ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Tulliliitto – Tullivelan syntyminen tilanteessa, jossa kolmannessa maassa myönnetään tullietuuskohtelu

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 115 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 216 artikla)

2. Euroopan yhteisöjen omat varat – Tuonti- tai vientitullien kantaminen jälkitullauksin

(Neuvoston asetuksen N:o 2913/92 216 artikla ja 220 artiklan 2 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2700/2000, 216 artiklaa voidaan soveltaa tämän asetuksen 115 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa sisäisessä jalostusmenettelyssä jalostettujen tuotteiden Euroopan yhteisön ulkopuolelle suuntautuvaan vientiin, joka tapahtuu ennen tuontitavaroiden tuontia (nk. ennakkovientijärjestelmä tai EX/IM-järjestelmä).

(ks. 26 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Jos toimivaltaiset viranomaiset eivät ole, kun on kyse riisin ennakkoviennistä ja vastaavilla tuotteilla korvaamisesta sisäisessä jalostusmenettelyssä (suspensiojärjestelmä), tätä menettelyä päätettäessä vastustaneet yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2700/2000, 216 artiklan perusteella kolmannesta maasta peräisin olevan tavaran vapauttamista tuontitulleista, näiden viranomaisten on luovuttava kyseisten tuontitullien kirjaamisesta tileihin jälkikäteen tämän asetuksen 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla kolmen kumulatiivisen edellytyksen täyttyessä. Ensinnäkin tullien kantamatta jättämisen on pitänyt johtua toimivaltaisten viranomaisten omasta virheestä, tämän viranomaisten virheen on pitänyt olla luonteeltaan sellainen, että vilpittömässä mielessä toiminut tullivelallinen ei ole voinut kohtuudella havaita sitä, ja tullivelallisen on pitänyt tulli-ilmoituksessaan noudattaa kaikkia voimassa olevia säännöksiä. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, onko tilanne tämä esillä olevassa pääasiassa, niiden konkreettisten seikkojen perusteella, joista sen käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse, ja erityisesti niiden todisteiden perusteella, jotka kyseinen tullivelallinen on tätä varten toimittanut.

(ks. 35 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Jäsenvaltioiden velvollisuus noudattaa perusoikeuksia silloin, kun ne panevat täytäntöön yhteisön oikeussääntöjä

2. Euroopan unioni – Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat erityiset rajoittavat toimenpiteet

(Neuvoston asetuksen N:o 881/2002 2 artiklan 3 kohta ja 9 artikla)

Tiivistelmä

1. Yhteisön oikeusjärjestyksessä tunnustettujen perusoikeuksien suojaamisesta johtuvat vaatimukset sitovat myös jäsenvaltioita silloin, kun ne panevat täytäntöön yhteisön oikeussääntöjä, joten jäsenvaltioiden tulee niin pitkälti kuin mahdollista soveltaa näitä oikeussääntöjä siten, että näitä vaatimuksia noudatetaan.

(ks. 78 kohta)

2. Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä Afganistaniin suuntautuvan tiettyjen tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten resurssien jäädyttämisen laajentamisesta annetun asetuksen N:o 467/2001 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 881/2002, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 561/2003, 2 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa sekä kiinteän omaisuuden kauppasopimus että tämän omaisuuden omistusoikeuden siirtoa koskeva sopimus on tehty ennen ostajan nimen lisäämistä kyseisen asetuksen liitteessä I olevaan luetteloon ja jossa myös kauppahinta on maksettu ennen tuota päivää, tässä säännöksessä kielletään kyseisen sopimuksen panemiseksi täytäntöön tapahtuva omistusoikeuden siirron kirjaaminen lopullisesti kiinteistörekisteriin kyseisen päivän jälkeen.

Yhtäältä tätä säännöstä sovelletaan kaikkiin taloudellisia resursseja koskeviin luovutuksiin ja siis myös toimeen, jolla pannaan täytäntöön sellainen sopimus, jossa molemmilla sopimuspuolilla on velvollisuuksia ja josta on sovittu rahallista vastiketta vastaan.

Toisaalta saman asetuksen 9 artiklaa on tulkittava siten, että tuossa asetuksessa säädetyt toimenpiteet, jollainen on taloudellisten resurssien jäädyttäminen, ovat esteenä myös ennen kyseisen asetuksen voimaantuloa tehdyn sopimuksen täytäntöönpanoa koskevien toimien loppuun saattamiselle.

(ks. 56, 62 ja 80 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tariffinimikkeet – Naudan etuneljänneksestä peräisin olevat jäädytetyt ja luuttomat lihapalat

Tiivistelmä

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitettä I, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2204/1999, on tulkittava siten, että naudan etuneljänneksestä peräisin olevat jäädytetyt ja luuttomat lihapalat kuuluvat yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 0202 30 50.

Alanimikkeen 0202 30 50 sanamuodon eri kieliversioiden, joista eräissä viitataan nimenomaisesti naudan etuneljännekseen, kun taas eräissä muissa viitataan nimenomaisesti etuneljänneksen eri osiin, yhdenmukainen tulkinta johtaa toteamaan, että yhdistetyssä nimikkeistössä ei edellytetä nimenomaisesti, että jäädytetty ja luuton naudan etuneljännes esitetään tullissa yhtenä palana.

Lisäksi se seikka, että naudan etuneljänneksestä peräisin oleva liha esitetään tullissa paloiksi leikattuna, ei ole senluonteinen tekijä, että sillä on vaikutusta lihan olennaisiin ominaisuuksiin, sellaisina kuin ne mainitaan alanimikkeessä 0202 30 50, koska tuotteen sisältö vastaa kyseistä alanimikettä koskevassa lisähuomautuksessa kuvattua, vaikka se onkin paloina.

Kyseessä olevien lihapalojen ei ole täytettävä muita edellytyksiä, kuten oltava peräisin samasta eläimestä, jotta ne voidaan luokitella mainittuun alanimikkeeseen.

(ks. 20–23 ja 30 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
16

Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (EYVL L 31, s. 1) 18 artiklassa, jonka otsikko on ”Jäljitettävyys”, säädetään seuraavaa: ”1. Kaikissa tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheissa on huolehdittava siitä, että on mahdollista jäljittää elintarvikkeet, rehut, elintarviketuotantoon käytettävät eläimet ja muut mahdolliset aineet, jotka on tarkoitettu tai joiden voidaan olettaa tulevan lisätyksi elintarvikkeeseen tai rehuun. 2. Elintarvike- ja rehualan toimijoiden on voitava tunnistaa luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka on toimittanut niille elintarvikkeen, rehun, elintarviketuotantoon käytettävän eläimen tai sellaisen aineen, joka on tarkoitettu tai jonka voidaan olettaa tulevan lisätyksi elintarvikkeeseen tai rehuun. Tätä varten toimijoilla on oltava käytössä tähän tarkoitetut järjestelmät ja menettelyt, joiden avulla toimivaltaiset viranomaiset saavat nämä tiedot pyynnöstä käyttöönsä. 3. Elintarvike- ja rehualan toimijoilla on oltava käytössä sellaiset järjestelmät ja menettelyt, joiden avulla ne voivat tunnistaa muut yritykset, joille niiden tuotteita on toimitettu. Nämä tiedot on annettava pyynnöstä toimivaltaisille viranomaisille. 4. Markkinoille saatetuissa tai todennäköisesti markkinoille saatettavissa elintarvikkeissa ja rehuissa on niiden jäljitettävyyden helpottamiseksi oltava riittävät ja asianmukaiset pakkausmerkinnät tai tunnistetiedot tarkempiin säännöksiin sisältyvien asiaa koskevien vaatimusten mukaisesti. – –”
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut yhtäältä EY 26 artiklan, yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 20 artiklan ja näin ollen yhteisön tullitariffin mukaisia velvoitteitaan ja toisaalta yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla neuvoston asetuksella (Euratom, EY) N:o 1355/96, 2, 9 ja 10 artiklan ja 17 artiklan 1 kohdan ja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728/EY, Euratom soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan, koska se on vapauttanut sekä siviili- että sotilaskäyttöön tarkoitetun materiaalin tuonnin tulleista ajanjaksona – ja koska se on kieltäytynyt laskemasta, toteamasta ja asettamasta Euroopan yhteisöjen komission käyttöön sellaisia omia varoja, jotka ovat jääneet kyseisen vapautuksen perusteella kantamatta, ja maksamasta sellaisia viivästyskorkoja, jotka se on velvollinen maksamaan sen takia, ettei kyseisiä omia varoja ole määräajassa asetettu Euroopan yhteisöjen komission käyttöön.
7

Kyseisen asetuksen 10 artiklassa säädetään seuraavaa: ”1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että viimeistään kuuden kuukauden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta on luotu tarkastuksen rakenteet, joiden tehtävänä on varmistaa, että maataloustuotteet ja elintarvikkeet, joilla on suojattu nimitys, vastaavat eritelmissä tarkoitettuja vaatimuksia. 2. Valvonta voi rakenteeltaan koostua yhdestä tai useammasta nimetystä valvontaviranomaisesta ja/tai jäsenvaltion tähän tarkoitukseen hyväksymästä yksityisestä laitoksesta. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle luettelot viranomaisista ja/tai hyväksytyistä laitoksista sekä niiden toimivallasta. Komissio julkaisee nämä tiedot Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 3. Nimettyjen valvontaviranomaisten ja/tai yksityisten laitosten on annettava riittävät takeet puolueettomuudesta ja riippumattomuudesta kaikkiin niiden valvonnan alaisiin tuottajiin ja jalostajiin nähden, ja niillä on oltava vakituisesti käytettävissä olevat asiantuntijat ja voimavarat, jotka ovat tarpeen suojatun nimityksen omaavien maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden tarkastamiseksi. Jos tarkastuksen rakenteissa turvaudutaan jonkin valvonnan osalta ulkopuoliseen laitokseen, tämän laitoksen on annettava samat takeet. Tällöin kuitenkin nimetyt valvontaviranomaiset ja/tai hyväksytyt yksityiset laitokset ovat edelleen jäsenvaltiolle vastuussa kaikista tarkastuksista. Tullakseen jäsenvaltioiden hyväksymäksi tässä asetuksessa tarkoitetulla tavalla laitosten on 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen täytettävä 26 päivänä kesäkuuta 1989 vahvistetussa standardissa EN 45011 määritellyt edellytykset. 4. Jos jäsenvaltion nimetty valvontaviranomainen ja/tai yksityinen laitos toteaa, että maataloustuote tai elintarvike, jolla siinä jäsenvaltiossa on suojattu alkuperänimitys, ei täytä eritelmän vaatimuksia, sen on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tätä asetusta noudatetaan. – – 5. Jäsenvaltion on peruutettava hyväksymisensä valvontalaitokselta, jos 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä ei enää täytetä. Sen on ilmoitettava tästä komissiolle, joka julkaisee Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä korjatun luettelon hyväksytyistä laitoksista. 6. Jäsenvaltion on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuottaja, joka noudattaa tätä asetusta, pääsee valvontajärjestelmään. 7. Tämän asetuksen perusteella edellytetyn valvonnan kustannuksista vastaavat suojattua nimitystä käyttävät tuottajat.”
Lisäksi on todettava, että EY 296 ja EY 297 artiklassa määrättyjä poikkeuksia on – kuten perusvapauksiin kohdistuvia poikkeuksia – tulkittava suppeasti. Erityisesti EY 296 artiklan osalta on todettava, että vaikka kyseisessä artiklassa mainitaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltio voi katsoa tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi, ja sellaiset tiedot, joiden ilmaiseminen olisi näiden etujen vastaista, mainittua artiklaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että siinä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa perustamissopimuksen määräyksistä ainoastaan viittaamalla kyseisiin etuihin. Näin ollen sellaisen jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen EY 296 artiklaan, on näytettävä toteen tarve turvautua tässä artiklassa määrättyyn poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Jäsenvaltio, joka on yhtäältä kieltäytynyt laskemasta ja maksamasta Euroopan yhteisöjen komissiolle sellaista omien varojen määrää, joka on jätetty kantamatta ajanjaksolla 1.1.1998– ja joka liittyy puolustusmateriaalin tullittomaan maahantuontiin, ja joka on toisaalta kieltäytynyt suorittamasta viivästyskorkoja sen vuoksi, ettei se ole maksanut kyseisiä omia varoja komissiolle, on jättänyt noudattamatta yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1552/89, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1355/96, 2 ja 9–11 artiklan mukaisia velvoitteitaan saakka ja kyseisestä päivämäärästä alkaen yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 94/728 soveltamisesta annetun asetuksen N:o 1150/2000 samojen artiklojen mukaisia velvoitteitaan.

Ei nimittäin voida hyväksyä sitä, että jäsenvaltio vetoaa puolustusmateriaalin kallistumiseen, joka aiheutuu siitä, että kolmansista maista lähtöisin olevan tällaisen materiaalin tuontiin sovelletaan tulleja, voidakseen välttyä sellaisilta velvollisuuksilta, jotka perustuvat yhteisön talousarvion solidaariseen rahoittamiseen, sellaisten muiden jäsenvaltioiden vahingoksi, jotka puolestaan kantavat ja suorittavat edelleen tällaiseen tuontiin liittyviä tulleja.

(ks. 56 ja 61 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-398/05

AGST Draht- und Biegetechnik GmbH

vastaan

Hauptzollamt Aachen

(Finanzgericht Düsseldorfin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Yhteinen kauppapolitiikka — Tasoitustullit — Tukikäytännöiltä suojautuminen — Asetus (EY) N:o 1599/1999 — Ruostumaton teräslanka — Vahinko yhteisön tuotannonalalle — Syy-yhteys”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 28.2.2008 I - 1059

Tuomion tiivistelmä

Yhteinen kauppapolitiikka – Kolmansien valtioiden tukikäytännöiltä suojautuminen – Vahinko – Syy-yhteyden osoittaminen – Toimielinten velvollisuudet – Muiden kuin tukikäytäntöihin liittyvien seikkojen huomioon ottaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 2026/97 8 artiklan 7 kohta)

Yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon määrittämisen yhteydessä tukien vastaisen menettelyn puitteissa neuvoston ja komission velvollisuutena on tutkia, aiheutuuko vahinko, johon ne aikovat perustaa päätelmänsä, todella tuetusta tuonnista, ja niiden on jätettävä ottamatta huomioon muihin tekijöihin perustuva vahinko ja erityisesti vahinko, joka perustuu yhteisön tuottajien omaan käyttäytymiseen.

Kun toimielimet ovat noudattaneet tätä velvollisuutta ja katsoneet, että tekijä, jonka taustalla on yhteisön tuottajien kilpailunvastainen käyttäytyminen, edusti vain pientä prosenttiosuutta asianomaisen tuotteen lopullisesta hinnasta, joten tätä hintaa voitiin pitää luotettavana indikaattorina yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon määrittämiseksi, asianosaisten, jotka vetoavat tasoitustullin käyttöönotosta annetun asetuksen pätemättömyyteen, on esitettävä todisteet, joilla voidaan osoittaa, että tällä tekijällä saattoi olla niin tärkeä vaikutus, että tuotteen lopullisia hintoja ei voitu enää käyttää kyseisen vahingon olemassaolon toteamiseen, ja että tämän vahingon ja tuetun tuotannon välillä on olemassa syy-yhteys.

(ks. 35, 51 ja 54 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset

(EY 45, EY 49 ja EY 55 artikla; neuvoston asetus N:o 2092/91)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio ei noudata EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, jos se vaatii, että toisessa jäsenvaltiossa hyväksytyillä, luonnonmukaisesta maataloudesta peräisin olevien tuotteiden yksityisillä tarkastuslaitoksilla on oltava toimipaikka ensin mainitun jäsenvaltion alueella voidakseen suorittaa siellä tarkastuspalveluja.

On nimittäin katsottava yhtäältä, että sitä avustavaa ja valmistavaa roolia, joka maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa annetun asetuksen N:o 2092/91 mukaan kuuluu yksityisille laitoksille suhteessa valvontaviranomaiseen, ei voida pitää EY 55 artiklassa, luettuna yhdessä EY 45 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa, tarkoitettuna sellaisena välittömänä ja nimenomaisena osallistumisena julkisen vallan käyttöön, jolla voidaan perustella kyseisten määräysten mukainen poikkeus, vaan sitä on pidettävä lisätoimintona, joka on erotettavissa tällaisen vallan käytöstä. Toisaalta kyseinen vaatimus ylittää sen, mikä on objektiivisesti tarpeen kuluttajansuojan, jolla voidaan perustella palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukset, tavoitteen saavuttamiseksi.

(ks. 31, 32, 42, 46 ja 52–54 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Maksuihin perustumattomat erityisetuudet

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohta, 10 a artikla ja liite II a)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu – Sosiaaliset edut

(EY 39 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1612/68 7 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohta, 10 a artikla ja liite II a)

Tiivistelmä

1. Työkyvyttömille nuorille vammaisille maksettavasta avustuksesta annetun alankomaalaisen lain (Wet arbeidsongeschiktheidsvoorziening jonggehandicapten) perusteella maksettavaa etuutta, joka mainitaan asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a, sellaisena kuin se on muutettuna ja saatettuna ajan tasalle asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1223/98, on pidettävä asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuna maksuihin perustumattomana erityisetuutena, mistä seuraa, että on sovellettava ainoastaan mainitun asetuksen 10 a artiklassa säädettyä yhteensovittamissääntöä ja että tämän etuuden maksaminen voidaan pätevästi varata henkilöille, jotka asuvat etuuden maksavan jäsenvaltion alueella. Se, että asianomainen henkilö sai alun perin nuorille vammaisille maksettavaa avustusta, joka oli maastavientikelpoinen, on merkityksetöntä mainittujen säännösten soveltamisen kannalta.

(ks. 38 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. EY 39 artiklaa ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 7 artiklaa on tulkittava niin, että niillä ei estetä kansallista lainsäädäntöä, jolla sovelletaan asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja saatettuna ajan tasalle asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna asetuksella N:o 1223/98, 4 artiklan 2 a kohtaa ja 10 a artiklaa ja jossa säädetään, että tämän asetuksen liitteessä II a mainittu maksuihin perustumaton erityisetuus voidaan myöntää vain kyseisessä jäsenvaltiossa asuville henkilöille. Tämän lainsäädännön täytäntöönpanolla ei kuitenkaan saada loukata henkilön oikeuksia työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen enempää kuin kansallisella lailla tavoitellun legitiimin tavoitteen toteuttaminen vaatii. Kansallisen tuomioistuimen, jonka on tulkittava kansallista lakia mahdollisimman pitkälle yhteisön oikeuden mukaisesti, on otettava huomioon erityisesti, että kyseessä oleva työntekijä on säilyttänyt kaikki taloudelliset ja sosiaaliset siteensä lähtöjäsenvaltioon.

(ks. 56 ja 58 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohta)

2. Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Kuudennessa direktiivissä säädetyt vapautukset

(Neuvoston direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohta)

Tiivistelmä

1. Se seikka, että verovelvollinen analysoi hankkimiensa asiakkaiden varallisuustilanteen välittääkseen heille luottoja, ei estä toteamasta, että kyse on jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohdassa tarkoitetusta luottojen välitystä koskevasta palvelusta, mikäli mainitun verovelvollisen tarjoamaa luottojen välitystä koskevaa palvelua on pidettävä pääasiallisena suorituksena, johon nähden sijoitusneuvontapalvelu on liitännäinen, jolloin sijoitusneuvontapalvelua kohdellaan verotuksellisesti samoin kuin luottojen välitystä koskevaa palvelua. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on määrittää, onko asia näin sen käsiteltävänä olevassa oikeusriidassa.

(ks. 20 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Se seikka, että verovelvollinen ei ole sopimussuhteessa luottosopimuksen, jonka tekemiseen hän on osaltaan vaikuttanut, kumpaankaan osapuoleen ja että hän ei ole suorassa yhteydessä yhteen näistä osapuolista, ei ole esteenä sille, että mainittu verovelvollinen tarjoaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohdassa tarkoitetun luottojen välitystä koskevan verosta vapautetun palvelun.

Kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohdan perusteella vapautetut liiketoimet määritellään tarjottujen palvelujen luonteen eikä palvelujen tarjoajan tai vastaanottajan avulla. Kyseisessä säännöksessä ei nimittäin viitata palvelujen tarjoajaan tai vastaanottajaan. Tämä toteamus pätee myös välittäjän ja sopimuspuolten välisen suhteen luonteen osalta, koska kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohtaan ei sisälly mainintaa tästä asiasta.

Lisäksi kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 1 alakohdan sanamuodon perusteella on lähtökohtaisesti mahdollista, että välitystoiminta jakautuu erillisiin palveluihin, jotka voivat siten kuulua tässä säännöksessä tarkoitetun luottojen välityksen käsitteen alaan ja joihin sovelletaan siinä säädettyä vapautusta. Näin ollen verotuksen neutraalisuuden periaate aiheuttaa sen, että toimijoiden on voitava valita se toimintamalli, joka tiukasti taloudelliselta kannalta katsoen soveltuu niille parhaiten, ilman sitä vaaraa, että niiden liiketoimet suljettaisiin mainitussa säännöksessä säädetyn verosta vapauttamisen ulkopuolelle.

(ks. 25, 26, 34, 35 ja 40 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Verolainsäädäntö

(EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla))

Tiivistelmä

EY:n perustamissopimuksen 52 artikla (josta on muutettuna tullut EY 43 artikla) on esteenä sille, että se jäsenvaltio, jossa verovelvollinen asuu, kieltäytyy verottamasta tätä verovelvollista yhteisesti tämän puolison kanssa, jonka kanssa hän ei ole asumuserossa ja joka asuu toisessa jäsenvaltiossa, sillä perusteella, että aviopuoliso on sekä saanut yhteisistä tuloista yli 10 prosenttia että myös yli tietyn ylärajan, kun aviopuolison toisesta jäsenvaltiosta saamat tulot eivät ole tuloveron alaisia toisessa jäsenvaltiossa.

Nimittäin maan alueella asuva verovelvollinen, jonka puoliso asuu samassa jäsenvaltiossa ja saa siellä ainoastaan sellaisia tuloja, jotka eivät ole tuloveron alaisia, on objektiivisesti samassa tilanteessa kuin sellainen maan alueella asuva verovelvollinen, jonka puoliso asuu toisessa jäsenvaltiossa ja saa siellä ainoastaan sellaisia tuloja, jotka eivät ole tuloveron alaisia, sillä molemmissa tapauksissa kotitalouden verotettavat tulot ovat peräisin ainoastaan toisen aviopuolison ansiotoiminnasta ja molemmissa tapauksissa tämä on maan alueella asuva verovelvollinen. Tällaisen verovelvollisen asuinvaltio on ainoa valtio, joka voi ottaa huomioon tämän verovelvollisen henkilö- ja perhekohtaisen tilanteen, sillä verovelvollinen ei ainoastaan asu tässä valtiossa, vaan hän saa sen lisäksi sieltä kaikki kotitalouden verotettavat tulot.

(ks. 26, 29, 31 ja 32 kohta sekä tuomiolauselma)