Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Vanhentumisaika kilpailua koskevissa menettelyissä – Vanhentumisajan pysähtyminen

(Neuvoston asetuksen N:o 2988/74 3 artikla)

2. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Toimiminen kohtuullisessa ajassa – Soveltamisala – Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Tuomioistuinmenettely – Hallinnollisen menettelyn ja tuomioistuinmenettelyn erottaminen arvioitaessa, onko kohtuullista aikaa noudatettu

(Neuvoston asetus N:o 17)

3. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission velvollisuudet – Toimiminen kohtuullisessa ajassa

(Neuvoston asetus N:o 17)

4. Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäynnin kesto unionin yleisessä tuomioistuimessa – Oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto – Arviointiperusteet

5. Yhteisön oikeus – Periaatteet – Puolustautumisoikeudet – Soveltamisala – Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Periaatteen vaikutus komission aiemman päätöksen kumoamisen jälkeen

(EY 81, EY 82 ja EY 233 artikla; neuvoston asetus N:o 17)

6. Komissio – Kollegisen päätöksenteon periaate – Soveltamisala – Kilpailuasiaa koskeva päätös

7. Kumoamiskanne – Kumoamistuomio – Vaikutus – Ehdoton oikeusvoima

8. Kumoamiskanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset

(EY 82, EY 230 ja EY 233 artikla)

9. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Erittäin suureen markkinaosuuteen perustuva luonnehdinta

(EY 82 artikla)

10. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Alennus, jolla suljetaan markkinoita – Uskollisuusalennus

(EY 82 artikla)

11. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Paljousalennus – Alennuksen sallittavuuden edellytykset – Alennusjärjestelmän väärinkäytösluonteisuus

(EY 82 artikla)

12. Kilpailu – Määräävä markkina-asema – Väärinkäyttö – Yksinostosopimukset – Uskollisuusalennus

(EY 82 artikla)

13. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission harkintavalta

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetus N:o 2988/74)

14. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission päätös – Päätös, jolla todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään sakko – Päätöksen kumoaminen menettelyvirheen johdosta

(Neuvoston asetus N:o 17)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Erityisen vakavat rikkomiset

(EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat olosuhteet – Uusiminen – Samanlaatuisten rikkomisten käsite – EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomiset – Käsitteen ulkopuolelle jääminen

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

17. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Velvollisuutta vähentää sakon määrästä kustannukset, jotka ovat aiheutuneet vakuuksien antamisesta myöhemmin kumotun päätöksen soveltamisen varmistamiseksi, ei ole

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

18. Kilpailu – Yhteisön oikeussäännöt – Rikkominen – Tahallisuus – Käsite

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla)

19. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

20. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrääminen – Yrityksen rikkomisesta saama etu ei ole välttämätöntä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Lieventävät olosuhteet – Se, ettei etua ole saatu, ei ole lieventävä olosuhde

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

21. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomisen vakavuus – Raskauttavat olosuhteet – Kartellin peittely – Salaamisen puuttuminen ei ole lieventävä olosuhde

(EY 81 ja EY 82 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Vanhentumisajoista kilpailua koskeviin sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa annetun asetuksen N:o 2988/74 3 artiklan mukaan menettelyyn sovellettava vanhentumisaika pysähtyy ajaksi, jonka komission päätöstä koskeva ”oikeudenkäynti on vireillä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa”. Kyseinen viittaus on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisen jälkeen ymmärrettävä niin, että sillä tarkoitetaan ensisijaisesti tässä tuomioistuimessa vireillä olevaa oikeudenkäyntiä, koska kanteet, jotka koskevat kilpailuoikeuden alalla määrättäviä seuraamuksia tai sakkoja, kuuluvat sen toimivaltaan.

Vanhentuminen pysähtyy myös Euroopan unionin tuomioistuimessa käytävän muutoksenhakumenettelyn ajaksi. Koska Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 60 artiklalla ja asetuksen N:o 2988/74 3 artiklalla on eri soveltamisala, se, ettei muutoksenhaulla ole lykkäävää vaikutusta, ei vie kaikkea vaikutusta tämän asetuksen 3 artiklalta, joka koskee tilanteita, joissa komission on odotettava unionin tuomioistuinten ratkaisua. Lisäksi asetuksen N:o 2988/74 3 artiklassa suojataan komissiota vanhentumisajan päättymiseltä sellaisissa tapauksissa, joissa komission on odotettava unionin tuomioistuinten päätöstä oikeudenkäynneissä, joiden kulun suhteen sillä ei ole määräysvaltaa, saadakseen tietää, onko kanteen kohteena oleva toimi lainvastainen vai ei.

Väitettä, jonka mukaan komissio ei voi sen jälkeen, kun sen päätös on kumottu, hyötyä omasta virheestään määräämällä sakon vanhentumisajan päättymisen jälkeen, ei voida hyväksyä. Komissio on näet väistämättä vastuussa toteuttamansa toimen kumoamisesta, koska kumoaminen on osoitus siitä, että se on tehnyt virheen. Jos menettelyyn sovellettavan vanhentumisajan ei katsottaisi kanteen johdosta pysähtyvän, jos kanne johtaa sellaisen virheen toteamiseen, josta komissio on vastuussa, asetuksen N:o 2988/74 3 artiklalla ei olisi mitään merkitystä. Vanhentumisajan pysähtyminen on perusteltua juuri siitä syystä, että asia on kanteen johdosta vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa, eikä niiden päätelmien takia, joita nämä tuomioistuimet tekevät tuomiossaan.

Jos lopuksi komission on sen jälkeen, kun unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut sen päätöksen, tehtävä uusi päätös odottamatta unionin tuomioistuimen tuomiota, olisi vaarana, että samaan aikaan on olemassa kaksi päätöstä, joilla on sama kohde, jos unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion. On hallinnollisen menettelyn sujuvuutta koskevien vaatimusten vastaista, että komissio velvoitetaan pelkästään vanhentumisen estämiseksi tekemään uusi päätös, ennen kuin tiedetään, onko alkuperäinen päätös lainvastainen.

Koska vanhentuminen pysähtyy asetuksen N:o 2988/74 3 artiklan mukaisesti koko siksi ajaksi, kun oikeudenkäynti on vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa, komission ei voida katsoa loukkaavan käsittelyaikojen kohtuullisuuden periaatetta, koska se odottaa, että unionin yleinen tuomioistuin ja unionin tuomioistuin ratkaisevat asian, ennen kuin se tekee uuden päätöksen, koska tämä on perusteltavissa oikeudenkäyntimenettelyn ja tulevien tuomioiden huomioon ottamisella.

(ks. 73, 74, 77, 82, 85, 86, 88, 89 ja 132 kohta)

2. Käsittelyaikojen kohtuullisuutta koskevan periaatteen loukkaamista koskevaa väitettä tutkittaessa on erotettava toisistaan kilpailuasiassa asetuksen N:o 17 mukaisesti käytävä hallinnollinen menettely ja komission päätöksestä nostetun kanteen johdosta käytävä oikeudenkäyntimenettely. Aikaa, jonka unionin tuomioistuimet tutkivat päätöksen lainmukaisuutta ja ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion pätevyyttä, jos tähän tuomioon on haettu muutosta, ei voida ottaa huomioon määritettäessä komissiossa käydyn menettelyn kestoa.

(ks. 102 kohta)

3. Käsittelyaikojen kohtuullisuutta koskevan periaatteen loukkaaminen tehtäessä kilpailuasiaa koskevan hallinnollisen menettelyn päättävää päätöstä oikeuttaa kumoamaan komission tekemän päätöksen vain, jos periaatteen loukkaaminen samalla merkitsee asianomaisen yrityksen puolustautumisoikeuksien loukkaamista. Silloin kun ei ole näytetty toteen, että liian pitkän ajan kuluminen olisi vaikuttanut asianomaisten yritysten kykyyn puolustautua tehokkaasti, käsittelyaikojen kohtuullisuutta koskevan periaatteen loukkaaminen ei vaikuta hallinnollisen menettelyn pätevyyteen.

(ks. 109 kohta)

4. Yhteisön oikeuden yleistä periaatetta, joka on saanut vaikutteita Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleesta ja jonka mukaan jokaisella on oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, ja erityisesti oikeutta kohtuullisen ajan kuluessa käytävään oikeudenkäyntiin sovelletaan myös niihin oikeudenkäynteihin, joiden kohteena on komission päätös, jolla yritykselle määrätään sakkoa kilpailusääntöjen rikkomisesta.

Käsittelyajan kohtuullisuutta on arvioitava kunkin asian ominaispiirteiden perusteella ja erityisesti sen perusteella, mikä merkitys oikeusriidalla on asianosaiselle, asian monitahoisuuden perusteella sekä kantajan ja toimivaltaisten viranomaisten käyttäytymisen perusteella.

Arviointiperusteiden luettelo ei tältä osin ole tyhjentävä, eikä käsittelyajan kohtuullisuuden arviointi edellytä asian olosuhteiden järjestelmällistä tarkastelua kunkin arviointiperusteen valossa, kun menettelyn kesto on perusteltu yhden ainoan arviointiperusteen nojalla. Niinpä asian monitahoisuudella voidaan perustella menettelyn ensi näkemältä liian pitkää kestoa.

Koska mikään ei viittaa siihen, että oikeudenkäyntimenettelyn kesto olisi vaikuttanut asian ratkaisun sisältöön, sillä, että unionin tuomioistuimet ovat mahdollisesti ylittäneet kohtuullisen ajan, ei olisi siinäkään tapauksessa, että se olisi näytetty toteen, mitään vaikutusta riidanalaisen päätöksen lainmukaisuuteen. Se voisi perustella vahingonkorvauksen maksamisen, jos yritys sitä vaatisi.

(ks. 114, 116 ja 117 kohta)

5. Yhteisön toimen kumoaminen ei välttämättä vaikuta valmisteleviin toimiin, sillä kumotun toimen korvaamiseen tähtäävä menettely voidaan lähtökohtaisesti aloittaa uudelleen juuri siitä vaiheesta, jossa lainvastaisuus tapahtui.

Jos menettelyvirhe tapahtuu sellaisen päätöksen, jossa yritykselle määrätään seuraamuksia yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta, tekemisen viimeisessä vaiheessa, kyseisen päätöksen kumoaminen ei vaikuta valmistelevien toimenpiteiden pätevyyteen, jotka toteutettiin ennen sitä vaihetta, jossa kyseinen virhe todettiin. Kun komissio tekee uuden päätöksen, joka on sisällöltään olennaisilta osin samanlainen ja perustuu samoihin väitteisiin, sen ei siis tarvitse ryhtyä uusiin menettelyllisiin toimiin.

Komissiota ei erityisestikään voida moittia siitä, ettei se ole ennen uuden päätöksen tekemistä kuullut asianomaista yritystä uudelleen, antanut sille tilaisuutta esittää uudelleen väitteitään tai lähettänyt sille uutta väitetiedoksiantoa.

Myöskään sellaiset oikeudelliset kysymykset, jotka voivat nousta esille EY 233 artiklaa sovellettaessa – kuten kysymykset, jotka koskevat ajan kulumista, mahdollisuutta ryhtyä uudelleen toimenpiteisiin, menettelyn uudelleen aloittamiseen liittyvää oikeutta tutustua asiakirjavihkoon, kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan ja neuvoa-antavan komitean osallistumista asian käsittelyyn sekä asetuksen N:o 17 20 artiklan mahdollisia vaikutuksia –, eivät edellytä uusia kuulemistilaisuuksia, koska ne eivät muuta väitteiden sisältöä, ja nämä kysymykset voidaan ainoastaan saattaa – tarvittaessa – myöhemmin tuomioistuinvalvonnan kohteeksi.

Koska uusi kuuleminen ei ole tarpeen, myöskään kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan ei ole tarpeen osallistua uudelleen asian käsittelyyn. Kuulemismenettelystä vastaavalle neuvonantajalle uskotun tehtävän sisällöstä näet ilmenee, että asian käsittelyyn osallistuminen väistämättä liittyy siihen, että yrityksiä kuullaan mahdollista päätöstä varten.

Jos uusi päätös ei sisällä olennaisia muutoksia kumottuun päätökseen verrattuna, komissio, joka ei ole velvollinen kuulemaan asianomaista yritystä uudelleen, ei ole sen enempää velvollinen kuulemaan kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa uudelleen.

Samoista syistä komission jäsenien kollegiolle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei tarvitse olla muun muassa kuulemismenettelyistä vastaavan neuvonantajan uutta kertomusta eikä neuvoa-antavan komitean kuulemisesta laadittua uutta pöytäkirjaa.

(ks. 125, 126, 134, 135, 151, 153, 154, 161, 162, 168 ja 174 kohta)

6. Kollegisen päätöksenteon periaate perustuu siihen, että komission jäsenet osallistuvat yhdenvertaisesti päätöksentekoon, ja se edellyttää erityisesti sitä, että päätökset tehdään yhdessä ja että kaikki kollegion jäsenet ovat yhdessä poliittisesti vastuussa kaikista tehdyistä päätöksistä. Tämän periaatteen kunnioittaminen ja erityisesti velvollisuus neuvotella päätöksistä yhdessä on selvästi niiden oikeussubjektien etujen mukaista, joihin päätöksistä aiheutuvat oikeusvaikutukset kohdistuvat, ja asianomaisille henkilöille on taattava, että komissio on todella tehnyt päätöksensä kollegisesti ja että päätökset vastaavat täsmälleen kollegion tahtoa. Näin on erityisesti sellaisten nimenomaisesti päätöksiksi luonnehdittujen tointen osalta, jotka komissio toteuttaa sen varmistamiseksi, että yritykset tai niiden yhteenliittymät noudattavat kilpailusääntöjä, ja joiden tarkoituksena on kyseisten sääntöjen rikkomisen toteaminen, velvoitteiden asettaminen kyseisille yrityksille sekä taloudellisten seuraamusten määrääminen niille.

Pelkästään sen seikan perusteella, että lehdistötiedotteessa, joka ei ole peräisin komissiosta ja joka ei ole millään tavalla virallinen, viitataan komission tiedottajan lausuntoon, jossa mainitaan päivä, jona kilpailuasiaa koskeva päätös tehdään, ja päätöksen sisältö, ei voida katsoa, että komissio on loukannut kollegisen päätöksenteon periaatetta. Koska tällainen lausunto ei sido komission jäsenten kollegiota, se voi yhteisten neuvottelujen päätteeksi päättää, ettei täll aista päätöstä tehdä.

(ks. 175–178 kohta)

7. Sekä oikeusrauhan ja oikeussuhteiden vakauden että hyvän lainkäytön varmistamiseksi on tärkeää, että kaikkien käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen käytön tai näitä oikeussuojakeinoja varten säädettyjen määräaikojen umpeenkulumisen jälkeen lopullisiksi tulleita tuomioistuinten päätöksiä ei voida enää saattaa kyseenalaisiksi.

Tuomion oikeusvoima voi estää kanteen tutkittavaksi ottamisen, jos kyseisen tuomion perustana olevan kanteen asianosaiset ovat olleet samat, sillä on ollut sama kohde ja se on perustunut samaan perusteeseen, jolloin kyseiset edellytykset ovat välttämättäkin kumulatiivisia. Oikeusvoima liittyy ainoastaan niihin oikeudellisiin ja tosiasioita koskeviin seikkoihin, jotka todella tai välttämättä on ratkaistu kyseisessä tuomioistuimen päätöksessä.

(ks. 196–198 kohta)

8. Toimielin, joka on päättänyt sittemmin kumotusta toimesta, on sidottu ainoastaan niin laajasti kuin on välttämätöntä kumoamistuomion täytäntöön panemisen varmistamiseksi. Tällaisen toimen korvaamiseen tähtäävää menettelyä voidaan siis jatkaa juuri siitä ajankohdasta, jolloin lainvastaisuus tapahtui.

Kun komission päätös, jolla yritykselle määrätään seuraamuksia määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä, kumotaan sillä perusteella, että mainittu päätös on saatettu todistusvoimaiseksi sen tiedoksi antamisen jälkeen, mikä merkitsee EY 230 artiklassa tarkoitettua olennaisen menettelymääräyksen rikkomista, komissio voi jatkaa arviointiaan todistusvoimaiseksi saattamisen vaiheesta tarvitsematta tutkia, ovatko sen ensimmäistä päätöstä tehdessään esittämät päätelmät relevanteista markkinoista edelleen päteviä jälkimmäisen päätöksen tekemisen ajankohtana olemassa olleiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen valossa. Se, että toteamus määräävän aseman olemassaolosta perustuu markkinoiden rakenteen ja markkinoilla kulloisenkin komission päätöksen tekohetkellä vallitsevan kilpailutilanteen arviointiin, ei merkitse sitä, että komission on aina tehtävä uusi arviointi relevanteista markkinoista riidanalaisen päätöksen tekemisajankohtana. Komissiolla ei etenkään ole velvollisuutta tehdä tällaista arviointia, jos se ei ole tarpeen päätöksen kumoavan tuomion täytäntöönpanon varmistamiseksi.

(ks. 243–245 kohta)

9. EY 82 artiklassa mainitulla määräävällä markkina-asemalla tarkoitetaan yrityksen taloudellista valta-asemaa, jonka perusteella yritys voi estää toimivan kilpailun relevanteilla markkinoilla, koska se voi toimia huomattavan itsenäisesti suhteessa kilpailijoihinsa, asiakkaihinsa ja lopulta kuluttajiin. Toisin kuin monopoli tai sitä vastaava asema, määräävä markkina-asema ei sulje pois tietynasteista kilpailua, mutta se antaa tällaisessa asemassa olevalle yritykselle ainakin mahdollisuuden vaikuttaa huomattavasti kilpailuolosuhteisiin, vaikkei se pystyisikään täysin määräämään niistä, ja joka tapauksessa mahdollisuuden toimia pitkälti tarvitsematta ottaa kilpailua huomioon, ilman että tällaisesta asenteesta aiheutuisi sille haittaa.

Määräävän markkina-aseman olemassaolo johtuu yleensä useiden sellaisten tekijöiden yhteisvaikutuksesta, jotka erikseen tarkasteltuina eivät välttämättä olisi ratkaisevia. Tutkittaessa, onko yrityksellä määräävä asema relevanteilla markkinoilla, on tarkasteltava ensin yrityksen rakennetta ja sitten kilpailutilannetta kyseisillä markkinoilla.

Erittäin suuret markkinaosuudet ovat itsessään – poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta – osoitus määräävän aseman olemassaolosta. Yrityksellä, jolla on tietyn pituisen ajan erittäin suuri markkinaosuus, on näet tuotannon ja tarjonnan määränsä vuoksi vahva asema, jonka johdosta siitä tulee välttämätön kauppakumppani ja joka jo tämän takia varmistaa, että yritys voi ainakin melko pitkiä aikoja toimia määräävälle markkina-asemalle ominaisella tavalla itsenäisesti, ilman että yritykset, joilla on huomattavasti pienemmät markkinaosuudet, voisivat nopeasti tyydyttää kysyntää, joka halutaan suunnata muualle kuin yritykseen, jolla on suurin markkinaosuus.

Siten 70–80 prosentin markkinaosuus on itsessään selvä osoitus määräävästä markkina-asemasta. Samaten 50 prosentin markkinaosuus on itsessään – poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta – todiste määräävästä markkina-asemasta.

(ks. 254–257 kohta)

10. Alennusjärjestelmää, jolla suljetaan markkinoita, pidetään EY 82 artiklan vastaisena, jos sitä soveltaa määräävässä asemassa oleva yritys. Tilanne on tämä sellaisen uskollisuusalennuksen osalta, joka myönnetään vastikkeeksi siitä, että asiakas sitoutuu ostamaan tuotetta yksinomaan tai lähes yksinomaan määräävässä asemassa olevalta yritykseltä. Tällaisella alennuksella pyritään nimittäin taloudellisia etuja myöntämällä estämään se, että asiakkaat ostavat tuotetta kilpailevilta tuottajilta. Kun tällainen yritys estää kilpailijoiden pääsyn markkinoille, sen toiminta on omiaan vaikuttamaan kauppavirtoihin ja kilpailuun yhteismarkkinoilla.

(ks. 296, 297 ja 337 kohta)

11. Paljousalennusjärjestelmillä, jotka liittyvät yksinomaan määräävässä asemassa olevalta yritykseltä suoritettujen ostojen määrään, ei yleensä katsota olevan EY 82 artiklassa kiellettyä markkinat sulkevaa vaikutusta. Jos toimitetun määrän lisäys alentaa tavarantoimittajan kustannuksia, tällä on oikeus siirtää tämä alennus asiakkaalleen edullisemman hinnan muodossa. Paljousalennusten katsotaan siten heijastavan määräävässä asemassa olevan yrityksen saamia tehokkuusetuja ja suurtuotannon etuja.

Tästä seuraa, että alennusjärjestelmä, jossa alennusprosentti kasvaa ostetun määrän mukaisesti, on EY 82 artiklan vastainen vain siinä tapauksessa, että alennuksen myöntämisperusteista ja -tavasta ilmenee, että järjestelmä ei perustu mihinkään taloudellisesti perusteltuun vastasuoritukseen vaan sillä pyritään – kuten uskollisuusalennuksilla ja tavoitealennuksilla – estämään se, että asiakkaat ostaisivat tuotetta kilpailevilta tuottajilta.

Jotta voitaisiin ratkaista, onko paljousalennusjärjestelmä mahdollisesti väärinkäyttöä, on siis arvioitava kaikkia olosuhteita, erityisesti alennusten myöntämisperusteita ja -tapaa, ja tutkittava, pyritäänkö alennuksella etuna, joka ei perustu mihinkään sellaiseen taloudelliseen suoritukseen, jonka vuoksi se olisi perusteltu, poistamaan ostajalta mahdollisuus valita hankintalähteensä tai rajoittamaan tätä mahdollisuutta, estämään kilpailijoilta markkinoille pääsy, asettamaan kauppakumppaneille erilaisia ehtoja samankaltaisten suoritusten osalta taikka vahvistamaan määräävää markkina-asemaa vääristyneellä kilpailulla.

(ks. 298–300 kohta)

12. Määräävässä markkina-asemassa oleva yritys syyllistyy EY 82 artiklassa tarkoitettuun määräävän aseman väärinkäyttöön, kun se sitoo ostajia – vaikka näiden omasta pyynnöstä – niin, että nämä sitoutuvat hankkimaan tai lupaavat hankkia yksinomaan kyseiseltä yritykseltä koko tarvitsemansa määrän tai huomattavan osan siitä, riippumatta siitä, asetetaanko kyseinen velvoite sellaisenaan vai annetaanko sen vastineena alennuksia. Tilanne on sama silloin, kun kyseinen yritys soveltaa joko ostajien kanssa tekemiensä sopimusten nojalla tai yksipuolisesti uskollisuusalennusjärjestelmää eli sellaisten hyvitysten järjestelmää, joiden myöntäminen edellyttää sitä, että asiakas hankkii koko tarvitsemansa määrän tai huomattavan osan siitä määräävässä asemassa olevalta yritykseltä, vaikkei ostajaa sidotakaan mainittuun yritykseen muodollisella velvoitteella. Tällaiset yksinostositoumukset ovat nimittäin yhteensoveltumattomia sen tavoitteen kanssa, että kilpailun yhteismarkkinoilla tulisi olla vääristymätöntä, riippumatta siitä, saadaanko sitoumusten vastineena alennuksia tai uskollisuusalennuksia, joiden tarkoituksena on kannustaa ostajaa hankkimaan tarvitsemansa määrä yksinomaan määräävässä asemassa olevalta yritykseltä, koska nämä sitoumukset eivät perustu mainitun haitan tai edun perustelluksi tekevään taloudelliseen suoritukseen, vaan niiden tarkoituksena on poistaa ostajalta mahdollisuus valita hankintalähteensä tai rajoittaa tätä mahdollisuutta sekä estää tuottajien markkinoille pääsy.

(ks. 315 kohta)

13. Kun komissio määrittää kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta määrättävien sakkojen suuruutta, sen on otettava huomioon paitsi rikkomisen vakavuus ja asian erityisolosuhteet myös se asiayhteys, johon kyseinen rikkominen sijoittuu, ja huolehdittava siitä, että sen toiminnalla on ehkäisevä vaikutus erityisesti, kun on kyse rikkomisista, jotka ovat erityisen haitallisia yhteisön tavoitteiden toteuttamisen kannalta. Kun komissio tekee lisäksi päätöksen vanhentumisajoista kilpailua koskeviin sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanosta annettua asetusta N:o 2988/74 ja käsittelyaikojen kohtuullisuuden periaatetta noudattaen, sitä ei voida moittia siitä, että se on viivytellyt mainitun päätöksen tekemistä. Tällaisessa tilanteessa ensimmäisen päätöksen kumoamisen jälkeen tehdyllä päätöksellä määrättyä sakkoa ei ole kumottava sen ajan perusteella, joka on kulunut kahden päätöksen tekemisen välillä.

(ks. 354 ja 355 kohta)

14. Kun komission kilpailuasiassa tekemä päätös kumotaan menettelyvirheen vuoksi, komissiolla on oikeus tehdä uusi päätös aloittamatta uutta hallinnollista menettelyä. Koska uuden päätöksen sisältö on lähes sama kuin aiemman päätöksen ja koska molemmat päätökset perustuvat samoihin perusteisiin, uuteen päätökseen sovelletaan sakon määrän vahvistamisen osalta aiemman päätöksen tekoajankohtana voimassa olleita sääntöjä. Komissio nimittäin aloittaa menettelyn uudelleen siitä vaiheesta, jossa menettelyvirhe on tapahtunut, ja tekee uuden päätöksen arvioimatta tapausta uudelleen sellaisten sääntöjen valossa, joita ei ollut olemassa aiempaa päätöstä tehtäessä.

(ks. 366–368 kohta)

15. Kun komissio arvioi, kuinka vakavia yrityksen syyksi luettavat yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiset ovat, jotta se voisi määrittää vakavuuteen oikeassa suhteessa olevan sakon määrän, se voi ottaa huomioon tiettyjen rikkomisten erityisen pitkän keston, sellaisten rikkomisten lukumäärän ja moninaisuuden, jotka ovat koskeneet asianomaisen yrityksen kaikkia tai lähes kaikkia tuotteita ja joista jotkin ovat vaikuttaneet kaikkiin jäsenvaltioihin, sellaisten rikkomisten erityisen vakavuuden, jotka ovat olleet osa tarkoituksellista ja johdonmukaista strategiaa, jonka tarkoituksena on ollut erilaisilla kilpailijoiden syrjäyttämiseen tähtäävillä menettelytavoilla ja asiakasuskollisuuden varmistamiseen tähtäävällä politiikalla säilyttää keinotekoisesti yrityksen määräävä asema tai lujittaa sitä markkinoilla, joilla kilpailu oli jo muutenkin rajoittunutta, ja väärinkäytön erityisen haitalliset vaikutukset kilpailuun sekä yrityksen tämän rikkomisen seurauksena saavuttamat edut.

Komissio voi perustellusti luonnehtia määräävässä asemassa olevan yrityksen menettelytapoja erittäin vakaviksi, kun yritys myöntäessään asiakkailleen lisäostoalennuksia ja tehdessään näiden kanssa asiakasuskollisuuden varmistavia sopimuksia estää pitkäksi aikaa kaikkien kilpailijoiden myyntimahdollisuudet ja aiheuttaa pysyvää vahinkoa markkinoiden rakenteelle kuluttajien vahingoksi.

(ks. 370, 372 ja 374 kohta)

16. Yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta selvitettäessä on otettava huomioon mahdollinen rikkomisen uusiminen. Uusimisen käsite, sellaisena kuin se ymmärretään joissakin kansallisissa oikeusjärjestyksissä, merkitsee, että henkilö on syyllistynyt uusiin rikkomisiin sen jälkeen, kun hänelle on määrätty seuraamus vastaavanlaisista rikkomisista. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat ovat samansuuntaisia, sillä niissä viitataan ”samanlaatuiseen rikkomukseen”. Komissio ei siis voi ottaa uusimista huomioon raskauttavana olosuhteena sellaisen yrityksen osalta, joka EY 82 artiklassa tarkoitetuin tavoin käyttää väärin määräävää asemaansa markkinoilla, sellaisten salaisista järjestelyistä muodostuvien aikaisempien menettelytapojen vuoksi, jotka koskevat EY 81 artiklaa ja jotka lisäksi poikkeavat huomattavasti menettelytavoista, jotka ovat johtaneet EY 82 artiklan rikkomiseen.

(ks. 377–381 kohta)

17. Kilpailuasioissa on niin, että kun yritykselle aiheutuu kustannuksia vakuuksien antamisesta yhteisöjen tuomioistuimien myöhemmin kumoamassa päätöksessä määrätyn sakon maksamiseksi ja sen osoittamiseksi, että kyseinen päätös oli lainvastainen, komissio ei ole velvollinen ottamaan näitä kustannuksia huomioon, kun se vahvistaa sakon kumoamistuomion jälkeen tehdyssä päätöksessä, koska yritys saattaa vaatia niiden korvaamista vahingonkorvauskanteen yhteydessä.

(ks. 383 kohta)

18. Jotta yrityksen voitaisiin katsoa rikkoneen tahallaan perustamissopimuksen kilpailusääntöjä, ei ole välttämätöntä, että yritys on ollut tietoinen kyseisissä säännöissä vahvistetun kiellon rikkomisesta, vaan riittävää on jo se, että yrityksen olisi pitänyt tietää, että moititun käyttäytymisen tarkoituksena oli kilpailun rajoittaminen yhteismarkkinoilla tai sillä oli tällainen vaikutus.

(ks. 412 kohta)

19. Menettelytavan tarkoitusta koskevilla seikoilla voi olla suurempi merkitys sakon määrää vahvistettaessa kuin sen vaikutuksia koskevilla seikoilla.

(ks. 435 kohta)

20. Vaikka yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon on oltava oikeassa suhteessa kilpailusääntöjen rikkomisen kestoon ja muihin sen vakavuuden arviointiin vaikuttaviin seikkoihin, joihin kuuluu hyöty, jonka yritys on voinut saada menettelytavoistaan, se, että yritys ei ole saanut mitään etua rikkomisesta, ei voi estää sakon määräämistä, koska muutoin tämä menettäisi estävän vaikutuksensa. Tästä seuraa, että komissio ei sakon määrän määrittämiseksi ole velvollinen ottamaan huomioon sitä, ettei kyseisestä rikkomisesta ole saatu etua. Rikkomiseen liittyvän taloudellisen edun puuttumista ei myöskään voida pitää lieventävänä olosuhteena.

(ks. 443 kohta)

21. Komissio voi pitää salaamista raskauttavana olosuhteena EY 81 tai EY 82 artiklan rikkomisen vakavuutta arvioidessaan. Tämän perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, että salaamisen puuttuminen on lieventävä olosuhde.

(ks. 446 ja 447 kohta)