Asia C‑9/14

Staatssecretaris van Financiën

vastaan

D. G. Kieback

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Työntekijöiden vapaa liikkuvuus — Verolainsäädäntö — Tuloverot — Jäsenvaltion alueelta saadut tulot — Ulkomailla asuva työntekijä — Verotus työskentelyvaltiossa — Edellytykset”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.6.2015

Henkilöiden vapaa liikkuvuus — Työntekijät — Yhdenvertainen kohtelu — Palkkaus — Tuloverot — Ulkomailla asuva, joka on saanut pääosan tuloistaan jäsenvaltiosta osan vuodesta mutta ei koko kyseisenä vuotena — Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan henkilökohtaista ja perhetilannetta ei voida ottaa huomioon — Sallittavuus — Sillä, että verovelvollinen on muuttanut pois unionista työskentelemään kolmanteen valtioon, ei ole merkitystä

(EY 39 artiklan 2 kohta)

EY 39 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy sellaisen ulkomailla asuvan työntekijän tuloverotuksessa, joka on työskennellyt tässä jäsenvaltiossa vain osan kyseisestä vuodesta, myöntämästä mainitulle työntekijälle hänen henkilökohtaisen ja perhetilanteensa perusteella määritettävää veroetua sillä perusteella, että vaikka mainittu työntekijä on saanut kaikki tai lähes kaikki kyseiseen ajanjaksoon liittyvät tulonsa tästä jäsenvaltiosta, ne eivät vastaa pääosaa hänen koko kyseisen vuoden veronalaisista tuloistaan. Sillä seikalla, että kyseinen työntekijä on muuttanut työskentelemään kolmanteen valtioon eikä toiseen unionin jäsenvaltioon, ei ole merkitystä tämän tulkinnan kannalta.

Ulkomailla asuvan verovelvollisen, joka ei ole saanut kaikkia tai lähes kaikkia perheensä koko kyseisen vuoden tuloja työskentelyvaltiosta, tilanne ei ole rinnastettavissa mainitussa valtiossa asuvien verovelvollisten tilanteeseen, jotta hänen veronmaksukykynsä otettaisiin huomioon määritettäessä hänen tuloverotustaan tuossa valtiossa. Jäsenvaltion, josta verovelvollinen on saanut vain osan koko kyseisen vuoden veronalaisista tuloistaan, ei näin ollen tarvitse myöntää hänelle etuja, jotka se myöntää siinä asuville verovelvollisille.

Se seikka, että asianomainen on lopettanut työskentelynsä jäsenvaltiossa voidakseen muuttaa työskentelemään kolmanteen valtioon eikä toiseen jäsenvaltioon, ei aseta tätä päätelmää kyseenalaiseksi. EY 39 artiklan 2 kohdassa vahvistetun velvollisuuden, jonka mukaan työntekijää, joka työskentelee muussa jäsenvaltiossa kuin asuinjäsenvaltiossaan, ei saada kohdella syrjivästi, tulkinta velvoittaa näet kaikkia jäsenvaltioita. Näin on sen jäsenvaltion osalta, jossa työntekijä, joka on asunut toisessa jäsenvaltiossa, on työskennellyt ennen kuin hän on muuttanut työskentelemään toiseen valtioon, vaikka viimeksi mainittu valtio ei ole jäsenvaltio vaan kolmas valtio.

(ks. 34–36 kohta ja tuomiolauselma)

Asia C‑9/14

Staatssecretaris van Financiën

vastaan

D. G. Kieback

(Hoge Raad der Nederlandenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Työntekijöiden vapaa liikkuvuus — Verolainsäädäntö — Tuloverot — Jäsenvaltion alueelta saadut tulot — Ulkomailla asuva työntekijä — Verotus työskentelyvaltiossa — Edellytykset”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 18.6.2015

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu – Palkkaus – Tuloverot – Ulkomailla asuva, joka on saanut pääosan tuloistaan jäsenvaltiosta osan vuodesta mutta ei koko kyseisenä vuotena – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan henkilökohtaista ja perhetilannetta ei voida ottaa huomioon – Sallittavuus – Sillä, että verovelvollinen on muuttanut pois unionista työskentelemään kolmanteen valtioon, ei ole merkitystä

(EY 39 artiklan 2 kohta)

EY 39 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio kieltäytyy sellaisen ulkomailla asuvan työntekijän tuloverotuksessa, joka on työskennellyt tässä jäsenvaltiossa vain osan kyseisestä vuodesta, myöntämästä mainitulle työntekijälle hänen henkilökohtaisen ja perhetilanteensa perusteella määritettävää veroetua sillä perusteella, että vaikka mainittu työntekijä on saanut kaikki tai lähes kaikki kyseiseen ajanjaksoon liittyvät tulonsa tästä jäsenvaltiosta, ne eivät vastaa pääosaa hänen koko kyseisen vuoden veronalaisista tuloistaan. Sillä seikalla, että kyseinen työntekijä on muuttanut työskentelemään kolmanteen valtioon eikä toiseen unionin jäsenvaltioon, ei ole merkitystä tämän tulkinnan kannalta.

Ulkomailla asuvan verovelvollisen, joka ei ole saanut kaikkia tai lähes kaikkia perheensä koko kyseisen vuoden tuloja työskentelyvaltiosta, tilanne ei ole rinnastettavissa mainitussa valtiossa asuvien verovelvollisten tilanteeseen, jotta hänen veronmaksukykynsä otettaisiin huomioon määritettäessä hänen tuloverotustaan tuossa valtiossa. Jäsenvaltion, josta verovelvollinen on saanut vain osan koko kyseisen vuoden veronalaisista tuloistaan, ei näin ollen tarvitse myöntää hänelle etuja, jotka se myöntää siinä asuville verovelvollisille.

Se seikka, että asianomainen on lopettanut työskentelynsä jäsenvaltiossa voidakseen muuttaa työskentelemään kolmanteen valtioon eikä toiseen jäsenvaltioon, ei aseta tätä päätelmää kyseenalaiseksi. EY 39 artiklan 2 kohdassa vahvistetun velvollisuuden, jonka mukaan työntekijää, joka työskentelee muussa jäsenvaltiossa kuin asuinjäsenvaltiossaan, ei saada kohdella syrjivästi, tulkinta velvoittaa näet kaikkia jäsenvaltioita. Näin on sen jäsenvaltion osalta, jossa työntekijä, joka on asunut toisessa jäsenvaltiossa, on työskennellyt ennen kuin hän on muuttanut työskentelemään toiseen valtioon, vaikka viimeksi mainittu valtio ei ole jäsenvaltio vaan kolmas valtio.

(ks. 34–36 kohta ja tuomiolauselma)