ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5)

Onko Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 47 artiklaa, neuvoston direktiivien 89/665/ETY ja 92/13/ETY muuttamisesta julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen tehokkuuden parantamiseksi 11.12.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/66/EY johdanto-osan 2, 25, 27 ja 36 perustelukappaletta, vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 25.2.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/13/ETY 1 artiklan 1 ja 3 kohtaa ja niiden yhteydessä unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta, hankintaviranomaisten päätöksiä vastaan käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen tehokkuuden ja nopeuden vaatimusta ja suhteellisuusperiaatetta tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin voi – silloinkin, kun (valvonta)viranomaisille, joille on jäsenvaltion lainsäädännössä myönnetty toimivalta selvittää ja tutkia viran puolesta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia ja joiden tehtävänä on suojella yleistä etua, voidaan näiden periaatteiden perusteella antaa ensimmäisestä neljänteen kysymykseen tarkoitettu valta – arvioida, onko rikkomisen tapahtumisen, muutoksenhaulle aiemmin säädetyn preklusiivisen määräajan päättymisen ja rikkomisen tutkintamenettelyn vireillepanemisen välillä kulunut aika kohtuullinen ja oikeasuhteinen, ja sen perusteella määrätä oikeudellisena seurauksena, että riidanalainen päätös on pätemätön, tai muun jäsenvaltion oikeudessa säädetyn seurauksen?
4)

Miten on tulkittava arvonlisäverondirektiivin 33 artiklan 1 kohdan ensimmäiseen virkkeeseen sisältyvää ilmaisua, jonka mukaan kuljetuksen suorittaa ”luovuttaja tai joku muu tämän puolesta”? Sisältyykö tähän ilmaisuun tapaus, jossa verovelvollinen myyjänä tarjoaa ostajalle mahdollisuuden tehdä verkkomyyntipaikassa kuljetussopimuksen sellaisen kuljetusliikkeen kanssa, jonka kanssa myyjä tekee yhteistyötä muiden kuin myyntiin liittyvien toimien toteuttamiseksi, jos ostaja voi vapaasti valita myös muun kuin hänelle ehdotetun kuljetusliikkeen ja jos kuljetussopimus tehdään ostajan ja kuljetusliikkeen välillä myyjän siihen osallistumatta? Onko kyseisen säännöksen tulkinnan kannalta – erityisesti oikeusvarmuuden periaatteen huomioon ottaen – merkitystä sillä, että jäsenvaltioiden on vuoteen 2021 mennessä muutettava lainsäädäntöään, jolla kyseinen arvonlisäverodirektiivin säännös on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, säätämällä, että direktiivin 33 artiklan 1 kohtaa on sovellettava myös silloin, kun myyjä osallistuu välillisesti kuljetusliikkeen valintaan?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi, mitä vaatimuksia on asetuksen (EU) 2016/399 [– –] 6 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla asetettava perustelulle, jonka mukaan ulkomaalaisen katsotaan voivan vaarantaa yleistä järjestystä? Onko asetuksen (EU) 2016/399 [– –] 6 artiklan 1 kohdan e alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle käytännölle, jonka mukaan ulkomaalaisen katsotaan jo pelkästään sen seikan perusteella, että on todettu, että hänen epäillään syyllistyneen rikokseen, voivan vaarantaa yleistä järjestystä?
Asia C-347/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Milano (Italia) on esittänyt 28.5.2018 – Asianajaja Alessandro Salvoni v. Anna Maria Fiermonte

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunale di Milano (Italia) on esittänyt 28.5.2018 – Asianajaja Alessandro Salvoni v. Anna Maria Fiermonte

(Asia C-347/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Milano

Pääasian asianosaiset

Hakija: Asianajaja Alessandro Salvoni

Vastapuoli: Anna Maria Fiermonte

Ennakkoratkaisukysymys

Onko asetuksen N:o 1215/2012 ( 1 ) 53 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että alkuperävaltion tuomioistuimilla, joilta on alun perin haettu asetuksen N:o 1215/2012 53 artiklassa säädettyä todistusta lopullisen ratkaisun osalta, olisi mahdollisuus käyttää viran puolesta toimivaltaansa selvittääkseen, onko asetuksen N:o 1215/2012 II luvun 4 jakson säännöksiä rikottu, jotta kuluttajalle voidaan ilmoittaa mahdollisesti todetusta rikkomisesta ja antaa hänelle mahdollisuus arvioida kaikista seikoista tietoisena mahdollisuutta vedota saman asetuksen 45 artiklassa säädettyyn oikeussuojakeinoon?

( 1 ) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1).
2)

Onko Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle sääntelylle, jonka mukaan ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun teon tekijä tuomitaan enintään viiden vuoden vapausrangaistukseen tai sakkoon, joka vastaa suuruudeltaan viidesosaa rikoksen kohteen arvosta, ja tämän lisäksi rikoksen kohde on aina tuomittava menetetyksi valtiolle ilman, että tältä osin on merkitystä ilmoittamatta jätetyn rahasumman alkuperällä?
4)

Siitä riippumatta, mikä direktiivi kattaa riidanalaisen in house -liiketoimen, pitäisikö julkisten hankintojen alan toimittajien yhdenvertaisuuden ja syrjintäkellon periaatteita sekä avoimuusperiaatetta (direktiivin 2004/18 2 artikla ja direktiivin 2014/24 18 artikla), kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää koskevaa yleistä kieltoa (SEUT 18 artikla), sijoittautumisvapautta (SEUT 49 artikla), palvelujen tarjoamisen vapautta (SEUT 56 artikla), mahdollisuutta antaa yrityksille yksinoikeuksia (SEUT 106 artikla) ja oikeuskäytäntöä (tuomiot Teckal, ANAV, Sea, Undis Servizi ja muut tuomiot) tulkita siten, että in house -–liiketoimi, jonka hankintaviranomainen ja kyseisestä hankintaviranomaisesta erillinen oikeudellinen yksikkö tekevät, on sellaisenaan laillinen, kun hankintaviranomainen käyttää tässä yksikössä samanlaista määräysvaltaa kuin omissa yksikköissään ja kun tämä yksikkö harjoittaa pääosaa toiminnastaan sen omistavan hankintaviranomaisen kanssa, sillä ei esimerkiksi loukata muiden taloudellisten toimijoiden oikeutta reiluun kilpailuun, ei syrjitä näitä muita toimijoita eikä määräysvallassa olevalle yksikölle, jonka kanssa in house -liiketoimi on tehty, anneta etuoikeuksia?
2)

Onko sellainen kansallinen oikeuskäytäntö, jossa tuomioistuinta, joka ottaa kantaa jo aiemmin määrätyn ”tutkintavankeudesta” muodostuvan pakkokeinon muuttamista koskevaan vaatimukseen, vaaditaan perustelemaan päätöksensä vertailematta toisiinsa syyllisyyden puolesta ja sitä vastaan puhuvaa näyttöä, vaikka rikoksesta epäillyn asianajaja on esittänyt tällaisia argumentteja, kun tämän rajoituksen ainoana perusteena on, että tuomioistuimen on säilytettävä puolueettomuutensa siltä varalta, että asia annetaan sille asiakysymyksen tutkimista varten, yhdenmukainen direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen, 10 artiklan, johdanto-osan 16 perustelukappaleen neljännen ja viidennen virkkeen, johdanto-osan 48 perustelukappaleen sekä [Euroopan unionin] perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa? Jos näin ei ole, onko sellainen kansallinen oikeuskäytäntö yhdenmukainen edellä mainittujen oikeussääntöjen kanssa, jonka mukaan tuomioistuimen on tutkittava näyttö yksityiskohtaisesti ja tarkasti sekä annettava selkeä vastaus rikoksesta epäiltyä edustavan asianajajan esittämiin argumentteihin, vaikka tällöin on vaarana, ettei sama tuomioistuin voisi käsitellä asiaa eikä antaa lopullista päätöstä syyllisyydestä, jos asia annetaan sille asiakysymyksen tutkimista varten, mikä tarkoittaisi, että jokin toinen tuomioistuin tutkii asiakysymyksen?
2)

Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi, minä ajankohtana tämän Turkin kansalaisen on täytettävä edellytys siitä, ettei hän ole unionin kansalainen, voidakseen saada oikeuksia päätöksen N:o 3/80 6 artiklan perusteella: jo vastaanottavasta jäsenvaltiosta poistumisen ajankohtana vai vasta siitä myöhemmästä ajankohdasta lähtien, jona maasta vietävä etuus tulee maksettavaksi ulkomailla?
Asia C-327/18: Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 18.5.2018 – Minister for Justice and Equality v. R O

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court (Irlanti) on esittänyt 18.5.2018 – Minister for Justice and Equality v. R O

(Asia C-327/18)

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court

Pääasian asianosaiset

Hakija: Minister for Justice and Equality

Vastapuoli: R O

Ennakkoratkaisukysymykset

Kun otetaan huomioon

a) Yhdistyneen kuningaskunnan SEU 50 artiklan nojalla antama ilmoitus

b) epävarmuus järjestelyistä, joita Euroopan unioni ja Yhdistynyt kuningaskunta ottavat käyttöön keskinäisten suhteidensa järjestämiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan eron jälkeen, ja

c) tästä seuraava epävarmuus siitä, missä määrin vastapuoli voisi käytännössä nauttia perussopimusten, perusoikeuskirjan tai asiaa koskevan lainsäädännön mukaisista oikeuksista, jos hänet luovutetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja hän on vankeudessa Yhdistyneen kuningaskunnan eron jälkeen,

1) onko luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion unionin oikeuden nojalla kieltäydyttävä luovuttamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan henkilöä, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys ja jonka luovuttamista muutoin edellytettäisiin kyseisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, i) kaikissa tapauksissa? ii) joissain tapauksissa kyseisen tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen? iii) ei lainkaan?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan sen ii kohdassa tarkoitetulla tavalla, mitä perusteita tai näkökohtia luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen on arvioitava sen määrittämiseksi, onko luovuttaminen kiellettyä?

3) Onko toisen kysymyksen yhteydessä luovutuspyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen lykättävä lopullisen ratkaisun tekemistä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta odottaakseen, että luovutuspyynnön esittäneen jäsenvaltion unionista eroamisen jälkeistä oikeudellista kehystä koskeva tilanne selkiintyy, i) kaikissa tapauksissa? ii) joissain tapauksissa kyseisen tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen? iii) ei lainkaan?
Asia C-175/18 P: Valitus, jonka PTC Therapeutics International Ltd on tehnyt 6.3.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-718/15, PTC Therapeutics International Ltd v. Euroopan lääkevirasto (EMA), 5.2.2018 antamasta tuomiosta

Valitus, jonka PTC Therapeutics International Ltd on tehnyt 6.3.2018 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-718/15, PTC Therapeutics International Ltd v. Euroopan lääkevirasto (EMA), 5.2.2018 antamasta tuomiosta

(Asia C-175/18 P)

Asianosaiset

Valittaja: PTC Therapeutics International Ltd (edustajat: G. Castle, solicitor, B. Kelly, solicitor, K. Ewert, Rechtsanwalt, M. Demetriou QC, C. Thomas, barrister)

Muu osapuoli/muut osapuolet: Euroopan lääkevirasto, European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope)

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— hyväksyy PTC:n valituksen ja kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion

— kumoaa eräiden tietojen ilmaisemisesta julkisuusasetuksen ( 1 ) nojalla tehdyn päätöksen, josta lääkevirasto ilmoitti PTC:lle 25.11.2015

— palauttaa päätöksen lääkeviraston uudelleen käsiteltäväksi luottamuksellisten tietojen poistamiseksi ja PTC:n kuulemiseksi

— velvoittaa lääkeviraston korvaamaan PTC:lle tästä asiasta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja muut kulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Tuomio on kumottava seuraavista syistä:

— unionin yleinen tuomioistuin ei ole katsonut, että oikeudenkäynnin kohteena olevia asiakirjoja suojataan yleisellä luottamuksellisuusolettamalla

— unionin yleinen tuomioistuin ei ole katsonut, että oikeudenkäynnin kohteena olevat asiakirjat ovat kokonaisuudessaan kaupallisesti luottamuksellista tietoa, jota suojataan julkisuusasetuksen 4 artiklan 2 kohdassa

— unionin yleinen tuomioistuin ei ole katsonut, että oikeudenkäynnin kohteena olevia asiakirjoja suojataan julkisuusasetuksen 4 artiklan 3 kohdassa

— lääkevirasto ei ole tehnyt intressivertailua oikeusjärjestyksen vaatimusten mukaisesti.

( 1 ) Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43)
2)

Jos unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen kieltävästi, ovatko arvonlisäverodirektiivin säännökset ja niihin liittyen puolustautumisoikeutta koskeva perusperiaate ja perusoikeuskirjan 47 artikla esteenä sellaiselle jäsenvaltion käytännölle, jolla sallitaan se, että ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun kaltaisessa menettelyssä on mahdollisuus menetellä siten, ettei oikeussuhteen toisella osapuolella (pääasiassa laskujen saaja) ole alun perin toimitetussa tarkastusmenettelyssä asianosaisasemaan perustuvia oikeuksia eikä se siis voi hakea muutosta kyseisessä menettelyssä, jossa tehdyt arvioinnit verohallinnon on otettava huomioon viran puolesta toisen osapuolen verovelvollisuuteen liittyvässä tarkastusmenettelyssä ja joita voidaan käyttää tätä vastaan, silloin, kun verohallinto ei anna toiselle osapuolelle mahdollisuutta tutustua oikeussuhteen yhden osapuolen (laskujen laatijan) luona tehtyyn tarkastukseen liittyvään merkitykselliseen asiakirja-aineistoon, erityisesti kyseisten arviointien perustana oleviin todisteisiin, pöytäkirjoihin ja hallinnollisiin päätöksiin, vaan antaa tämän tutustua vain osaan niistä antaen niistä kokoamallaan otteella toiselle osapuolelle pelkästään epäsuoria tietoja, jotka se on valinnut omien perusteidensa mukaan, eikä toisella verovelvollisella ole mahdollisuutta näitä tarkistaa?
1)

Tilanteessa, jossa yritys on sijoittautunut jäsenvaltioon A, jossa on sen kotipaikka, ja ryhtynyt kyseisen jäsenvaltion alueella mainostamaan ja tarjoamaan myytäväksi tavaroita internetsivustolla, joka on suunnattu elinkeinonharjoittajille ja kuluttajille jäsenvaltiossa B, ja käyttää tässä yhteydessä merkkiä, joka on sama kuin EU-tavaramerkki, i) onko EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin jäsenvaltiossa B toimivaltainen tutkimaan kanteen, jossa on kyse EU-tavaramerkin loukkauksesta siten, että tavaroita mainostetaan ja tarjotaan myytäväksi kyseisen jäsenvaltion alueella? ii) jos ei ole, mitkä muut perusteet tämän EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen on otettava huomioon ratkaistessaan, onko se toimivaltainen tutkimaan sellaisen kanteen? iii) mikäli kysymykseen ii annetussa vastauksessa edellytetään, että EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin selvittää, onko kyseinen yritys ryhtynyt aktiivisiin toimiin jäsenvaltiossa B, mitkä perusteet on otettava huomioon ratkaistaessa, onko yritys ryhtynyt tällaisiin toimiin?
1)

Onko direktiivin 2002/65/EY (1) 6 artiklan 2 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle tai käytännölle, jonka mukaan lainasopimusten etämyynnissä peruuttamisoikeutta ei ole suljettu pois, kun kumpikin osapuoli on jo täyttänyt sopimuksen kokonaisuudessaan kuluttajan nimenomaisesta pyynnöstä ennen kuin kuluttaja käyttää peruuttamisoikeuttaan?
—

Euroopan parlamentin pääsihteerin päätös, joka on tehty 23.6.2016 ja annettu tiedoksi 6.7.2016 ja joka koskee sitä, että ”40 320 euron määrä, joka on aiheettomasti suoritettu Dominique Bildelle, on perittävä takaisin”, ja jossa määrätään toimielimen toimivaltainen laskutusviranomainen ja kirjanpitäjä huolehtimaan kyseisen määrän takaisinperimisestä, on kumottava
2)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko sellainen kansallinen säännöstö, jonka perusteella arvonlisäverovelvollinen ei saa oikaista ilmoitetun veron määrää, jos velvollisuus veron maksamiseen on syntynyt sellaisen toiselle verovelvolliselle suoritetun verollisen liiketoimen yhteydessä, joka on laiminlyönyt maksut osittain tai kokonaan ja joka on sittemmin lakannut olemasta arvonlisäverovelvollinen, ristiriidassa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 90 artiklan periaatteiden kanssa?
1)

Onko Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemän määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen, joka on hyväksytty 28.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/70/EY, (1) 4 lauseketta tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle aluelainsäädännölle, jolla on nimenomaisesti suljettu pois mahdollisuus vahvistaa ja maksaa tietty palkan lisä sille Navarran julkishallinnon henkilöstöryhmälle, joka muodostuu sopimusperusteisista toimihenkilöistä – joiden sopimukset ovat määräaikaisia –, siitä syystä, että mainittu palkan lisä maksetaan ylennyksestä ja ammattiuralla työskentelystä vain ja ainoastaan virkamiehistä – joiden sopimukset ovat toistaiseksi voimassa olevia – muodostuvalle henkilöstöryhmälle?
1)

Onko sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) (jäljempänä asetus N:o 883/2004) täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 60 artiklan 1 kohdan toista virkettä tulkittava siten, että toissijaisesti toimivaltaisen jäsenvaltion (Itävalta) on maksettava vanhemmalle, jonka asuin- ja työskentelypaikka sijaitsee asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaan ensisijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa (Saksa), ensisijaisesti toimivaltaisen jäsenvaltion maksaman vanhempainrahan ja toisen jäsenvaltion maksaman ansiosidonnaisen kotihoidontuen välinen erotus perhe-etuutena, kun molemmat vanhemmat asuvat yhteisten lastensa kanssa ensisijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa ja kun vain toinen vanhemmista työskentelee rajatyöntekijänä toissijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 134/17

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Supreme Court of the United Kingdom (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 19.2.2018 – SM v. Entry Clearance Officer, UK Visa Section

(Asia C-129/18)

(2018/C 134/23)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Supreme Court of the United Kingdom

Pääasian asianosaiset

Valittaja: SM

Vastapuoli: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

Muut osapuolet: Coram Children’s Legal Centre (CCLC) ja Centre for Advice on Individual Rights in Europe (AIRE)

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko lapsi, jonka pysyvä laillinen huoltajuus on ns. kafala-järjestelyn tai hänen lähtömaansa lainsäädännössä säädetyn vastaavan järjestelyn mukaisesti määrätty unionin kansalaiselle tai kansalaisille, direktiivin 2004/38 (1) 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettu jälkeläinen suoraan etenevässä polvessa?

2) Voidaanko direktiivin muita säännöksiä, erityisesti 27 ja 35 artiklaa, tulkita niin, että tällaisten lasten maahanpääsy voidaan evätä, jos he ovat hyväksikäytön, kaltoinkohtelun tai lapsikaupan uhreja tai vaarassa joutua sellaisen kohteiksi?

3) Onko jäsenvaltiolla oikeus tutkia ennen sellaisen lapsen, joka ei ole ETA-kansalaisen biologinen jälkeläinen, tunnustamista 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetuksi jälkeläiseksi suoraan etenevässä polvessa, onko lapsen etu otettu riittävällä tavalla huomioon menettelyissä, joissa lapselle määrättiin holhooja tai huoltaja, joka on ETA-kansalainen?

(1) Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77).
1)

Tuleeko direktiivin (1) 13 artiklan 1 kohdan määräystä siitä, että perintäpyynnön nojalla perittäviä saatavia on pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa kohdeltava kuin ne olisivat vastaanottavan jäsenvaltion omia saatavia, tulkita siten, a) että pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on asianosaisena myös oikeudenkäynnissä, joka koskee perinnän tuloksena maksettujen määrien palauttamista takaisin konkurssipesän varallisuuteen vai b) että pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio toimii vain saatavan perijänä ulosotossa ja valvoo saatavan itse konkurssimenettelyssä, mutta konkurssiin luovutetun varallisuuden laajuutta koskevassa takaisinsaantiasiassa vastaajana on avunantoa pyytänyt jäsenvaltio?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: onko [asetuksen N:o 1013/2006 1 artiklan 3 kohdan d alakohtaa] tulkittava soveltamisen poissulkevana perusteena, jota sovelletaan siirtoihin, joista on annettu asetuksen (EY) N:o 1069/2009 – myös luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 142/2011 (3) kanssa – mukaisesti keräämistä, kuljetusta, tunnistamista ja jäljitettävyyttä koskevia säännöksiä?
1)

a) Onko liikkeenharjoittajaa, joka palauttaa kuluttajan palauttaman esineen tai valikoimassaan tarpeettomaksi tulleen esineen tavarantoimittajansa (maahantuoja, tukkukauppias, jakelija, valmistaja tai muu, jolta hän on esineen hankkinut) kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella tavarantoimittajalle, pidettävä puitedirektiivin (1) 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettuna haltijana, joka poistaa esineen käytöstä? b) Onko kysymykseen 1.1 annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, että kyse on esineestä, jossa on yksinkertaisesti korjattavissa oleva puute tai vika? c) Onko kysymykseen 1.1 annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, että kyse on esineestä, jossa olevan vian tai puutteen laajuuden tai vakavuuden vuoksi esine ei enää sovellu tai sitä ei voida käyttää alkuperäiseen tarkoitukseensa?
2)

Kun kyse on maantieteellisestä suojatusta alkuperänimityksestä (asetuksen N:o 510/2006 2 artiklan 1 kohdan a alakohta) ja samoista tuotteista tai vastaavista tuotteista, voidaanko suojattuun alkuperänimitykseen liittyvään alueeseen mielleyhtymän synnyttävien merkkien käyttöä pitää asetuksen N:o 510/2006 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna suojattuun alkuperänimitykseen luotuna mielleyhtymänä, jota ei voida hyväksyä siinäkään tapauksessa, että näitä merkkejä käyttää tuottaja, joka on sijoittautunut suojattuun alkuperänimitykseen liittyvälle alueelle mutta jonka tuotteet eivät kuulu tällaisen alkuperänimityksen piiriin, koska ne eivät täytä muita kuin maantieteelliseen alkuperään liittyviä eritelmässä asetettuja vaatimuksia?
1)

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 56 ja 63 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaisten kansainvälisiä piirteitä sisältävien lainasopimusten mitättömyydestä, jotka Kroatian tasavallassa on tehty luvattomien luotonantajien kanssa, annetun lain (Zakon o ništetnosti ugovora o kreditu s međunarodnim obilježjima sklopljenih u Republici Hrvatskoj s neovlaštenim vjerovnikom; Narodne novine nro 72/2017) ja erityisesti kyseisen lain 10 §:n kanssa, jossa säädetään sellaisten lainasopimusten ja niihin liittyvien oikeustoimien mitättömyydestä, jotka on tehty (kyseisen lain 1 §:ssä ja 2 §:n 1 momentissa tarkoitetun) velallisen ja (saman lain 2 §:n 2 momentissa tarkoitetun) luvattoman velkojan välillä tai jotka perustuvat tällaiseen sopimukseen, vaikka ne on tehty ennen kyseisen lain voimaantuloa, jolloin mitättömyyden katsotaan syntyneen sopimuksen tekohetkellä, mistä seuraa se, että kunkin sopimuspuolen on palautettava toiselle kaikki, mitä mitättömän sopimuksen perusteella on saatu, ja, milloin tämä on mahdotonta tai kyseisen toimenpiteen luonne estää palauttamisen, suoritettava vastaava rahamääräinen korvaus, joka perustuu tuomioistuimen antaman ratkaisun ajankohtana vallitsevaan hintatasoon?
2)

Missä määrin ensimmäiseen kysymykseen vastattaessa on merkitystä sillä, että jäsenvaltiossa, jossa kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on jätetty ensimmäisen kerran, on jo tehty päätös kyseisestä hakemuksesta tai ulkomaalainen on peruuttanut kyseisen hakemuksen ennenaikaisesti?