä, jos valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen toteamuksia, joiden paikkansapitämättömyys käy ilmi asiakirja-aineistosta, tai ottaneen sille esitetyt todisteet huomioon vääristyneellä tavalla. Selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman uutta selvitysaineistoa on selvää, että olemassa olevan selvitysaineiston arviointi oli ilmeisen virheellistä.

(ks. 35 ja 37 kohta)

3. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 118 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksestä tehdyn valituksen käsittelyyn yhteisöjen tuomioistuimessa sovelletaan saman työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohtaa, jonka mukaan asian käsittelyn kuluessa ei periaatteessa saa vedota uuteen perusteeseen. Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta valitusasioissa on näin ollen rajoitettu kohdistuvaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sille esitetyistä perusteista tekemän ratkaisun arviointiin.

(ks. 61 kohta)

4. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklasta ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan 2 kohdasta, kun niitä luetaan yhdessä, ilmenee, että valittaja voi vedota valituksessa mihin tahansa asian kannalta merkitykselliseen perusteluun, kunhan valituksella ei muuteta oikeudenkäynnin kohdetta siitä, millainen se oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Ei ole välttämätöntä, että jokaista perustelua, johon vedotaan valituksen yhteydessä, on ensin käsitelty ensimmäisessä oikeusasteessa. Tämänkaltaisen rajoituksen vaikutuksesta muutoksenhakumenettelyn tarkoituksesta jäisi merkittävä osa toteutumatta.

(ks. 66 kohta)

5. Perusoikeudet ovat erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo. Yhteisöjen tuomioistuin tukeutuu tämän osalta jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeuksia koskeviin asiakirjoihin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet. Euroopan ihmisoikeussopimuksella on tässä yhteydessä erityinen merkitys. Vaikuttaa siltä, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tämänhetkinen oikeuskäytäntö viittaa siihen, ettei järjestö, joka ei sisälly luetteloon henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin sovelletaan tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetussa asetuksessa N:o 2580/2001 säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä, voisi osoittaa, että se on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 34 artiklassa tarkoitetun oikeudenloukkauksen kohteena, eikä sen valitusta näin ollen otettaisi tutkittavaksi kyseisessä tuomioistuimessa.

Tästä seuraa, että Euroopan ihmisoikeussopimus ja EY 230 artiklan neljäs kohta eivät ole ristiriidassa keskenään silloin, kun yhteisöjen tuomioistuimet katsovat, että päätös ei koske tällaista järjestöä erikseen mainitun EY 230 artiklan neljännessä kohdassa, sellaisena kuin kyseistä määräystä on tulkittu oikeuskäytännössä, tarkoitetulla tavalla, ja kun kyseisen järjestön kanne jätetään näin ollen tutkimatta.

(ks. 74, 76, 82 ja 83 kohta)

6. Euroopan yhteisö on oikeusyhteisö, jossa sen toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimien yhteensoveltuvuus perustamissopimuksen ja yleisten oikeusperiaatteiden kanssa, joihin kuuluvat perusoikeudet. Näin ollen yksityisten oikeussubjektien on voitava saada tehokasta oikeussuojaa niille yhteisön oikeusjärjestyksen mukaan kuuluvien oikeuksien osalta, koska oikeus tällaiseen oikeussuojaan on yksi jäsenvaltioiden yhteisestä valtiosääntöperinteestä johtuvista yleisistä oikeusperiaatteista. Tämä oikeus on myös vahvistettu Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 13 artiklassa.

Tämän oikeussuojan tehokkuus on tältä osin erityisen tärkeää tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen N:o 2580/2001 osalta, koska mainitussa asetuksessa säädetyillä rajoituksilla on vakavia seurauksia. Tällä asetuksella ei pelkästään estetä siinä tarkoitettujen henkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen rahoitustoimia ja rahoituspalveluja, vaan sillä myös vahingoitetaan kyseisten henkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen mainetta ja poliittista toimintaa, kun heidät tai ne luokitellaan terroristeiksi.

Asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan mukaan, kun sitä luetaan yhdessä yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4–6 kohdan kanssa, henkilö, ryhmä tai yhteisö voidaan sisällyttää luetteloon henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin sovelletaan mainittua asetusta, ainoastaan sillä edellytyksellä, että on olemassa tiettyjä todisteita ja että henkilöt, ryhmät tai yhteisöt yksilöidään täsmällisesti. Lisäksi täsmennetään, että henkilön, ryhmän tai yhteisön nimi voidaan säilyttää mainitussa luettelossa ainoastaan neuvoston suorittaman henkilön, ryhmän tai yhteisön tilannetta koskevan jaksoittaisen tarkastelun perusteella. Kaikkien näiden seikkojen on voitava olla tuomioistuinvalvonnan kohteena.

Tästä seuraa, että jos yhteisön lainsäätäjä katsoo, että tietty yhteisö on sillä tavalla riittävästi olemassa, että siihen voidaan soveltaa asetuksessa N:o 2580/2001 säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä, on johdonmukaista ja oikeudenmukaista tunnustaa, että tämä yhteisö on sillä tavalla riittävästi olemassa, että se voi riitauttaa kyseiset toimenpiteet. Muunlaisesta päätelmästä seuraisi, että järjestö voitaisiin sisällyttää luetteloon henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin sovelletaan mainittua asetusta, ilman, että se voisi nostaa kanteen tästä päätöksestä.

(ks. 109–112 kohta)

7. Yhteisöjen tuomioistuimen perussääntöä ja erityisesti sen 21 artiklaa, yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestystä ja erityisesti sen 38 artiklaa tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestystä ja erityisesti sen 44 artiklaa ei ole luotu siinä tarkoituksessa, että järjestöt, jotka eivät ole oikeushenkilöitä, voisivat nostaa kanteita. Tässä poikkeuksellisessa tilanteessa kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamista koskevia menettelysääntöjä on sovellettava siten, että niitä mukautetaan esillä olevan asian olosuhteisiin siltä osin kuin se on välttämätöntä. Kyse on nimittäin siitä, että pyritään välttämään liiallinen muodollisuus, joka merkitsisi sitä, että kumoamiskanteen nostamiseen ei olisi mitään mahdollisuuksia, vaikka kyseessä oleva yhteisö on ollut yhteisön rajoittavien toimenpiteiden kohteena.

(ks. 114 kohta)