ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
108

Samalla tavoin on hylättävä kantajien väitteet, joissa katsotaan yhtäältä, että Århusin yleissopimuksen 4 artiklan 4 kappaleen mukaan kaupallisille eduille voitiin antaa etusija ainoastaan, jos ne olivat oikeutetun taloudellisen edun suojelemiseksi lailla suojattuja etuja, ja toisaalta, että tällaisten etujen ulottuvuus oli direktiivin 91/414 13 artiklan mukaisesti rajallinen (ks. 95 kohta edellä). On nimittäin todettava, että kantajat eivät tuo esille yhtään sellaista seikkaa, joka olisi omiaan osoittamaan, ettei kaupallisia etuja, joihin käsiteltävässä asiassa vedotaan, olisi suojattu lailla oikeutetun taloudellisen edun suojelemiseksi. Joka tapauksessa on komission tapaan todettava, että glyfosaatin sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I hakeneiden toimijoiden kaupallisia etuja ja erityisesti niiden teollis- ja tekijänoikeuksia suojataan unionin lainsäädännössä, eli direktiivin 91/414 14 artiklassa, joka on korvattu asetuksen N:o 1107/2009 63 artiklan 2 kohdalla 14.6.2011 lukien, kuten tämän saman asetuksen 84 artiklasta ilmenee. Direktiivin 91/414 13 artiklaan, joka on korvattu asetuksen N:o 1107/2009 59 artiklalla, liittyvästä argumentista on todettava komission tapaan, että tämä säännös koskee tehoainetta koskevia testejä ja tutkimuksia eikä käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisia asiakirjoja, jotka koskevat muun muassa tällaisen tehoaineen valmistusmenetelmää. Tällaiset tiedot kuuluvat nimittäin luottamuksellisen käsittelyn piiriin, josta on säädetty direktiivin 91/414 14 artiklassa, joka on korvattu asetuksen N:o 1107/2009 63 artiklan 2 kohdalla.
66

Tässä yhteydessä on aluksi muistutettava, että kuulluksi tulemisen oikeus, joka on olennainen osa puolustautumisoikeuksia, on Euroopan unionin yleinen oikeusperiaate, jota on noudatettava kaikissa sellaisissa – myös luonteeltaan hallinnollisissa – menettelyissä, etenkin jos niissä voidaan määrätä seuraamuksia, erityisesti sakkoja, ja että tämä periaate merkitsee muun muassa sitä, että asianomaisella yrityksellä on hallinnollisen menettelyn kuluessa ollut mahdollisuus tehdä hyödyllisellä tavalla tunnetuksi näkökantansa (ks. vastaavasti tuomio 13.2.1979, Hoffmann-La Roche v. komissio, 85/76, Kok., EU:C:1979:36, 9 kohta; tuomio 7.6.1983, Musique Diffusion française ym. v. komissio, 100/80–103/80, EU:C:1983:158 ja tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 64–66 kohta).
329

Kun kyse on väitteestä, jonka mukaan oikeusasiamies on jättänyt toteamatta parlamentin hallinnossa ilmenneen hallinnollisen epäkohdan, joka johtui siitä, että parlamentti ei kyennyt esittämään jäljennöstä soveltuvien hakijoiden luetteloon, johon kantajan nimi oli merkitty, liittyneistä muistioista, joissa vertaillaan hakijoiden pätevyyttä ja soveltuvuutta, on todettava kyseen olevan uudesta väitteestä, joka ei merkitse aiemmin esitetyn väitteen laajentamista tai joka perustuu uuteen tosiseikkaan. Tämä väite on siten jätettävä tutkimatta. Siltä osin kun kantajan väitteellä on ymmärrettävä tarkoitettavan sitä, että muistioiden, joissa vertaillaan hakijoiden pätevyyttä ja soveltuvuutta, olemassaolo on jätetty tarkastamatta, on syytä viitata edellä 97 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin sisältyvään arvioon.
110

On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan harkintavallan väärinkäytön käsite viittaa siihen, että hallintoviranomainen on käyttänyt toimivaltaansa saavuttaakseen muun päämäärän kuin sen, jota varten sille on tämä toimivalta annettu. Päätöstä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin ainoastaan, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että se on tehty tällaisten päämäärien saavuttamiseksi (tuomio 13.11.1990, Fédesa ym., C-331/88, Kok., EU:C:1990:391, 24 kohta ja tuomio 10.5.2005, Italia v. komissio, C-400/99, Kok., EU:C:2005:275, 38 kohta). Jos päämääriä on useita, päätöstä ei kuitenkaan rasita harkintavallan väärinkäyttö, vaikka pätevien päämäärien lisäksi esitetään päämäärä, joka ei ole perusteltu, jos päätöksessä ei unohdeta olennaista päämäärää (tuomio 21.12.1954, Italia v. korkea viranomainen, 2/54, Kok., EU:C:1954:8, s. 73, 103; tuomio 21.9.2005, EDP v. komissio, T‑87/05, Kok., EU:T:2005:333, 87 kohta ja edellä 20 kohdassa mainittu tuomio Evropaïki Dynamiki v. komissio, EU:T:2011:731, 109 kohta).
133

Tästä on muistutettava, että edellä mainitussa asiassa Adriatica di Navigazione vastaan komissio annetun tuomion 30 kohdassa tosin todettiin, että komission merkityksellisten markkinoiden määritelmää vastaan esitetyt väitteet voivat koskea muita SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamiselle ominaisia seikkoja kuin kilpailun rajoittamista sisämarkkinoilla ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan vaikuttamista, kuten kysymyksessä olevan kartellin laajuutta, sitä, oliko se yhtenä kokonaisuutena pidettävä tai kokonaisvaltainen, sekä kunkin yrityksen osallisuuden laajuutta. Kyseisessä asiassa annetun tuomion 31 ja 32 kohdassa lisäksi korostetaan, että komission päätöksellä, jossa todetaan osallistuminen kartelliin, voi olla merkittäviä seurauksia yritysten, joille päätös on osoitettu, ja kolmansien välisiin suhteisiin. On myös toivottavaa, että kun komissio tekee päätöksen, jossa todetaan jonkin yrityksen osallistuminen monitahoiseen, kollektiiviseen ja jatkuvaan rikkomiseen, sen lisäksi, että se tutkii, onko SEUT 101 artiklan 1 kohdan erityisiä soveltamisedellytyksiä noudatettu, se ottaa huomioon sen, että kun tällaisen päätöksen seurauksena on kunkin yrityksen, jolle päätös on osoitettu, yrityskohtainen vastuu, vastuu koskee vain toteen näytettyä osallistumista kollektiivisiin menettelyihin, joista on määrätty seuraamus ja jotka on määritelty oikein.
61

Tässä asiayhteydessä on muistutettava, että riidanalaisen asetuksen johdanto-osan perustelukappaleet koskevat ainoastaan kadmiumin käytön kieltoa kaikissa PVC:stä valmistetuissa esineissä (riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 9–12 perustelukappale) eikä niissä viitata muihin muovimateriaaleihin ja että asetuksen N:o 1907/2006 liitteessä XVII olevan kohdan 23 4 kohdan, sellaisena kuin se on muutettuna riidanalaisella asetuksella, mukaan PVC on ainoa muovimateriaali, jota koskevilta osin on säädetty erityisestä kyseisiin rajoituksiin sovellettavasta poikkeuksesta, joka koskee PVC-jätteestä tuotettuja seoksia, joihin viitataan nimityksellä ”kierrätetty PVC”. Lisäksi on todettava, että asetuksen N:o 1907/2006 liitteen XVII muutosluonnokseen, jonka komissio esitti asetusten N:o 1907/2006 ja N:o 1272/2008 nojalla toimivaltaisille viranomaisille näiden riidanalaisen asetuksen laatimisvaiheessa 15.–17.6.2010 pitämässä kokouksessa, sisältyi ehdotus, jonka otsikkona oli ”Kielto käyttää kadmiumia kaikissa muovimateriaaleissa, jotka sisältävät PVC:tä” ja että tämä ehdotus voitaisiin ymmärtää siten, ettei se koske ”kaikkia muovimateriaaleja, mukaan lukien PVC”. Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että tutkimuksesta, jonka otsikko on ”PVC:n käyttäytyminen kaatopaikoilla”, ei ilmene, että komissio olisi tutkinut myös sitä, poikkeaako muiden muovimateriaalien käyttäytyminen PVC:n käyttäytymisestä kadmiumpigmenttejä koskevilta osin, eikä sitä, missä määrin kaikki muut muovimateriaalit, joita rajoitukset koskevat, ovat tältä osin verrattavissa PVC:hen.
34

Tässä yhteydessä on yhtäältä korostettava roolia, joka yhteistyövirastolla uutena toimijana menettelyssä, jota kansallisten viranomaisten on noudatettava, vastaisuudessa on. Jos kansalliset viranomaiset pysyvät erimielisinä vapautuksen myöntämisen tarkoituksenmukaisuudesta tai kriteereistä, jotka koskevat äskettäin luodun uuden kapasiteetin hallintaa, yksi ainoa päätös, joka yhteistyöviraston on tehtävä kolmannen kaasudirektiivin sääntöjen mukaan, voi poiketa huomattavasti yksittäispäätöksistä, jotka asianomaiset kansalliset viranomaiset olisivat tehneet toisen kaasudirektiivin sääntöjen mukaan. On lisäksi korostettava sitä merkittävää roolia, joka yhteistyövirastolla on koska se antaa neuvoja kyseisille kansallisille viranomaisille. Vaikka käsiteltävä tapaus ei koske usean jäsenvaltion alueella sijaitsevaa infrastruktuuria, tämä käsiteltävälle asialle ominainen seikka ei voi vaikuttaa menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen erottamattoman luonteen tutkimiseen, joka on yksittäistapauksesta riippumaton.
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 9.3.2012 – EyeSense vastaan SMHV – Osypka Medical (ISENSE)

(asia T-207/11)

Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sanamerkin ISENSE rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi kansallinen sanamerkki EyeSense – Suhteellinen hylkäysperuste – Sekaannusvaara – Merkkien samankaltaisuus – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen–Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 17, 18 ja 42–47 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n neljännen valituslautakunnan 4.2.2011 tekemästä päätöksestä (asia R 1098/2010‑4), joka koskee EyeSense AG:n ja Osypka Medical GmbH:n välistä väitemenettelyä

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.
6.

Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perustelut — Perusteluvelvollisuus — Ulottuvuus — Kilpailusääntöjen soveltamisesta tehty päätös — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään sakko — Päätöksen sisäiset ristiriitaisuudet — Seuraukset — Kumoaminen — Edellytykset — Sen yrityksen puolustautumisoikeuksien loukkaaminen, jolle seuraamukset on määrätty — Unionin tuomioistuinten on mahdotonta harjoittaa valvontaa (SEUT 101 artiklan 1 kohta ja SEUT 296 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; yhteisön ja Sveitsin lentoliikenteestä tehdyn sopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla) (ks. 59, 75–77, 83 ja 84 kohta)
3.

Maatalous — Yhteinen maatalouspolitiikka — Rahoittaminen EMOTR:sta, maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta — Tukien ja palkkioiden myöntäminen — Jäsenvaltioiden velvollisuus ottaa käyttöön tehokas hallinnollisten tarkastusten ja paikalla tehtävien tarkastusten järjestelmä — Epäluotettavat tarkastukset — Kieltäytyminen ottamasta rahaston vastattavaksi menoja — Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen — Tarkastusten käyttöönoton laiminlyönnin perustelemista valtion sisäisillä seikoilla ei voida hyväksyä (Neuvoston asetuksen N:o 1782/2003 20 artikla; komission asetuksen N:o 796/2004 6 artiklan 2 kohta, 24 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 27 artikla) (ks. 43–48, 53, 55, 56, 77 ja 82 kohta)
1)

Valko-Venäjään kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/639/YUTP muuttamisesta 20.6.2011 annettu neuvoston päätös 2011/357/YUTP, presidentti Lukašenkaan ja tiettyihin Valko-Venäjän virkamiehiin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 765/2006 muuttamisesta 20.6.2011 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 588/2011, Valko-Venäjään kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/639/YUTP muuttamisesta 10.10.2011 annettu neuvoston päätös 2011/666/YUTP, Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 765/2006 8 a artiklan 1 kohdan täytäntöönpanosta 10.10.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1000/2011, Valko-Venäjään kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä 15.10.2012 annetun neuvoston päätöksen 2012/642/YUTP ja Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 765/2006 8 a artiklan 1 kohdan täytäntöönpanosta 6.11.2012 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1017/2012 kumotaan siltä osin kuin ne koskevat Vladimir Peftieviä.
Euroopan keskuspankin julkistama Eurosystem-valvontajärjestelmä, jossa määrätään eurojärjestelmään kuulumattomiin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin keskusvastapuoliin sovellettavasta sijaintipolitiikasta, on toimi, josta voidaan nostaa kumoamiskanne SEUT 263 artiklan perusteella.

Sen arvioimiseksi, voidaanko toimella tuottaa oikeusvaikutuksia ja voiko se siksi olla SEUT 263 artiklassa tarkoitetun kumoamiskanteen kohteena, on tutkittava toimen sanamuotoa ja asiayhteyttä, johon se kuuluu, sen sisältöä sekä sen laatijan tarkoitusta. Ensinnäkin on korostettava riidanalaisen toimen sanamuodosta ja asiayhteydestä, että niiden tutkimisella voidaan arvioida toimesta niille, joita se koskee, perustellusti muodostuvaa vaikutelmaa. Tässä yhteydessä on todettava, että valvontajärjestelmän katkelmassa, joka koskee arvopaperiliiketoimien selvittämisessä käytettävien keskusvastapuolen sijaintia ja joka on julkaistu Euroopan keskuspankin muodostaman sisäpiirin ulkopuolella, käytetään luonteeltaan velvoittavaa muotoilua ja se on erityisen täsmällinen, millä edesautetaan sen soveltamista. On myös mainittava, että jos euroalueen jäsenvaltioiden sääntelyviranomaiset katsoisivat, että niiden on valvottava valvontajärjestelmässä vahvistetun sijaintivaatimuksen noudattamista, sellaiselta keskusvastapuolelta, joka ei täytä valvontajärjestelmässä asetettuja vaatimuksia, voitaisiin viedä mahdollisuus yhteistyöhön muiden arvopaperikauppojen käsittelyketjun toimijoiden kanssa.

Toiseksi on todettava valvontajärjestelmän sisällön arvioinnista, että sellaisten keskusvastapuolten, joiden toiminta ylittää siinä mainitut kynnykset, sijaintia euroalueella koskeva vaatimus vastaa uuden säännön sisällyttämistä oikeusjärjestykseen, sillä tällainen vaatimus ei esiinny missään aikaisemmassa oikeusnormissa. Kolmanneksi on mainittava Euroopan keskuspankin tarkoituksesta silloin, kun se laati valvontajärjestelmän, että valvontajärjestelmällä pyritään edellyttämään, että keskusvastapuolet, joiden toiminta ylittää siinä vahvistetut kynnykset, noudattavat sijaintivaatimusta, ja sitä on pidettävä EKP:n lopullisena kantana, koska valvontajärjestelmän tekstistä ei ole löydettävissä toisensuuntaisia viitteitä.

(ks. 31, 32, 34, 37, 39, 45, 48, 50, 51, 53 ja 54 kohta)
SEUT 107 artiklan 1 kohdan mukaan tässä yhteydessä on ratkaistava, onko tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä jokin kansallinen toimenpide omiaan suosimaan jotakin yritystä tai tuotannonalaa verrattuna muihin, jotka ovat kyseisellä järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta siihen rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa. Silloin kun kyseessä oleva toimenpide – vaikka sitä pidettäisiinkin poikkeuksena yleisestä tai normaalista verojärjestelmästä – on mahdollisesti kaikkien yritysten saatavilla, sellaisten yritysten, jotka voivat hyötyä toimenpiteestä, oikeudellista ja tosiasiallista tilannetta ei voida kuitenkaan rinnastaa yleisellä tai normaalilla järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta niiden yritysten, jotka eivät voi hyötyä kyseisestä toimenpiteestä, oikeudelliseen ja tosiasialliseen tilanteeseen. Tästä seuraa, ettei mainitun toimenpiteen valikoivuus voi tällaisessa tilanteessa perustua pelkkään toteamukseen siitä, että yleiseen tai normaaliin verojärjestelmään on tehty poikkeus.

Sen perusteella, että verotuksellinen toimenpide on valikoiva, koska se hyödyttää ainoastaan tiettyjä yritysryhmiä, jotka tekevät tietynlaisia investointeja ulkomaille, ei voida todeta kyseisen toimenpiteen valikoivuutta. EY 87 artiklan 1 kohdassa tehdään nimittäin ero valtioiden toimenpiteiden välille niiden vaikutusten perusteella. Sitä, onko kyseistä toimenpidettä pidettävä valtiontukena muun muassa siitä syystä, että se on valikoiva, on siten arvioitava juuri toimenpiteen vaikutusten perusteella. Tässä yhteydessä verotuksellisen toimenpiteen toteaminen valikoivaksi sen vaikutuksia tutkimatta saattaisi johtaa siihen, että kaikkien niiden verotuksellisten toimenpiteiden todetaan olevan valikoivia, joista saatavalle edulle on asetettu tiettyjä edellytyksiä, vaikka edunsaajina olevilla yrityksillä ei olisi mitään yhteistä ominaispiirrettä, jonka perusteella ne voidaan erottaa muista yrityksistä, sen seikan lisäksi, että ne voisivat täyttää toimenpiteen myöntämisen edellytykset.

(ks. 67–69 ja 72 kohta)
8.

Euroopan unionin julkiset hankinnat — Tarjouspyyntömenettely — Velvollisuus ilmoittaa tarjoajille, joiden tarjoukset on hylätty, valittua tarjousta koskevia seikkoja — Tämän velvollisuuden täyttämisen edellytyksenä ei ole, että hankintaviranomainen suorittaa arvioinnin tarjousten vertailuanalyysin perusteella (Neuvoston asetuksen N:o 1605/2002 100 artiklan 2 kohta; komission asetuksen N:o 2342/2002 149 artiklan 3 kohta) (ks. 156 kohta)
Asia T‑524/11

Volvo Trademark Holding AB

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto

(tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin LOVOL rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisemmat yhteisön tavaramerkeiksi rekisteröidyt sana- ja kuviomerkit sekä aikaisemmat kansalliset kuviomerkit VOLVO — Suhteellinen hylkäysperuste — Aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettu hyväksikäyttö — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 12.11.2014

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on laajalti tunnettu – Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin suojan ulottaminen sellaisiin tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia – Edellytykset (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta)

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on laajalti tunnettu – Aikaisemman laajalti tunnetun tavaramerkin suojan ulottaminen sellaisiin tavaroihin tai palveluihin, jotka eivät ole samankaltaisia – Kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 5 kohta)
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Sekaannusvaaran arvioiminen — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 32, 100 ja 101 kohta)
Asia T‑372/11

Basic AG Lebensmittelhandel

vastaan

sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

”Yhteisön tavaramerkki — Väitemenettely — Hakemus kuviomerkin basic rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi — Aikaisempi yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki BASIC — Suhteellinen hylkäysperuste — Palvelujen samankaltaisuus — Sekaannusvaara — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 26.6.2014

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Sekaannusvaaran arviointi – Kohdeyleisön määrittäminen – Yleisön tarkkaavaisuuden taso (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Kuviomerkit basic ja BASIC (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus – Tavaroiden tai palvelujen täydentävyys (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Yhteisön tavaramerkki – Viraston päätökset – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – Hyvän hallinnon periaate – Viraston aikaisempi ratkaisukäytäntö – Laillisuusperiaate – Velvollisuus tutkia jokainen yksittäistapaus tiukasti ja kattavasti
1.

Yhteisön tavaramerkki — Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen — Suhteelliset hylkäysperusteet — Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten — Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä — Arviointiperusteet (Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta) (ks. 19 ja 39 kohta)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 27.6.2013 – Beifa Group vastaan SMHV – Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Kirjoitusvälineet)

(asia T-608/11)

”Yhteisömalli — Mitättömyysmenettely — Rekisteröity yhteisömalli, joka esittää kirjoitusvälinettä — Aikaisemmat kansalliset kuviomerkit ja kolmiulotteiset tavaramerkit — Mitättömyysperuste — Sellaisen aikaisemman merkin, jonka haltijalla on oikeus kieltää sen käyttö, käyttö yhteisömallissa — Asetuksen (EY) N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan e alakohta — Päätös, joka on tehty unionin yleisen tuomioistuimen kumottua aikaisemman päätöksen”

1. Kumoamiskanne — Kumoamistuomio — Vaikutukset — Täytäntöönpanotoimien toteuttamista koskevan velvollisuuden laajuus — Sekä tuomion perustelujen että tuomiolauselman huomioon ottaminen (SEUT 266 artikla) (ks. 33 kohta)

2. Yhteisömallit — Muutoksenhakumenettely — Valitus sisämarkkinoiden harmonisointiviraston yksikön päätöksestä — Valituslautakunnan suorittaman tutkinnan ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohta ja 60 artiklan 1 kohta) (ks. 37 ja 56 kohta)

3. Yhteisömallit — Menettelysäännökset — Viraston päätökset — Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen — Periaatteen soveltamisala (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 62 artikla) (ks. 42 ja 51 kohta)

4. Yhteisömallit — Muutoksenhakumenettely — Valitus sisämarkkinoiden harmonisointiviraston yksikön päätöksestä — Valituslautakunnan suorittaman tutkinnan ulottuvuus (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 63 artikla) (ks. 46 kohta)

5. Yhteisömallit — Mitättömyysperusteet — Erottavan merkin käyttäminen myöhemmässä mallissa — Todisteet erottavan merkin käyttämisestä — Yhteisömallia hakeneen nimenomaisesti ja ajoissa esittämän vaatimuksen vaikutus — Vaatimuksen esittäminen ensimmäisen kerran valituslautakunnassa ei ole mahdollista (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 25 artiklan 1 kohdan e alakohta) (ks. 58, 59, 89 ja 90 kohta)

6. Yhteisömallit — Menettelysäännökset — Päätösten perustelut (Neuvoston asetuksen N:o 6/2002 62 artikla) (ks. 67 ja 68 kohta)

7. Kumoamiskanne — Kanneperusteet — Tehoton valitusperuste — Käsite (ks. 106 kohta)

Aihe

Kanne SMHV:n kolmannen valituslautakunnan 9.8.2011 tekemästä päätöksestä (asia R 1838/2010-3), joka liittyy Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG:n ja Ningbo Beifa Group Co., Ltd:n väliseen mitättömyysmenettelyyn

Ratkaisu

1) Kanne hylätään.