ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 22/12

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 6.12.2007 (Hof van beroep te Antwerpenin (Belgia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — BVBA Van Landeghem v. Belgian valtio

(Asia C-486/06) (1)

(Yhteinen tullitariffi - Yhdistetty nimikkeistö - Tariffiin luokittelu - Nimikkeet 8703 ja 8704 - Avolavatyyppinen moottoriajoneuvo)

(2008/C 22/22)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Hof van beroep te Antwerpen

Pääasian asianosaiset

Valittaja: BVBA Van Landeghem

Vastapuoli: Belgian valtio

Oikeudenkäynnin kohde

Ennakkoratkaisupyyntö — Hof van beroep te Antwerpen — Tariffi- ja tilastonimikkeistä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (EYVL L 256, s. 1) tulkinta — Alanimikkeet 8703 ja 8704 — Sellaisen avolavatyyppisen moottoriajoneuvon luokittelu, joka koostuu suljetusta ohjaamosta, jota käytetään matkustamona, ja tavaratilasta, joka ei ole 50:tä senttiä korkeampi, ja jossa on ylelliset sisätilat, ABS-jarrujärjestelmä, 4–8-litrainen bensiinimoottori, nelivetojärjestelmä ja ylelliset urheiluvanteet

Tuomiolauselma

Pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset avolava-ajoneuvot, jotka koostuvat yhtäältä suljetusta ohjaamosta, jota käytetään matkustamona, jossa kuljettajan istuimen tai penkin takana on kokoontaitettavia tai irrotettavia istuimia, joissa on kolmipistevyöt, ja toisaalta ohjaamosta erillisestä tavaratilasta, joka ei ole 50:tä senttiä korkeampi ja joka voidaan avata vain takaa ja jota ei ole varusteltu lastin kiinnittämistä varten, ja joissa on erittäin ylelliset sisätilat, joissa on useita lisävarusteita (erityisesti sähköisesti säädettävät nahkaiset istuimet, sähkösäätöiset peilit ja ikkunat sekä stereo-laite, jossa CD-soitin), ja jotka on varustettu lukkiutumattomalla jarrujärjestelmällä (ABS), automaattivaihteisella sylinteritilavuudeltaan 4–8-litraisella bensiinimoottorilla, joka kuluttaa erittäin paljon polttoainetta, nelivetojärjestelmällä ja ylellisillä ”urheiluvanteilla”, on luokiteltava niiden yleinen ulkomuoto ja niiden ominaispiirteiden muodostama kokonaisuus huomioon ottaen yhdistetyn nimikkeistön, joka on tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I, sellaisena kuin se on muutettuna 20.12.1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 3115/94, 22.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 3009/95 ja 9.9.1996 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1734/96 liitteillä, nimikkeeseen 8703.

(1) EUVL C 20, 27.1.2007.
1)

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun direktiivin 89/104/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyllä sopimuksella, 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että silloin kun on osoitettu, että farmaseuttisen tuotteen uudelleen pakkaaminen uutta pakkausta käyttämällä on välttämätöntä tuotteen saattamiseksi uudelleen markkinoille tuontijäsenvaltiossa, sitä, millainen tämän pakkauksen ulkoasu on, on arvioitava vain sen edellytyksen perusteella, jonka mukaan se ei saa olla sellainen, että se voi vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta.
1)

Italian tasavalta ei ole noudattanut jätteistä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY, 1 artiklan a alakohdan mukaisia velvoitteitaan, — koska se on antanut koko alueellaan voimassa olevat toimintaohjeet, jotka on täsmennetty erityisesti jätteen käsitteen määritelmää koskevista tulkintaohjeista 28.6.1999 annetussa ympäristöministeriön yleiskirjeessä ja elintarviketeollisuuden tuotanto- ja myyntiketjusta peräisin olevien materiaalien ja sivutuotteiden käyttöä eläinten rehuksi koskevista hygieniaan ja terveyteen liittyvistä suuntaviivoista 22.7.2002 annetussa terveysministeriön yleiskirjeessä ja joiden mukaan jätelainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle jätetään elintarviketeollisuudesta peräisin olevat elintarvikkeiden ylijäämät, jotka on tarkoitettu eläinten rehun tuotantoon, ja — koska se on ympäristösäännöksistä 31.7.2002 annetun lain N:o 179 23 §:ssä jättänyt jätelainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle tähteet, jotka ovat peräisin kaikentyyppisten kiinteiden, kypsennettyjen tai kypsentämättömien, ruokien valmistamisesta keittiössä ja jotka eivät ole päätyneet jakeluketjuun ja jotka on tarkoitettu lemmikkieläinten suojelulaitoksille.
2)

Ne vaikutukset, joita on vammaisen elämisavustuksen kirjaamisella sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 647/2005, liitteessä II a olevaan d kohtaan, pidetään voimassa vain tämän avustuksen ”liikkuvuutta” koskevalta osalta, jotta kohtuullisessa ajassa varmistettaisiin asianmukaisten toimenpiteiden toteuttaminen sen kirjaamiseksi kyseiseen liitteeseen.
3)

Direktiivin 92/12, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 92/108, 7 artiklan 4 kohta ei ole esteenä sille, että sellaisen määräjäsenvaltion, jossa valmisteverosaatava voi direktiivin 9 artiklan 3 kohdan sallimalla tavalla syntyä, lainsäädännössä edellytetään, että yksityishenkilö, joka on henkilökohtaisesti ja omiin tarpeisiinsa hankkinut lämmitysöljyä toisesta jäsenvaltiosta, jossa kyseinen tavara on luovutettu kulutukseen, ja joka itse kuljettaa mainitun tavaran kyseiseen määräjäsenvaltioon 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla poikkeuksellisella kuljetustavalla, on asettanut valmisteverojen maksamista koskevan vakuuden ja pitää mukanaan saateasiakirjaa sekä asiakirjaa, jolla todistetaan kyseisen vakuuden asettaminen.
1)

Voidaanko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan kanssa, tulkita kuorma-autokartellia koskevaan oikeusriitaan liittyvissä, tässä ennakkoratkaisupyyntöpäätöksessä kuvatuissa olosuhteissa siten, että emoyhtiö, johon kohdistuu kilpailua rajoittavista menettelyistä aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus, on haastettu asianmukaisesti, kun haastetiedoksianto on toteutettu (tai pyritty toteuttamaan) sellaisen tytäryhtiön osoitteessa, jonka kotipaikka on siinä valtiossa, jossa tuomioistuinmenettely käydään, ja kun emoyhtiö, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, ei ole saapunut tuomioistuinmenettelyyn, vaan se on ollut koko ajan poissa oleva?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg (Alankomaat) on esittänyt 11.8.2022 – SN ym. v. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

(Asia C-540/22)

(2022/C 463/20)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg

Pääasian asianosaiset

Kantajat: SN, AS, RA, AA, OK, SD, IS, YZ, VK, VM, SP, OZ, OK, MM, PS, OP, ST, OO, ST, OS, AB, AT, PM, IY, SO, HY, VK, VL, DT, DM, DK, OK, MK, VM, VM, AY, PD, SS, OH, AZ, RS, VD, AI ja OK

Vastaaja: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Käsittääkö SEUT 56 ja SEUT 57 artiklassa taattu palvelujen vapaa liikkuvuus tästä oikeudesta johdetun oikeuden oleskella jäsenvaltiossa sellaisille kolmansista maista tuleville työntekijöille, jotka saavat työskennellä kyseisessä jäsenvaltiossa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palvelujen tarjoajan palveluksessa?

2) Jos näin ei ole, onko SEUT 56 artikla esteenä sille, että jos palvelujen suoritusten kesto ylittää kolme kuukautta, palvelujen tarjoajalla olevan suppean ilmoitusvelvollisuuden lisäksi jokaiselle yksittäiselle työntekijälle on haettava oleskelulupa?
1)

Onko luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohtaan sisältyvää luottolaitoksen määritelmää tulkittava siten, että luottojen myöntämisen on tapahduttava yksinomaan varoilla, joita vastaanotetaan yleisöltä talletuksina tai muina takaisinmaksettavina varoina, vai voiko luottolaitos myöntää luottoja myös muista lähteistä saaduilla varoilla?
6)

Onko arvonlisäveron vähentämiseen liittyviä arvonlisäverodirektiivin säännöksiä tulkittava siten, että jos veroviranomainen havaitsee verotusmenettelyssä, että laskuihin merkityt tavarat ovat peräisin unionista ja että verovelvollinen on järjestyksessä toinen [luovutus]ketjun jäsen, kyseisen mallin rakenne – kun otetaan huomioon, että unionista peräisin olevat tavarat on vapautettu arvonlisäverosta, joten unkarilaisella ensimmäisellä ostajalla ei ole oikeutta vähentää arvonlisäveroa, vaan tämä oikeus on vain järjestyksessä toisena olevalla ketjun jäsenellä – on itsessään riittävä objektiivinen tosiseikka veropetoksen osoittamiseksi, vai onko veroviranomaisen tässä tapauksessa näytettävä toteen objektiivisilla seikoilla, kuka tai ketkä ketjun jäsenistä syyllistyivät veropetokseen, millä tavoin se tehtiin ja tiesikö verovelvollinen tai olisiko se voinut tietää siitä huolellisuusvelvoitetta noudattamalla?
3)

Minkä osapuolen on SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaan, luettuna yhdessä asetuksen (EY) N:o 1/2003 (2) 2 artiklan kanssa, osoitettava siviilioikeudellisessa riita-asiassa, jossa hävinnyt osapuoli määrätään korvaamaan oikeudenkäyntikulut, että kyse on legitiimistä tavoitteesta ja että tavoitteeseen pyrkiminen asianajajien ammattijärjestön antamalla, asianajopalkkion vähimmäismäärää koskevalla asetuksella on oikeasuhteista, jos asianajopalkkion alentamista on vaadittu sen kohtuuttomuuden vuoksi: osapuolen, joka vaatii oikeudenkäyntikulujen korvaamista, vai hävinneen osapuolen, joka vaatii palkkion alentamista?
1.

On tehty oikeudellinen virhe, koska sellaista epäilyä koskevaa arviointiperustetta, jonka perusteella hallinto voi puuttua henkilöstökomitean johtoryhmä valintaa koskevaan vaaliprosessiin, on tulkittu virheellisesti – Perustelut ovat ristiriitaiset – Kokoontumis- ja yhdistymisvapautta koskevaa oikeutta (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 12 artikla) on loukattu, sellaisena kuin se ilmenee kiellossa, jonka mukaan hallinto ei saa puuttua perusteettomasti mainittuun vaaliprosessiin.
3)

Jos unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen kieltävästi, siinä tapauksessa, että matkustaja voi vaatia tai saada palautuksen myös rahana, onko asetuksen N:o 261/2004 8 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 3 kohdan kanssa, tulkittava siten, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on palautettava matkustajalle lipusta maksetusta hinnasta – – rahamäärä, joka mahdollistaisi tai olisi mahdollistanut sen, että matka uudelleenreititetään lentopisteitä käyttämättä siten, matkustaja pääsee vastaavilla kuljetusehdoilla lopulliseen määräpaikkaansa mahdollisimman pian tai hänelle sopivana myöhempänä ajankohtana edellyttäen, että paikkoja on saatavilla?
C 359/26

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Hamm (Saksa) on esittänyt 1.6.2022 – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on A

(Asia C-352/22)

(2022/C 359/28)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Hamm

Rikosoikeudenkäynnin asianosaiset pääasiassa

Syytteessä oleva henkilö: A

Hakija: Generalstaatsanwaltschaft Hamm

Ennakkoratkaisukysymys

Onko 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (1) (jäljempänä menettelydirektiivi) 9 artiklan 2 ja 3 kohtaa, luettuina yhdessä 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (2) (jäljempänä määritelmädirektiivi) 21 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että henkilön lainvoimainen tunnustaminen Geneven yleissopimuksessa tarkoitetuksi pakolaiseksi Euroopan unionin toisessa jäsenvaltiossa on luovuttamismenettelyn osalta jäsenvaltiossa, jota pyydetään luovuttamaan tällainen henkilö, kansallisen oikeuden direktiivin mukaista tulkintaa koskevan unionin oikeuteen sisältyvän velvoitteen (SEUT 288 artiklan kolmas kohta ja SEU 4 artiklan 3 kohta) perusteella sillä tavalla sitova, että sen myötä henkilön luovuttaminen kolmanteen maahan tai alkuperämaahan on väistämättä poissuljettua siihen saakka, kunnes pakolaisasema peruutetaan tai sen voimassaolo on päättynyt?

(1) Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60).

(2) Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle (uudelleenlaadittu) 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9).
2)

a) Edellyttääkö puolustautumisoikeuksien – mukaan lukien oikeus esittää huomautuksia ennen asianomaiselle vastaisen toimen toteuttamista – kunnioittaminen, joka on unionin oikeuden perustavanlaatuinen periaate, että tilanteessa, jossa tullivelallinen ei ole suorittanut tullivelkaa asetetussa määräajassa ja suoritusta vaaditaan takaajalta, tulliviranomaisten on ensin annettava takaajalle mahdollisuus esittää asianmukaisesti kantansa seikoista, joiden perusteella tulliviranomaiset aikovat antaa maksun vaatimista takaajalta koskevan päätöksensä? b) Vaikuttaako toisen kysymyksen a kohdassa esitettyyn kysymykseen annettavaan vastaukseen se, että varsinaiselle tullivelalliselle on annettu mahdollisuus esittää asianmukaisesti kantansa ennen kuin tullivelan määrä on ilmoitettu sille? c) Jos toisen kysymyksen a kohdassa esitettyyn kysymykseen vastataan myöntävästi, mitä on pidettävä takaajalle vastaisena päätöksenä, jota ennen on järjestettävä kontradiktorinen vaihe: onko se tulliviranomaisten päätös kirjata tullivelka tileihin ja ilmoittaa siitä kyseiselle tullivelalliselle vai päätös maksun vaatimisesta takaajalta?
—

Irlanti on velvoitettava maksamaan komissiolle kiinteämääräinen hyvitys, jonka määrä on 5 544,90 euroa päivältä ja joka on kuitenkin vähintään 1 376 000 euroa.
2)

Sallitaanko asetuksen (EY) N:o 1370/2007 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdassa korvauksen maksaminen liikenteenharjoittajalle julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä silloin, kun parametreja, joiden mukaan korvaus lasketaan, ei ole määritetty etukäteen julkisia palveluhankintoja koskevassa sopimuksessa vaan yleisissä säännöissä, ja nettovaikutukset tai maksettavan korvauksen suuruus on määritetty asetuksessa (EY) N:o 1370/2007 säädetyn menettelyn mukaisesti?
1)

Onko direktiivin 2008/118/EY (1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä (EU) 2019/475 (2), 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kuumennetusta tupakasta kannettavaa tupakkaveroa koskevalle jäsenvaltion kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään veron laskemisen osalta, että piipputupakkaan sovellettavan verokannan lisäksi kannetaan lisävero, jonka suuruus on 80 prosenttia savukkeisiin sovellettavasta veron määrästä vähennettynä piipputupakan veron määrällä?
5)

Onko direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohdan vastaisena pidettävä sitä, että sisällyttämisedellytyksen täyttymistä ja kohtuuttomuutta ei valvota, vaikka marginaali on sisällytetty sopimukseen avoimuusvaatimuksen vastaisesti, kun otetaan huomioon, että pankkilaitoksen lainatarjouksessa ilmoittaman marginaalin on oltava negatiivinen ja että lainaan sovellettavan indeksin taloudellinen kehitys ei ole selvinnyt kuluttajalle siinä vaiheessa, kun hän on saanut tiedot, jotka kuluttajalle on annettava ennen sopimuksen tekemistä, ja vaikka se on siten direktiivin 2005/29/EY vastainen?”
C 318/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgia) on esittänyt 13.4.2022 – VITOL SA v. Belgian valtio

(Asia C-268/22)

(2022/C 318/30)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Pääasian asianosaiset

Kantaja: VITOL SA

Vastaaja: Belgian valtio

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko täytäntöönpanoasetus N:o 1194/2013 (1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella 2017/1578 (2), perusasetuksen N:o 1225/2009 (3) vastainen muun muassa siitä syystä, että

— ei osoitettu sellaisten edellytysten täyttymistä, joiden perusteella samankaltaisen tuotteen normaaliarvoa laskettaessa olisi voitu poiketa perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa säädetyn säännön mukaisesti kyseisen tuotteen tuotantoon ja myyntiin liittyvistä kustannuksista, sellaisina kuin ne on ilmoitettu tutkimuksen kohteena olleiden argentiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien kirjanpitomerkintöissä

— tuonnin vaikutuksia arvioitiin perusteettomasti perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti kumulatiivisesti, eikä näin ollen osoitettu tyydyttävällä tavalla, että kyseessä on polkumyynnillä tapahtuva tuonti, joka on aiheuttanut perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdassa tarkoitettua vahinkoa

— ja kyse ei siten ole polkumyynnistä eikä perusasetuksen 1 artiklassa tarkoitettua polkumyyntitullia voitu ottaa käyttöön?

(1) Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Argentiinasta ja Indonesiasta peräisin olevan biodieselin tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 19.11.2013 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1194/2013 (EUVL 2013, L 315, s. 2).

(2) Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Argentiinasta ja Indonesiasta peräisin olevan biodieselin tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta annetun täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1194/2013 muuttamisesta 18.9.2017 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2017/1578 (EUVL 2017, L 239, s. 9).

(3) Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1225/2009 (EUVL 2009, L 343, s. 51).
1)

Kun on kyse palveluista, jotka jäsenvaltioon sijoittautunut verovelvollinen suorittaa toiselle verovelvolliselle, joka toimii tässä ominaisuudessaan ja jonka taloudellisen toiminnan kotipaikka on Euroopan unionin ulkopuolella, ja nämä verovelvolliset ovat erillisiä ja oikeudellisesti riippumattomia mutta samaan konserniin kuuluvia yksikköjä ja palvelujen suorittaja on sopimuksella sitoutunut käyttämään laitteistoaan ja henkilöstöään yksinomaisesti tuotteiden valmistamiseen palvelujen hankkijalle ja palvelujen hankkija tämän jälkeen myy nämä tuotteet, minkä johdosta syntyy verollisia tavaroiden luovutuksia, joiden toteuttamiseen palvelujen suorittaja antaa logistista apua ja joiden suorituspaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa, onko 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) 44 artiklaa ja 15.3.2011 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (2) (EU) N:o 282/[2011] 11 artiklaa tulkittava siten, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneella verovelvollisella on katsottava olevan kiinteä toimipaikka tässä jäsenvaltiossa?
5)

Onko SEUT 101 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa yhteensoveltuva sellainen tuomioistuimen ratkaisu, jossa toimittajan ja jälleenmyyjien välisen sopimuksen tunnusmerkkien katsotaan täyttyvän seuraavien seikkojen perusteella: i) ensin mainittu asettaa ja määrää säännöllisesti, yleisesti ja ilman mahdollisuutta tehdä muutoksia asianomaisen menettelytavan soveltamisaikana ne kaupalliset ehdot, joita jälkimmäisten on noudatettava toimittajalta ostamiensa tuotteiden jälleenmyynnissä, ja se määrää erityisesti jälkimmäisten asiakkailtaan perimät hinnat, jotka ilmoitetaan pääosin vähimmäishintoina tai vähimmäiskeskihintoina; ii) määrätyt jälleenmyyntihinnat ilmoitetaan suullisesti tai kirjallisesti (sähköpostiviestein); iii) jälleenmyyjät eivät voi päättää jälleenmyyntihinnoistaan itse; iv) toimittajan työntekijöiden tavanomaisena ja yleisenä käytäntönä on vaatia (puhelinkeskusteluissa tai kasvotusten) jälleenmyyjiä noudattamaan ilmoitettuja hintoja; v) jälleenmyyjät noudattavat yleisesti toimittajan määräämiä jälleenmyyntihintoja (yksittäisiä poikkeuksia lukuun ottamatta), ja jälleenmyyjien menettelyn markkinoilla on todettu vastaavan yleisesti toimittajan linjaamia ehtoja; vi) välttääkseen hintojen noudattamatta jättämisen jälleenmyyjät itse pyytävät usein toimittajaa ilmoittamaan jälleenmyyntihinnat; vii) jälleenmyyjien on todettu valittavan usein toimittajalle hinnoista sen sijaan, että ne perisivät vain yksinkertaisesti muita hintoja; viii) toimittaja määrää (hyvin pienet) jakelukatteet, ja jälleenmyyjät olettavat näiden katteiden vastaavan niiden liiketoimista saatavan korvauksen tasoa; ix) on todettu, että määräämällä hyvin pienistä katteista toimittaja pakottaa jälleenmyyjät noudattamaan vähimmäisjälleenmyyntihintaa, tai muussa tapauksessa näiden katteet jäisivät negatiivisiksi; x) toimittajalla on tapana perustaa jälleenmyyjille myöntämänsä alennukset jälleenmyyjien tosiasiallisesti perimään jälleenmyyntihintaan, ja toimittajan etukäteen määräämä vähimmäishinta määrittää niiden hyvitysten tason, joita toimittaja maksaa jälleenmyynnin osalta; xi) jälleenmyyjien on noudatettava toimittajan määräämää jälleenmyynnin hintatasoa – ja huolehdittava usein siitä, ettei jakelukate jää negatiiviseksi; pienempien jälleenmyyntihintojen perimistä on havaittu vain muutamissa yksittäisissä tilanteissa jälleenmyyjien pyytäessä toimittajalta uutta alennusta jälleenmyynnin yhteydessä; xii) toimittaja määrää kulloisillekin asiakkaille myönnettävät enimmäisalennukset, joita jälleenmyyjät noudattavat, ja näin määräytyy vähimmäisjälleenmyyntihinta, jonka alittuessa jakelukate jää negatiiviseksi; xiii) toimittaja on suoraan yhteydessä jälleenmyyjien asiakkaisiin ja määrää jälleenmyynnin ehdot, joita asiakkaisiin myöhemmin sovelletaan; xiv) toimittaja päättää jälleenmyyjien aloitteesta tietyn kaupallisen alennuksen soveltamisesta tai neuvottelee uudelleen jälleenmyynnin ehdoista; ja xv) jälleenmyyjät pyytävät toimittajalta lupaa tietyn liiketoimen toteuttamiseen tietyin ehdoin jakelukatteensa varmistamiseksi?
”3.

Laissa tarkoitetun säilyttämisajan kuluessa tapauksissa, joissa on riittäviä viitteitä rikoksista, joista lain mukaan langetetaan elinkautinen vankeusrangaistus tai joista määrättävän rikosprosessikoodeksin 4 §:ssä mukaisesti määritellyn vankeusrangaistuksen enimmäiskesto on vähintään kolme vuotta, sekä vakavissa puhelimitse esitettyjä uhkauksia, ahdistelua ja häirintää koskevissa rikoksissa tiedot, siltä osin kuin ne ovat merkityksellisiä tosiseikkojen selvittämisen kannalta, voidaan hankkia sen jälkeen, kun tuomioistuin on etukäteen antanut perustellulla määräyksellä siihen luvan julkisen syyttäjän pyynnöstä tai syytetyn puolustajan, tutkinnan kohteena olevan henkilön, vahinkoa kärsineen henkilön tai muiden yksityisten osapuolten vaatimuksesta.”?
1)

Onko unionin oikeus ja erityisesti SEU 18 artikla, SEU 45 artikla, asetuksen (EU) N:o 492/2011 (1) 7 artiklan 2 kohta, direktiivin 2003/109/EY (2) 11 artiklan 1 kohdan d alakohta, direktiivin 2011/95/EU (3) 29 artikla, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 34 artikla sekä Euroopan sosiaalisen peruskirjan 30 ja 31 artikla esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle kuin 28.1.2019 annetun asetuksen (decreto legge) nro 4, joka on muutettuna muunnettu laiksi 28.3.2019 annetulla lailla nro 26, 7 §:n 1 momentti luettuna yhdessä saman asetuksen 2 §:n 1 momentin a alakohdan kanssa siltä osin kuin siinä säädetään, että perustulon saaminen edellyttää vähintään 10 vuoden asumista Italiassa (joista kahden viimeisimmän vuoden ajan hakemuksen jättämispäivästä lukien ja koko etuuden myöntämisen ajan asumisen on pitänyt olla jatkuvaa), kun tämän seurauksena sellaisia Italian kansalaisia, oleskeluoikeuden tai pysyvän oleskeluoikeuden omaavia eurooppalaisia tai muita kuin Euroopan maista tulleita, pitkään oleskelleita henkilöitä, jotka ovat asuneet Italiassa vähemmän kuin kymmenen vuotta tai kymmenen vuotta siten, että kahtena viimeisimpänä vuonna asuminen ei ole ollut jatkuvaa, kohdellaan heikommin kuin samoja ihmisryhmiä, jotka ovat asuneet Italiassa kymmenen vuotta, joista kaksi viimeisintä jatkuvasti? Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi: