Asia T-59/02

Archer Daniels Midland Co.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Sitruunahappo – EY 81 artikla – Sakko – Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat – Yhteistyötiedonanto – Oikeusvarmuuden ja taannehtivuuskiellon periaatteet – Suhteellisuusperiaate – Yhdenvertainen kohtelu – Perusteluvelvollisuus – Puolustautumisoikeudet

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 27.9.2006

Tuomion tiivistelmä

1. Yhteisön oikeus – Yleiset oikeusperiaatteet – Kielto soveltaa rikoslainsäädäntöä taannehtivasti

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonannot 96/C 207/04 ja 98/C 9/03)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

3. Kilpailu – Sakot – Yhteisön oikeuden mukaiset seuraamukset ja jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa kansallisen kilpailulainsäädännön rikkomisesta määrätyt seuraamukset

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(EY 81 artiklan 1 kohta ja EY 82 artikla; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Sakon ehkäisevä luonne

(EY 81 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Todellinen vaikutus markkinoihin

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohdan ensimmäinen alakohta)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät olosuhteet

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

10. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 11 artikla)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat olosuhteet

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

13. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Rikkominen – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(EY 81 artikla; neuvoston asetus N:o 17)

14. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät olosuhteet

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohdan kolmas luetelmakohta)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät olosuhteet

(EY 81 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonannon 96/C 207/04 B, C ja D kohta)

17. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta)

18. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta)

19. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta

(EY 229 artikla)

1. Rikoslakien taannehtivuuskiellon periaate, jota on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa pidetty perusoikeutena, muodostaa yhteisön oikeuden yleisen periaatteen, jota on kunnioitettava, kun kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätään sakkoja. Tämä periaate edellyttää, että teosta määrätyt seuraamukset vastaavat rikkomisen toteuttamishetkellä lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia.

Sellaisten suuntaviivojen, joilla muutetaan komission yleistä kilpailupolitiikkaa sakkojen osalta, antaminen voi lähtökohtaisesti kuulua taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan.

Yhtäältä suuntaviivoilla voi nimittäin olla oikeusvaikutuksia. Nämä oikeusvaikutukset eivät johdu itse suuntaviivojen normatiivisuudesta vaan siitä, että komissio on antanut ja julkaissut ne. Antamalla ja julkaisemalla suuntaviivat, mikä pätee myös yhteistyötiedonantoon, komissio rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä, eikä se voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla, että sen mahdollisesti katsotaan loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, luottamuksensuojan periaatetta tai oikeusvarmuuden periaatetta.

Toisaalta suuntaviivat kilpailupolitiikan välineenä kuuluvat taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan samoin kuin rikkomisen määrittävän säännöksen uusi tulkinta oikeuskäytännössä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen sen oikeuskäytännön mukaan, joka koskee Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan 1 kohtaa ja jonka mukaan viimeksi mainitussa määräyksessä kielletään rikkomisen määrittävän säännöksen uuden tulkinnan taannehtiva soveltaminen. Tämän oikeuskäytännön mukaan näin on erityisesti silloin, kun kyse on oikeuskäytännössä tehdystä tulkinnasta, jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa rikkomisen toteuttamishetkellä, kun otetaan huomioon erityisesti kyseiseen oikeussäännökseen liittyvässä oikeuskäytännössä tuolloin esitetty tulkinta. Tästä samasta oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, että ennakoitavuuden käsitteen sisältö riippuu suurelta osin kyseessä olevan säännöksen sisällöstä, sen kattamasta alasta sekä sen adressaattien määrästä ja luonteesta. Lain ennakoitavuuden vastaista ei ole se, että kyseessä olevan henkilön on käytettävä valistuneita neuvonantajia voidakseen arvioida asian olosuhteissa kohtuullisessa määrin tietystä toiminnasta mahdollisesti aiheutuvat seuraukset. Tämä koskee erityisesti ammattilaisia, jotka ovat tottuneet toimimaan erittäin varovaisesti ammattiaan harjoittaessaan. Heidän voidaan myös odottaa arvioivan erityisen huolellisesti toimintansa sisältämiä riskejä.

Sen selvittämiseksi, onko taannehtivuuskiellon periaatetta loukattu, on tutkittava, oliko asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen antamisella toteutettu uudistus kohtuullisesti ennakoitavissa kysymyksessä olevien rikkomisten toteuttamishetkellä. Suuntaviivojen pääasiallinen uudistus oli se, että sakkojen laskennan lähtökohdaksi otettiin perusmäärä, joka määritettiin näissä suuntaviivoissa tätä varten ilmoitettujen sellaisten vaihteluvälien avulla, jotka heijastelevat rikkomisten eriasteista vakavuutta mutta jotka sellaisinaan eivät ole yhteydessä merkitykselliseen liikevaihtoon. Tämä menetelmä perustuu näin ollen olennaisesti sakkojen – vaikkakin suhteelliseen ja joustavaan – tariffointiin.

Se seikka, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin, ei voi merkitä sitä, ettei se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, vaan yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi.

Tästä seuraa, että sellaiseen hallinnolliseen menettelyyn osallistuvat yritykset, jonka päätteeksi voidaan määrätä sakkoja, eivät voi saavuttaa perusteltua luottamusta siihen, ettei komissio ylitä aiemmin käytettyä sakkojen tasoa, eikä sakkojen laskentatapaan.

Tämän vuoksi kyseisten yritysten on otettava huomioon se mahdollisuus, että komissio päättää minä hetkenä hyvänsä korottaa sakkojen tasoa aiemmin soveltamastaan tasosta. Tämä ei päde ainoastaan silloin, kun komissio korottaa sakkojen tasoa määrätessään sakkoja yksittäistapauksissa, vaan myös silloin, kun tämä korotus toteutetaan soveltamalla yksittäistapauksiin suuntaviivojen kaltaisia yleisesti sovellettavia käytännesääntöjä.

(ks. 41–49 ja 409 kohta)

2. Se seikka, että komissio on tietyn yrityksen sakon suuruutta määritettäessä soveltanut asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa vahvistettua menettelyä, ei merkitse syrjivää kohtelua niihin yrityksiin nähden, jotka ovat rikkoneet yhteisön kilpailusääntöjä samana ajanjaksona mutta joille kilpailusääntöjen rikkomisen paljastumisen ajankohdan tai niitä koskevan hallinnollisen menettelyn kulkuun liittyvien syiden vuoksi on määrätty seuraamukset jo ennen suuntaviivojen antamista ja julkaisemista.

(ks. 53 kohta)

3. Ne bis in idem -periaatteen mukaan seuraamusten määrääminen samalle henkilölle useamman kuin yhden kerran samasta lainvastaisesta käyttäytymisestä saman oikeushyvän suojelemiseksi on kiellettyä. Tämän periaatteen noudattaminen edellyttää kolmen kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä: tosiseikkojen, sääntöjen rikkojan ja suojellun oikeudellisen intressin on oltava samat.

Yritystä vastaan voi siis olla vireillä kaksi rinnakkaista menettelyä saman lainvastaisen menettelyn vuoksi, ja sille voidaan näin ollen määrätä kaksinkertainen seuraamus, joista yhden määrää kyseessä olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ja toisen yhteisö, jos kyseiset menettelyt tähtäävät erilaisiin tavoitteisiin ja rikotut säännökset eivät ole samat.

Näin ollen ne bis in idem -periaatetta ei voida soveltaa varsinkaan sellaisessa asiassa, jossa komission noudattamalla menettelyllä ja sen määräämillä seuraamuksilla ja toisaalta kolmansien valtioiden viranomaisten noudattamilla menettelyillä ja niiden määräämillä seuraamuksilla ei selvästikään ole samoja tavoitteita. Ensin mainitussa tapauksessa pyritään säilyttämään vääristymätön kilpailu Euroopan unionin alueella tai Euroopan talousalueella, kun taas jälkimmäisessä tapauksessa pyritään suojelemaan kolmannen valtion markkinoita. Edellytys, jonka mukaan suojatun oikeushyvän on oltava sama ja jonka on täytyttävä, jotta ne bis in idem ‑periaatetta voidaan soveltaa, ei tässä tilanteessa täyty.

(ks. 61–63 kohta)

4. Komission valta määrätä sakkoja sellaisille yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 artiklan 1 kohtaa tai EY 82 artiklaa, on yksi niistä komissiolle annetuista keinoista, joiden avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä. Tähän tehtävään kuuluu velvollisuus harjoittaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta noudattamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti.

Tästä seuraa, että komissiolla on valta päättää sakkojen tasosta vahvistaakseen sakkojen ehkäisevää vaikutusta, kun tietynlaiset menettelytavat – vaikka ne on säädetty lainvastaisiksi jo yhteisön kilpailupolitiikan alussa – ovat vielä suhteellisen yleisiä sen voiton vuoksi, jota tietyt yritykset voivat niiden avulla saada.

Ehkäisevän vaikutuksen päämäärä, jota komissio tavoitteli, koskee yritysten menettelytapoja yhteisön alueella tai Euroopan talousalueella. Tämän vuoksi yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi yritykselle määrätyn sakon ehkäisevä vaikutus ei määräydy yksinomaan tämän yrityksen erityisen tilanteen perusteella eikä sen perusteella, onko tämä noudattanut Euroopan talousalueen ulkopuolisissa kolmansissa valtioissa vahvistettuja kilpailusääntöjä.

(ks. 70–72 kohta)

5. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa.

Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin voivat tapauksesta riippuen kuulua rikkomisen kohteena olevien tavaroiden volyymi ja arvo, yrityksen koko ja taloudellinen valta ja näin ollen myös se vaikutusvalta, jota yritys on voinut käyttää merkityksellisillä markkinoilla. Tästä seuraa yhtäältä, että sakon suuruuden määrittämiseksi on sallittua ottaa huomioon yhtä hyvin yrityksen kokonaisliikevaihto, joka osoittaa – vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa, kuin kyseessä olevien yritysten markkinaosuus merkityksellisillä markkinoilla, joka on omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta. Tästä seuraa toisaalta, ettei kummallekaan näistä luvuista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin, ja että sakon suuruuden määrääminen ei näin ollen voi olla pelkän kokonaisliikevaihtoon perustuvan laskelman tulos.

(ks. 98 ja 99 kohta)

6. Ehkäisevä vaikutus on yksi tärkeimmistä tekijöistä, jotka komission on otettava huomioon, kun se määrittää kilpailusääntöjen rikkomisesta määrättävien sakkojen määrää.

Jos sakko pitäisi määrätä tasolle, joka ainoastaan poistaisi kartellista saadun hyödyn, sillä ei olisi ehkäisevää vaikutusta. Voidaan kohtuudella olettaa, että yritykset ottavat rationaalisesti huomioon taloudellisissa laskelmissaan ja hallinnossaan paitsi niiden sakkojen tason, jotka niille voidaan määrätä kilpailusääntöjen rikkomistapauksessa, myös kartellin havaitsemisen riskin tason. Lisäksi jos sakon tehtävä rajoitettaisiin siihen, että pelkästään poistettaisiin odotettavissa oleva voitto tai hyöty, kyseessä olevan toiminnan rikkomisluonnetta EY 81 artiklan 1 kohdan valossa ei otettaisi riittävästi huomioon. Jos sakkoa pidettäisiin ainoastaan aiheutetun vahingon kompensoimisena, laiminlyötäisiin paitsi ehkäisevä vaikutus, joka voi kohdistua ainoastaan tulevaan toimintaan, myös tällaisen toimenpiteen rangaistusvaikutus tosiasiallisesti toteutetun konkreettisen kilpailusääntöjen rikkomisen suhteen.

Samoin sellaisen yrityksen osalta, joka toimii useilla markkinoilla ja jolla on erityisen suuret taloudelliset toimintamahdollisuudet, on mahdollista, että merkityksellisillä markkinoilla saadun liikevaihdon huomioon ottaminen ei riitä sakon ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi. Nimittäin mitä suurempi on yritys ja mitä enemmän sillä on maailmanlaajuisia resursseja, jotka antavat sille mahdollisuuden toimia markkinoilla itsenäisesti, sitä tietoisempi sen on oltava merkityksestään kilpailun toimimisen kannalta markkinoilla. Tämän vuoksi tosiseikat, jotka liittyvät kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneen yrityksen taloudelliseen valtaan, ja erityisesti kokonaisliikevaihto on otettava huomioon tutkittaessa rikkomisen vakavuutta.

(ks. 129–131 kohta)

7. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 1 A kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan komission on laskiessaan sakkoa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden osalta otettava huomioon muun muassa kilpailusääntöjen rikkomisen todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa. Tämä kartellin mitattavissa oleva vaikutus on katsottava riittävästi toteen näytetyksi, jos komissio kykenee esittämään konkreettisia ja uskottavia aihetodisteita, jotka osoittavat kohtuullisella todennäköisyydellä, että kartelli on vaikuttanut markkinoihin.

Kartellin markkinoihin kohdistuvan vaikutuksen tutkiminen edellyttää nimittäin väistämättä tukeutumista olettamuksiin. Tässä yhteydessä komission on erityisesti tutkittava, mikä kyseessä olevan tuotteen hinta olisi ollut ilman kartellia. Tutkittaessa hintojen tosiasiallisen kehityksen syitä on kuitenkin uskallettua spekuloida kunkin syyn osuudella asiassa. On otettava huomioon se objektiivinen seikka, että hintakartellin vuoksi osapuolet ovat nimenomaan luopuneet vapaudestaan kilpailla hinnoilla. Muiden tekijöiden kuin tämän kartellin osapuolten vapaaehtoisen luopumisen vaikutuksen arviointi perustuu näin ollen väistämättä kohtuullisiin todennäköisyyksiin, joita ei voida täsmällisesti mitata.

Näin ollen komissiota ei voida ilman, että suuntaviivojen 1 A kohdan ensimmäisen alakohdan kriteeriltä poistettaisiin tehokas vaikutus, arvostella siitä, että se on tukeutunut hintakartellin tai kiintiöitä koskevan kartellin kaltaisen kartellin, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, todellisiin vaikutuksiin markkinoilla siten, että se ei ole mitannut tätä vaikutusta tai arvioinut sitä numeromääräisesti.

(ks. 157–161 kohta)

8. Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta määritettäessä on otettava huomioon tutkittavana olevan toiminnan normatiivinen ja taloudellinen asiayhteys. Arvioidakseen rikkomisen todellista vaikutusta markkinoihin komission on viitattava tältä osin kilpailuun, joka olisi normaalisti vallinnut ilman kilpailusääntöjen rikkomista.

Yhtäältä tästä seuraa, että hintakartelleiden osalta on todettava – kohtuullisella todennäköisyydellä – että osapuolet ovat sopimusten avulla voineet tosiasiallisesti saavuttaa korkeamman hintatason kuin olisi vallinnut ilman kartellia. Toisaalta tästä seuraa, että komission on arvioinnissaan otettava huomioon kaikki merkityksellisten markkinoiden objektiiviset olosuhteet vallitsevan taloudellisen ja mahdollisesti normatiivisen asiayhteyden valossa. Huomioon on otettava mahdollisten ”objektiivisten taloudellisten tekijöiden” olemassaolo, joista ilmenee, että ”vapaan kilpailun” vallitessa hintataso ei olisi kehittynyt samalla tavoin kuin nyt käytettyjen hintojen taso.

(ks. 181 ja 182 kohta)

9. Se seikka, että kartellin osapuolet eivät ole noudattaneet sopimustaan eivätkä ole täysimääräisesti soveltaneet sopimiaan hintoja, ei merkitse sitä, että tällöin ne olisivat käyttäneet hintoja, joita ne olisivat voineet käyttää ilman kartellia, eikä se siten ole sellainen seikka, joka pitäisi ottaa huomioon lieventävänä olosuhteena. Yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen.

(ks. 189 kohta)

10. Missään säännöksessä ei kielletä komissiota tukeutumasta todisteena, jonka perusteella voidaan todeta EY 81 ja EY 82 artiklan rikkominen ja määrätä sakko, asiakirjaan, joka on laadittu muussa kuin komission itsensä käynnistämässä menettelyssä.

Yhteisön oikeuden yleisinä oikeusperiaatteina, joihin perusoikeudet kuuluvat olennaisena osana ja joiden valossa kaikkia yhteisön oikeuden säännöksiä ja määräyksiä on tulkittava, on kuitenkin tunnustettu yritysten oikeus siihen, että komissio ei pakota niitä asetuksen N:o 17 11 artiklan nojalla tunnustamaan osallisuuttaan kilpailusääntöjen rikkomiseen. Tämän oikeuden suojaaminen edellyttää siinä tapauksessa, että jonkin kysymyksen laajuus riitautetaan, että varmistetaan, merkitseekö sen, jolle kysymys on osoitettu, vastaus tosiasiallisesti rikkomisen tunnustamista, jolloin puolustautumisoikeuksia loukataan.

Kun komissio arvioidessaan vapaasti hallussaan olevia todisteita tukeutuu eri yhteydessä kuin komissiossa käynnissä olevassa menettelyssä annettuun lausuntoon ja kun tämä lausunto sisältää mahdollisesti tietoja, jotka kyseessä olevalla yrityksellä olisi ollut oikeus olla antamatta komissiolle, mikäli komissio olisi esittänyt yritykselle samaa asiaa koskevia kysymyksiä, komission on taattava sanotulle yritykselle menettelylliset oikeudet, jotka vastaavat niitä menettelyllisiä oikeuksia, jotka on taattu yritykselle, jolle komissio esittää kysymyksiä.

Näiden menettelyllisten oikeuksien noudattaminen edellyttää tällaisessa tilanteessa sitä, että komission on tutkittava viran puolesta, onko ensi näkemältä vakavia epäilyjä siitä, onko kyseessä olevien osapuolten menettelyllisiä oikeuksia noudatettu menettelyssä, jonka aikana ne ovat antaneet tällaisia lausuntoja. Jos tällaisia vakavia epäilyjä ei ole, on katsottava, että kyseessä olevien osapuolten menettelylliset oikeudet on taattu riittävällä tavalla, jos komissio toteaa väitetiedoksiannossa selvästi, että se aikoo tukeutua kyseisiin lausuntoihin, ja mahdollisesti liittää siihen kyseiset asiakirjat. Tällöin komissio antaa kyseessä oleville osapuolille mahdollisuuden esittää kantansa paitsi näiden lausuntojen sisällöstä myös mahdollisista niiden laatimiseen tai toimittamiseen komissiolle liittyvistä lainvastaisuuksista tai erityisolosuhteista.

(ks. 261–265 kohta)

11. Usean yrityksen rikottua kilpailusääntöjä on sakkojen suuruutta määrättäessä tutkittava kunkin yrityksen osuuden suhteellinen vakavuus, mikä edellyttää erityisesti sitä, että on määritettävä kunkin yrityksen osuus rikkomisessa sen ajan osalta, jona se osallistui siihen.

Tästä seuraa muun muassa, että yhden tai useamman yrityksen toiminta kartellin ”johtajina” on otettava huomioon sakon määrää laskettaessa, sillä tällaisessa asemassa olleilla yrityksillä on tämän perusteella oltava erityinen vastuu muihin yrityksiin verrattuna.

(ks. 296 ja 297 kohta)

12. Komissiolla on harkintavaltaa kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi määrätyn sakon suuruuden määräämisessä. Se, että komissio on aiemmin soveltanut raskauttavien olosuhteiden perusteella tiettyä sakon korotusprosenttia, ei voi estää sitä korottamasta näitä prosentteja asetuksessa N:o 17 ja asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa asetetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi.

(ks. 312 kohta)

13. Soveltaessaan tätä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohtaa yksittäistapauksiin eli toisin sanoen määrätessään sakkoja perustamissopimuksen kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi komission on noudatettava yleisiä oikeusperiaatteita, joihin kuuluu myös yhdenvertaisen kohtelun periaate, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuimet ovat niitä tulkinneet. Yritys voi riitauttaa sille määrätyn sakon suuruuden sanotun periaatteen loukkauksen perusteella kuitenkin vain, jos se osoittaa, että muihin päätöksiin, joihin se viittaa, liittyvien asioiden olosuhteet, kuten markkinat, tuotteet, maat, yritykset ja kyseessä olevat ajankohdat, ovat verrattavissa käsiteltävänä olevan asian olosuhteisiin.

(ks. 315 ja 316 kohta)

14. Kun komissio arvioi kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sakon suuruuden määrittämistä varten, sen on otettava huomioon kyseisen tapauksen erityisolosuhteiden lisäksi se asiayhteys, johon kilpailusääntöjen rikkominen sijoittuu, ja huolehdittava siitä, että sen toiminnalla on ehkäisevä vaikutus. Ainoastaan ottamalla huomioon nämä tekijät voidaan nimittäin taata komission toiminnan täysimääräinen tehokkuus vääristymättömän kilpailun säilyttämiseksi yhteismarkkinoilla.

Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 3 kohdan kolmannen luetelmakohdan sisältämän määräyksen puhtaasti sanamuodon mukainen tulkinta voisi antaa vaikutelman, että yleisesti ja varauksetta lieventävän olosuhteen muodostaa pelkästään se, että kilpailusääntöjen rikkoja lopettaa rikkomisen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen. Tämän määräyksen tällainen tulkinta vähentäisi kuitenkin tehokkaan kilpailun takaavien määräysten tehokasta vaikutusta, sillä se heikentäisi sekä seuraamusta, joka voidaan määrätä EY 81 artiklan rikkomisen vuoksi, että tällaisen seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta.

Muista lieventävistä olosuhteista poiketen tämä olosuhde ei liity kilpailusääntöjen rikkojan henkilökohtaisiin ominaisuuksiin eikä kyseessä olevan asian tosiseikkoihin, koska se on seurausta lähinnä ulkopuolisesta komission toimenpiteestä. Sitä, että kilpailusääntöjen rikkominen lopetetaan yksinomaan komission toimenpiteiden vuoksi, ei näin ollen voida samastaa kilpailusääntöjen rikkojan itsenäisestä aloitteesta johtuviin ansioihin, vaan se on ainoastaan asianmukainen ja normaali reaktio kyseiseen toimenpiteeseen. Lisäksi tämä olosuhde merkitsee ainoastaan kilpailusääntöjen rikkojan palaamista lailliseen käyttäytymiseen eikä auta tehostamaan komission toimenpiteitä. Tämän olosuhteen väitetyn lieventävän vaikutuksen perusteena ei voi olla pelkkä sen sisältämä kannustaminen rikkomisen lopettamiseen. Tältä osin se, että rikkomisen jatkaminen komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen katsotaan raskauttavaksi olosuhteeksi, kannustaa jo oikeutetusti rikkomisen lopettamiseen, mutta se ei alenna seuraamusta tai tämän seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta.

Sen, että yritys lopettaa kilpailusääntöjen rikkomisen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen, katsominen lieventäväksi olosuhteeksi heikentäisi perusteettomasti EY 81 artiklan 1 kohdan tehokasta vaikutusta sekä vähentämällä seuraamusta että seuraamuksen ehkäisevää vaikutusta. Tämän vuoksi komissio ei voinut velvoittautua pitämään pelkkää rikkomisen lopettamista sen ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen lieventävänä olosuhteena. Näin ollen suuntaviivojen 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa esitettyä määräystä on tulkittava suppeasti siten, ettei se ole ristiriidassa EY 81 artiklan 1 kohdan tehokkaan vaikutuksen kanssa ja että ainoastaan yksittäistapaukselle ominaiset olosuhteet, joissa rikkomisen lopettaminen heti komission ensimmäisten toimenpiteiden jälkeen konkretisoituu, voivat oikeuttaa tämän olosuhteen huomioon ottamisen lieventävänä olosuhteena.

Jos kyseessä on erityisen vakava kilpailusääntöjen rikkominen, jonka tarkoituksena on hintojen vahvistaminen ja markkinoiden jakaminen ja jonka kyseessä olevat yritykset ovat toteuttaneet tahallisesti, rikkomisen lopettamista ei voida pitää lieventävänä olosuhteena, kun se on johtunut siitä, että komissio on puuttunut asiaan.

(ks. 334–338, 340 ja 341 kohta)

15. Vaikka on merkityksellistä, että yritys toteuttaa toimenpiteitä estääkseen sen, että sen henkilöstö rikkoo vastaisuudessa uudelleen yhteisön kilpailuoikeutta, tämä ei kuitenkaan muuta sitä tosiasiaa, että rikkominen on todettu tapahtuneeksi. Komissiolla ei näin ollen ole velvollisuutta pitää tätä seikkaa lieventävänä olosuhteena, varsinkin kun kyseessä oleva rikkominen merkitsee EY 81 artiklan 1 kohdan ilmeistä rikkomista.

(ks. 359 kohta)

16. Jotta yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukata, sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua tiedonantoa on sovellettava siten, että komission on sakkojen alentamisen osalta kohdeltava samalla tavoin yrityksiä, jotka toimittavat sille menettelyn samassa vaiheessa ja samanlaisten olosuhteiden vallitessa samankaltaista tietoa niistä tosiseikoista, joista niitä syytetään. Pelkästään sitä seikkaa, että jokin näistä yrityksistä on tunnustanut tosiseikat, joista sitä oli syytetty, vastaamalla ensimmäisenä komission menettelyn samassa vaiheessa esittämiin kysymyksiin, ei voida pitää objektiivisena perusteena yritysten erilaiselle kohtelulle.

Tämä koskee kuitenkin ainoastaan sellaisten yritysten yhteistyötä, jotka eivät kuulu yhteistyötiedonannon B ja C kohdan soveltamisalaan.

Toisin kuin sanotuissa yhteistyötiedonannon kohdissa, tiedonannon D kohdassa nimittäin ei määrätä kyseessä olevien yritysten erilaisesta kohtelusta sen mukaan, missä järjestyksessä ne aloittavat yhteistyön komission kanssa.

(ks. 400, 401 ja 403 kohta)

17. Väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu – vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty – selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon siitä, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tällä edellytyksellä väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille ja yritysten yhteenliittymille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen.

(ks. 416 kohta)

18. Kun komissio on väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittanut, että se aikoo tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja se on myös ilmoittanut ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomiseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”, se on täyttänyt velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Näin tehdessään komissio on antanut yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden todetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan.

Tästä seuraa, että kyseessä olevien yritysten puolustautumisoikeudet, siltä osin kuin on kysymys sakon määrän määrittämisestä, on taattu sillä, että yritykset voivat esittää komissiolle huomautuksia rikkomisen kestosta, vakavuudesta ja kilpailunvastaisen luonteen ennakoitavuudesta. Tämä toteamus pätee varsinkin, kun komissio on julkaisemalla asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat ilmoittanut niille, joita asia koskee, yksityiskohtaisesti mahdollisen sakon määrän laskentatavan ja sen, miten se ottaisi huomioon nämä tekijät. Tätä toteamusta ei kyseenalaista se, että suuntaviivoissa ei mainita nimenomaisesti korotuskerrointa, sillä niissä todetaan, että on tarpeen ottaa huomioon kilpailusääntöjä rikkovien todellinen taloudellinen kapasiteetti aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille talouden toimijoille ja määrittää sakon määrä tasolle, joka on riittävän ehkäisevä.

(ks. 434 ja 435 kohta)

19. Kun on arvioitu niitä kanneperusteita, jotka yritys on esittänyt sen päätöksen lainvastaisuuden osalta, jolla komissio on määrännyt asianomaiselle yrityselle sakon yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, ja todettu, että sanottu päätös on lainvastainen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana on täyttä harkintavaltaansa käyttäen lausua kyseisen päätöksen muuttamisen tarpeellisuudesta.

(ks. 443 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

27 päivänä syyskuuta 2006 ( )

Kilpailu – Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt – Sitruunahappo – EY 81 artikla – Sakko – Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat – Yhteistyötiedonanto – Oikeusvarmuuden ja taannehtivuuskiellon periaatteet – Suhteellisuusperiaate – Yhdenvertainen kohtelu – Perusteluvelvollisuus – Puolustautumisoikeudet

Asiassa T-59/02,

Archer Daniels Midland Co., kotipaikka Decatur, Illinois (Yhdysvallat), edustajinaan asianajaja C. O. Lenz ja solicitorit L. Martin Alegi, M. Garcia ja E. Batchelor,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään P. Oliver,

vastaajana,

jossa on kyse ensisijaisesti EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (Asia COMP/E-1/36 604 – sitruunahappo) 5 päivänä joulukuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 2002/742/EY (EYVL 2002, L 239, s. 18) 1 artiklan kumoamisvaatimuksesta siltä osin kuin tässä artiklassa todetaan, että kantaja on rikkonut EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla merkityksellisten markkinoiden kapasiteetin rajoittamiseen ja sellaisen tuottajan nimeämiseen, jonka on toteutettava hinnankorotuksia kyseisten merkityksellisten markkinoiden kullakin kansallisilla osamarkkinoilla, tämän päätöksen 3 artiklan kumoamisvaatimuksesta siltä osin kuin se koskee kantajaa ja toissijaisesti kantajalle määrätyn sakon alentamisvaatimuksesta,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN

TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Azizi sekä tuomarit M. Jaeger ja F. Dehousse,

kirjaaja: hallintovirkamies J. Plingers,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 9.6.2004 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Tosiseikat

1 Kantaja, Archer Daniels Midland Co. (jäljempänä ADM), on viljan ja öljysiementen jalostuksen markkinoilla toimivan yritysryhmän emoyhtiö. ADM tuli sitruunahappomarkkinoille vuonna 1991.

2 Sitruunahappo on maailman eniten käytetty happamuudensäätö- ja säilöntäaine. On olemassa erilaisia sitruunahappotyyppejä, joita käytetään monenlaisiin käyttötarkoituksiin, erityisesti elintarvikkeissa ja juomissa, kotitalouspesuaineissa ja puhdistusaineissa, lääkevalmisteissa ja kosmetiikassa sekä eri teollisissa prosesseissa.

3 Vuonna 1995 sitruunahapon maailmanlaajuinen myynti oli noin 894,72 miljoonaa euroa ja Euroopan talousalueella (ETA) toteutettu myynti noin 323,69 miljoonaa euroa. Vuonna 1996 sitruunahapon maailmanmarkkinoiden markkinaosuuksista noin 60 prosenttia oli käsiteltävänä olevan kanteen kohteena olevan päätöksen viiden adressaatin hallussa, joita ovat ADM:n lisäksi Jungbunzlauer AG (jäljempänä JBL), F. Hoffmann-La Roche AG (jäljempänä HLR), Haarmann & Reimer Corp. (jäljempänä H&R), joka kuuluu Bayer AG ‑konserniin (jäljempänä Bayer), ja Cerestar Bioproducts BV (jäljempänä Cerestar), joita kutsutaan yhteisesti osapuoliksi.

4 Yhdysvaltain oikeusministeriö ilmoitti komissiolle elokuussa 1995, että sitruunahappomarkkinoilla oli aloitettu tutkimus. Lokakuun 1996 ja kesäkuun 1998 välisenä aikana kaikki osapuolet, mukaan lukien ADM, tunnustivat osallistuneensa kartelliin. Yhdysvaltain oikeusministeriön kanssa tehdyn sopimuksen perusteella Yhdysvaltain viranomaiset määräsivät näille yrityksille sakkoja. Lisäksi tietyt syytteen saaneet johtohenkilöt määrättiin henkilökohtaisesti maksamaan sakkoja. Myös Kanadassa toteutettiin tutkimuksia, joiden yhteydessä tietyille näistä yrityksistä, joiden joukossa oli ADM, määrättiin sakkoja.

5 Komissio lähetti 6.8.1997 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, 13, s. 204) 11 artiklan mukaisen tietojensaantipyynnön Euroopan yhteisön neljälle suurimmalle sitruunahapon tuottajalle. Tammikuussa 1998 komissio lähetti tietojensaantipyyntöjä myös yhteisön suurimmille sitruunahapon ostajille ja kesä- ja heinäkuussa 1998 se lähetti vielä lisää tietojensaantipyyntöjä yhteisön suurimmille sitruunahapon tuottajille.

6 Sen jälkeen, kun Cerestarille oli lähetetty ensimmäinen tietojensaantipyyntö heinäkuussa 1998, Cerestar otti yhteyttä komissioon ja ilmoitti 29.10.1998 pidetyn kokouksen aikana haluavansa tehdä yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa 18.7.1996 annetun komission tiedonannon (EYVL C 207, s. 4; jäljempänä yhteistyötiedonanto) mukaisesti. Samassa tilaisuudessa Cerestar esitti suullisen selvityksen kartellitoiminnasta, johon se oli osallistunut. Cerestar lähetti komissiolle 25.3.1999 kirjallisen lausunnon, jossa se vahvisti tässä kokouksessa suullisesti antamansa tiedot.

7 Komissio osoitti JBL:lle 28.7.1998 päivätyllä kirjeellä uuden tietojensaantipyynnön, johon tämä vastasi 28.9.1998 päivätyllä kirjeellä.

8 ADM ilmoitti 11.12.1998 pidetyssä kokouksessa olevansa halukas yhteistyöhön komission kanssa ja esitti suullisen selvityksen kilpailua rajoittavasta toiminnasta, jossa se oli ollut osallisena. ADM vahvisti suullisen lausuntonsa 15.1.1999 päivätyllä kirjeellä.

9 Komissio lähetti 3.3.1999 täydentävän tietojensaantipyynnön HLR:lle, JBL:lle ja Cerestarille.

10 Bayer toimitti 28.4.1999 H & R:n nimissä, JBL toimitti 21.5.1999 ja HLR toimitti 28.7.1999 lausunnon yhteistyötiedonannon nojalla.

11 Komissio osoitti saamiensa tietojen perusteella 29.3.2000 väitetiedoksiannon ADM:lle ja muille osapuolille EY 81 artiklan 1 kohdan ja ETA:sta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) 53 artiklan 1 kohdan rikkomisen vuoksi. ADM ja muut osapuolet lähettivät kirjalliset huomautuksensa vastaukseksi komission väitteisiin. Yksikään niistä ei pyytänyt kuulemista eikä kiistänyt väitetiedoksiannossa esitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyttä.

12 Komissio lähetti 27.7.2001 täydentävän tietojensaantipyynnön ADM:lle sekä muille osapuolille.

13 Komissio teki 5.12.2001 päätöksen 2002/742/EY EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (Asia COMP/E-1/36 604 – sitruunahappo) (jäljempänä päätös). Päätös annettiin ADM:lle tiedoksi 17.12.2001 päivätyllä kirjeellä.

14 Päätös sisältää erityisesti seuraavat säännökset:

”1 artikla

[ADM], [Cerestar], [HLR], [H & R] ja [JBL] ovat rikkoneet perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla jatkuvasti yritysten välisiin sopimuksiin ja/tai yritysten yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin sitruunahappoalalla.

Rikkominen on kestänyt:

– [ADM:n], [HLR:n], [H & R:n] ja [JBL:n] tapauksessa maaliskuusta 1991 toukokuuhun 1995;

– [Cerestarin] tapauksessa toukokuusta 1992 toukokuuhun 1995.

– –

3 artikla

Edellä 1 artiklassa mainituille yrityksille määrätään seuraavat sakot:

a) [ADM]: 39,69 miljoonaa euroa

b) [Cerestar]: 170 000 euroa

c) [HLR]: 63,5 miljoonaa euroa

d) [H & R]: 14,22 miljoonaa euroa

e) [JBL]: 17,64 miljoonaa euroa.”

15 Päätöksen 80–84 perustelukappaleessa komissio totesi, että kartelli käsitti myyntikiintiöiden jakamisen jäsenten kesken ja niissä pysymisen, tavoite- ja/tai minimihintojen sopimisen, hinnanalennusten estämisen sekä yksityiskohtaisten asiakastietojen vaihdon.

16 Laskiessaan sakkojen määrää päätöksessä komissio sovelsi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat) esitettyä menetelmää sekä yhteistyötiedonantoa.

17 Ensiksi komissio määritti sakon perusmäärän kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella.

18 Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden osalta komissio katsoi aluksi, että osapuolet olivat syyllistyneet erittäin vakavaan kilpailusääntöjen rikkomiseen, kun otetaan huomioon toiminnan laatu, sen tosiasiallinen vaikutus ETA:n sitruunahappomarkkinoihin ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus (päätöksen 230 perustelukappale).

19 Tämän jälkeen komissio katsoi, että on otettava huomioon yritysten tosiasialliset taloudelliset mahdollisuudet haitata kilpailua ja määrättävä sakko niin suureksi, että riittävä ehkäisevä vaikutus on taattu. Tämän vuoksi komissio tukeutui osapuolten sitruunahapon myynnistä saamaan maailmanlaajuiseen liikevaihtoon rikkomisjakson viimeisenä vuonna eli vuonna 1995 ja jakoi osapuolet eri luokkiin: ensimmäiseen luokkaan H & R:n, jonka osuus maailmanmarkkinoista oli 22 prosenttia, toiseen luokkaan ADM:n ja JBL:n, joiden kummankin markkinaosuus oli – –( ) prosenttia, sekä HLR:n, jolla oli 9 prosentin markkinaosuus, ja kolmanteen luokkaan Cerestarin, jonka osuus maailmanmarkkinoista oli 2,5 prosenttia. Tällä perusteella komissio määritti sakon perusmääräksi 35 miljoonaa euroa ensimmäiseen luokkaan kuuluvalle yritykselle, 21 miljoonaa euroa toiseen luokkaan kuuluvalle yritykselle ja 3,5 miljoonaa euroa kolmanteen luokkaan kuuluvalle yritykselle (päätöksen 239 perustelukappale).

20 Jotta sakolla olisi riittävä ehkäisevä vaikutus, komissio tarkisti tätä perusmäärää. Tämän vuoksi komissio otti huomioon osapuolten koon ja niiden kokonaisresurssit, jotka ilmenivät niiden maailmanlaajuisesta liikevaihdosta, ja sovelsi korotuskerrointa 2 ADM:lle ja HLR:lle määritettyihin perusmääriin ja korotuskerrointa 2,5 H & R:lle määritettyyn perusmäärään (päätöksen 50 ja 246 perustelukappale).

21 Kunkin yrityksen rikkomisen keston osalta näin määritettyä sakon perusmäärää korotettiin 10 prosentilla vuotta kohti, eli ADM:n, H & R:n, HLR:n ja JBL:n osalta 40 prosenttia ja Cerestarin osalta 30 prosenttia (päätöksen 249 ja 250 perustelukappale).

22 Näin ollen komissio määritti sakkojen perusmääräksi 58,8 miljoonaa euroa ADM:n osalta. Cerestarin osalta sakkojen perusmääräksi määritettiin 4,55 miljoonaa euroa, HLR:n osalta 58,8 miljoonaa euroa, H & R:n osalta 122,5 miljoonaa euroa ja JBL:n osalta 29,4 miljoonaa euroa (päätöksen 254 perustelukappale).

23 Toiseksi raskauttavien olosuhteiden vuoksi ADM:lle ja HLR:lle määrättyjen sakkojen perusmäärää korotettiin 35 prosentilla, koska näillä yrityksillä oli johtava rooli kartellissa (päätöksen 273 perustelukappale).

24 Kolmanneksi komissio tutki ja hylkäsi tiettyjen yritysten väitteet, joiden mukaan ne olisivat voineet hyötyä lieventävistä olosuhteista (päätöksen 274–291 perustelukappale).

25 Neljänneksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio mukautti näin lasketut määrät Cerestarin ja H & R:n osalta, jotta ne eivät ylittäisi 10 prosentin enimmäismäärää osapuolten kokonaisliikevaihdosta (päätöksen 293 perustelukappale).

26 Viidenneksi komissio myönsi yhteistyötiedonannon B kohdan mukaisesti Cerestarille ”hyvin huomattavan alennuksen” (eli 90 prosenttia) sakon siitä määrästä, joka sille olisi määrätty ilman yhteistyötä. Komissio myönsi tämän tiedonannon D kohdan mukaisesti ”merkittävän alennuksen” (eli 50 prosenttia) sakon määrästä ADM:lle, (40 prosenttia) JBL:lle, (30 prosenttia) H & R:lle ja (20 prosenttia) HLR:lle (päätöksen 326 perustelukappale).

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset

27 ADM nosti käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 28.2.2002 toimittamallaan kannekirjelmällä.

28 ADM pyysi erillisellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 28.2.2002 toimittamallaan asiakirjalla kirjelmiin ja tiettyihin liitteisiin sisältyvien tiettyjen tietojen luottamuksellista käsittelyä.

29 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisina prosessinjohtotoimenpiteinä asianosaisille kirjallisia kysymyksiä, joihin nämä vastasivat asetetussa määräajassa.

30 Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 9.6.2004 pidetyssä istunnossa.

31 ADM vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– kumoaa päätöksen 1 artiklan siltä osin kuin siinä todetaan, että ADM on rikkonut perustamissopimuksen 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla merkityksellisten markkinoiden kapasiteetin rajoittamiseen ja sellaisen tuottajan nimeämiseen, jonka on toteutettava hinnankorotuksia kyseisten merkityksellisten markkinoiden kullakin kansallisilla markkinoilla

– kumoaa päätöksen 3 artiklan siltä osin kuin se koskee ADM:ää

– toissijaisesti alentaa sille määrätyn sakon määrää

– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

32 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa ADM:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

I Suuntaviivojen sovellettavuus

A Asianosaisten lausumat

33 ADM väittää yhtäältä, että suuntaviivoissa luotu sakkojen laskentatapa eroaa selvästi komission aiemmasta käytännöstä, jonka mukaan – kuten se on myöntänyt päätöksessä (253 perustelukappale) – se on määritellyt sakon käyttäen perustana tiettyä prosenttiosuutta yrityksen myynnistä merkityksellisillä yhteisön markkinoilla. Suuntaviivoissa otetaan päinvastoin käyttöön kiinteä sakon määrä, esimerkiksi 20 miljoonaa euroa erityisen vakavan rikkomisen osalta, riippumatta kyseessä olevan tuotteen myyntimääristä.

34 ADM huomauttaa, että käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan ajanjakson aikana (vuodet 1991–1995) komissio määräsi vakiintuneen käytäntönsä mukaisesti sakkoja, joiden määrä oli yleensä 2,5–9 prosenttia kyseessä olevan tuotteen myynnistä yhteisön markkinoilla saadusta liikevaihdosta. Suuntaviivojen mukaisen uuden politiikan soveltaminen sen sijaan johtaa ADM:n mukaan sakkoihin, joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin aiemman käytännön perusteella määrättyjen sakkojen määrä.

35 ADM myöntää, että komissiolla on harkintavaltaa korottaa sakkoja silloin, kun kilpailupolitiikka edellyttää suurempien pelotteena toimivien sakkojen määräämistä. Kun komissio on määrännyt sakon, jonka määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin määrä, jonka se olisi vahvistanut aiemman käytännön perusteella, se on ADM:n mukaan kuitenkin selvästi ylittänyt tämän harkintavallan rajat. Toisin kuin komissio väittää, tätä toteamusta tukee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-16/99, Lögstör Rör vastaan komissio, 20.3.2002 antama tuomio (Kok. 2002, s. II-1633, 237 kohta). Yhtäältä ADM korostaa nimittäin, että kyseisessä tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asetti komission mahdollisuudelle korottaa sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 säädetyissä rajoissa sen edellytyksen, että tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi. Komissio ei ole ADM:n mukaan kuitenkaan päätöksessä tai kirjelmissään esittänyt perustelua tai toimittanut todisteita, jotka osoittaisivat, että kilpailupolitiikan toteuttamiseksi oli tarpeen määrätä sakkoja, joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin määrä, jonka se olisi vahvistanut aiemman käytännön perusteella. Toisaalta ADM huomauttaa, että mainitussa asiassa sekä kaikissa muissa asioissa, jotka koskivat kaukolämpöputkikartellia, pois lukien asia, joka koski ABB:tä (asia T-31/99, ABB Asea Brown Boveri v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II-1881), komissio oli määrännyt sakkoja, joiden taso oli sama kuin joka vallitsi komission soveltaessa aiempaa käytäntöään. ADM väittää, että kyseiseen kartelliin osallisille yrityksille määrättiin sakkoja, joiden määrä vastasi ainoastaan 3–14:ää prosenttia sen myynnin arvosta, johon vaikutukset kohdistuivat, ja ABB:llekin määrättiin ainoastaan sakko, jonka määrä vastasi 44:ää prosenttia sen liikevaihdon arvosta, johon vaikutukset kohdistuivat.

36 ADM katsoo, että yritysten on voitava toimia ennakoitavissa olevissa olosuhteissa. Suuntaviivojen (1 alakohta) mukaan komission on sakkojen määrää vahvistaessaan noudatettava yhtenäistä ja syrjimätöntä politiikan linjaa. ADM katsoo, että oikeusvarmuuden puuttuminen sakkoja määritettäessä on ristiriidassa sakon ehkäisevän vaikutuksen tehokkaan täytäntöönpanon ajatuksen kanssa. Jotta sakon itsenäinen ehkäisevä vaikutus olisi tehokas, on välttämätöntä, että yritykset tuntevat ennakolta sovellettavat seuraamukset. ADM toteaa, että täysi sakkovapautus tai tehokas sakkojen alentamispolitiikka edellyttävät, että seuraamukset, joita sovelletaan, jos yhteistyöstä on kieltäydytty, on määritetty selvästi ennalta. Samoin olisi järjetöntä pitää yllä pysyvää epävarmuutta niiden sakkojen tason suhteen, joita voidaan määrätä kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, erityisesti jos tämä johtuu tällaisen rikkomisen tutkinnan huomattavasta kestosta. Tämän vuoksi oikeusvarmuuden periaate edellyttää ADM:n mukaan, että komission sakkojen laskemiseksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla käyttämä lähestymistapa voi olla ennakoitavissa riittävän suurella varmuudella.

37 ADM toteaa myös, että Yhdysvaltojen Sentencing Commissionin suuntaviivoja koskevasta käsikirjasta (1B1.11(b)(1) kohta; jäljempänä amerikkalaiset suuntaviivat) ja liittovaltion valitustuomioistuimen oikeuskäytännöstä (asia United States v. Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)) ilmenee, että uusien sakkoja koskevien suuntaviivojen soveltaminen taannehtivasti kielletään Yhdysvaltojen perustuslain ex post facto -määräyksellä, jos se johtaisi raskaamman seuraamuksen määräämiseen kuin mistä oli säädetty kilpailusääntöjen rikkomisen toteuttamishetkellä.

38 Tämän vuoksi ADM:n mukaan uuden suuntaviivoissa esitetyn politiikan soveltamisella taannehtivasti kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa – on tapahtunut ennen näiden suuntaviivojen julkaisemista ja jonka seurauksena ADM:lle määrätään näin paljon aiemman käytännön nojalla määrättyjen sakkojen tasoa suurempi sakko ilman, että tämä ero olisi tarpeen kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, loukataan oikeusvarmuuden periaatetta, ja tämä soveltaminen on lainvastaista.

39 Toiseksi ADM väittää, että suuntaviivojen soveltamisella loukataan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, sillä se johtaa kilpailuoikeutta rikkoneiden yritysten erotteluun, ei rikkomisen päivämäärän mukaan, vaan komission päätöksen tekemisen päivämäärän mukaan, jonka komissio vahvistaa sattumanvaraisesti. ADM:n mukaan esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen [82] artiklan mukaisesta menettelystä 14 päivänä toukokuuta 1997 tehdyssä komission päätöksessä 97/624/EY (IV/34.621, 35.059/F-3 – Irish Sugar plc) (EYVL L 258, s. 1) ja EY:n perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan mukaisesta menettelystä 29 päivänä maaliskuuta 1994 tehdyssä komission päätöksessä 94/210/EY (IV/33.941 – HOV-SVZ/MCN) (EYVL L 104, s. 34) kyseessä oleville yrityksille määrättiin sakot, joiden määrä vastasi ainoastaan 6,8:aa ja 5:tä prosenttia niiden merkityksellisillä markkinoilla toteuttaman myynnin määrästä, vaikka kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset tapahtuivat samanaikaisesti sitruunahappokartellin kanssa.

40 Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää nämä kanneperusteet.

B Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

41 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa aluksi, että rikoslakien taannehtivuuskiellon periaate, jota on Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 7 artiklassa pidetty perusoikeutena, muodostaa yhteisön oikeuden yleisen periaatteen, jota on kunnioitettava, kun kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätään sakkoja, ja että tämä periaate edellyttää, että teosta määrätyt seuraamukset vastaavat rikkomisen toteuttamishetkellä lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia (yhdistetyt asiat C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C 213/02 P, Dansk Rørindustri v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok. 2005, s. I-5425, 202 kohta; asia T-23/99, LR AF 1998 v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II-1705, 218–221 kohta ja asia T‑224/00, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomio 9.7.2003, Kok. 2003, s. II-2597, 39 kohta).

42 Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että sellaisten suuntaviivojen, joilla muutetaan komission yleistä kilpailupolitiikkaa sakkojen osalta, antaminen voi lähtökohtaisesti kuulua taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan.

43 Yhtäältä suuntaviivoilla voi nimittäin olla oikeusvaikutuksia. Nämä oikeusvaikutukset eivät johdu itse suuntaviivojen normatiivisuudesta, vaan siitä, että komissio on antanut ja julkaissut ne. Antamalla suuntaviivat ja julkaisemalla ne komissio rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä se voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla, että sen mahdollisesti katsotaan loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, luottamuksensuojan periaatetta tai oikeusvarmuuden periaatetta (ks. vastaavasti edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 209–212 kohta).

44 Toisaalta suuntaviivat kilpailupolitiikan välineenä kuuluvat taannehtivuuskiellon periaatteen soveltamisalaan samoin kuin rikkomisen määrittävän säännöksen uusi tulkinta oikeuskäytännössä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen sen oikeuskäytännön mukaan, joka koskee ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 7 artiklan 1 kohtaa (ks. erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiassa S.W. ja C.R. v. Yhdistynyt kuningaskunta, 22.11.1995 antama tuomio, A-sarja, nro 335-B ja 335-C, 34–36 kohta ja 32–34 kohta; asiassa Cantoni v. Ranska, 15.11.1996 antama tuomio, Recueil des arrêts et décisions 1996-V, 29–32 kohta ja asiassa Coëme ym. v. Belgia, 22.6.2000 antama tuomio, Recueil des arrêts et décisions 2000-VII, 145 kohta) ja jonka mukaan viimeksi mainitussa määräyksessä kielletään rikkomisen määrittävän säännöksen uuden tulkinnan taannehtiva soveltaminen. Tämän oikeuskäytännön mukaan näin on erityisesti silloin, kun kyse on oikeuskäytännössä tehdystä tulkinnasta, jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa rikkomisen toteuttamishetkellä, kun otetaan huomioon erityisesti kyseiseen oikeussäännökseen liittyvässä oikeuskäytännössä tuolloin esitetty tulkinta. On kuitenkin täsmennettävä, että tästä samasta oikeuskäytännöstä ilmenee, että ennakoitavuuden käsitteen sisältö riippuu suurelta osin kyseessä olevan säännöksen sisällöstä, sen kattamasta alasta sekä sen adressaattien määrästä ja luonteesta. Lain ennakoitavuuden vastaista ei ole se, että kyseessä olevan henkilön on käytettävä valistuneita neuvonantajia voidakseen arvioida asian olosuhteissa kohtuullisessa määrin tietystä toiminnasta mahdollisesti aiheutuvat seuraukset. Erityisesti edellä mainitussa asiassa Cantoni vastaan Ranska annetun tuomion (35 kohta) mukaan tämä koskee erityisesti ammattilaisia, jotka ovat tottuneet toimimaan erittäin varovaisesti ammattiaan harjoittaessaan. Heidän voidaan myös odottaa arvioivan erityisen huolellisesti toimintansa sisältämiä riskejä (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 215–223 kohta).

45 Edellä esitetyn perusteella on näin ollen tutkittava, oliko suuntaviivojen antamisen aiheuttama muutos kohtuullisesti ennakoitavissa ajanjaksolla, jolloin kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset toteutettiin.

46 Tältä osin on todettava, että suuntaviivojen pääasiallinen uudistus oli se, että sakkojen laskennan lähtökohdaksi otettiin perusmäärä, joka määritettiin näissä suuntaviivoissa tätä varten ilmoitettujen sellaisten vaihteluvälien avulla, jotka heijastelevat rikkomisten eriasteista vakavuutta mutta jotka sellaisinaan eivät ole yhteydessä merkitykselliseen liikevaihtoon. Tämä menetelmä perustuu näin ollen olennaisesti sakkojen – vaikkakin suhteelliseen ja joustavaan – tariffointiin (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 225 kohta).

47 Tämän jälkeen on huomautettava, että se, että komissio on aikaisemmin soveltanut tietyntasoisia sakkoja tietynlaisiin rikkomisiin, ei voi merkitä sitä, ettei se voisi nostaa tätä sakkojen tasoa asetuksessa N:o 17 ilmoitetuissa rajoissa, jos tämä on tarpeen yhteisön kilpailupolitiikan toteuttamiseksi, vaan yhteisön kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen edellyttää päinvastoin sitä, että komissio voi milloin tahansa mukauttaa sakkojen tasoa tämän politiikan tarpeita vastaavaksi (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 227 kohta; yhdistetyt asiat 100/80–103/80, Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.6.1983, Kok. 1983, s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 109 kohta; asia C-196/99 P, Aristrain v. komissio, tuomio 2.10.2003, Kok. 2003, s. I-11005, 81 kohta; asia T-12/89, Solvay v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-907, 309 kohta; asia T-304/94, Europa Carton v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-869, 89 kohta ja edellä 41 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 56 kohta).

48 Tästä seuraa, että sellaiseen hallinnolliseen menettelyyn osallistuvat yritykset, jonka päätteeksi voidaan määrätä sakkoja, eivät voi saavuttaa perusteltua luottamusta siihen, ettei komissio ylitä aiemmin käytettyä sakkojen tasoa, eikä sakkojen laskentatapaan (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 228 kohta).

49 Tämän vuoksi kyseisten yritysten on otettava huomioon se mahdollisuus, että komissio päättää minä hetkenä hyvänsä korottaa sakkojen tasoa aiemmin soveltamastaan tasosta. Tämä ei päde ainoastaan silloin, kun komissio korottaa sakkojen tasoa määrätessään sakkoja yksittäistapauksissa, vaan myös silloin, kun tämä korotus toteutetaan soveltamalla yksittäistapauksiin suuntaviivojen kaltaisia yleisesti sovellettavia käytännesääntöjä (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 229 ja 230 kohta).

50 Näin ollen ADM on väärässä väittäessään sen, että komissio korottaa sakkojen tasoa kartellin yhteydessä, olevan ilmeisen epäasianmukaisessa suhteessa kilpailupolitiikan toteuttamista koskevaan tavoitteeseen nähden.

51 Myöskään se ADM:n mainitsema seikka – jos se oletetaan toteennäytetyksi – että uuden politiikan soveltaminen johtaisi sakkoihin, joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin niiden sakkojen määrä, jotka olisi määrätty aiemman käytännön perusteella, ei voi merkitä taannehtivuuskiellon periaatteen loukkaamista. Erityisesti edellä tämän tuomion 44 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa ADM:lle piti olla kohtuullisesti ennakoitavissa, että komissio voi minä hetkenä hyvänsä tarkistaa sakkojen yleistä tasoa kilpailupolitiikkaa toteuttaessaan. ADM:n piti voida kohtuullisesti ennakoida tällainen korotus – jos se oletetaan toteennäytetyksi – ajanjaksolla, jolloin kyseessä olevat kilpailusääntöjen rikkomiset toteutettiin.

52 Siltä osin kuin ADM katsoo, että sakkojen ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi olisi välttämätöntä, että yritykset tuntevat ennakolta niiden sakkojen tason, jotka ovat odotettavissa, jos ne syyllistyvät yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen, on riittävää korostaa, että sakkojen ehkäisevä vaikutus ei lainkaan edellytä, että yritykset tuntevat ennakolta niiden sakkojen täsmällisen tason, jotka ovat odotettavissa tietyn kilpailua rajoittavan toiminnan vuoksi.

53 Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisen osalta, johon ADM vetoaa, on korostettava, että oikeuskäytännössä on jo todettu, että se, että ADM:n sakon suuruutta määritettäessä on sovellettu suuntaviivoissa vahvistettua menettelyä, ei merkitse syrjivää kohtelua niihin yrityksiin nähden, jotka ovat rikkoneet yhteisön kilpailusääntöjä samana ajanjaksona mutta joille kilpailusääntöjen rikkomisen paljastumisen ajankohdan tai niitä koskevan hallinnollisen menettelyn kulkuun liittyvien syiden vuoksi on määrätty seuraamukset jo ennen suuntaviivojen antamista ja julkaisemista (ks. vastaavasti edellä 41 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 69–73 kohta; yhdistetyt asiat T-202/98, T-204/98 ja T-207/98, Tate & Lyle ym. v. komissio, tuomio 12.7.2001, Kok. 2001, s. II-2035, 118 ja 119 kohta).

54 Tämän vuoksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on hylättävä.

II Muissa maissa jo määrättyjen sakkojen vaikutus

A Asianosaisten lausumat

55 ADM väittää, että kun komissio on kieltäytynyt vähentämästä päätöksessä määrätyn sakon määrästä ADM:lle Yhdysvalloissa ja Kanadassa jo määrättyjen sakkojen määrän, se on loukannut periaatetta, jossa kielletään usean seuraamuksen määrääminen samasta rikkomisesta. Kuten ADM:n mukaan seuraa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 7/72, Boehringer vastaan komissio, 14.12.1972 antamasta tuomiosta (Kok. 1972, s. 1281, Kok. Ep. II, s. 59), komission on otettava huomioon kolmannen maan viranomaisten määräämä seuraamus, jos teot, joista toisaalta komissio ja toisaalta kyseiset viranomaiset syyttävät kantajana olevaa yritystä, ovat samanlaiset. ADM:n mukaan näin on nimenomaan käsiteltävänä olevassa asiassa, sillä päinvastoin kuin edellä mainitussa asiassa Boehringer vastaan komissio, kartelli, josta Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaiset määräsivät seuraamuksia, oli kantajan mukaan kohteeltaan, sijainniltaan ja kestoltaan sama kuin kartelli, josta komissio määräsi seuraamuksia, ja komissio tukeutui lisäksi Yhdysvaltojen viranomaisten keräämiin todisteisiin.

56 Tältä osin ADM riitauttaa päätöksen sisältämän arvion, jonka mukaan Yhdysvalloissa ja Kanadassa määrätyissä sakoissa otettiin huomioon yksinomaan kartellin kilpailua rajoittavat seuraukset näiden tuomioistuinten alueella (päätöksen 333 perustelukappale). Yhdysvalloissa ADM:ää vastaan 15.10.1996 annetusta tuomiosta päinvastoin ilmenee, että kielletty kartelli oli maailmanlaajuinen ja rajoitti kilpailua ”Yhdysvalloissa ja muualla”. Määrätty sakko oli ADM:n mukaan lisäksi erityisen suuri kilpailusääntöjen rikkomisen maantieteellisen laajuuden vuoksi. Kanadassa käydyssä oikeudenkäynnissä se, että kyse oli maailmanlaajuisesta kartellista, otettiin ADM:n mukaan myös erityisesti huomioon.

57 Vaikka oletettaisiin, että komission toteamus pitäisi paikkansa, sillä, että muut viranomaiset ovat ottaneet huomioon ainoastaan rikkomisen paikalliset vaikutukset, ei missään tapauksessa ole merkitystä sovellettaessa monenkertaisten seuraamusten kieltoa koskevaa periaatetta. Edellä 55 kohdassa mainitussa asiassa Boehringer vastaan komissio annetun tuomion mukaan tältä osin merkitystä on ainoastaan sillä, että kielletyt menettelytavat ovat samoja. Tämän lähestymistavan vahvistaa komission oma päätöskäytäntö, kun komissio vuonna 1983 tekemässään päätöksessä vähensi kartelliin osallisille yrityksille määrätyn sakon määrästä saksalaisten viranomaisten jo määräämän sakon määrän, vaikka se lausui ainoastaan tämän kartellin osatekijöistä, jotka kohdistuivat muualle kuin Saksaan (ks. EY:n perustamissopimuksen [81] artiklan soveltamisesta 17 päivänä lokakuuta 1983 tehty komission päätös 83/546/ETY (Asia IV/30.064 – Valetut valurauta- ja terässylinterit) (EYVL L 317, s. 1)).

58 ADM katsoo, että komissio on sakon määrää määrittäessään jättänyt huomiotta sen, että ADM:lle oli jo kolmansissa valtioissa määrätty sakkoja ja vahingonkorvauksia määrä, joka on riittävä estämään sitä rikkomasta kilpailuoikeutta uudelleen. Näin ollen ADM:lle oli jo määrätty riittävästi seuraamuksia.

59 Lisäksi ADM:n mukaan komissio teki virheen, kun se totesi, että sen Yhdysvalloissa ja Kanadassa käytyjen oikeudenkäyntien yhteydessä maksamat vahingonkorvaukset olivat puhtaasti korvausluonteisia. ADM korostaa, että sopimusmääräysten nojalla maksetuissa vahingonkorvauksissa otettiin huomioon kyseessä olevien ostajien vaatimat kolminkertaiset vahingonkorvausvaatimukset (”triple damages”). Siksi kyseiset vahingonkorvaukset olivat ADM:n mukaan suuremmat kuin pelkästään korvausluonteinen määrä ja sisälsivät rangaistusluonteisen osan. Tämän vuoksi komission piti ottaa huomioon nämä rangaistusluonteiset määrät sen periaatteen mukaisesti, jonka mukaan samasta rikkomisesta ei voida määrätä seuraamusta kahteen kertaan.

60 Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.

B Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

61 On huomautettava, että ne bis in idem -periaatteen mukaan seuraamusten määrääminen samalle henkilölle useamman kuin yhden kerran samasta lainvastaisesta käyttäytymisestä saman oikeushyvän suojelemiseksi on kiellettyä. Tämän periaatteen noudattaminen edellyttää kolmen kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä: tosiseikkojen, sääntöjen rikkojan ja suojellun oikeudellisen intressin on oltava samat (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C‑213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok. 2004, s. I-123, 338 kohta).

62 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on siis hyväksytty, että yritystä vastaan voi olla vireillä kaksi rinnakkaista menettelyä saman lainvastaisen menettelyn vuoksi ja sille voidaan näin ollen määrätä kaksinkertainen seuraamus, joista yhden määrää kyseessä olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ja toisen yhteisö, jos kyseiset menettelyt tähtäävät erilaisiin tavoitteisiin ja rikotut säännökset eivät ole samat (asia 14/68, Wilhelm ym., tuomio 13.2.1969, Kok. 1969, s. 1, Kok. Ep. I, s. 377, 11 kohta; asia T-141/89, Tréfileurope v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-791, 191 kohta ja asia T-149/89, Sotralentz v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II-1127, 29 kohta).

63 Näin ollen ne bis in idem -periaatetta ei voida soveltaa varsinkaan käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa asiassa, jossa komission noudattamalla menettelyllä ja sen määräämillä seuraamuksilla ja toisaalta Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaisten noudattamilla menettelyillä ja niiden määräämillä seuraamuksilla ei selvästikään ole samoja tavoitteita. Ensin mainitussa tapauksessa pyritään säilyttämään vääristymätön kilpailu Euroopan unionin alueella tai ETA:ssa, kun taas jälkimmäisessä tapauksessa pyritään suojelemaan Yhdysvaltojen tai Kanadan markkinoita (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-236/01, T-239/01, T-244/01, T‑246/01, T-251/01 ja T 252/01, Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomio 29.4.2004, Kok. 2004, s. II-1181, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Edellytys, jonka mukaan suojatun oikeushyvän on oltava sama ja jonka on täytyttävä, jotta ne bis in idem ‑periaatetta voidaan soveltaa, ei näin ollen täyty.

64 Tämän vuoksi ADM vetoaa käsiteltävänä olevassa asiassa ne bis in idem -periaatteeseen virheellisesti.

65 Tätä toteamusta ei kyseenalaista edellä 55 kohdassa mainittu asia Boehringer vastaan komissio, johon ADM vetoaa. Tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuin ei ole todennut, että komission pitäisi ottaa vähennyksenä huomioon kolmannen valtion viranomaisten määräämä seuraamus tilanteessa, jossa teot, joista komissio ja kyseiset viranomaiset syyttävät yritystä, ovat samanlaiset, vaan se on todennut ainoastaan, että tämä kysymys on tarpeen selvittää, jos tilanne on tällainen (edellä 55 kohdassa mainittu asia Boehringer vastaan komissio, tuomion 3 kohta).

66 Vaikka yhdenvertaisuusperiaate voisi joissain tietyissä olosuhteissa velvoittaa komission ottamaan huomioon kolmansien valtioiden viranomaisten määräämät seuraamukset, kun myös ne määräävät seuraamuksia toiminnasta yhteisön alueella, on joka tapauksessa todettava, ettei ADM ole osoittanut, että näin olisi käsiteltävänä olevassa asiassa ja että Yhdysvaltojen ja Kanadan viranomaiset olisivat määränneet seuraamuksia kartellista siltä osin kuin se koski yhteisön tai ETA:n aluetta.

67 Pelkällä Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa tehdyssä sopimuksessa esitetyllä viittauksella siihen, että kartelli vaikutti ”Yhdysvalloissa ja muualla”, ei nimittäin näytetä toteen, että Yhdysvaltojen viranomaiset olisivat sakon määrää laskiessaan ottaneet huomioon muita kartellin soveltamistoimia tai vaikutuksia kuin niitä, jotka koskevat Yhdysvaltoja, ja erityisesti soveltamistoimia tai vaikutuksia ETA:ssa (ks. vastaavasti edellä 63 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomion 143 kohta).

68 Samoin sakon suuruudesta rikkomisen maantieteellisen laajuuden vuoksi on todettava, että tämä pelkkä toteamus ei riitä osoittamaan, että kartellin vaikutus ETA:n markkinoihin olisi otettu huomioon.

69 Kanadan viranomaisten kanssa tehdyn sopimuksen osalta ADM ei ole toimittanut minkäänlaista todistetta siitä, että nämä viranomaiset olisivat sakon määrää määrittäessään ottaneet huomioon muita kartellin soveltamistoimia tai vaikutuksia kuin niitä, jotka koskevat Kanadaa, ja erityisesti ETA:ssa todettuja soveltamistoimia tai vaikutuksia.

70 Jo määrättyjen sakkojen ja vahingonkorvausten, joihin kuuluvat kolminkertaiset vahingonkorvaukset, jotka eivät ole korvausluonteisia, ehkäisevän vaikutuksen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että komission valta määrätä sakkoja sellaisille yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 artiklan 1 kohtaa tai EY 82 artiklaa, on yksi niistä komissiolle annetuista keinoista, joiden avulla sen on mahdollista täyttää sille yhteisön oikeudessa annettu valvontatehtävä. Tähän tehtävään kuuluu velvollisuus harjoittaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta noudattamaan perustamissopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti (edellä 47 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 105 kohta).

71 Tästä seuraa, että komissiolla on valta päättää sakkojen tasosta vahvistaakseen sakkojen ehkäisevää vaikutusta, kun tietynlaiset menettelytavat – vaikka ne on säädetty lainvastaisiksi jo yhteisön kilpailupolitiikan alussa – ovat vielä suhteellisen yleisiä sen voiton vuoksi, jota tietyt yritykset voivat niiden avulla saada (edellä 47 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 108 kohta).

72 ADM ei voi pätevästi vedota siihen, että ehkäisevä vaikutus ei olisi sen osalta tarpeen sillä perusteella, että kolmansien valtioiden tuomioistuimet olivat jo määränneet sille seuraamuksia samoista teoista. Ehkäisevän vaikutuksen päämäärä, jota komissio tavoitteli, koskee nimittäin yritysten menettelytapoja yhteisön alueella tai ETA:ssa. Tämän vuoksi yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi ADM:lle määrätyn sakon ehkäisevä vaikutus ei määräydy yksinomaan ADM:n erityisen tilanteen perusteella eikä sen perusteella, onko tämä noudattanut ETA:n ulkopuolisissa kolmansissa valtioissa vahvistettuja kilpailusääntöjä (ks. vastaavasti edellä 63 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomion 146 ja 147 kohta).

73 Näin ollen on hylättävä väite, jonka mukaan muissa valtioissa määrättyjä sakkoja ei ole otettu huomioon.

III Rikkomisen vakavuus

A Johdanto

74 ADM katsoo, että komissio ei ole arvioinut oikein rikkomisen vakavuutta sakon määrää laskiessaan. Tältä osin esitetyt kanneperusteet koskevat ensinnäkin sitä, ettei kyseessä olevasta tuotteesta saatua liikevaihtoa ole otettu huomioon tai että se on otettu huomioon riittämättömällä tavalla, toiseksi korotuskertoimen soveltamista sakon perusmäärään ja kolmanneksi kartellin todellisia vaikutuksia markkinoilla.

75 Ennen kuin käsitellään tässä yhteydessä esitettyjen eri kanneperusteiden perusteltavuutta, on esitettävä yhteenveto komission käsiteltävänä olevassa asiassa rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi ja huomioon ottamiseksi käyttämästä menetelmästä sellaisena kuin se ilmenee päätöksen perustelukappaleista.

76 Päätöksestä ilmenee, että rikkomisen vakavuutta arvioidessaan komissio katsoi aluksi, että osapuolet olivat syyllistyneet erittäin vakavaan rikkomiseen, kun otetaan huomioon sen laatu, sen todellinen vaikutus sitruunahappomarkkinoihin ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus eli koko ETA (päätöksen 204–232 perustelukappale).

77 Tämän jälkeen komissio katsoi, että osapuolia on kohdeltava eri tavoin, jotta voidaan ”ottaa huomioon yritysten tosiasialliset taloudelliset mahdollisuudet haitata merkittävästi kilpailua, jolloin voidaan varmistaa, että sakot ovat riittävän suuret vaikuttaakseen rikkomista estävästi”. Tässä yhteydessä komissio mainitsi ottavansa huomioon kunkin yrityksen painoarvon ja sitä kautta yrityksen lainvastaisen toiminnan todellisen vaikutuksen kilpailuun.

78 Arvioidakseen näitä seikkoja komissio päätti tukeutua osapuolten sitruunahapon myynnistä saamaan maailmanlaajuiseen liikevaihtoon rikkomisjakson viimeisenä vuonna eli vuonna 1995. Komissio katsoi tässä yhteydessä, että koska sitruunahappomarkkinat ovat maailmanlaajuiset, ”nämä luvut antavat tarkimman kuvan kartelliin osallistuneiden yritysten kapasiteetista aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille toimijoille yhteismarkkinoilla ja/tai ETA-alueella” (päätöksen 236 perustelukappale). Komissio lisäsi, että sen mukaan tätä lähestymistapaa tukee se tosiseikka, että kyseessä oli maailmanlaajuinen kartelli, jonka tavoitteena oli muun muassa jakaa markkinat maailmanlaajuisesti. Se arvioi lisäksi, että kartelliin osallistuneiden yritysten maailmanlaajuinen liikevaihto antaa myös kuvan niiden painoarvosta suhteessa kartellin kokonaisvaikutukseen tai päinvastaisessa tapauksessa siihen epävakauteen, joka kartellia olisi vaivannut, ellei kyseinen yritys olisi osallistunut siihen (päätöksen 236 perustelukappale).

79 Näillä perusteilla komissio päätti jakaa yritykset kolmeen luokkaan: se sijoitti ensimmäiseen luokkaan H & R:n todeten, että ”markkinoiden suurin toimija oli [H & R], jonka osuus maailmanmarkkinoista oli 22 prosenttia”. Toiseen luokkaan komissio sijoitti ADM:n, JBL:n ja HLR:n todeten, että ensin mainittujen ”kummankin markkinaosuus oli – –( )” ja että viimeksi mainitulla oli 9 prosentin markkinaosuus. Kolmanteen luokkaan komissio sijoitti Cerestarin, koska se oli ”markkinoiden pienin toimija”, kun sen markkinaosuus oli 2,5 prosenttia vuonna 1995. Komissio vahvisti siis sakon perusmääräksi H & R:lle 35 miljoonaa euroa, ADM:lle, JBL:lle ja HLR:lle 21 miljoonaa euroa ja Cerestarille 3,5 miljoonaa euroa (päätöksen 237–239 perustelukappale).

80 Sen varmistamiseksi, että sakon ehkäisevä vaikutus on riittävä, komissio tarkisti tätä sakon perusmäärää osapuolten koon ja kokonaisresurssien huomioimiseksi. Komissio sovelsi korotuskerrointa 2 (eli 100 prosentin korotusta) ADM:lle määritettyyn sakon perusmäärään, joksi tuli siis 42 miljoonaa euroa, ja korotuskerrointa 2,5 (eli 150 prosentin korotusta) HLR:lle määritettyyn sakon perusmäärään, joksi tuli näin ollen 87,5 miljoonaa euroa (päätöksen 240–246 perustelukappale).

B Kyseessä olevan tuotteen myynnistä saadun liikevaihdon huomiotta jättäminen

1. Asianosaisten lausumat

81 ADM väittää, että komissio ei ole sakon perusmäärää laskiessaan ottanut huomioon ADM:n kyseessä olevan tuotteen myynnistä saamaa liikevaihtoa tai se on ottanut sen huomioon riittämättömällä tavalla.

82 Yhtäältä ADM väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän, että kyseessä olevan tuotteen osalta saatu liikevaihto on sakkoja laskettaessa tärkeä tekijä (asia T-77/92, Parker Pen v. komissio, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. II-549, 92–95 kohta; yhdistetyt asiat T‑24/93–T-26/93 ja T-28/93, Compagnie maritime belge transports ym. v. komissio, tuomio 8.10.1996, Kok. 1996, s. II-1201, 233 kohta; asia T-229/94, Deutsche Bahn v. komissio, tuomio 21.10.1997, Kok. 1997, s. II-1689, 127 kohta ja asia T-327/94, SCA Holding v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1373, 176 kohta).

83 ADM katsoo, että kyseessä olevan tuotteen osalta ETA:ssa saadun liikevaihdon huomioon ottaminen on asianmukainen lähtökohta kilpailuvaikutusten arvioimiseksi merkityksellisillä tuotemarkkinoilla yhteisössä ja kartellin osapuolten suhteellisen merkityksen arvioimiseksi kyseessä oleviin tuotteisiin nähden. Tätä toteamusta tukee ADM:n mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntö (edellä 47 kohdassa mainittu asia Europa Carton v. komissio, tuomion 126 kohta ja asia T-309/94, KNP BT v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-1007, 108 kohta, joka on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-248/98 P, KNP BT v. komissio, 16.11.2000 antamalla tuomiolla, Kok. 2000, s. I-9641).

84 Lisäksi ADM:n mukaan edellä 41 kohdassa mainitussa asiassa LR AF 1998 vastaan komissio annetussa tuomiossa vahvistetaan, että yrityksen koon huomioon ottaminen epäsuhtaisella tavalla sakon vahvistamiseksi on lainvastaista.

85 ADM vetoaa myös siihen, että komissio on itsekin käsiteltävänä olevan asian kaltaisia asioita koskevassa viimeisimpien vuosien päätöskäytännössään (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 13 päivänä heinäkuuta 1994 tehty komission päätös 94/601/EY (IV/C/33.833 – Kartonki) (EYVL L 243, s. 1); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 30 päivänä marraskuuta 1994 tehty komission päätös 94/815/EY (IV/33.126 ja 33.322 – Sementti) (EYVL L 343, s. 1); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 23 päivänä huhtikuuta 1986 tehty komission päätös 86/398/ETY (IV/31.149 – Polypropyleeni) (EYVL L 230, s. 1); EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 2 päivänä elokuuta 1989 tehty komission päätös 89/515/ETY (IV/31.553 – Hitsatut säleiköt) (EYVL L 260, s. 1) ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta eurooppalaisten teräspalkkituottajien sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 16 päivänä helmikuuta 1994 tehty komission päätös 94/215/EHTY (EYVL L 116, s. 1)) tukeutunut kyseisen tuotteen myynnin määrään yhteisön markkinoilla, kuten se on lisäksi myöntänyt päätöksessä (253 perustelukappale). ADM väittää, että kun komissio on näissä päätöksissä tukeutunut tähän laskentakriteeriin, se on vahvistanut sakkoja, joiden määrä oli 2,5–9 prosenttia osapuolten kyseisestä tuotteesta saamasta liikevaihdosta. ADM korostaa, että jos komissio olisi noudattanut tätä laskentakriteeriä myös käsiteltävänä olevassa asiassa, komission olisi tullut määrätä sille sakko, jonka määrä olisi ollut 1,15–4,14 miljoonaa euroa. Sen sijaan kun komissio ei ole käyttänyt tätä laskentakriteeriä, komissio on ADM:n mukaan määrännyt käsiteltävänä olevassa asiassa sille sakot, joiden määrä on 10–34 kertaa suurempi kuin niiden sakkojen määrä, jotka olisi määrätty tällä perusteella.

86 ADM katsoo, että komissio on tehnyt virheen myös, kun se on korostanut ottaneensa huomioon osapuolten liikevaihdon luokittelemalla ne kolmeen luokkaan niiden markkinaosuuksien perusteella, jotka niillä on sitruunahapon maailmanmarkkinoilla (236 perustelukappale). ADM:n mukaan komission olisi pitänyt ottaa huomioon myös sitruunahapon myynnin vähäisyys ETA:ssa vuonna 1995.

87 Ensinnäkin, kuten komissio itsekin myöntää, sen on ADM:n mukaan määritettävä kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus ja näin ollen sakon taso ETA:an kohdistuvien vaikutusten perusteella. Tältä osin komission päätöksen 236 perustelukappaleessa esittämä väite, jonka mukaan tässä yhteydessä on käytettävä maailmanlaajuista liikevaihtoa, koska kartellin tavoitteena oli ”estää kilpailumahdollisuudet ETA-alueen markkinoilla”, on ADM:n mukaan perusteeton. Päätöksessä ei väitetä, että osapuolet olisivat sopineet jättävänsä tekemästä toimituksia ETA-alueen markkinoille. ADM korostaa, että kartellissa vahvistettiin maailmanlaajuisia kiintiöitä (päätöksen 97–101 perustelukappale) eikä Euroopan osalta vahvistettu erillisiä kiintiöitä. ETA-alueen kuluttajiin vaikuttavassa kartellissa kuluttajille aiheutuva vahinko on sama, ulottuipa kartelli ETA-alueen ulkopuolelle tai ei. Tältä osin tämä ei vaikuta rikkomisen vakavuuden arvioimiseen tai määrättävän sakon määrittämiseen.

88 Toiseksi komission päätöskäytäntö on ADM:n mukaan epäyhdenmukainen. Niin kutsutussa saumattomat teräsputket ‑tapauksessa (EY 81 artiklan soveltamisesta 8 päivänä joulukuuta 1999 tehty komission päätös 2003/382/EY (asia IV/E-1/35.860-B – Saumattomat teräsputket) (EYVL 2003, L 140, s. 1)) ja natriumglukonaattitapauksessa (EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (COMP/E-1/36.756 – Natriumglukonaatti) 2 päivänä lokakuuta 2001 tehty komission päätös) komission tarkoituksena oli ottaa huomioon yksinomaan ETA:ssa toteutunut myynti.

89 Kolmanneksi ADM:n mukaan maailmanlaajuisen liikevaihdon huomioon ottamisen vääristävät vaikutukset ilmenevät hyvin käsiteltävänä olevassa asiassa, sillä Kanadan ja Yhdysvaltojen viranomaiset ovat jo ottaneet huomioon ADM:n myynnin Kanadassa ja Yhdysvalloissa, joissa tapahtuu lähes 50 prosenttia sen sitruunahapon myynnistä maailmanmarkkinoilla, seuraamuksia ADM:lle määrätessään. Kun komissio otti huomioon maailmanlaajuisen liikevaihdon, se määräsi sakon, joka ei ole oikeassa suhteessa ADM:n myyntiin nähden, jonka osalta sille oli jo määrätty seuraamus.

90 Neljänneksi ADM katsoo, että vaikka oletettaisiin, että sitruunahapon myynnistä saatu maailmanlaajuinen liikevaihto voi olla merkityksellinen tekijä sakkoa vahvistettaessa, komissio ei ole ottanut sitä huomioon asianmukaisella tavalla. ADM:lle määrätyn sakon määrä (ennen yhteistyötiedonannon soveltamista) oli sen mukaan 66 prosenttia sitruunahapon myynnistä saadusta maailmanlaajuisesta liikevaihdosta. Tämä seuraamus oli huomattavasti suurempi kuin ADM:n osallistumisesta kartelliin kuluttajille tai kilpailulle aiheutuva vahinko, joka ADM:n mukaan vastasi itse asiassa ainoastaan murto-osaa maailmanlaajuisesta liikevaihdosta. Tarkemmin ottaen komissio tukeutui yksinomaan yrityksen kokonaisliikevaihtoon ja -resursseihin. ADM katsoo kuitenkin, että tukeutuminen epäsuhtaisella tavalla kokonaisliikevaihtoon johtaa lainvastaisen sakon määräämiseen.

91 Tämän vuoksi ADM katsoo, että komissio on paitsi loukannut oikeuskäytännössä esitettyjä periaatteita, myös loukannut suhteellisuusperiaatetta.

92 Toisaalta ADM väittää, että suuntaviivoissa todetaan, että on ”tarpeen ottaa huomioon se todellinen taloudellinen kapasiteetti, joka on muille talouden toimijoille ja erityisesti kuluttajille vahinkoa aiheuttaviin rikkomuksiin syyllistyneillä”, ja että suuntaviivoissa mainitaan lisäksi kartellien osalta mahdollinen painotus, jolla on tarkoitus heijastella ”kunkin yrityksen rikkomisen todellista vaikutusta kilpailuun”.

93 ADM:n mukaan taloudellista vaikutusta, kohdistuipa se kilpailuun tai muihin toimijoihin, voidaan arvioida ainoastaan suhteessa kyseessä olevan tuotteen myynnin määrään. Ainoastaan ottamalla huomioon tämä myynti voidaan arvioida kuluttajille tai kilpailulle mahdollisesti aiheutuva vahinko kilpailun rajoittamisesta saadun hyödyn tai muiden lainvastaisten hyötyjen valossa.

94 Tämän vuoksi ADM katsoo, että kun komissio ei ole ottanut huomioon kyseisen tuotteen myynnistä saatua liikevaihtoa, se ei ole soveltanut oikein omia suuntaviivojaan.

95 Lopuksi ADM katsoo, että kun komissio ei ole ilmoittanut nimenomaisesti perusteluja päätökselleen olla ottamatta huomioon ADM:n kyseisen tuotteen markkinoilla ETA:ssa toteuttamaa myyntiä, se on laiminlyönyt perusteluvelvoitettaan.

96 Komissio vaatii, että esitetyt kanneperusteet hylätään.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

97 ADM väittää, että yhtäältä suhteellisuusperiaatetta on loukattu ja suuntaviivoja on rikottu ja toisaalta perusteluvelvollisuutta on laiminlyöty.

a) Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen

98 Kuten vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (asia C-137/95 P, SPO ym. v. komissio, määräys 25.3.1996, Kok. 1996, s. I-1611, 54 kohta; asia C-219/95 P, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4411, 33 kohta; asia T-9/99, HFB ym. v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II-1487, 443 kohta).

99 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin voivat tapauksesta riippuen kuulua rikkomisen kohteena olevien tavaroiden volyymi ja arvo, yrityksen koko ja taloudellinen valta ja näin ollen myös se vaikutusvalta, jota yritys on voinut käyttää merkityksellisillä markkinoilla. Tästä seuraa yhtäältä, että sakon määrittämiseksi on sallittua ottaa huomioon yhtä hyvin yrityksen kokonaisliikevaihto, joka osoittaa – vaikkakin vain likimääräisesti ja epätäydellisesti – yrityksen kokoa ja taloudellista valtaa, kuin kyseessä olevien yritysten markkinaosuus merkityksellisillä markkinoilla, joka on omiaan osoittamaan rikkomisen laajuutta. Tästä seuraa toisaalta, ettei kummallekaan näistä luvuista pidä antaa sellaista merkitystä, joka olisi suhteeton verrattuna muihin arvioinnissa huomioon otettaviin seikkoihin, ja että sakon suuruuden määrääminen ei näin ollen voi olla pelkän kokonaisliikevaihtoon perustuvan laskelman tulos (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 120 ja 121 kohta; edellä 82 kohdassa mainittu asia Parker Pen v. komissio, tuomion 94 kohta; edellä 82 kohdassa mainittu asia SCA Holding v. komissio, tuomion 176 kohta; edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 188 kohta ja edellä 98 kohdassa mainittu asia HFB ym. v. komissio, tuomion 444 kohta).

100 Tästä seuraa, että vaikka ei voida kiistää, kuten ADM korostaa, että kyseessä olevan tuotteen liikevaihto voi muodostaa asianmukaisen perustan merkityksellisillä tuotemarkkinoilla yhteisön alueella ilmenevien kilpailunrajoitusten arvioimiseksi sekä sen arvioimiseksi, mikä on kartellin osapuolten suhteellinen merkitys kyseessä olevien tuotteiden osalta, on kuitenkin myös totta, että tämä seikka ei todellakaan muodosta ainoaa kriteeriä, jonka perusteella komission on arvioitava kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta.

101 Tämän vuoksi, toisin kuin ADM väittää, jos sakon oikeasuhteisuutta arvioitaisiin yksinomaan määrätyn sakon ja kyseessä olevan tuotteen liikevaihdon korrelaation perusteella, kuten ADM näyttää esittävän, tälle seikalle annettaisiin suhteettoman suuri merkitys. Sitä, onko sakon taso suhteellisuusperiaatteen mukainen, on arvioitava kaikkien niiden tekijöiden valossa, jotka komission on otettava huomioon arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja joita ovat rikkomisen luonne, sen konkreettinen vaikutus merkityksellisiin markkinoihin ja maantieteellisten markkinoiden laajuus.

102 Päätöksen pätevyyttä joidenkin näistä kriteereistä suhteen tarkastellaan ADM:n niiden neljän väitteen pohjalta, joiden mukaan komission olisi käsiteltävänä olevassa asiassa pitänyt soveltaa tässä yhteydessä kyseessä olevien yritysten ETA-alueen liikevaihtoa eikä maailmanlaajuista liikevaihtoa.

103 Ensimmäisessä väitteessään ADM arvostelee lähinnä sitä, että päätöksen 236 perustelukappaleessa komissio katsoi, että osapuolten luokittelemiseksi kolmeen luokkaan on käytettävä maailmanlaajuista liikevaihtoa, koska kartellin tavoitteena oli ”estää kilpailumahdollisuudet ETA-alueen markkinoilla”. ADM:n mukaan päätöksessä ei väitetä, että osapuolet olisivat sopineet jättävänsä tekemästä toimituksia ETA-alueen markkinoille.

104 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan on todettava, että ADM lainaa tätä päätöksen osaa irti asiayhteydestään. Päätöksen 236 perustelukappaleesta, kun se luetaan kokonaisuudessaan, ilmenee selvästi, että komission mukaan käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisen maailmanlaajuisen kartellin yhteydessä ainoastaan maailmanlaajuisen liikevaihdon perusteella voidaan arvioida osapuolten tosiasiallista kapasiteettia aiheuttaa vahinkoa merkityksellisillä markkinoilla. Tämän vuoksi ensimmäinen väite on perusteeton.

105 Toisella väitteellään ADM pyrkii osoittamaan, että komissio on itse viimeaikaisessa hallintokäytännössään käyttänyt ETA-alueelta saatua liikevaihtoa.

106 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että niillä kahdella päätöksellä, joihin ADM vetoaa kyseisen väitteen tueksi, ei ole merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa. Niin kutsutussa saumattomat teräsputket -tapauksessa (ks. edellä 88 kohta) komissio ei ole luokitellut osapuolia (ks. kyseisessä asiassa kyseessä olevan päätöksen 159–162 perustelukappale). Niin kutsutussa natriumglukonaattitapauksessa (ks. edellä 88 kohta), kuten käsiteltävänä olevassa asiassa, komissio on käyttänyt maailmanlaajuista liikevaihtoa yritysten luokittelussa. ADM:n perustelut eivät näin ollen pidä paikkaansa.

107 Kolmannessa väitteessään ADM tuo esiin sen seikan, että Kanadan ja Yhdysvaltojen viranomaiset ovat jo ottaneet huomioon ADM:n sitruunahapon myynnin Kanadassa ja Yhdysvalloissa, joissa tapahtuu lähes 50 prosenttia sen sitruunahapon myynnistä maailmanmarkkinoilla, seuraamuksia ADM:lle määrätessään. Sikäli kuin tässä väitteessään ADM toistaa lähinnä väitteen, jonka mukaan monenkertaisten seuraamusten kieltoa koskevaa periaatetta on loukattu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo hylännyt tämän väitteen perusteettomana (ks. edellä 61–73 kohta). Sikäli kuin tässä väitteessään ADM katsoo, ettei komission asiana ole vahvistaa sakkoa yhteisön ulkopuolisilla markkinoilla toteutettujen menettelytapojen perusteella, tämä väite ei pidä paikkaansa. Komissio ei ole nimittäin käyttänyt maailmanlaajuista liikevaihtoa sakon laskennan perusteena, vaan ainoastaan keinona määrittää kunkin yrityksen tosiasialliset taloudelliset mahdollisuudet aiheuttaa vahinkoa kilpailulle ja vahvistaakseen sakon tasolle, joka takaa riittävän ehkäisevän vaikutuksen kunkin yrityksen osalta, mikä on oikeutettua kartellin maailmanlaajuisen luonteen valossa.

108 Neljännellä väitteellään ADM pyrkii osoittamaan, että sitruunahapon maailmanlaajuisesta myynnistä saadun liikevaihdon huomioon ottaminen johtaa sakkoon, joka on suhteeton kuluttajille ja kilpailulle aiheutettuun vahinkoon nähden.

109 On huomautettava, että käsiteltävänä olevassa asiassa kyse on kartellista, joka yhdistää maailmanlaajuisesti toimivat yritykset, joilla on 60 prosenttia merkityksellisen tuotteen maailmanmarkkinoista, ja erityisesti joka käsittää hintojen vahvistamisen lisäksi markkinoiden jakamisen myyntikiintiöiden määrittämisen avulla. Tällaisessa tilanteessa ja osapuolten erilaisen kohtelun yhteydessä komissio voi pätevästi, kuten se on tehnyt käsiteltävänä olevassa asiassa, tukeutua kunkin kartellin jäsenen maailmanlaajuiseen liikevaihtoon, joka käsiteltävänä olevassa asiassa on saatu sitruunahapon myynnistä. Tällaisen erilaisen kohtelun tavoitteena on nimittäin arvioida kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallisia taloudellisia mahdollisuuksia aiheuttaa vahinkoa kilpailulle kilpailusääntöjä rikkovalla toiminnallaan ja näin ollen ottaa huomioon kunkin yrityksen painoarvo kartellissa. Tämän vuoksi komissio ei ole ylittänyt laajaa harkintavaltaansa, joka sille on myönnetty tällä alalla, kun se on katsonut, että kartellin jäsenten osuus maailmanmarkkinoista oli asianmukainen indikaattori.

110 Näin ollen kanneperusteet, joiden mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu, on hylättävä.

b) Suuntaviivojen rikkominen

111 Suuntaviivojen rikkomisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että suuntaviivoissa ei todeta, että sakkojen määrä laskettaisiin yritysten kokonaisliikevaihdon tai yritysten merkityksellisillä markkinoilla toteuttaman liikevaihdon perusteella. Niissä ei kuitenkaan myöskään kielletä sitä, että tällaiset liikevaihdot otetaan huomioon määritettäessä sakon määrää yhteisön yleisten oikeusperiaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa (edellä 41 kohdassa mainittu asia LR AF 1998 v. komissio, tuomion 283 kohta, joka on vahvistettu muutoksenhakumenettelyssä edellä 41 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 258 kohta ja edellä 41 kohdassa mainittu asia Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomion 187 kohta).

112 Näin ollen suuntaviivoissa ei todeta, että kyseessä olevien yritysten liikevaihdot – olipa kyseessä kokonaisliikevaihto tai kyseessä olevan tuotteen myynnistä saatu liikevaihto – muodostaisivat sakkojen laskennan lähtökohdan tai varsinkaan, että ne muodostaisivat ainoat merkitykselliset kriteerit rikkomisen vakavuuden määrittämiseksi.

113 Sen sijaan komissio voi ottaa nämä liikevaihdot huomioon yhtenä merkityksellisistä tekijöistä. Näin on erityisesti, kun komissio mukauttaa sakon määrää suuntaviivojen 1 A kohdan kolmannen, neljännen, viidennen ja kuudennen alakohdan mukaisesti taatakseen sakkojen riittävän ehkäisevän tason. Tässä yhteydessä komissio ottaa huomioon kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallisen kapasiteetin aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille toimijoille ja tarpeen taata se, että sakko on riittävän varoittava (1 A kohdan neljäs alakohta), ja painottaa määritettyjä määriä kunkin yrityksen kilpailua rajoittavan toiminnan painoarvon ja näin ollen kilpailuun kohdistuvan tosiasiallisen vaikutuksen mukaisesti, erityisesti kun samanlaiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneet yritykset ovat huomattavan erikokoisia (1 A kohdan kuudes alakohta).

114 Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio väitti kirjelmissään tukeutuneensa merkityksellisiltä tuotemarkkinoilta saatuun liikevaihtoon arvioidessaan kunkin yrityksen suhteellista merkitystä. Kuten päätöksen 236 perustelukappaleesta ilmenee, komissio on todellakin ottanut huomioon kyseessä olevan tuotteen maailmanlaajuisen liikevaihdon ottaakseen huomioon yritysten suhteellisen merkityksen merkityksellisillä markkinoilla. Kuten edellä 77 ja 78 kohdassa todetaan, komissio on todennut, että osapuolten kohtelemiseksi eri tavoin, jotta voidaan ottaa huomioon kilpailusääntöjä rikkoneiden yritysten tosiasialliset taloudelliset mahdollisuudet haitata merkittävästi kilpailua ja varmistaa, että sakot ovat riittävän suuret vaikuttaakseen rikkomista estävästi, se päätti tukeutua osapuolten sitruunahapon myynnistä saamaan maailmanlaajuiseen liikevaihtoon rikkomisjakson viimeisenä vuonna eli vuonna 1995.

115 Käsiteltävänä olevassa asiassa kyse on maailmanlaajuisesta kartellista, joka yhdistää yritykset, joilla on hyvin suuri markkinaosuus maailmanlaajuisilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla. Lisäksi kartelli käsittää hintojen vahvistamisen ja markkinoiden jakamisen myyntikiintiöiden määrittämisen avulla. Tällaisessa tilanteessa ja kyseessä olevien yritysten erilaisen kohtelun yhteydessä komissio voi pätevästi tukeutua kunkin kartellin jäsenen maailmanlaajuisesta sitruunahapon myynnistä saamaan liikevaihtoon. Koska tällaisen erilaisen kohtelun tavoitteena on arvioida kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneiden tosiasiallisia taloudellisia mahdollisuuksia aiheuttaa vahinkoa kilpailulle kilpailusääntöjä rikkovalla toiminnallaan ja näin ollen ottaa huomioon kunkin yrityksen painoarvo kartellissa, komissio ei ole ylittänyt laajaa harkintavaltaansa, kun se on katsonut, että kartellin jäsenten osuus maailmanmarkkinoista oli asianmukainen indikaattori.

116 Tämän vuoksi suuntaviivojen rikkomista koskeva kanneperuste on hylättävä.

c) Perusteluvelvollisuuden laiminlyöminen

117 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa edellytetyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, jota niillä, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja siltä osin kuin sitä, ovatko päätöksen perustelut EY 253 artiklan mukaisia, tutkitaan paitsi päätöksen sanamuodon myös asiayhteyden ja kaikkien asiaa koskevien oikeussääntöjen suhteen (ks. asia C-367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I-1719, 63 kohta ja asia C-301/96, Saksa v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. I-9919, 87 kohta).

118 Sellaisen päätöksen osalta, jossa määrätään sakkoja useille yrityksille yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi, perusteluvelvollisuuden laajuus on määritettävä sen valossa, että kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat erityisesti asiaan liittyvät erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta niistä perusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (edellä 98 kohdassa mainittu asia SPO ym. v. komissio, määräyksen 54 kohta).

119 Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio on laskenut yritykselle määrättävän sakon määrän sen kyseessä olevaan tuotteeseen liittyvän liikevaihdon perusteella, mutta se ei ole ottanut huomioon kyseessä olevaan tuotteeseen liittyvää liikevaihtoa ETA:ssa, vaan maailmanlaajuisen liikevaihdon (ks. edellä 114 kohta). Toisin kuin ADM väittää, komission ei tarvinnut ottaa huomioon kyseessä olevaan tuotteeseen liittyvää liikevaihtoa ETA:ssa (ks. edellä 111 kohta). Tämän vuoksi komissiota ei voida arvostella siitä, ettei se ole ilmoittanut syitä sille, ettei se ole käyttänyt tätä muuttujaa ADM:lle määrättävän sakon laskennassa.

120 Tämän vuoksi myös perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeva kanneperuste on hylättävä.

C Korotuskertoimen soveltaminen sakon perusmäärään

1. Asianosaisten lausumat

121 ADM katsoo, että korotuskertoimen 2 soveltaminen sakon perusmäärään (päätöksen 246 perustelukappale) muodostaa ilmeisen suhteettoman toimenpiteen, joka perustuu lisäksi virheelliseen päättelyyn ja loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

122 Ensinnäkin ADM huomauttaa, että se on Yhdysvalloissa ja Kanadassa kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi aloitettujen menettelyjen yhteydessä maksanut jo sakkoja (30 miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria (USD) Yhdysvalloissa ja 2 miljoonaa Kanadan dollaria (CAD) Kanadassa), maksanut korvauksia kuluttajille (83 miljoonaa USD), maksanut noin 34 miljoonaa USD osakkeenomistajien sitä vastaan nostaman oikeudenkäyntimenettelyn lopettamiseksi, eräs sen työntekijä on jo määrätty vankeusrangaistukseen Yhdysvalloissa ja se on ottanut käyttöön maailmanlaajuisen kilpailusäännösten mukaisuuspolitiikan. Kaikkien näiden seuraamusten ja toimenpiteiden vuoksi komission määräämä uusi ehkäisevä seuraamus on tarpeeton ja suhteeton.

123 Toiseksi ADM väittää, että kun otetaan huomioon se, että yritykset ovat rationaalisia taloudellisia yksikköjä, jotta sakko olisi tosiasiallisesti ehkäisevä, on tarpeen ainoastaan, että sakko vahvistetaan sellaiselle tasolle, että sen odotettu määrä ylittää kilpailusääntöjen rikkomisesta saadun hyödyn. ADM katsoo, että jos yritykset ymmärtävät, että seuraamukseen liittyvä menetys kumoaa kartellista saadun hyödyn, sakon vaikutus on jo ehkäisevä. ADM:n mukaan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän lähestymistavan edellä 47 kohdassa mainituissa yhdistetyissä asioissa Musique diffusion française ym. vastaan komissio antamassaan tuomiossa (108 kohta). Tämä lähestymistapa on myös suuntaviivojen mukainen, joissa todetaan (1 A kohdan neljäs alakohta), että ehkäisevää vaikutusta arvioidaan siihen nähden, mikä on kyseiseen kartelliin osallistuneiden kapasiteetti aiheuttaa vahinkoa kuluttajille, ja joissa tämän vuoksi edellytetään, että määritettäessä sakon asianmukaista ehkäisevää vaikutusta huomioon otetaan kaikki lainvastaisesta kartellista saadut hyödyt. Lisäksi tällaista lähestymistapaa noudatetaan sen mukaan myös muissa yhteisön säännöksissä.

124 ADM ei kiistä sitä, että kokonaisliikevaihto voidaan ottaa huomioon sakon laskennassa. Kuitenkin se, että sille annetaan suhteettoman suuri merkitys, johtaa ADM:n mukaan suhteettomaan sakkoon. Komissio puolusti tältä osin sovellettua korotusta ainoastaan vertailemalla sitä ADM:n liikevaihtoon. Millään rationaalisella selityksellä ei kuitenkaan voida perustella sitä, että ehkäisevän korotuksen laskenta keskittyi sen kokonaisliikevaihtoon. Komission valitsema lähestymistapa ei selitä mitenkään, miksi ADM:n sellaisten tuotteiden, joilla ei ole mitään yhteyttä kyseessä olevaan kilpailusääntöjen rikkomiseen, myynnistä saamat voitot pitäisi poistaa kokonaan, kun tavoitteena on ehkäistä sitä, että osapuolet jatkaisivat toimintaansa sitruunahappoa koskevassa kartellissa.

125 Kolmanneksi ADM toistaa väitteen, jonka mukaan tehokkaan ehkäisevän seuraamuksen pitäisi poistaa kilpailusääntöjen rikkomisesta saatu hyöty (ks. edellä 123 kohta). ADM väittää, että käsiteltävänä olevassa asiassa JBL:n vuotuinen myynti ETA:ssa oli suurin (77 miljoonaa euroa) ja JBL sai kartellista suurimman hyödyn. ADM toteaa, ettei JBL:lle ole kuitenkaan määrätty sakkojen laskennan tässä vaiheessa ehkäisevää korotusta. Sen sijaan ADM:lle, jonka vuotuinen myynti ETA:ssa oli 46 miljoonaa euroa, määrätyn sakon perusmäärä kaksinkertaistettiin 21 miljoonan euron korotuksella ehkäisevän vaikutuksen vuoksi. ADM päättelee tästä, että komissio on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.

126 Neljänneksi ADM katsoo, ettei komissio voi pätevästi väittää vastineessaan, että sitruunahappomarkkinoilla toteutetun kartellin lisäksi ADM oli osallistunut samanaikaisesti kahteen muuhun kartelliin. Tätä seikkaa ei nimittäin ole mainittu päätöksessä. Lisäksi kussakin näihin kartelleihin liittyvistä päätöksistä komissio sovelsi korotuskerrointa sakon ehkäisevän vaikutuksen takaamiseksi.

127 Viidenneksi ADM katsoo, että päätöksen perustelut ovat puutteelliset tältä