ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a.

Saattaminen tuomioistuimen käsiteltäväksi 1) Onko kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 (1) (jäljempänä Dublin III -asetus) 27 artiklaa, mahdollisesti luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan ja 51 artiklan 1 kohdan kanssa, mutta tietoisena oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY (2) säännöistä, tulkittava siten, että jäsenvaltio, jolle on esitetty vastaanottopyyntö, on velvollinen tarjoamaan hakijoille – muun muassa lapsille –, jotka oleskelevat pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa ja pyytävät Dublin III -asetuksen 8, 9 tai 10 artiklan mukaista siirtoa, tai heidän pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa oleville perheenjäsenilleen Dublin III -asetuksen 8, 9 tai 10 artiklassa tarkoitetut tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa, jos pyyntö on hylätty? 2) Jos kysymykseen a.1 vastataan kieltävästi: Seuraako tässä tapauksessa edellä a.1 kohdassa tarkoitettu oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin silloin, kun Dublin III -asetuksesta puuttuu riittävä säännöstö, suoraan perusoikeuskirjan 47 artiklasta, mahdollisesti luettuna yhdessä sen 7, 9 ja 33 artiklan kanssa (ks. tuomio 7.6.2016, Mehrdad Ghezelbash, C-63/15, (3) 51 ja 52 kohta ja tuomio 26.7.2017, Tsegezab Mengesteab, C-670/16, (4) 58 kohta)? 3) Jos kysymykseen a.1 tai a.2 vastataan myöntävästi: Onko perusoikeuskirjan 47 artiklaa, mahdollisesti luettuna yhdessä vilpittömän yhteistyön periaatteen kanssa (ks. tuomio 13.11.2018, C-47/17 ja C-48/17), (5) tulkittava siten, että pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion on ilmoitettava pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle hakijoiden vastaanottopyynnön hylkäämisen yhteydessä käyttämästä oikeussuojakeinosta ja että pyynnön esittänyt jäsenvaltio on velvollinen olemaan ratkaisematta aineellisesti hakijan turvapaikkahakemusta, ennen kuin oikeussuojamenettelyssä on annettu kieltävä ratkaisu? 4) Jos kysymykseen a.1 tai a.2 vastataan myöntävästi: Onko perusoikeuskirjan 47 artiklaa edellä kuvatun kaltaisessa tapauksessa, mahdollisesti Dublin III -asetuksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa esitetyt arvioinnit huomioon ottaen, tulkittava siten, että siinä velvoitetaan pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimet takaamaan oikeussuoja väliaikaista oikeussuojaa koskevassa menettelyssä? Asetetaanko pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimille ajallisia vaatimuksia, kun ne tekevät oikeussuojakeinoa koskevan ratkaisun?
C 471/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof (Saksa) on esittänyt 2.8.2021 – Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG v. Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

(Asia C-472/21)

(2021/C 471/26)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Mallisuojan haltija ja valittaja: Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG

Hakija ja valituksen vastapuoli: Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko mallia ilmentävä osa direktiivin 98/71/EY (1) 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla näkyvissä jo silloin, kun on objektiivisesti mahdollista voida tunnistaa malli osan ollessa asennettu, vai pidetäänkö ratkaisevana näkyvissä oloa tietyin käyttöehdoin tai tietystä tarkastelukulmasta?

2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että ratkaisevana pidetään näkyvissä oloa tietyin käyttöehdoin tai tietystä tarkastelukulmasta: a) Pidetäänkö arvioitaessa käyttäjän toimesta tapahtuvaa moniosaisen tuotteen tavanomaista käyttöä direktiivin 98/71/EY 3 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla ratkaisevana osan tai moniosaisen tuotteen valmistajan tarkoittamaa käyttötarkoitusta vai moniosaisen tuotteen tavanomaista käyttöä käyttäjän toimesta? b) Minkä perusteiden mukaan on arvioitava, onko moniosaisen tuotteen käyttö käyttäjän toimesta direktiivin 98/71/EY 3 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla tavanomaista?

(1) Mallien oikeudellisesta suojasta 13.10.1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/71/EY (EYVL 1998, L 289, s. 28).
4)

Onko SEUT 56 artiklaa tulkittava siten, että palvelujen vapaata liikkuvuutta rajoitetaan, mikäli toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palveluntarjoajan toimittaman palvelun vastaanottajan on sen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla, johon mainittu palvelun vastaanottaja on sijoittautunut, velvollinen pidättämään kyseisistä palveluista maksettavasta vastikkeesta veron, kun otetaan huomioon, että tällaista pidätysvelvollisuutta ei ole, kun samasta palvelusta neuvotellaan sellaisen palveluntarjoajan kanssa, joka on sijoittautunut samaan jäsenvaltioon kuin palvelujen vastaanottaja?
2.

Toinen valitusperuste: SEUT 340 artiklan toisen kohdan rikkominen ja/tai virheellinen soveltaminen, erityisesti syy-yhteyden toteamista koskevien unionin oikeuden vaatimusten osalta; tehokkuutta ja näytön läheisyyttä koskevan periaatteen loukkaaminen Unionin yleinen tuomioistuin on selvästi sekoittanut syy-yhteyden toteamisessa vahingon ”ratkaisevan” syyn ja vahingon ”ainoan” syyn. Sen mukaan komission menettely ei varmasti voinut olla Banca delle Marchen kriisinratkaisun ”ainoa” syy. Kuitenkin tällainen komission menettely on varmasti ollut ”ratkaiseva” syy, kuten kantajat olivat ensimmäisessä oikeusasteessa laajasti asiakirjoin esittäneet ja osoittaneet. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt ilmeisen oikeudellisen virheen käsitteen riittävän suora syy–yhteys tulkinnassa, koska se sulki riittävän syy-yhteyden pois yksistään sillä perusteella, että komission moitittu toiminta ei ollut ainoa syy niihin vahinkoihin, joihin kantajat vetoavat. Tästä seuraa, että SEUT 340 artiklan toista alakohtaa on rikottu ja tehokkuutta ja näytön läheisyyttä koskevaa periaatetta on loukattu ja/tai niitä on sovellettu väärin.
a)

Onko kansallisen tuomioistuimen unionin oikeuden ensisijaisuutta unionin toimialalla koskevan periaatteen mukaisesti ja erityisesti kulutusluottoja ja kuluttajasopimuksia koskevan säännöstön yhteydessä arvioitava viran puolesta sitä, onko Tribunal Supremon, joka on Espanjan ylin tuomioistuin, oikeuskäytäntö, jonka se on vahvistanut tulkitessaan ja soveltaessaan kansallista säännöstöä eli sellaisten lainasopimusten, joihin liittyy koronkiskontaa, pätemättömyydestä 23.7.1908 annettua lakia (Ley de 23 de julio de 1908, sobre nulidad de los contratos de préstamos usurarios), siltä osin kuin mainittu oikeuskäytäntö koskee sekä jatkuvaa luottoa koskevan kulutusluottosopimuksen pätemättömyyttä että tällaisen sopimuksen ”pääasiallisen kohteen” määrittämistä ja tarjotun palvelun hinta-laatusuhteen riittävyyttä, yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, vai riippuuko päinvastoin, kuten Espanjan Tribunal Supremo katsoo, velvollisuus arvioida mainittua yhteensopivuutta unionin oikeuden ja direktiivien kanssa kantajan vaatimuksesta (osapuolten määräämisperiaate), sillä seurauksella, että jos kantaja kansallisen säännöksen nojalla vaatii ainoastaan tai pääasiallisesti sen toteamista, että kulutusluotto on pätemätön koronkiskonnan vuoksi, on katsottava, että unionin oikeuden ensisijaisuus ja sen yhdenmukaistamisvaikutus ”eivät ole asian kannalta merkityksellisiä”, vaikka Tribunal Supremon oikeuskäytäntö, jonka se on vahvistanut mainittua koronkiskonnasta annettua lakia tulkitessaan ja soveltaessaan, koskee kansallisen tuomioistuimen ratkaistavana olevan asian kohteena olevaa kulutusluottoa koskevan sopimuksen pääkohteen määrittelyä ja hinta-laatusuhteen riittävyyttä?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: onko direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että edellytys siitä, että hankintaviranomaisen – tässä tapauksessa julkisen palvelutehtävän asuntotuotantoyhtiön – on oltava edustettuna määräysvallan alaisen oikeushenkilön – tässä tapauksessa kuntienvälisen osuuskunnan – päätöksentekoelimissä, täyttyy pelkästään sillä perusteella, että henkilö, joka on mainitun kuntienvälisen osuuskunnan hallituksen jäsen toisen osallistuvan hankintaviranomaisen – tässä tapauksessa kunnan – kunnanvaltuuston jäsenenä, on pelkästään tosiseikkoihin liittyvien olosuhteiden perusteella ja ilman oikeudellisia takeita siitä, että se edustaisi tätä tahoa kyseisessä osuuskunnassa, myös julkisen palvelutehtävän asuntotuotantoyhtiön hallituksen jäsen, kun kunta on osakkaana (yhdessä muiden kanssa) sekä määräysvallan alaisessa yksikössä (kuntienvälinen osuuskunta) että julkisen palvelutehtävän asuntotuotantoyhtiössä?
1)

Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 805/2004 (1) tavoitteet, muun muassa tavoite nopeuttaa ja yksinkertaistaa jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden täytäntöönpanoa ja turvata tehokkaasti oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, miten asetuksen N:o 805/2004 23 artiklan c alakohtaan sisältyvää käsitettä ”poikkeustapauksissa” on tulkittava? Millainen harkintavalta täytäntöönpanevan jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla on niiden tulkitessa käsitettä ”poikkeustapauksissa”?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja laskun antaja on siten velvollinen maksamaan arvonlisäveron arvonlisäverodirektiivin 203 artiklan nojalla, a. Voidaanko laskut jättää oikaisematta suoritusten vastaanottajiin nähden, jos yhtäältä verotulojen menettämisen vaara on poissuljettu ja toisaalta laskujen oikaiseminen on tosiasiassa mahdotonta? b. Onko se, että loppukuluttajat ovat vastanneet veron maksamisesta vastikkeen yhteydessä ja verovelvollinen saa näin ollen etua arvonlisäveron oikaisemisen johdosta, esteenä arvonlisäveron oikaisemiselle?
a)

Onko silloin, kun internetin käyttäjä joko pelkästään avaa verkkosivuja tai sovelluksia, joilla on liittymä yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin kriteereihin, kuten esimerkiksi flirttailusovelluksia, homoseksuaaliseen seuranhakuun tarkoitettuja sovelluksia tai sivustoja, poliittisten puolueiden verkkosivuja tai terveyteen liittyviä sivustoja, tai myös syöttää tietoja näille verkkosivuille tai näihin sovelluksiin, esimerkiksi rekisteröitymällä tai tekemällä tilauksia, ja toinen, Facebook Irelandin kaltainen yritys kerää verkkosivuille tai sovelluksiin sisältyvien rajapintojen, kuten Facebook Business Toolsin, avulla tai internetin käyttäjän tietokoneelle tai mobiililaitteelle asennettujen evästeiden tai vastaavien tallennusteknologioiden avulla tiedot siitä, että internetkäyttäjä on avannut verkkosivun tai sovelluksen, ja siitä, mitä tietoja käyttäjä on sinne syöttänyt, yhdistää ne käyttäjän Facebook.com-tilin tietoihin ja käyttää niitä, tietojen keräämisessä ja/tai niiden yhdistämisessä ja/tai niiden käytössä kyse mainitussa säännöksessä tarkoitetusta arkaluonteisten henkilötietojen käsittelystä?
2)

Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi, onko asetuksen (EU) N:o 604/2013 27 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen johdanto-osan 19 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kansainvälisen suojelun hakija vastustaa siirtopäätöstä koskevan oikeussuojakeinon yhteydessä siirtoa menestyksekkäästi sillä perusteella, ettei siirtoa voida toteuttaa, koska määräaika kahden jäsenvaltion (käsiteltävässä tapauksessa Ranska ja Itävalta) aiemmin sopimalle siirrolle on päättynyt, minkä seurauksena määräaika, jonka kuluessa Alankomaat voi toteuttaa siirron, on päättynyt?
2)

Onko asetuksen N:o 604/2013 27 artiklaa, luettuna yhdessä 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan tai Dublin III -asetuksen 18 artiklan 12 kohdan b, c ja d kohdan ja 20 artiklan 5 kohdan kanssa, tulkittava siten, että siinä mainitaan toisistaan poikkeavat muutoksenhaun kohteet, erilaiset perusteet, joihin on vedottava tuomioistuinmenettelyssä ja erilaiset asetuksen N:o 604/2013 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen tiedonantovelvoitteen ja henkilökohtaista puhuttelua koskevan velvoitteen laiminlyönnit? Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: onko asetuksen N:o 604/2013 4 ja 5 artiklaa tulkittava siten, että siinä säädetyt tiedonsaantia koskevat takeet ovat olemassa vain 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyssä tapauksessa mutta eivät sen lisäksi takaisinottomenettelyssä, vai onko niitä tulkittava siten, että viimeksi mainitussa menettelyssä ovat olemassa ainakin tiedonantovelvoitteet, jotka koskevat 19 artiklassa tarkoitettua vastuun lakkaamista tai turvapaikkamenettelyn ja hakijoiden vastaanotto-olosuhteiden systeemisiä puutteita, jotka saattavat johtaa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla?
2)

Jos ensimmäisen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko katsottava, että elinkeinonharjoittaja, joka on direktiivin 2005/29/EY perusteella vastuussa sopimattoman markkinakäytännön soveltamisesta, on se elinkeinonharjoittaja, joka vastaa harhaanjohtavan vakioehdon sanamuodosta, vaiko elinkeinonharjoittaja, joka tällaisen vakioehdon perusteella esittelee tuotteen kuluttajalle ja on suoraan vastuussa tuotteen saattamisesta markkinoille, vai onko katsottava, että direktiivin 2005/29/EY perusteella molemmat elinkeinonharjoittajat kantavat vastuun?
1)

Tuleeko ammattipätevyyden tunnustamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2013/55/EU (1) (jäljempänä ”ammattipätevyysdirektiivi”), 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkita siten, että säänneltynä ammattina pidetään sellaista ammattia, jonka kelpoisuusvaatimukset on yhtäältä määritelty jäsenvaltion opetusministerin antamassa asetuksessa, lastentarhanopettajalta vaadittava pedagogisen kompetenssin sisältö on määritelty ammattistandardissa ja jäsenvaltio on sisällyttänyt lastentarhanopettajan ammatin komission ylläpitämään säänneltyjä ammatteja koskevaan tietokantaan, mutta toisaalta tämän ammatin kelpoisuusvaatimuksia koskevan asetuksen sanamuodon mukaan työnantajalle jää harkintavalta arvioida kelpoisuusvaatimusten täyttyminen erityisesti vaatimuksena olevan pedagogisen kompetenssin osalta, eikä pedagogisen kompetenssin täyttymisen osoittamistapoja ole säännelty kyseisessä asetuksessa tai missään muussa laissa, asetuksessa tai hallinnollisessa määräyksessä?
2.2

Se paikkakunta, missä maksupalveluntarjoajalla on tilisiirron johdosta (joka tapauksessa silloin, kun tilisiirto on lainmukainen) oikeus kulukorvausvaatimukseen sitä asiakasta kohtaan, joka on antanut maksumääräyksen?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgaria) on esittänyt 6.4.2021 – ”AGRO – EKO 2013” EOOD v. Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond ”Zemedelie”

(Asia C-217/21)

(2021/C 242/13)

Oikeudenkäyntikieli: bulgaria

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Administrativen sad Veliko Tarnovo

Pääasian asianosaiset

Kantaja:”AGRO – EKO 2013” EOOD

Vastaaja: Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond ”Zemedelie”

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Merkitseekö yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1306/2013 (1) 75 artiklan 1 kohdassa käytetty maksun käsite maksupyynnön perusteella aloitetun menettelyn päätökseen saattamista?

2) Jos viljelijä tosiasiassa saa hakemansa summan, merkitseekö se maksajaviraston myönteistä päätöstä tukioikeuksien aktivointia koskevaan hakemukseen, ja jos viljelijä ei saa hakemaansa summaa, kun kulloinkin kyseessä olevaa toimenpidettä koskevat maksut julkistetaan, merkitseekö se haettujen tukioikeuksien epäämistä, kun asianomaiselle henkilölle ei ole tiedotettu menettelyn jatkamisesta uusien tarkastusten avulla?

3) Velvoittaako yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1306/2013 75 artiklan 1 kohdassa vahvistettu määräaika jäsenvaltiot tarkastamaan tukikelpoisuusedellytykset ennen määräajan päättymistä ja voidaanko tätä tarkastusta jatkaa vain poikkeustilanteissa?

4) Merkitseekö yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1306/2013 75 artiklan 1 kohdassa vahvistetun määräajan noudattamatta jättäminen tukimaksun hiljaista hylkäämistä, jos viljelijälle ei ole tiedotettu lisätarkastusten suorittamisesta eikä siitä ole laadittu kirjallista asiakirjaa?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549).
3)

Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 2988/95 8 artiklan 3 kohdan tavoite ja asetuksen N:o 1303/13 (3) johdanto-osan 43 ja 122 perustelukappale, ovatko oikeusvarmuuden periaate ja tehokkuusperiaate esteenä sille, että eri kansalliset viranomaiset, joiden on turvattava Euroopan unionin taloudelliset edut, arvioivat samoja tosiseikkoja hankintamenettelyssä eri tavalla, tarkemmin sanoen: että toimintaohjelman hallintoviranomainen ei totea rikkomista valintaperusteiden vahvistamisessa, vaikka tilintarkastustuomioistuin katsoo myöhemmässä tarkastuksessa erityisiä tai uusia seikkoja havaitsematta, että nämä perusteet rajoittavat kilpailua, ja määrää hankintaviranomaiselle hallinnollisen seuraamuksen?
C 206/15

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Svea hovrätt (Ruotsi) on esittänyt 10.3.2021 – Italian tasavalta v. Athena Investments A/S (aiemmin Greentech Energy Systems A/S), NovEnergia II Energy & Environment (SCA) SICAR ja NovEnergia II Italian Portfolio SA

(Asia C-155/21)

(2021/C 206/19)

Oikeudenkäyntikieli: ruotsi

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Svea hovrätt

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Italian tasavalta

Vastapuolet: Athena Investments A/S (aiemmin Greentech Energy Systems A/S), NovEnergia II Energy & Environment (SCA) SICAR ja NovEnergia II Italian Portfolio SA

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko ECT-sopimusta (1) tulkittava siten, että sen 26 artiklaan sisältyvä välityslauseke (2) – jolla sopimuspuoli antaa suostumuksensa siihen, että sopimuspuolen ja toisen sopimuspuolen investoijan väliset riidat, jotka liittyvät investointiin, jonka jälkimmäinen on tehnyt edellisen alueella, ratkaistaan kansainvälisessä välimiesmenettelyssä – kattaa myös unionin jäsenvaltion ja toisen unionin jäsenvaltion investoijan välisen riidan? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

2) Onko SEU 19 artiklaa ja SEU 4 artiklan 3 kohtaa sekä SEUT 267 ja SEUT 344 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä ECT-sopimuksen 26 artiklan välityslausekkeelle tai tämän lausekkeen soveltamiselle silloin, kun unionin jäsenvaltion investoija voi toisessa unionin jäsenvaltiossa tehtyä investointia koskevan riidan yhteydessä käynnistää kyseisen artiklan nojalla viimeksi mainittua jäsenvaltiota vastaan menettelyn välimiesoikeudessa, jonka toimivalta ja ratkaisu tämän jäsenvaltion on hyväksyttävä? Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:

3) Onko unionin oikeutta, erityisesti unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta ja tehokkaan vaikutuksen vaatimusta, tulkittava siten, että se on esteenä välimiesmenettelystä annetun lain 34 §:n 2 momentin kaltaisen kansallisen oikeuden prekluusiosäännön soveltamiselle, jos tämän soveltamisen seurauksena kumoamisasian asianosainen ei voi vedota siihen, ettei kyseessä ole pätevä välityssopimus, koska ECT-sopimuksen 26 artiklan välityslauseke tai kyseisen artiklan mukainen ehdotus on pätemätön tai sitä ei voida soveltaa unionin oikeuden vastaisena?

(1) Energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen ja energiatehokkuutta ja siihen liittyviä ympäristönäkökohtia koskevan energiaperuskirjan pöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisöjen osalta 23.9.1997 tehty neuvoston ja komission päätös 98/181/EY, EHTY, Euratom (EYVL 1998, L 69, s. 1).

(2) Euroopan energiaperuskirjaa käsittelevän konferenssin päätösasiakirja – Liite I: Sopimus Euroopan energiaperuskirjasta – Liite II: Energiaperuskirjaa koskevia päätöksiä (EYVL 1994, L 380, s. 24.).
1)

Onko Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 (1) 9 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että merkin, joka on sama kuin tavaramerkki, käyttö verkkomyyntisivustolla näytetyssä mainoksessa on lähtökohtaisesti luettava sivuston ylläpitäjän syyksi, jos tavanomaisesti valistuneen ja kohtuullisen tarkkaavaisen internetin käyttäjän näkökulmasta tämä ylläpitäjä on toiminut aktiivisesti mainoksen tekemisessä tai jos tällainen internetin käyttäjä voi katsoa mainoksen osaksi ylläpitäjän omaa kaupallista viestintää? Vaikuttaako tällaiseen käsitykseen: — se, että tämä ylläpitäjä on erilaisten tavaroiden, mukaan lukien mainoksessa mainittujen tavaroiden tavaraluokka, laajalti tunnettu jakelija — tai se, että näin näytetyssä mainoksessa on ylätunniste, jossa esitetään kyseisen ylläpitäjän palvelumerkki, joka on laajalti tunnettu jakelijan tavaramerkkinä — tai vielä se, että tämä ylläpitäjä tarjoaa samanaikaisesti tähän ilmoitukseen nähden samaan luokkaan kuin mainostettu tavara kuuluvien tavaroiden jakelijoiden perinteisesti tarjoamia palveluja?
C 189/14

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka tribunal administratif (Luxemburg) on esittänyt 5.3.2021 – A, B ja C, jonka laillisina edustajina ovat hänen vanhempansa v. Ministre de l’Immigration et de l’Asile

(Asia C-153/21)

(2021/C 189/15)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal administratif

Pääasian asianosaiset

Kantajat: A, B ja C, jonka laillisina edustajina ovat hänen vanhempansa

Vastaaja: Ministre de l’Immigration et de l’Asile

Ennakkoratkaisukysymys

Voidaanko kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (1) 33 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (2) 23 artiklan kanssa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklan kanssa, tulkita siten, että vanhempien alaikäisen lapsensa nimissä ja lukuun toisessa jäsenvaltiossa (käsiteltävässä asiassa Luxemburg) kuin siinä, joka on aiemmin myöntänyt kansainvälisen suojelun lapsen vanhemmille ja sisaruksille (käsiteltävässä asiassa Kreikka), esittämä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus voidaan jättää tutkimatta sillä perusteella, että kansainvälisen suojelun näille viimeksi mainituille ennen heidän lähtöään ja lapsen syntymää myöntäneen valtion viranomaiset takaavat, että lapsen saapuessa ja muiden perheenjäsenten palatessa sinne tälle lapselle myönnetään oleskelulupa ja samat edut kuin kansainvälistä suojelua saavat henkilöt saavat, ilman että ne kuitenkaan toteavat, että hänelle tullaan myöntämään henkilökohtaisesti kansainvälinen suojeluasema?

(1) EUVL 2013, L 180, s. 60.

(2) EUVL 2011, L 337, s. 9.
1.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että neuvosto on tehnyt oikean olettaman johtavassa asemassa olevan, Syyriassa toimivan liikemiehen asemasta, vaikka tälle olettamalle ei ole oikeudellista perustaa ja se on suhteeton laillisesti tavoiteltuun päämäärään nähden.
1)

a) Onko niin, että Alankomaiden jätettyä direktiivin 2004/81/EY (1) 6 artiklan 1 kohdassa taatun harkinta-ajan alkamishetken määrittelemättä kansallisen lainsäädännön mukaisesti tätä säännöstä on tulkittava siten, että harkinta-aika alkaa enemmittä toimitta silloin, kun kolmannen maan kansalainen ilmoittaa ihmiskaupasta Alankomaiden viranomaisille? b) Onko niin, että Alankomaiden jätettyä direktiivin 2004/81/EY 6 artiklan 1 kohdassa taatun harkinta-ajan keston määrittelemättä kansallisen lainsäädännön mukaisesti tätä säännöstä on tulkittava siten, että harkinta-aika päättyy enemmittä toimitta sen jälkeen, kun ihmiskaupasta on tehty rikosilmoitus tai kyseinen kolmannen maan kansalainen ilmoittaa luopuvansa rikosilmoituksen tekemisestä?