Asia C-1/04 SA

Tertir-Terminais de Portugal SA

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Lupahakemus vakuustakavarikon kohdistamiseksi Euroopan yhteisöjen komission hallussa olevaan omaisuuteen

Euroopan yhteisöjen erioikeudet ja vapaudet – Lupahakemus vakuustakavarikon kohdistamiseksi toimielimen hallussa olevaan omaisuuteen – Yhteisöjen tuomioistuimen myöntämän luvan tarpeellisuus – Kieltäytyminen myöntämästä lupaa – Ihmisoikeuksien käyttöön ei ole puututtu lainvastaisella ja suhteettomalla tavalla

(Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 1 artikla)

Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 1 artiklan, jonka mukaan yhteisöjen omaisuus ja varat eivät voi olla minkään hallinnollisen tai oikeudellisen pakkotoimenpiteen kohteena ilman yhteisön tuomioistuimen lupaa, tarkoituksena on estää se, että yhteisöjen toimintaa ja niiden riippumattomuutta rajoitettaisiin. Tällainen tulkinta on niiden kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukainen, joita sovelletaan valtioiden ja kansainvälisten järjestöjen vapauksiin.

Tästä seuraa, että ei voida katsoa, että yhteisöjen tuomioistuimen päätöksellä, jolla kieltäydytään myöntämästä lupaa vakuustakavarikon kaltaiselle pakottavalle toimenpiteelle ja joka on tehty tämän tulkinnan mukaisesti, puututaan lainvastaisella ja suhteettomalla tavalla erilaisilla kansainvälisillä sopimuksilla suojattujen ihmisoikeuksien käyttöön, ja erityisesti kun on kyse oikeudesta omaisuudensuojaan tai oikeudesta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa, joka on erottamaton osa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.

(ks. 10, 12 ja 13 kohta)

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

14 päivänä joulukuuta 2004 ( )

Lupahakemus vakuustakavarikon kohdistamiseksi Euroopan yhteisöjen komission hallussa olevaan omaisuuteen

Asiassa C-1/04 SA,

jossa on kyse sellaisesta lupahakemuksesta vakuustakavarikon kohdistamiseksi Euroopan yhteisöjen komission hallussa olevaan omaisuuteen, joka on esitetty 15.3.2004,

Tertir-Terminais de Portugal SA, kotipaikka Terminal do Freixieiro (Portugali), edustajinaan avocat G. Vandersanden, avocat C. Houssa, avocat L. Levi ja advogado F. Gonçalves Pereira, prosessiosoite Brysselissä (Belgia),

hakijana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään I. Martinez del Peral Cagigal ja F. Clotuche-Duvieusart, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastapuolena,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Rosas sekä tuomarit A. Borg Barthet, S. von Bahr (esittelevä tuomari), J. Malenovský ja A. Ó Caoimh,

julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,

kirjaaja: R. Grass,

kuultuaan julkisasiamiestä,

on antanut seuraavan

määräyksen

1 Tertir-Terminais de Portugal SA -niminen yhtiö (jäljempänä Tertir-Terminais) vaatii hakemuksessaan yhteisöjen tuomioistuimelta lupaa vakuustakavarikon kohdistamiseksi Euroopan yhteisöjen komission hallussa olevaan omaisuuteen sellaisten määrien osalta, jotka Euroopan yhteisön on määrä maksaa Guinea-Bissaun tasavallalle taloudellisena vastikkeena Euroopan yhteisön ja Guinea-Bissaun tasavallan hallituksen välillä Guinea-Bissaun rannikon edustalla harjoitettavasta kalastuksesta tehdyssä sopimuksessa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen vastikkeen vahvistamisesta 16 päivänä kesäkuuta 2001 alkavaksi ja 15 päivänä kesäkuuta 2006 päättyväksi ajaksi tehdyn pöytäkirjan tekemisestä 21 päivänä tammikuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 249/2002 (EYVL L 40, s. 1) mukaisesti.

Tosiseikat

2 Tertir-Terminais esittää lupahakemuksessaan, että sen ja Guinea-Bissaun tasavallan välillä tehtiin sopimus, joka koskee oikeutta harjoittaa satamatoimintaa Bissaun satamassa julkista palvelua koskevan konsessiosopimuksen yhteydessä.

3 Tertir-Terminaisin mukaan tämän sopimuksen täytäntöönpano johti riita-asiaan asianosaisten välillä. Tämä riita-asia saatettiin sellaisen välimiesoikeuden käsiteltäväksi, joka velvoitti Guinea-Bissaun tasavallan maksamaan Tertir-Terminaisille erilaisia summia, joiden yhteenlaskettu määrä on noin 6 000 000 euroa. Tämä tuomio annettiin sen mukaan Ranskassa.

4 Tertir-Terminais antoi komissiolle tiedoksi vakuustakavarikon, joka koskee määriä, jotka yhteisön on maksettava Guinea-Bissaun tasavallalle asetuksen N:o 249/2002 nojalla.

5 Komissio ilmoitti Tertir-Terminaisille, että se ei aikonut ryhtyä jatkotoimenpiteisiin tämän turvaamistoimen johdosta, ja katsoi, että tämän viimeksi mainitun täytäntöönpanolla rajoitettaisiin yhteisöjen riippumattomuutta ja moitteetonta toimintaa, mitä Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan (jäljempänä pöytäkirja) 1 artiklalla pyritään välttämään.

Yhteisöjen tuomioistuimessa esitetty vaatimus

6 Tertir-Terminais vaatii yhteisöjen tuomioistuimelta pöytäkirjan 1 artiklan nojalla lupaa vakuustakavarikon kohdistamiseksi komission hallussa olevaan omaisuuteen sellaisten summien osalta, jotka yhteisön on määrä maksaa Guinea-Bissaun tasavallalle taloudellisena vastikkeena asetuksen N:o 249/2002 nojalla.

7 Ensisijaisesti Tertir-Terminais väittää, että tulkinnalla, jonka yhteisöjen tuomioistuin on tähän asti tehnyt pöytäkirjan 1 artiklasta, ylitetään kansainvälisessä oikeudessa tunnustettu täytäntöönpanoa koskeva immuniteetti ja loukataan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Roomassa 4.11.1950, 6 artiklasta johtuvaa perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja tämän saman yleissopimuksen lisäpöytäkirjan 1 artiklassa määrättyä oikeutta omaisuuden suojaan.

8 Toissijaisesti Tertir-Terminais väittää, että kyseessä oleva turvaamistoimi ei ole luonteeltaan sellainen, että sillä rajoitettaisiin yhteisöjen toimintaa tai riippumattomuutta. Sen mukaan asetuksessa N:o 249/2002 tarkoitettu taloudellinen vastike muodostaa vain korvauksen palvelusta, toisin sanoen Guinea-Bissaun myöntämistä kalastusmahdollisuuksista. Vaikka tämä taloudellinen vastike kuuluisikin yhteisön politiikkaan, tällä vakuustakavarikolla ei voida rajoittaa yhteisöjen toimintaa tai riippumattomuutta.

9 Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää Tertir-Terminaisin hakemuksen.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta

10 Aluksi on muistutettava, että pöytäkirjan 1 artiklassa todetaan, että ”yhteisöjen omaisuus ja varat eivät voi olla minkään hallinnollisen tai oikeudellisen pakkotoimenpiteen kohteena ilman yhteisön tuomioistuimen lupaa”. Yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut tätä määräystä siten, että sen tarkoituksena on estää se, että yhteisöjen toimintaa ja niiden riippumattomuutta rajoitettaisiin (asia 1/88 SA, Générale de Banque v. komissio, määräys 11.4.1989, Kok. 1989, s. 857, 2 kohta; asia C‑1/00 SA, Cotecna Inspection v. komissio, määräys 29.5.2001, Kok. 2001, s. I‑4219, 9 kohta ja asia C‑1/02 SA, Antippas v. komissio, määräys 27.3.2003, s. I‑2893, 12 kohta).

11 Tästä pöytäkirjan 1 artiklan tulkinnasta seuraa, että yhteisöille myönnetty vapaus ei ole ehdoton ja että turvaamistoimen kaltainen pakottava toimenpide voidaan hyväksyä silloin, kun ei ole vaaraa, että sillä rajoitettaisiin yhteisöjen toimintaa (ks. esim. em. asiassa Générale de Banque v. komissio myönnetty turvaamistoimi).

12 Tällainen tulkinta on niiden kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukainen, joita sovelletaan valtioiden ja kansainvälisten järjestöjen vapauksiin.

13 Tästä seuraa, että ei voida katsoa, että yhteisöjen tuomioistuimen päätöksellä, jolla kieltäydytään myöntämästä lupaa pakottavalle toimenpiteelle ja joka on tehty tämän tulkinnan mukaisesti, puututaan lainvastaisella ja suhteettomalla tavalla erilaisilla kansainvälisillä sopimuksilla suojattujen ihmisoikeuksien käyttöön, ja erityisesti kun on kyse oikeudesta omaisuudensuojaan tai oikeudesta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa, joka on erottamaton osa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.

14 Kuten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, yhteisöjen toimintaa voivat rajoittaa pakottavat toimenpiteet, jotka haittaavat yhteisten politiikkojen rahoitusta tai yhteisöjen luomien toimintaohjelmien täytäntöönpanoa (em. asia Générale de banque v. komissio, määräyksen 9 ja 13 kohta; em. asia Cotecna Inspection v. komissio, määräyksen 12 kohta ja em. asia Antippas v. komissio, määräyksen 15 kohta).

15 EY 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaan yhteisön toimintaan sisältyy yhteinen kalastuspolitiikka, jonka tavoitteet on määritelty EY 32–EY 38 artiklassa.

16 Yhteisö on tehnyt muun muassa EY 37 artiklan perusteella paljon sellaisia kalastussopimuksia kolmansien maiden kanssa, joissa määrätään yhteisön jäsenvaltioille mahdollisuudesta kalastaa näiden maiden aluevesillä taloudellisia vastikkeita vastaan.

17 Tällainen sopimus, jonka yhteisö ja Guinea-Bissaun tasavalta tekivät 27.2.1980 ja joka koski kalastusta tämän valtion rannikon edustalla, hyväksyttiin 27.6.1980 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2213/80 (EYVL L 226, s. 33).

18 Neuvosto hyväksyi asetuksella N:o 249/2002 pöytäkirjan, jolla vahvistettiin kalastusmahdollisuudet ja taloudellinen vastike 16.6.2001 ja 15.6.2006 väliseksi ajaksi.

19 Tertir-Terminaisin hakemus koskee yhteisön varoja, jotka tämän viimeksi mainitun asetuksen nojalla on tarkoitus maksaa Guinea-Bissaun tasavallalle taloudellisena vastikkeena.

20 On aiheellista todeta, että turvaamistoimi, myös vakuustarkoituksessa, on omiaan rajoittamaan yhteisen kalastuspolitiikan toimintaa.

21 Yhtäältä tällainen pakkotoimenpide saattaisi johtaa siihen, että Guinea-Bissaun tasavallan kanssa tehty kalastussopimus keskeytetään. Asetuksella N:o 249/2002 hyväksytyn pöytäkirjan 6 artiklan mukaan viimeksi mainitulla on nimittäin oikeus keskeyttää pöytäkirjan soveltaminen, jos yhteisö laiminlyö kalastusmahdollisuuksien vastineeksi tarkoitettujen maksujen suorittamisen.

22 Toisaalta tällaisella vakuustakavarikolla voisi olla kielteisiä seurauksia yhteisön ja kolmansien maiden välisiin suhteisiin kalastuksen alalla ja muun muassa kun on kyse yhteisön mahdollisuudesta tehdä kalastussopimuksia näiden viimeksi mainittujen kanssa.

23 Näin ollen on todettava, että vakuustakavarikon salliminen komission hallussa olevaan omaisuuteen on omiaan rajoittamaan Euroopan yhteisöjen toimintaa ja riippumattomuutta.

24 Näin ollen Tertir-Terminaisin hakemus on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut

25 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Tertir-Terminaisin velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Tertir-Terminais on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on määrännyt seuraavaa:

1) Hakemus hylätään.

2) Tertir-Terminais de Portugal SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset