Komissiolla on asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla mahdollisuus määrätä yhteisvastuullisesti maksettava sakko eri oikeussubjekteille, jotka kuuluvat yhteen ja samaan yritykseen, joka on vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisesta. Tässä yhteydessä siihen, että komissio määrittää kyseisen sakon, – siltä osin kuin tämän määrittäminen perustuu yrityksen käsitteen, joka on unionin oikeuden käsite, soveltamiseen kyseessä olevassa tapauksessa – sovelletaan tiettyjä rajoituksia, jotka edellyttävät, että asianomaisen yrityksen, sellaisena kuin se muodostui sen ajanjakson aikana, jolloin kilpailusääntöjä rikottiin, omaispiirteet otetaan asianmukaisesti huomioon.

Kun komissio määrittää useiden yhteen ainoaan yritykseen kuuluvien useampien oikeussubjektien ulkoista yhteisvastuusuhdetta, sen on siis erityisesti noudatettava periaatetta, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset määrätään yksilökohtaisesti ja joka edellyttää, että määrättävän sakon suuruus määritetään asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti sen rikkomisen, johon asianomaisen yrityksen itsensä katsotaan syyllistyneen, vakavuuden ja sen keston perusteella.

Ne unionin kilpailuoikeuden säännöt, mukaan lukien säännöt, jotka koskevat komission toimivaltaa määrätä seuraamus, ja ne unionin oikeuden periaatteet, jotka koskevat yksilöllistä vastuuta rikkomisesta ja rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaista määräämistä ja joita on noudatettava kyseistä seuraamuksen määräämistä koskevaa toimivaltaa käytettäessä, koskevat kuitenkin ainoastaan yritystä sellaisenaan eivätkä siihen kuuluvia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä. Vaikka lisäksi asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että komissio voi määrätä yhteisvastuullisesti maksettavan sakon useille yhtiöille, jos ne kuuluvat samaan yritykseen, kyseisen säännöksen sanamuodon ja yhteisvastuuta koskevan järjestelmän tavoitteen perusteella ei voida katsoa, että kyseiseen seuraamuksen määräämistä koskevaan toimivaltaan kuuluisi ulkoisen yhteisvastuusuhteen määrittämisen lisäksi myös yhteisvastuullisten yhteisvelallisten osuuksien määrittäminen niiden sisäisessä suhteessa. Asetuksessa N:o 1/2003 ja unionin oikeudessa yleensäkään ei ole sääntöjä, joiden avulla voitaisiin määrittää yhteisvastuullisten yhteisvelallisten sisäisessä suhteessa se osuus sakosta, josta kunkin yhtiön on vastattava.

Silloin, kun yhteisvelallisten osuuksia sellaisesta sakosta, jonka ne on velvoitettu maksamaan yhteisvastuullisesti, ei ole vahvistettu sopimuksella, kansallisten tuomioistuimien on siis määritettävä kyseiset osuudet unionin oikeutta noudattaen soveltamalla oikeusriitaan sovellettavaa kansallista oikeutta.

Lisäksi on niin, että koska komissiolla asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla oleva toimivalta määrätä seuraamus ei sisällä toimivaltaa jakaa määrätty sakko yhteisvastuullisten yhteisvelallisten välillä niiden sisäisessä suhteessa sen jälkeen, kun sakko on kokonaisuudessaan maksettu ja komissio on siis saanut suorituksen, unionin yleisellä tuomioistuimella ei voi myöskään olla tällaista jakamistoimivaltaa sen täyden harkintavallan nojalla, joka sille on myönnetty kyseisen asetuksen 31 artiklassa mainitun sakon poistamiseksi tai sen määrän alentamiseksi tai korottamiseksi.

(ks. 51, 52, 56, 58, 61, 62 ja 74 kohta)