ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 765/2006 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kun kansallinen toimivaltainen viranomainen ottaa kantaa poikkeuspyyntöön, joka on esitetty kyseisen säännöksen nojalla sellaisen kanteen nostamiseksi, jolla pyritään riitauttamaan Euroopan unionin toteuttamien rajoittavien toimenpiteiden laillisuus, sillä ei ole vapaata harkintaa vaan sen on käytettävä toimivaltaansa kunnioittamalla Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan toisessa virkkeessä määrättyjä oikeuksia ja ottamalla huomioon se, että tällaisen kanteen nostaminen unionin yleisessä tuomioistuimessa edellyttää asianajajan käyttämistä edustajana.

Varojen jäädyttäminen ei näet voi johtaa siihen, että henkilöillä, joiden varat on jäädytetty, ei ole enää tosiasiallista oikeutta saada asiaansa käsitellyksi tuomioistuimissa. Kansallisella toimivaltaisella viranomaisella on kuitenkin harkintavaltaansa käyttäessään oikeus tarkastaa, että varat, joiden vapauttamista pyydetään, on tarkoitettu yksinomaan oikeudellisiin palveluihin liittyvien kohtuullisten palkkioiden maksamiseen ja näistä palveluista aiheutuneiden kulujen korvaamiseen. Se voi myös vahvistaa edellytykset, joita se pitää tarkoituksenmukaisina muun muassa sen varmistamiseksi, ettei määrätyn seuraamuksen tavoitetta tehdä tyhjäksi ja ettei myönnettyä poikkeusta kierretä.

(ks. 26 ja 34 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C‑98/13

Martin Blomqvist

vastaan

Rolex SA jaManufacture des Montres Rolex SA

(Højesteretin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Ennakkoratkaisupyyntö — Asetus (EY) N:o 1383/2003 — Toimenpiteet väärennettyjen ja laittomasti valmistettujen tavaroiden markkinoille saattamisen estämiseksi — 2 artikla — Asetuksen soveltamisala — Väärennetyn rannekellon myynti internetin välityksellä kolmannessa maassa yksityistä käyttöä varten yksityishenkilölle, joka asuu jäsenvaltiossa — Tullinviranomaisten suorittama kellon takavarikointi kellon saapuessa jäsenvaltion alueelle — Takavarikon sääntöjenmukaisuus — Edellytykset — Teollis- ja tekijänoikeuksien loukkauksen edellytykset — Direktiivi 2001/29/EY — 4 artikla — Levitys yleisölle — Direktiivi 2008/95/EY — 5 artikla — Asetus (EY) N:o 207/2009 — 9 artikla — Käyttäminen elinkeinotoiminnassa”

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 6.2.2014

Yhteinen kauppapolitiikka – Toimenpiteet väärennettyjen ja laittomasti valmistettujen tavaroiden markkinoille saattamisen estämiseksi – Asetus N:o 1383/2003 – Väärennetyt tai laittomasti valmistetut tavarat – Käsite – Tavarat, jotka on tuotu Euroopan unionin tullialueelle ja jotka ovat unionissa suojatun tuotteen jäljitelmiä, kuuluvat väärennettyjen tai laittomasti valmistettujen tavaroiden käsitteen soveltamisalaan – Edellytykset – Tavarat, jotka on tarkoitettu saatettaviksi myyntiin unionissa – Huomioon otettavat todisteet

Tavaramerkin haltijalla on jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 2008/95 ja yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 nojalla oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki ja samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, kun tämä käyttö aiheuttaa tai voi aiheuttaa vahinkoa tavaramerkin tehtäville. (ks. 27 kohta)

Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa annetun direktiivin 2001/29 mukaan tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden levitys yleisölle missä muodossa tahansa myymällä tai muutoin. Levitykselle yleisölle on ominaista joukko toimia, joihin kuuluvat ainakin toimet kauppasopimuksen tekemisestä sen täyttämiseen yleisöön kuuluvalle henkilölle suoritettavalla toimituksella. Elinkeinonharjoittaja on siis vastuussa kaikista itse suorittamistaan toimista tai hänen lukuunsa suoritetuista liiketoimista, jotka merkitsevät levitystä yleisölle jäsenvaltiossa, jossa levitettyjä tavaroita suojataan tekijänoikeudella. Tällaisen yleisölle levityksen katsotaan toteutuneen, kun sopimus tavaran myynnistä on tehty ja tavara on lähetetty. (ks. 28 ja 29 kohta)
40

Erityisesti on todettava, että kun unionin yleinen tuomioistuin on vain tuonut esiin sen lähtökohdan virheellisyyden, jonka mukaan kantajalla oli kalastusoikeus ja hän olisi väistämättä käyttänyt koko kiintiönsä, kuten valituksenalaisen tuomion 18 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tutkiessaan vahinkoon liittyvää edellytystä. Yhtäältä nimittäin oikeussäännöllä yksityiselle annetun oikeuden olemassaolo ei liity aiheutuneeksi väitetyn vahingon tosiasiallisuuteen vaan on edellytys sen toteamiselle, että unionin toimielin on riittävän ilmeisesti rikkonut tällaista sääntöä, jotta unionin sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu voi syntyä. Toisaalta se, että unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt kantajan väitteen, jonka mukaan hän olisi käyttänyt koko kiintiönsä, on merkityksellistä vain arvioitaessa sen vahingon laajuutta, johon vedotaan, mutta ei arvioitaessa itse mainitunlaisen vahingon olemassaoloa, sillä vahingon varmuutta ei saata kyseenalaiseksi se, että sen täsmällinen laajuus on epävarma (ks. vastaavasti tuomio Agraz ym. v. komissio, EU:C:2006:708, 36 kohta).
29

Komissio, jota parlamentti tukee, väittää, että riidanalainen päätös on vastoin sääntöä, josta määrätään SEUT 218 artiklan 8 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, kun sitä luetaan yhdessä SEUT 100 artiklan 2 kohdan kanssa, ja jonka mukaan neuvosto tekee ratkaisunsa määräenemmistöllä. Koska riidanalainen päätös on lähtöisin myös neuvostossa kokoontuneilta jäsenvaltioiden hallitusten edustajilta, se on annettu yksimielisesti. Tämä yksimielisyys on tehnyt tyhjäksi SEUT 218 artiklan 8 kohdassa määrätyn äänestysmenettelyn olennaisen sisällön.
124

Lopuksi direktiivin 2003/54 3 artiklasta ja ensinnäkin tiedustelusta, joka sisältyy asioiden C-207/12 ja C-208/12 yhteydessä esitettyyn kolmanteen kysymykseen erityisesti siitä, missä määrin mainittu säännös on merkityksellinen ETA:n osalta, on todettava, kuten tämän tuomion 14 kohdassa on todettu, että päätös N:o 146/2005, jolla mainittu direktiivi on sisällytetty ETA-sopimukseen, on tullut voimaan 1.6.2007. Näin ollen – ja kun otetaan huomioon se, että kyseiset asiat koskevat VREG:n 18.5.2009 tekemiä päätöksiä ja liittyvät vuosilta 2008 ja 2009 määrättyihin seuraamusmaksuihin – on todettava, että mainittu 3 artikla on ajallisesti sovellettavissa kyseisiin asioihin.
27

Sen säännöksen sanamuodosta, jossa säädetään kyseessä olevasta vapautuksesta, on muistutettava, että kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 5 alakohdan nojalla jäsenvaltioiden on vapautettava verosta liiketoimet, jotka koskevat ”osakkeita, yhtiö- ja yhteenliittymäosuuksia, obligaatioita ja muita arvopapereita”. Vaikka kyseinen vapautus koskee siten nimenomaisesti yhtäältä arvopapereita, jotka antavat omistusoikeuden oikeushenkilöihin, ja toisaalta arvopapereita, jotka ovat osoituksena velasta, on kuitenkin niin, että myös kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen ”muiden arvopaperien” on vähintään katsottava olevan arvopapereita. Niiden on siis katsottava olevan luonteeltaan rinnastettavissa kyseisessä säännöksessä nimenomaisesti mainittuihin arvopapereihin.
16

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että kyseessä oleva tarjouskilpailu ei kuulu direktiivin 2004/18 soveltamisalaan, koska pääasiassa kyseessä olevan hankinnan arvo alittaa kyseisen direktiivin 7 artiklan c alakohdassa vahvistetun kynnyksen. Se katsoo kuitenkin, että tällä tarjouskilpailulla on rajat ylittävä intressi, joten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia sääntöjä on noudatettava. Tämän osalta sillä on epäilyksiä asetuksen nro 163/2006 38 §:n 2 momentin yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa.
16

Tästä on muistutettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdan mukaan ennakkoratkaisupyyntöön on sisällytettävä selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä. Tällaisen selostuksen samoin kuin asiaa koskevista tosiseikoista työjärjestyksen 94 artiklan a alakohdan nojalla esitettävän yhteenvedon perusteella unionin tuomioistuimen on voitava tarkastaa paitsi ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen myös toimivaltansa vastata esitettyyn kysymykseen.
30

Unionin yleiseen tuomioistuimeen jätetystä kannekirjelmästä sekä valituksenalaisen tuomion 98–103 kohdasta ilmenee, että valittaja on vedonnut lähinnä viidenlaisiin perusteluihin riitauttaakseen komission sakkojen laskennassa käyttämän laskentapohjan määrittämisen. Ensin se on toistanut sen, ettei komissio voinut pitää kyseessä olevaa käyttäytymistä yhtenä kokonaisuutena pidettävänä jatkettuna kilpailusääntöjen rikkomisena. Toiseksi se on väittänyt, että laskentapohjia ei voitu laskea markkinaosuuksien perusteella. Kolmanneksi se on moittinut komissiota siitä, että komissio on loukannut henkilökohtaisen vastuun periaatetta, kun se on ottanut huomioon kaikki sen teollisuussäkkien myynnit niissä maissa, joita kartelli koski. Neljänneksi se on esittänyt, ettei komissio voinut tukeutua vuoden 1996 myynteihin markkinaosuuksien laskemisessa, koska valittajan myynnit ovat laskeneet sen jälkeen merkittävästi. Viidenneksi valittaja väittää, että sille määrätty 42 miljoonan euron sakko on selvästi suhteettoman suuri etenkin niihin voittoihin nähden, joita kantaja olisi kilpailusääntöjen rikkomisesta voinut saada.
2

Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain yhtäältä Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, WPCS (UK) Finance Ltd, AS Watson Card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd ja Superdrug Stores plc sekä toisaalta Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs ja joka koskee konsernin sisäistä tappiontasausta koskevan lainsäädännön soveltamista yhtymässä.
61

Ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava kaiken edellä esitetyn perusteella, että SEUT 21 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa unionin kansalainen on kehittänyt tai lujittanut perhe-elämää kolmannen valtion kansalaisen kanssa heidän oleskellessaan tosiasiallisesti direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa tai 16 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyjen edellytysten nojalla ja niitä noudattaen muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, saman direktiivin säännöksiä sovelletaan analogisesti, kun kyseinen unionin kansalainen palaa asianomaisen perheenjäsenensä kanssa lähtöjäsenvaltioonsa. Näin ollen edellytykset, joilla kolmannen valtion kansalaiselle, joka on kyseisen unionin kansalaisen perheenjäsen, myönnetään johdettu oleskeluoikeus unionin kansalaisen lähtöjäsenvaltiossa, eivät lähtökohtaisesti saisi olla tiukempia kuin edellytykset, joista mainitussa direktiivissä säädetään johdetun oleskeluoikeuden myöntämiselle kolmannen valtion kansalaiselle, joka on sellaisen unionin kansalaisen perheenjäsen, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen asettautumalla muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on.
6

Puitesopimuksen 2 lausekkeen, jonka otsikkona on ”Vanhempainloma”, sanamuoto on seuraava: ”1. Jollei 2 lausekkeen 2 kohdasta muuta johdu, työntekijöillä, niin naisilla kuin miehilläkin, on tämän sopimuksen nojalla yksilöllinen oikeus vanhempainlomaan lapsen syntymän tai lapseksi ottamisen vuoksi, jotta he voisivat huolehtia lapsesta vähintään kolmen kuukauden ajan tiettyyn ikään asti, joka voi ulottua kahdeksaan vuoteen ja jonka jäsenvaltiot ja/tai työmarkkinaosapuolet määrittelevät. – – 3. Vanhempainloman myöntämisperusteet ja sen hakemista koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään jäsenvaltioiden lainsäädännössä ja/tai työehtosopimuksissa tämän sopimuksen vähimmäismääräyksiä noudattaen. Jäsenvaltiot ja/tai työmarkkinaosapuolet voivat erityisesti a) päättää, myönnetäänkö vanhempainloma kokoaikaisena, osa-aikaisena, jaksoittaisena vai aikahyvityksenä, b) pitää vanhempainlomaoikeuden vähimmäisedellytyksenä enintään vuoden työssäoloa ja/tai palvelusaikaa, – – 4. Sen varmistamiseksi, että työntekijät voivat käyttää oikeuttaan vanhempainlomaan, jäsenvaltioiden ja/tai työmarkkinaosapuolten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet kansallisen lainsäädännön sekä kansallisten työehtosopimusten ja käytäntöjen mukaisesti työntekijöiden suojelemiseksi työstä erottamiselta vanhempainloman hakemisen tai pitämisen vuoksi. 5. Vanhempainloman päättyessä työntekijällä on oikeus palata takaisin aiempaan työhönsä, tai jos tämä on mahdotonta, hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa mukaiseen vastaavaan tai samankaltaiseen työhön. 6. Työntekijälle vanhempainloman alkuun mennessä kertyneet tai kertymässä olevat edut on säilytettävä sellaisinaan vanhempainloman loppuun asti. Vanhempainloman päättyessä sovelletaan näitä oikeuksia, kansallisesta lainsäädännöstä sekä kansallisista työehtosopimuksista ja käytännöistä aiheutuvat muutokset mukaan lukien. – –”
23

Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava yhtäältä, että asiaa ei ole tarpeen ratkaista sellaisten väitteiden perusteella, joista asianosaiset eivät ole saaneet tilaisuutta lausua. Toisaalta Pohotovosť-yhtiön pyynnöstä, että unionin tuomioistuin kuulisi käsiteltävässä ennakkoratkaisuasiassa henkilöä, joka on asianosainen kansallisessa tuomioistuimessa muussa kuin pääasian oikeudenkäynnissä, on muistutettava, että SEUT 267 artiklan mukainen menettely on kansallisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen välinen yhteistyömenettely ja pääasian oikeudenkäynnin asianosaisia ovat unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 97 artiklan 1 kohdan mukaisesti ne, jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut asianosaisiksi oikeudenkäyntimenettelyä koskevien kansallisten sääntöjen mukaisesti. Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei kuitenkaan ole yksilöinyt kyseistä henkilöä asianosaiseksi pääasiassa (ks. vastaavasti asia C-368/06, Cedilac, määräys 23.3.2007, 6 kohta).
16

Näin ollen Conseil d’État on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: ”Onko – – direktiivin – – 15 artiklan c alakohtaa tulkittava siten, että tässä säännöksessä tarjotaan suojelua vain ’maan sisäisen aseellisen selkkauksen’ tilanteessa, sellaisena kuin sitä on tulkittu kansainvälisessä humanitaarisessa oikeudessa, ja erityisesti neljän – – Geneven sopimuksen – – yhteisen 3 artiklan kannalta? Jos – – direktiivin 15 artiklan c alakohdassa tarkoitettua ’maan sisäisen aseellisen selkkauksen’ käsitettä on tulkittava itsenäisesti suhteessa neljän – – Geneven sopimuksen yhteiseen 3 artiklaan, mitkä ovat tällöin kriteerit, joilla on arvioitava, onko kyse tällaisesta ’maan sisäisestä aseellisesta selkkauksesta’?”
SEUT 110 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä auto- ja moottoripyöräveron (belasting personenauto's en motorrĳwielen) kaltaiselle verolle sikäli ja siltä osin kuin maahantuoduista käytetyistä ajoneuvoista niitä Alankomaissa rekisteröitäessä kannettava kyseisen veron määrä on suurempi kuin pienin jäljellä oleva kyseisen veron määrä, joka sisältyy Alankomaissa jo rekisteröityjen samanlaisten käytettyjen ajoneuvojen arvoon.
41

Tältä osin on muistutettava, että työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja siihen liittyvästä oikeuskäytännöstä seuraa, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja esitettävä yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista ja että näiden mainintojen on oltava riittävän selviä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Tästä johtuu, että niiden oleellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin kanne perustuu, on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä ja että kanteessa esitetyt vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei unionin tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi lausumatta jostakin perusteesta (ks. mm. asia C-475/07, komissio v. Puola, tuomio 12.2.2009, Kok., s. I-19*, 43 kohta ja asia C-165/08, komissio v. Puola, tuomio 16.7.2009, Kok., s. I-6843, 42 kohta).
11

Imfeld, joka on Saksan kansalainen, ja Garcet, joka on Belgian kansalainen, ovat naimisissa keskenään, heillä on kaksi lasta, ja he asuvat Belgiassa. Vaikka kansallisen oikeuden sääntöjen nojalla aviopuolisoiden verotus toimitetaan pääsääntöisesti yhteisverotuksena, he tekivät kumpikin erikseen verovuosia 2003 ja 2004 koskevat veroilmoituksensa Belgiassa ilmoittamatta, että he ovat naimisissa.
Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1.2.1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93, sellaisena kuin se on muutettuna 28.12.2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2557/2001, 2 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa ei tässä säännöksessä tarkoitetun jätteen käsitteen alaan kuulu dieselpolttoaine-erä, johon on vahingossa sekoittunut muuta ainetta, mikäli erän haltijan tosiasiallisena tarkoituksena on ollut saattaa tämä erä toiseen tuotteeseen sekoitettuna uudelleen markkinoille, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
107

Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska neuvosto on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kyseisen työjärjestyksen 140 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot ja toimielimet, jotka ovat asiassa väliintulijoita, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
120

Siltä osin kuin Kala Naft riitauttaa niiden yleisten sääntöjen oikeasuhteisuuden, joiden perusteella se päätettiin merkitä luetteloihin, on muistutettava, että suhteellisuusperiaatteen noudattamista koskevan tuomioistuinvalvonnan osalta unionin tuomioistuin on todennut, että unionin lainsäätäjällä on katsottava olevan laaja harkintavalta aloilla, joilla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Se on päätellyt tämän perusteella, että näihin aloihin kuuluva toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisen toimielimen tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen (ks. asia C-266/05 P, Sison v. neuvosto, tuomio 1.2.2007, Kok., s. I-1233, 33 kohta).
16

Siltä osin kuin kyse on käsiteltävästä asiasta Corte dei Conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana katsoo, että lain nro 241/1990 21 octies §, sellaisena kuin sitä on tulkittu kansallisessa oikeuskäytännössä, on ristiriidassa hallintotoimien perustelemista koskevan unionin oikeuskäytännön kanssa. Jos sen pitäisi soveltaa kyseistä 21 octies §:ää näin tulkittuna, se poikkeaisi perusteluvelvollisuutta koskevasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, vaikka se on velvollinen lain nro 241/1990 1 §:n huomioon ottaen soveltamaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.
4

Kyseisen direktiivin johdanto-osan 45 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Tässä direktiivissä säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta vahvistaa virallisia luetteloja urakoitsijoista, tavarantoimittajista tai palvelujen suorittajista tai suorittaa varmentaminen yksityis- tai julkisoikeudellisten laitosten välityksellä sekä vaikutuksista, joita tällaisella luettelolla tai todistuksella on julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä toisessa jäsenvaltiossa. Hyväksyttyjen taloudellisten toimijoiden virallisten luettelojen osalta on tärkeää, että otetaan huomioon yhteisön tuomioistuimen kehittämä oikeuskäytäntö tapauksissa, joissa konserniin kuuluva taloudellinen toimija käyttää hyväkseen konsernin muiden yhtiöiden taloudellisia voimavaroja, luottokelpoisuutta ja teknistä suorituskykyä luetteloon merkitsemistä koskevan hakemuksensa tukena. Tässä tapauksessa taloudellisen toimijan on osoitettava, että sillä on kyseiset voimavarat tosiasiallisesti käytettävissään koko sen ajan, kun merkintä luettelossa on voimassa. Tämän merkinnän tekemiseksi jäsenvaltio voi näin ollen määrittää vaatimustasoja, jotka on saavutettava, ja erityisesti vaatia, jos toimija esimerkiksi käyttää hyväkseen konsernin toisen yhtiön luottokelpoisuutta, viimeksi mainitulta yhtiöltä sitoumuksen, joka tarvittaessa on yhteisvastuullinen.”
8

Direktiivin liitteessä V on 1.3 kohta, jonka otsikko on ”Pintavesien ekologisen ja kemiallisen tilan seuranta”. Siinä säädetään seuraavaa: ”Pintavesien seurantaverkko on perustettava 8 artiklan vaatimusten mukaisesti. Seurantaverkko on suunniteltava siten, että kunkin vesistöalueen ekologisesta ja kemiallisesta tilasta saadaan yhtenäinen ja monipuolinen kokonaiskuva ja että vesimuodostumien luokittelu viiteen luokkaan 1.2 kohdassa olevien normatiivisten määritelmien mukaan on mahdollista. Jäsenvaltioiden on liitettävä vesipiirin hoitosuunnitelmaan pintavesien seurantaverkkoa esittävä kartta tai kartat. Jäsenvaltioiden on tehtävä jokaiselle vesipiirin hoitosuunnitelmakaudelle perusseurannan ja toiminnallisen seurannan ohjelmat, jotka perustuvat 5 artiklan ja liitteen II mukaiseen ominaispiirteiden tarkasteluun ja vaikutusarvioon. Joissakin tapauksissa jäsenvaltioiden on laadittava myös tutkinnallisen seurannan ohjelmia. Jäsenvaltioiden on seurattava muuttujia, jotka ilmaisevat kunkin kyseessä olevan laatutekijän tilaa. Valitessaan biologiseen laatutekijään liittyviä muuttujia jäsenvaltioiden on määriteltävä sopiva taksonominen taso, jotta laatutekijöiden luokituksessa saavutetaan riittävä luotettavuus ja tarkkuus. Suunnitelmassa on arvioitava seurantaohjelmien tuottamien tulosten luotettavuus- ja tarkkuustasoa.”
20

Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä on asia, jossa väitetään, että tekijän taloudellisia oikeuksia on loukattu tarjoamalla internetissä aineellista alustaa, jolle on toisinnettu suojattu teos, ja että pääasiassa on kysymys nimenomaan siitä, ovatko Ranskan tuomioistuimet toimivaltaisia ratkaisemaan kyseisen väitteen. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevien tietojen nojalla näyttää selvältä, että kyseisessä asiassa tehtävä ratkaisu riippuu ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta ja että nämä kysymykset on lisäksi muotoiltava uudelleen.
8

VAG:n 7b §:ssä, joka koskee korvausedustajia pakollisen liikennevakuutuksen yhteydessä, säädetään seuraavaa: ”1. – – Vakuutusyrityksen on nimettävä korvausedustaja kaikissa muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa ja muissa Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolena olevissa valtioissa. Korvausedustaja käsittelee ja selvittää vakuutusyrityksen nimissä korvausvaatimukset, jotka koskevat henkilö- ja omaisuusvahinkoja, jotka ovat tapahtuneet muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinpaikkana olevassa jäsenvaltiossa ja jotka ovat aiheutuneet sellaisen ajoneuvon käytöstä, joka on vakuutettu jossakin jäsenvaltiossa ja jolla on siellä pysyvä kotipaikka. 2. Korvausedustajan on asuttava siinä jäsenvaltiossa tai oltava sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, johon hänet on nimetty. Edustaja voi toimia yhden tai useamman vakuutusyrityksen lukuun. Edustajalla on oltava riittävät toimivaltuudet voidakseen edustaa vakuutusyritystä vahingon kärsineeseen nähden ja voidakseen kokonaan täyttää tämän korvausvaatimukset. Edustajan on täytettävä tarvittavat edellytykset kyetäkseen käsittelemään tapauksen sen valtion virallisella kielellä tai virallisilla kielillä, johon hänet on nimetty. 3. Korvausedustaja kokoaa kaikki kyseisen vakuutusyrityksen vakuuttaman ajoneuvon aiheuttamia vahinkoja koskevat tiedot, jotka ovat tarpeen korvaushakemuksen ratkaisemiseksi – –”