1.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen ja/tai ilmeiseen arviointivirheeseen tuensaajia yksilöitäessä ja takaisin perittävän tuen määrää laskettaessa Kantajan mukaan komissio teki oikeudellisen virheen ja/tai ilmeisen arviointivirheen siltä osin kuin riidanalaisessa päätöksessä yksilöidään savikiven tuottajat ainoiksi sääntöjenvastaisen tuen saajiksi eikä velvoiteta Yhdistynyttä kuningaskuntaa alentamaan niiltä takaisin perittävän tuen määrää siinä määrin kuin ne siirsivät savikiveä koskevasta verovapautuksesta saadut edut asiakkailleen. — Kantaja väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-308/00 RENV, Salzgitter v. komissio (ECLI:EU:T:2013:30) vahvistamassa oikeuskäytännössä on todettu, että takaisinperimisen on rajoituttava ainoastaan niihin taloudellisiin etuihin, jotka tuensaaja on todella saanut siitä, että tuki on annettu sen käyttöön, ja oltava oikeassa suhteessa näihin etuihin. Asiassa T-473/12, Aer Lingus v. komissio (ECLI:EU:T:2015:78) ja asiassa T-500/12, Ryanair v. komissio (ECLI:EU:T:2015:73) on kantajan mukaan lisäksi katsottu, että silloin kun on kyse tietyn hyödykkeen tai palvelun kuluttamisesta kannettavan välillisen veron, joka yrityksen on tarkoitus vyöryttää asiakkailleen, verokannan alentamisesta muodostuvasta tuesta ja kun myös alennetun verokannan soveltamisesta johtuva taloudellinen etu olisi voitu vyöryttää asiakkaille, yritykseltä takaisin perittävän tuen määrä on pelkästään yrityksen todellisuudessa saama ja säilyttämä etu. — Kantaja huomauttaa lisäksi, että savikiven valmistevero on välillinen vero, joka kannetaan kiviainesten kuluttamisesta ja joka on tarkoitettu (jonka Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on tarkoittanut) siirrettäväksi kiviaineksia louhivilta ja niitä kaupallisesti hyödyntäviltä yrityksiltä näiden asiakkaille. Savikiven tuottajat (mukaan lukien kantaja) olisivat voineet siirtää – ja todellisuudessa siirsivätkin – savikiven verovapautuksista saadun taloudellisen edun kantajan mukaan asiakkaille alhaisempien myyntihintojen muodossa. — Kantaja väittää lisäksi, että samasta syystä sillä, että maksamaton kivennäisainevero peritään kokonaisuudessaan takaisin, ei voida varmistaa sitä, että aikaisempi tilanne palautetaan ennalleen, ja se voisi aiheuttaa kilpailun vääristymistä edelleen, koska se saattaisi johtaa siihen, että savikiven tuottajilta (mukaan lukien kantajalta) peritään takaisin niiden todellisuudessa saamaa etua enemmän. — Asiasta T-473/12, Aer Lingus v. komissio (ECLI:EU:T:2015:78) ja asiasta T-500/12, Ryanair v. komissio (ECLI:EU:T:2015:73) seuraa näin ollen kantajan mukaan, että ainoa tuki, joka voidaan periä takaisin savikiven tuottajilta, on kyseisten tuottajien todellisuudessa saama ja säilyttämä etu. — Kantaja huomauttaa lopuksi, että komissio teki oikeudellisen virheen, sovelsi virheellisesti SEUT 108 artiklaa ja/tai Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) 14 artiklaa ja/tai teki ilmeisen arviointivirheen siltä osin kuin riidanalaisessa päätöksessä edellytetään perimään savikiven tuottajilta takaisin koko sen kiviainesveron määrä, josta ne oli vapautettu kiviainesveroa koskevien vapautusten nojalla, ilman mitään alennusta, jolla otettaisiin huomioon savikiven tuottajien asiakkailleen siirtämä etu.