Elatusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 23.11.2007 tehdyn Haagin pöytäkirjan, joka on hyväksytty Euroopan yhteisön puolesta 30.11.2009 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/941/EY, 4 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että sellaisesta tilanteesta, josta on kyse pääasiassa ja jossa suoritettava elatusapu on vahvistettu lainvoimaisella ratkaisulla elatusapuun oikeutetun vaatimuksesta ja kyseisen 4 artiklan 3 kohdan nojalla kyseisen määräyksen mukaisesti tuomioistuinvaltion lain nojalla, ei seuraa se, että kyseistä lakia sovelletaan sellaiseen myöhempään vaatimukseen, jonka elatusvelvollinen on esittänyt asuinpaikkavaltionsa tuomioistuimessa elatusapuun oikeutettua vastaan saadakseen elatusavun määrää alennettua.

Koska Haagin pöytäkirjassa määrätään, että sen valtion lain sijaan, jossa elatusapuun oikeutetun asuinpaikka on, voidaan ensisijaisesti soveltaa tuomioistuinvaltion lakia, kyseisessä pöytäkirjassa annetaan elatusapuun oikeutetulle mahdollisuus valita välillisesti tuomioistuinvaltion laki siten, että kyseinen valinta seuraa siitä, että elatusapuun oikeutettu esittää vaatimuksensa sen valtion toimivaltaisessa viranomaisessa, jossa elatusvelvollisen asuinpaikka on. Tällä mahdollisuudella pyritään tavoitteeseen, joka liittyy tarpeeseen suojella elatusapuun oikeutettua, jota pidetään heikompana osapuolena hänen suhteessaan elatusvelvolliseen nähden, antamalla elatusapuun oikeutetulle de facto mahdollisuus valita vaatimuksensa osalta sovellettava laki. Kun se menettely, jossa kyseistä vaatimusta on käsitelty, on päättynyt lainvoiman saaneeseen ratkaisuun, Haagin yleissopimuksen 4 artiklan 3 kohdasta ei näin ollen seuraa, että kyseisen valinnan vaikutukset olisi ulotettava sellaiseen uuteen menettelyyn, jota ei ole saattanut vireille elatusapuun oikeutettu vaan elatusvelvollinen. Koska kyse lisäksi on poikkeussäännöstä Haagin pöytäkirjan 3 artiklassa esitettyyn sääntöön nähden, sitä on tulkittava suppeasti ulottamatta sitä siinä nimenomaisesti mainitun tilanteen ulkopuolelle.

Näitä näkökohtia tukee selitysmuistio, jonka Andrea Bonomi on laatinut Haagin pöytäkirjasta (kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin 21. istunnossa hyväksytty teksti). Kuten Bonomi on todennut kyseisen muistion 67 kohdassa, poikkeus, joka kohdistuu perustavanlaatuiseen liityntään elatusapuun oikeutetun asuinpaikan lakiin, voidaan nimittäin oikeuttaa, jos elatusapuun oikeutettu päättää itse saattaa asian vireille elatusvelallisen asuinvaltiossa, kun taas poikkeus vaikuttaisi liialliselta siinä tapauksessa, että asia saatetaan kyseisessä valtiossa vireille elatusvelallisen aloitteesta esimerkiksi silloin, kun on kyse elatusvelvoitteita koskevan ratkaisun tarkistamista koskevasta vaatimuksesta. Tätä arviointia tukee myös kyseisen 4 artiklan 3 kohdan vertailu Haagin pöytäkirjan niiden määräysten kanssa, joilla annetaan osapuolille mahdollisuus valita yhdessä elatusvelvoitteen osalta sovellettava laki, eli kyseisen pöytäkirjan 7 ja 8 artiklan kanssa.

Näin ollen on katsottava, että Haagin pöytäkirjan 4 artiklan 3 kohta koskee yksinomaan tilannetta, jossa elatusapuun oikeutettu valitsee välillisesti tuomioistuinvaltion lain menettelyssä, jonka hän on saattanut vireille sen maan toimivaltaisessa viranomaisessa, jossa elatusvelvollisen asuinpaikka on, eikä kyseinen määräys ulotu myöhempään menettelyyn, joka on saatettu vireille sen jälkeen, kun alkuperäisessä menettelyssä annettu ratkaisu on saanut lainvoiman.

(ks. 31–36, 42 ja 46 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)