ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
57

Nyt käsiteltävässä asiassa TUF:n 187 decies §:ssä säädetty syyttäjäviranomaisen ja Consobin yhteistyö- ja yhteensovittamisvelvollisuus on omiaan vähentämään luonteeltaan rikosoikeudellista hallinnollista seuraamusmaksua koskevan menettelyn ja rikosprosessin – joissa on kyse lainvastaisesta markkinoiden manipuloinnista – päällekkäisyydestä kyseiselle henkilölle aiheutuvaa taakkaa. On kuitenkin korostettava, että silloin kun rikostuomio on annettu TUF:n 185 §:n nojalla rikosprosessin päätteeksi, luonteeltaan rikosoikeudellista hallinnollista seuraamusmaksua koskevan menettelyn jatkaminen ylittää sen, mikä on ehdottoman tarpeellista tämän tuomion 46 kohdassa tarkoitetun tavoitteen saavuttamiseksi, kun mainittu rikostuomio on omiaan rankaisemaan rikkomuksesta tehokkaasti, oikeasuhteisesti ja varoittavasti.
6

Mainitun direktiivin 147 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jos 146 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu tavaroiden luovutus koskee matkustajien henkilökohtaisissa matkatavaroissa kuljetettavia tavaroita, tämä vapautus voidaan myöntää vain, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) matkustaja ei ole sijoittautunut yhteisöön; b) tavarat kuljetetaan yhteisön ulkopuolelle kolmen kuukauden kuluessa siitä kuukaudesta, jona luovutus toteutettiin; c) luovutuksen kokonaisarvo, arvonlisävero mukaan lukien, on yli 175 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana, vahvistettuna kerran vuodessa soveltaen lokakuun ensimmäisenä työpäivänä voimassa ollutta muuntokurssia seuraavan vuoden tammikuun 1 päivästä. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vapauttaa verosta luovutuksen, jonka kokonaisarvo on 1 kohdan c alakohdassa säädettyä määrää pienempi. 2. Edellä 1 kohdassa matkustajalla, joka ei ole sijoittautunut yhteisöön, tarkoitetaan matkustajaa, jonka kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka ei ole yhteisössä, jolloin kotipaikalla tai vakinaisella asuinpaikalla tarkoitetaan paikkaa, joka on sellaisena mainittu passissa, henkilötodistuksessa tai muussa sen jäsenvaltion tunnustamassa henkilöllisyysasiakirjassa, jonka alueella luovutus tapahtuu. Vienti osoitetaan esittämällä lasku tai laskun sijasta tosite, jonka se tullitoimipaikka on vahvistanut, jonka kautta tavarat on viety yhteisöstä. Kunkin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle sellaisten leimasimien leimanäytteet, joita se käyttää antaessaan toisessa alakohdassa mainitun vahvistusmerkinnän. Komissio toimittaa tämän tiedon muiden jäsenvaltioiden veroviranomaisille.”
115

Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on kuitenkin myös todettu, että tällainen oikeuttaminen on mahdollista vain siltä osin kuin se nimenomaisesti koskee tällaisessa tarkoituksessa tehtyjä keinotekoisia järjestelyjä (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2006, Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, EU:C:2006:544, 51 ja 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 13.3.2007, Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, EU:C:2007:161, 72 ja 74 kohta).
122

Kyseessä olevan rikkomisen vakavuudesta on todettava, että biologisen puhdistuksen järjestelmä puuttuu ainoastaan yhden taajaman eräältä alueelta, eli Kato Elefsínan alueelta Elefsínan taajamassa, ja Thriasio Pedion alueen avl:sta jälkikäsittelyverkostoon on liitetty 45 prosenttia. On kuitenkin huomattava, että keskimääräisesti arvioituna suurimman osan ajasta, joka kului 24.6.2004 annetun tuomion komissio v. Kreikka (C-119/02, ei julkaistu, EU:C:2004:385) julistamispäivästä nyt annettavan tuomion julistamiseen, kyseisellä alueella ei ollut edes jätevedenpuhdistamoa, koska tämä puhdistamo on ollut toiminnassa vasta 27.11.2012 alkaen. Näin ollen tämä rikkominen on katsottava vakavammaksi kiinteämääräisen hyvityksen laskemisen kuin uhkasakon vahvistamisen kannalta.
28

Aluksi on palautettava mieleen, että erityisesti SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ilmaistun vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla kunkin jäsenvaltion on varmistettava omalla alueellaan unionin oikeuden soveltaminen ja noudattaminen ja että SEU 4 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki yleis- tai erityistoimenpiteet, joilla voidaan varmistaa perussopimuksista tai unionin toimielinten toimista johtuvien velvoitteiden täyttäminen (ks. vastaavasti tuomio 14.9.2017, The Trustees of the BT Pension Scheme, C-628/15, EU:C:2017:687, 47 kohta).
20

Viimeksi mainittu tuomioistuin on epävarma kansallisten tuomioistuinten toimivallan laajuudesta asetuksen N:o 1/2003 9 ja 16 artiklan soveltamisen kannalta. Se toteaa tältä osin, että komissio näyttää minimoineen sitoumuksia koskevan päätöksensä vaikutukset toteamalla Juzgado de lo Mercantil no 2 de Barcelonan (Barcelonan toinen kauppatuomioistuin, Espanja) asiassa, jossa annettiin 27.3.2014 määräys Bright Service (C-142/13, ei julkaistu, EU:C:2014:204), asetuksen N:o 1/2003 15 artiklan nojalla esittämän pyynnön johdosta 8.7.2009 antamassa lausunnossaan, että tämä päätös ei ole esteenä arvioinneille, joita komissio voi tehdä myöhempien tutkimusten ja uusien tosiseikkojen perusteella. Päätös ei ole myöskään esteenä arvioinnille, joka kansallisen tuomioistuimen on tehtävä. Komission mukaan asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan perusteella annettujen päätösten ainoana tarkoituksena on määrätä osapuolten kilpailuongelmien ratkaisemiseksi antamat sitoumukset kyseisiä yrityksiä velvoittaviksi ottamatta kantaa siihen, onko SEUT 101 tai SEUT 102 artiklaa rikottu tai jatkuuko rikkominen edelleen.
(27)

[Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annetulla neuvoston] asetuksella (EY) N:o 1782/2003 [(EUVL 2003, L 270, s. 1)] otettiin käyttöön tilatukijärjestelmä, jossa silloiset eri tukimekanismit yhdistettiin yhdeksi järjestelmäksi, jossa suorat tuet ovat tuotannosta riippumattomia. – –”
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.2009 annetulla neuvoston direktiivillä 2009/162/EU, on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta verovelvollista estetään vähentämästä arvonlisäveroa, jonka se on tuossa jäsenvaltiossa velvollinen maksamaan tai maksanut muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden verovelvollisten sille suorittamista palveluista, joita se on käyttänyt palvelujen suorituksiin muissa jäsenvaltioissa kuin kotipaikkajäsenvaltiossaan, kun vähennysoikeuden epäämisen perusteena on se, että kyseinen verovelvollinen on rekisteröity arvonlisäverotarkoituksessa direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/162, 214 artiklan 1 kohdan d tai e alakohdan nojalla. Direktiivin 2006/112, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/162, 168 artiklan a alakohtaa ja 169 artiklan a alakohtaa on sitä vastoin tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä lainsäädännölle, jossa kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta verovelvollista, johon sovelletaan siellä verovapautusjärjestelmää, estetään käyttämästä oikeutta vähentää arvonlisävero, jonka se on tuossa jäsenvaltiossa velvollinen maksamaan tai maksanut muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden verovelvollisten sille suorittamista palveluista, joita se on käyttänyt palvelujen suorituksiin muissa jäsenvaltioissa kuin kotipaikkajäsenvaltiossaan.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd ja Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Yhdistyneen kuningaskunnan vero- ja tullihallinto, jäljempänä verohallinto) ja joka koskee erääseen vakiosopimukseen perustuvan ajoneuvojen käyttöön antamisen luokittelemista arvonlisäverollisten liiketoimien kannalta.
44

Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 76/207 säännöksiä on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa kyseisen jäsenvaltion poliisikoulun valintakokeeseen pääsy edellyttää hakijalta hänen sukupuolestaan riippumatta 170 senttimetrin vähimmäispituutta, koska tämä lainsäädäntö on epäedullinen huomattavasti suuremmalle määrälle naisia kuin miehiä ja koska kyseinen lainsäädäntö ei ole asianmukainen eikä tarpeellinen sille asetetun oikeutetun tavoitteen toteuttamiseksi, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.
7

Ympäristönormeista 3.4.2006 annetun asetuksen nro 152 (decreto legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale; Supplemento ordinario, GURI nro 88, 14.4.2006) 29 pykälässä säädetään seuraavaa: ”1. Niiden työ- ja toimihankkeiden, joihin tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan, ympäristövaikutusten arviointi on ennakkoedellytys lupa- tai hyväksyntämenettelylle tai tämän menettelyn osa. Ilman edeltävää ympäristövaikutusten arviointia, jos sitä edellytetään, toteutetut lupa- tai hyväksyntätoimet voidaan lain rikkomisen perusteella kumota. – – 4. Tilanteessa, jossa työt tai toimet on toteutettu tämän III osaston säännösten vastaisesti ilman, että asiassa olisi suoritettu ennakkomäärittelyä tai ‑arviointia, ja tilanteessa, jossa soveltamisessa ilmenee epäsäännönmukaisuuksia lopullisissa päätöksissä määrättyyn verrattuna, toimivaltainen viranomainen arvioi aiheutetun ympäristövahingon laajuuden ja seuraamuksen soveltamisen jälkeen jäljelle jäävän vahingon suuruuden ja määrää sen jälkeen, että työt on keskeytettävä, ja määrää mahdollisesti purkamisesta sekä siitä, että vastuussa olevan on itse omalla kustannuksellaan saatettava alueet ja ympäristön tila ennalleen viranomaisen sitä varten vahvistamien määräaikojen ja menettelytapojen mukaisesti. Jollei annettuja määräyksiä noudateta, toimivaltainen viranomainen määrää viran puolesta, että täytäntöönpanon laiminlyöjän on vastattava toimien kustannuksista. Näiden kustannusten takaisinperiminen suoritetaan valtion pääomatulojen takaisinperinnästä 14.4.1910 annetulla kuninkaan päätöksellä nro 639 hyväksytyn valtion pääomatulojen takaisinperinnästä annetun lain säännösten koonnoksessa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen ja vaikutusten mukaisesti. 5. Jos tuomioistuin kumoaa edeltävän ympäristövaikutusten arvioinnin jälkeen myönnetyt luvat tai konsessiot taikka ne kumotaan hallinnollisessa itseoikaisumenettelyssä tai jos ratkaisu, joka koskee hankkeen yhteensoveltuvuutta ympäristönsuojelusäännösten kanssa, kumotaan, 4 momentissa säädettyä toimivaltaa on käytettävä vasta sen jälkeen, kun ympäristövaikutukset on arvioitu uudelleen. – –”
29

Tässä tilanteessa Corte suprema di cassazione päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Voidaanko asetuksen N:o 44/2001 24 artiklan nojalla sitä, että kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on käsiteltävänä, toimivalta on kiistetty oikeudenkäyntiväitteellä, joka on esitetty muiden vastaavien väitteiden jälkeen mutta ennen pääasiassa vastaamista, tulkita siten, että toimivalta on hyväksytty? 2) Onko sitä, että asetuksen N:o 6/2002 82 artiklan 4 kohdassa ei säädetä negatiivisten vahvistuskanteiden osalta vaihtoehtoisista oikeuspaikoista tämän asetuksen 82 artiklan 1 kohdassa säädetylle vastaajan kotipaikalle, tulkittava siten, että tämä merkitsee yksinomaisen toimivallan antamista näiden kanteiden osalta? 3) Onko [toisen] kysymyksen ratkaisemiseksi käytettävä lähtökohtana myös asetuksen N:o 44/2001 yksinomaista toimivaltaa koskevien säännösten tulkintaa, ja erityisesti sen 22 artiklaa, jossa vahvistetaan yksinomaisen toimivallan tilanteet, joihin kuuluvat patentin, tavaramerkin ja mallin rekisteröintiä ja mitätöintiä koskevat asiat mutta eivät negatiiviset vahvistuskanteet, sekä 24 artiklaa, jossa säädetään vastaajan mahdollisuudesta hyväksyä jokin muu oikeuspaikka muissa kuin niissä tapauksissa, joissa tuomioistuimella on toimivalta asetuksen muiden säännösten nojalla, ja vahvistetaan näin sen tuomioistuimen toimivalta, jossa kantaja on pannut kanteen vireille? 4) Onko näkemys, joka on ilmaistu unionin tuomioistuimen asiassa C‑133/11 25.10.2012 antamalla tuomiolla [Folien Fischer ja Fofitec (EU:C:2012:664)] asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohdan sovellettavuudesta sovellettavissa yleisesti ja ehdottomasti jokaiseen deliktiin perustuvan vastuun puuttumista koskevaan negatiiviseen vahvistuskanteeseen myös silloin, kun kyseessä on kanne, jolla vaaditaan sen vahvistamista, että yhteisömallin loukkausta ei ole tapahtunut, ja onko tässä tapauksessa siis sovellettava asetuksen N:o 6/2002 81 artiklassa säädettyä oikeuspaikkaa vai asetuksen N:o 44/2001 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä oikeuspaikkaa, vai onko kantajan tehtävänä valita jompikumpi mahdollisista oikeuspaikoista? 5) Voidaanko siinä tapauksessa, että määräävän aseman väärinkäyttöä ja vilpillistä kilpailua koskevia vaatimuksia esitetään sellaisen yhteisömalleja koskevan riidan yhteydessä, johon ne liittyvät, nämä vaatimukset käsitellä yhdessä negatiivisen vahvistuskanteen kanssa samassa tuomioistuimessa asetuksen N:o 44/2001 28 artiklan 3 kohdan laajan tulkinnan perusteella, koska niiden hyväksyminen edellyttää sitä, että viimeksi mainittu kanne hyväksytään ensin? 6) Koskevatko [edellisessä kysymyksessä] mainitut kaksi kannetta deliktiin perustuvaa vastuuta ja, mikäli tähän vastataan myöntävästi, voivatko ne vaikuttaa asetuksen N:o 44/2001 (5 artiklan 3 alakohta) tai asetuksen N:o 6/2002 sovellettavuuteen tuomioistuimen toimivallan osalta?”
19

Ensinnäkin Euroopan komission esittämästä kysymyksestä, voidaanko Bordonaro katsoa SEUT 45 artiklassa tarkoitetuksi ”työntekijäksi”, on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseisellä käsitteellä on itsenäinen merkityksensä, eikä tätä käsitettä pidä tulkita suppeasti. ”Työntekijänä” on siten pidettävä jokaista, joka tekee aitoa ja todellista työtä, eikä tällöin oteta huomioon sellaista työtä, joka on niin vähäistä, että sitä on pidettävä pelkästään toisarvoisena ja liitännäisenä. Kyseisen oikeuskäytännön mukaan työsuhteelle on ominaista se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toiselle tämän johdon alaisena suorituksia vastiketta vastaan (ks. tuomio 3.7.1986, Lawrie-Blum, 66/85, EU:C:1986:284, 16 ja 17 kohta; tuomio 23.3.2004, Collins, C‑138/02, EU:C:2004:172, 26 kohta ja tuomio 3.5.2012, Neidel, C‑337/10, EU:C:2012:263, 23 kohta).
27

Tässä tilanteessa cour d’appel de Mons on päättänyt molemmissa asioissa samankaltaisista syistä lykätä ratkaisun antamista ja esittää unionin tuomioistuimelle molemmissa asioissa seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko [direktiivissä 78/660] säädettyjen taseen laatimista koskevien sääntöjen, joiden mukaan — tilinpäätöksen on annettava oikea ja riittävä kuva yhtiön varoista ja vastuista, rahoitusasemasta sekä tuloksesta (direktiivin 78/660 2 artiklan 3 kohta) — varaukset on tarkoitettu sellaisia luonteeltaan selvästi määriteltyjä menetyksiä tai velkoja varten, jotka tilinpäätöspäivänä ovat joko todennäköisiä tai varmoja mutta joiden määrä ja syntymisen ajankohta on epävarma (direktiivin 78/660 20 artiklan 1 kohta) — arvostuksessa on noudatettava varovaisuutta ja erityisesti: — ainoastaan tilikauden loppuun mennessä toteutuneet voitot saadaan ilmoittaa tilinpäätöksessä — kaikki sellaiset ennakoitavissa olevat vastuut ja mahdolliset menetykset, jotka liittyvät kyseiseen tai sitä edeltäneeseen tilikauteen, on otettava huomioon, vaikka tällaiset vastuut ja menetykset tulisivat tietoon vasta tilinpäätöspäivän ja tilinpäätöksen laatimisen välisenä aikana (direktiivin 78/660 31 artiklan 1 kohdan c alakohdan aa ja bb alakohta) — kaikki tilikauden tuotot ja kulut on otettava huomioon riippumatta tällaisen tuoton tai kulun saanti- tai maksupäivästä (direktiivin 78/660 31 artiklan 1 kohdan d alakohta) — vastaaviin ja vastattaviin kuuluvat omaisuuserät on arvostettava erikseen (direktiivin 78/660 31 artiklan 1 kohdan e alakohta) kanssa yhteensoveltuvaa, että osakeoption antanut yhtiö voi kirjata option luovutushinnan tuotoksi tilikautena, jona optio käytetään, tai option voimassaoloajan päätyttyä ottaakseen huomioon riskin, jonka option antaja sitoumuksensa johdosta ottaa, [eikä] tilikautena, jona option luovutus saatetaan loppuun ja option hinta saadaan lopullisesti, missä tapauksessa option antajan riski arvostetaan erikseen kirjaamalla varaus?”
86

Koska Espanjan hallitus on unionin tuomioistuimessa esittämissään huomautuksissa vedonnut siihen, että kun otetaan huomioon se, että 3.1.1979 tehty sopimus on tehty ennen Espanjan kuningaskunnan liittymistä Euroopan unioniin ja että vapautus, josta on kyse pääasiassa, perustuu mainittuun sopimukseen, kyseinen vapautus merkitsee joka tapauksessa voimassa olevaa tukea, on muistutettava, että SEUT 107 ja SEUT 108 artiklalla käyttöön otetussa valtiontukien valvontajärjestelmässä menettely on erilainen siitä riippuen, ovatko tuet voimassa olevia vai uusia. Voimassa olevat tuet voidaan SEUT 108 artiklan 1 kohdan mukaan toteuttaa sääntöjenmukaisesti niin kauan kuin komissio ei ole todennut niitä sisämarkkinoille soveltumattomiksi, kun taas SEUT 108 artiklan 3 kohdassa määrätään, että komissiolle on annettava ajoissa tieto uusien tukien myöntämistä tai voimassa olevien tukien muuttamista koskevista suunnitelmista ja että niitä ei saa toteuttaa ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös (tuomio 26.10.2016, DEI ja komissio v. Alouminion tis Ellados, C‑590/14 P, EU:C:2016:797, 45 kohta).
10

Alankomaiden tullitarkastaja on katsonut tekstiilitavaroiden maahantuonnin jälkeen tehdyn The Shirtmakersin hallinnollisen tarkastuksen johdosta, että tekstiilitavaroiden tullausarvo on määritetty liian alhaiseksi. Sen mukaan ostohintoihin olisi pitänyt lisätä tullikoodeksin 32 artiklan 1 kohdan e alakohdan i alakohdan perusteella summat, jotka Fracht itse on laskuttanut The Shirtmakersiltä. Kyseinen tullitarkastaja on tällä perusteella vaatinut The Shirtmakersiä suorittamaan tullitarkastajan mukaan maksettavina olevat lisätullit.
2)

Asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 648/2005, 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kun yhteisön ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettua tavaraa ei ole esitetty kokonaisuudessaan tämän menettelyn osalta säädetyssä määrätullitoimipaikassa tämän tavaran osan täydellisen tuhoutumisen tai lopullisen menettämisen vuoksi, mikä on osoitettu asianmukaisesti, kyseessä on tilanne, jossa ei täytetä jotakin ulkoiseen passitusmenettelyyn liittyvää velvollisuutta eli velvollisuutta esittää tavara muuttumattomana määrätullitoimipaikassa, mikä saa lähtökohtaisesti aikaan sen, että tuontitullivelka syntyy tavaran sille osalle, jota ei ole esitetty määrätullitoimipaikassa. Kansallisen tuomioistuimen asiana on selvittää, täyttääkö purkulaitteen rikkoutumisen kaltainen olosuhde nyt käsiteltävässä asiassa tullikoodeksin 206 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille ”ylivoimaisen esteen” ja ”ennalta-arvaamattoman tapahtuman” käsitteille ominaiset edellytykset eli onko kyseessä nesteiden kuljetusten alan toimijan kannalta epätavallinen tapahtuma, johon se ei voinut vaikuttaa, ja onko niin, että näitä seurauksia ei olisi voitu välttää kaikesta noudatetusta huolellisuudesta huolimatta. Kansallisen tuomioistuimen on tätä selvittäessään otettava huomioon erityisesti se, ovatko passituksesta vastaavan ja kuljettajan kaltaiset toimijat noudattaneet säiliöiden teknistä kuntoa ja liuotinaineen kaltaisten nesteiden kuljetuksen turvallisuutta koskevia voimassa olevia sääntöjä ja vaatimuksia.
44

Kun kaikki edellä esitetty otetaan huomioon, esitettyyn kysymykseen on vastattava seuraavasti: — Direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa ja Bernin yleissopimuksen 11 bis artiklaa on tulkittava niin, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vaatimus tekijältä saatavasta luvasta yleisölle välittämistä koskevan yksinoikeuden perusteella ei koske kansallisen yleisradio-organisaation yleisradiolähetysten välittämistä samanaikaisesti, kokonaisuudessaan ja muuttamattomana kaapelin välityksellä kotimaassa, edellyttäen, että kyse on pelkästä välitystekniikan muodosta ja että teoksen tekijä on ottanut tämän välittämisen huomioon antaessaan luvan alkuperäiseen välittämiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava. — Direktiivin 2001/29 5 artiklaa ja erityisesti sen 3 kohdan o alakohtaa on tulkittava niin, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vaatimus tekijältä saatavasta luvasta yleisölle välittämistä koskevan yksinoikeuden perusteella ei koske yleisradiolähetysten välittämistä yhteisantennijärjestelmällä, jos tässä järjestelmässä on enintään 500 käyttäjää, ja että kyseistä kansallista lainsäädäntöä on siten sovellettava kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava.
3

Puitepäätöksen johdanto-osan viidennestä yhdeksänteen perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”(5) Unionille asetettu tavoite tulla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi johtaa EU:n jäsenvaltioiden välisen, rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen poistamiseen ja sen korvaamiseen oikeusviranomaisten välisillä luovuttamisjärjestelyillä. Lisäksi uusien ja yksinkertaisempien järjestelyjen käyttöönotto rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi tuomioiden täytäntöönpanoa ja syytteeseen asettamista varten rikosasioissa tekee mahdolliseksi poistaa nykyiset monimutkaiset ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella on aiheellista korvata jäsenvaltioiden tähänastiset perinteiset yhteistyösuhteet rikosoikeudellisten päätösten, sekä ennen tuomiota annettujen että lopullisten, vapaan liikkuvuuden järjestelmällä. (6) Tässä puitepäätöksessä säädetty eurooppalainen pidätysmääräys on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, jota Eurooppa-neuvosto on luonnehtinut unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakiveksi, ensimmäinen konkreettinen sovellus rikoslainsäädännön alalla. (7) Koska tavoitteena olevaa, rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta 13 päivänä joulukuuta 1957 tehtyyn eurooppalaiseen yleissopimukseen perustuvan monenvälisen luovuttamisjärjestelmän korvaamista ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden yksipuolisin toimin, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, neuvosto voi toteuttaa toimenpiteitä [EU] 2 artiklassa tarkoitetun ja [EY] 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä puitepäätöksessä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen. (8) Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevia päätöksiä on valvottava riittävästi, mikä merkitsee sitä, että sen jäsenvaltion oikeusviranomaisen, jossa etsitty henkilö on otettu kiinni, on tehtävä päätös henkilön luovuttamisesta. (9) Keskusviranomaisten tehtävä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanossa on rajoitettava käytännön ja hallinnollisen tuen antamiseen.”