ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 121/41

Kanne 17.2.2017 – ClientEarth v. komissio

(Asia T-108/17)

(2017/C 121/61)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: ClientEarth (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) (edustaja: barrister A. Jones)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— ottamaan kanteen tutkittavaksi ja toteamaan sen perustelluksi

— kumoamaan Euroopan komission 7.12.2016 tekemän päätöksen (jäljempänä riidanalainen päätös), jolla se kieltäytyi tarkastelemasta uudelleen päätöstään C(2016) 3549 (jäljempänä lupapäätös), jolla se antoi yhtiöille VinyLoop Ferrara SpA, Stena Recycling AB ja Plastic Planet srl luvan käyttää bis(2-ethylhexyl) phthalate -nimellä tunnettua kemikaalia asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (1) nojalla

— kumoamaan lupapäätöksen

— velvoittamaan komission korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut sekä

— määräämään muista aiheellisiksi katsomistaan toimenpiteistä.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen.

1) Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös sisältää ilmeisiä oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, jotka koskevat sitä, että yhtiöiden VinyLoop, Stena ja Plastic Planet tekemän lupahakemuksen katsottiin olevan asetuksen (EY) N:o 1907/2006 62 artiklan ja 60 artiklan 7 kohdan mukainen.

2) Toisen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös sisältää ilmeisiä oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 1907/2006 60 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua sosio-ekonomista arviointia.

3) Kolmannen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös sisältää ilmeisiä oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 1907/2006 60 artiklan 4 ja 5 kohdissa tarkoitettua vaihtoehtojen kartoittamista.

4) Neljännen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös sisältää ilmeisen oikeudellisen virheen ja arviointivirheen, joka koskee ennalta varautumisen periaatteen soveltamista asetuksessa (EY) N:o 1907/2006 tarkoitetun lupamenettelyn yhteydessä.

(1) Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1907/2006 (EUVL 2006, L 396, s. 1).
—

Asetuksen N:o 207/2009 64, 75 ja 76 artiklaa, luettuna yhdessä sen 8 artiklan 1 kohdan b kohdan ja yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun asetuksen N:o 2868/95 50 ja 52 artiklan säännösten kanssa, sekä unionin tuomioistuimen kaikkia edellä olevia koskevaa oikeuskäytäntöä on rikottu.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisia toimia rasittavat oikeudelliset virheet, asiavirheet ja harkintavallan väärinkäyttö. Kanneperusteessa on kuusi osaa. — Ensimmäinen osa, joka koskee luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden loukkaamista. — Toinen osa, joka koskee riidanalaisten toimien tueksi esitettyjen tosiseikkojen paikkansapitämättömyyttä. — Kolmas osa, jonka mukaan riidanalaisia toimia toteutettaessa on syyllistytty harkintavallan väärinkäyttöön. — Neljäs osa, jonka mukaan riidanalaisia toimia toteutettaessa on kierretty menettelysäännöksiä. — Viides osa, jonka mukaan riidanalaiset toimet ovat syrjiviä ja niitä rasittaa fumus persecutionis. — Kuudes osa, jonka mukaan OLAF ei ole riippumaton elin.
3.

Vaikka oletettaisiin, että Euroopan parlamentilla on harkintavaltaa käsiteltävässä asiassa, se on ylittänyt harkintavaltansa ilman perusteita. Tältä osin on täsmennettävä, että kyseessä olevissa säännöissä tehdään ero sellaisen tilanteen, jossa vammaisuus on todettu kansallisen viranomaisen todistuksessa, kuten käsiteltävässä asiassa, jossa sen on vahvistanut Euroopan parlamentin lääkäri, ja sellaisen erilaisen tilanteen välillä, jossa vammaisuus on todettu harjoittelijaa hoitavan lääkärin lausunnossa. Ainoastaan tässä jälkimmäisessä tilanteessa Euroopan parlamentin lääkäri toteaa vammaisuuden asteen.
—

kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin tai muuttaa sitä siltä osin kuin siinä on hylätty kantajan valitus ja todettu kantajan tavaramerkki menetetyksi luokkien 7, 11 ja 20 osalta, osittain luokkien 21 ja 25 osalta, luokan 28 osalta, osittain luokan 30 osalta sekä luokkien 34 ja 38 osalta ja siltä osin kuin siinä on pysytetty mitättömyysosaston kyseisiltä osin 17.11.2015 tekemä päätös (kantaja ei kuitenkaan riitauta sitä osaa riidanalaisesta päätöksestä, jossa kantajan valitus on hyväksytty)
3.

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan komissio sovelsi virheellisesti asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä ja toista alakohtaa, koska se katsoi, että oikeus saada tutustua kyseisiin asiakirjoihin vahingoittaisi vakavasti päätöksentekomenettelyä, ja/tai koska se ei katsonut, että ylivoimainen yleinen etu on olemassa erityisesti siksi, että kyseessä oleva päätöksentekomenettely on saatettu päätökseen.
1)

Ensimmäisessä kanneperusteessa vedotaan siihen, että komissio on rikkonut asetuksen 2015/1589 (2) 1 artiklan d alakohtaa, koska se on katsonut virheellisesti ylisuurten voittojen verovapautta koskevan ratkaisun ohjelmaksi ja että se on tehnyt siihen liittyen erilaisia oikeudellisia seikkoja, tosiseikkoja ja arviointia koskevia ilmeisiä virheitä ja perustellut sen riittämättömästi
1)

Ensimmäinen kanneperuste: Kantajat ovat yksityisoikeudellisilla sopimuksilla palkanneet itsenäisiä ammatinharjoittajia, joilla on Puolaan rekisteröidyt yritykset ja jotka suorittivat kantajille palvelujaan. Suoritettuaan sovitut palvelut kyseiset ammatinharjoittajat palasivat Puolaan, joka on heidän sosiaaliturvaoikeudellinen kotipaikkansa. Tämän jälkeen Ruotsin Skatteverket (veroviranomainen) velvoitti tekemänsä verotarkastuksen perusteella kantajat maksamaan Ruotsin työnantajamaksut puolalaisten itsenäisten ammatinharjoittajien osalta ja määräsivät kantajat maksamaan seuraamusmaksuja. Tämä on ristiriidassa neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 – joka sittemmin on korvattu neuvoston asetuksella (ETY) N:o 987/2009 – kanssa.
—

toteamaan, että yhtäältä ohjeet, jotka Euroopan komission puheenjohtaja on toimittanut sähköisesti 28.6.2016 päivätyllä kirjeellä Euroopan komission kollegion jäsenille ja jotka on mainittu puheenjohtaja Junckerin Euroopan parlamentin 28.6.2016 pidetyssä täysistunnossa pitämässä puheessa (SPEECH/16/2356), ja joissa kielletään komissiota neuvottelemasta virallisesti tai epävirallisesti Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa ennen kuin tämä on antanut SEU 50 artiklaan perustuvan ilmoituksen aikomuksestaan erota Euroopan unionista, ja toisaalta Euroopan komission puheenjohtajan lausunto, jonka mukaan hän oli antanut edellä mainitut ohjeet Euroopan komission kollegion jäsenille ”puheenjohtajan määräyksellä”, kuten hän nimenomaisesti totesi kyseisessä puheessaan Euroopan parlamentin 28.6.2016 pidetyssä täysistunnossa ja sellaisena kuin lausunto käy ilmi tämän puheen (SPEECH/16/2353) englanninkielisestä ja ranskankielisestä lehdistötiedotteesta, ovat SEUT 264 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla mitättömiä
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 2 kohtaa on rikottu.
—

ja tämän johdosta kumoaa ja /tai jättää soveltamatta 8.1.2014 tehtyä valituslautakunnan päätöstä ja kun asia on mahdollisesti palautettu virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi niiden kriteereiden tultua vahvistetuksi, joita sen on noudatettava uutta päätöstä tehdessään, valittaja vaatii, että Euroopan investointipankin häneen kohdistama kiusaaminen on tunnustettava ja Euroopan investointipankki velvoitettava korvaamaan hänelle aiheutuneet vahingot sellaisina kuin ne on muotoiltu kanteessa, jolla asia pantiin vireille, tai toissijaisesti että asia siirretään virkamiestuomioistuimen jonkin toisen jaoston käsiteltäväksi, jotta se ratkaisisi kumotut kohdat eri kokoonpanossa uudelleen hyväksyttyään ensin lääkärin lausunnon hankkimista koskevan vaatimuksen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 419/47

Kanne 28.6.2016 – Acquafarm v. komissio

(Asia T-458/16)

(2016/C 419/63)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Asianosaiset

Kantaja: Acquafarm, SL (Huelva, Espanja) (edustaja: asianajaja A Pérez Moreno)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta myöntämään sille korvausta vahingoista, joita on aiheutunut Gibraleónissa (Huelva) sijaitsevan vesiviljelylaitoksen hallinnon puutteellisesta koordinoinnista, joka on vakavasti loukannut kyseisessä laitoksessa syntynyttä perusteltua luottamusta, koska samalla kun on myönnetty tukea vesiviljelyhankkeen toteuttamiseksi, Euroopan unioni on samanaikaisesti tehnyt sen toteuttamisen mahdottomaksi kieltämällä sellaisen lajin viennin, jota kyseisessä laitoksessa on tarkoitus viljellä.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja tässä asiassa on yritys, joka on erikoistunut vesiviljelyyn liittyvään tutkimus- ja innovaatiotyöhön ja teolliseen kehittämiseen ja joka on perustettu vuonna 2004 sellaisen vesiviljelyallashankkeen toteuttamiseksi, joka liittyy Cherax quadricarinatus -lajin äyriäisten (australaasialainen sisävesien rapulaji) kasvattamiseen ja kaupan pitämiseen. Kyseiselle hankkeelle on myönnetty tukea Euroopan unionilta Euroopan kalatalousrahastosta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1198/2006 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 26.3.2007 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1198/2006 (EUVL 2007, L 120, s. 1) mukaisesti.

Kantaja vetoaa kanteensa tueksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 340 artiklaan, ja se viittaa myös hallintovastuusta koskevaan Espanjan oikeuteen, eli perustuslain 106 §:ään ja hallintoa koskevasta yleisestä oikeusjärjestelmästä ja hallintolainkäyttömenettelystä 26.11.1992 annetun lain nro 30/92 (Ley 30/92, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común) 139 §:ään ja sitä seuraaviin pykäliin.

Kantaja on tältä osin täsmentänyt seuraavaa:

— Saadut tuet on osoitettu vesiviljelyyn liittyviin rakennustöihin, eikä tältä osin ole missään vaiheessa ilmennyt esteitä kyseisillä tuilla tuetun hankkeen toteuttamiselle tai tehdyille investoinneille.

— Kun hanke oli lähestulkoon saatettu päätökseen, yritys sai Australiasta tiedon, ettei mainittua lajia ole neuvoston direktiivin 2006/88/EY täytäntöönpanosta vesiviljelyeläinten ja niistä saatavien tuotteiden markkinoille saattamista ja yhteisöön tuontia koskevien edellytysten ja todistusvaatimusten osalta ja tartunnanlevittäjälajien luettelon vahvistamiseksi 12.12.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1251/2008 (EUVL 2008, L 133, s. 41) mukaan mahdollista tuoda Euroopan unioniin.
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 2 kohdan kanssa, on rikottu.
1)

Kantaja väittää, että komission määräämä kiinteä oikaisu rikkoo yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (EUVL 2005, L 209, s. 1) 31 artiklaa sekä edellytyksistä, jotka on täytettävä 25 prosentin tai 10 prosentin oikaisun määräämiseksi, annettuja vuoden 1997 suuntaviivoja (asiakirja nro VI/5330/97). Tämä rikkominen tarkoittaa komission harkintavallan ylittämistä ja loukkaa suhteellisuusperiaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta. — Ensimmäiseksi Espanjan viranomaiset katsovat, että erilaiset kiinteät oikaisut rikkovat asetuksen N:o 1290/2005 31 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä vuoden 1997 suuntaviivojen ja suhteellisuusperiaatteen kanssa, koska komissiolla ei ole vakavasti otettavia ja järkeviä aihetodisteita sellaisen päätelmän tekemiseksi, että metsitetyn laidunmaan osalta on määrättävä 25 prosentin rahoitusoikaisu vuosilta 2009–2013, poikkeuksena vuoden 2009 osalta metsitetty laidunmaa viidessä autonomisessa kunnassa, joita pitäisi koskea yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen täydentävien ehtojen, tuen mukauttamisen ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 796/2004 (EUVL 2004, L 141, s. 18) 73 a artiklan 2 a kohta. Espanjan viranomaiset riitauttavat sen, että komissio sovelsi 10 prosentin kiinteää oikaisua vuosilta 2009–2013 laidunmaalle, jolle on istutettu pensaita, ja metsitetylle laidunmaalle (Dehesa, laidun) vuodelta 2009. — Toiseksi Espanjan viranomaiset väittävät, että riitautetulla päätöksellä rikotaan asetuksen (EY) N:o 1290/2005 31 artiklaa, luettuna yhdessä suhteellisuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, koska siinä ei oteta huomioon asetuksen (EY) N:o 796/2004 73 a artiklan 2 a kohtaa, luettuna yhdessä yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19.1.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 (EUVL 2009, L 30, s. 16) 137 artiklan kanssa.
2)

Toinen kanneperuste, jonka mukaan SEUT 15 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen (EY) N:o 1049/2001 2 artiklan 1 kohdan kanssa, on rikottu Kantaja väittää lisäksi sen, ettei sille annettu nähtäväksi täysimääräisesti asiakirjoja, jotka koskevat neuvoston perustamaa käytännesääntötyöryhmää (yritysverotus), loukkaavan sen oikeutta tutustua näihin asiakirjoihin, joka on taattu edellä mainituilla määräyksillä ja säännöksillä. Kantaja väittää tässä yhteydessä, että poikkeuksia avoimuusperiaatteeseen, joista säädetään asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa ja 1 kohdan a alakohdan neljännessä luetelmakohdassa, ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa. Tämän lisäksi arvioinnit ja perustelut ovat puutteelliset, ja ylivoimainen yleinen etu edellyttää asiakirjojen ilmaisemista.
—

kumoamaan Euroopan komission 6.6.2016 tai aikaisemmin tekemän päätöksen, jolla Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd poistettiin Taric-lisäkoodin A950 alaan kuuluvien yritysten luettelosta ja merkittiin uuden Taric-lisäkoodin C129 alaan kuuluvien yritysten luetteloon kaikkien lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien raudasta tai teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnissa neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen 7.12.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2015/2272 (EUVL 2015, L 322, s. 21) 1 artiklan 1 kohdassa mainittujen Taric-koodien osalta, ja siten poistettiin Hubein tuottamien raudasta tai teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettava polkumyyntitulli
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdan kanssa, on rikottu.
2)

Toinen kanneperuste: SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkominen ja SEUT 296 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuuden laiminlyönti sillä perusteella, että komissio on epäasianmukaisesti katsonut, että kyse on edusta. — Komissio ei tutkinut, merkitsikö väitetty tukitoimenpide SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tosiasiallista etua sen kohteena olevan yrityksen kannalta. Tämän seikan olemassaolo on kuitenkin valtiontuen olennainen edellytys, joten komission on tutkittava se ennen kuin se voi vahvistaa, että kyse on valtiontuesta, koska muussa tapauksessa se laiminlyö SEUT 296 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuutensa.
—

toteamaan, että katsoessaan, että lainassa, jonka Foreign Strategic Investment Holding on myöntänyt Steel Invest & Finance (Luxembourg) -yhtiölle, on kyse edun myöntämisestä, Euroopan komissio on tehnyt lukuisia ilmeisiä arviointivirheitä ja lyönyt laimin perusteluvelvollisuuttaan sekä Sumitomon ja Rabobankin myöntämien lainojen vertailukelpoisuutta koskevan tarkastelun osalta että viitekorkoja koskevan vuoden 2008 tiedonannon soveltamisen osalta
—

Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä saman asetuksen 52 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa, on rikottu.
2)

Kantajat väittävät lisäksi, että vastaaja on antanut täytäntöönpanoasetuksen jo ennen kuin unionin yleinen tuomioistuin on antanut oikeudenvoimaisen tuomion kanteesta, joka on nostettu asiassa T-178/15, Kohrener Landmolkerei ja DHG v. komissio, vastaajan virheellisestä päätöksestä hylätä vastaväite sen vuoksi, että se on esitetty liian myöhään.
—

toissijaisesti sen varalta, että ensimmäistä ja toista vaatimusta ei hyväksytä, lykkää asian käsittelyä 1.7.2015 lukien voimassa olevan unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan d kohdan nojalla siihen saakka, kunnes asetuksen N:o 2100/94 21 artiklan 1 kohdan mukaisessa menettelyssä, joka koskee viitelajikkeen Royal Braeburn kasvinjalostajanoikeuksien menettämistä (hakemus nro 1998/2002, lajike nro 11960), on annettu lainvoimainen ratkaisu. Viimeksi mainittu on välttämätön, koska sen lopputuloksena viitelajike jää pois tai käy ilmi, että Angers-Vaucozé ei soveltunut eikä sovellu tutkimuspaikaksi (ks. 12 kohta) ja että lisätutkimus oli tarpeen tai ei ollut tarpeen.
—

Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja asetuksen N:o 207/2009 75 artiklaa on rikottu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio laiminlöi menettelysäännöksiä, jotka johtuvat elintarvikkeissa olevia vieraita aineita koskevista yhteisön menettelyistä 8.2.1993 annetusta neuvoston asetuksesta (ETY) N:o 315/93 (jäljempänä puiteasetus), antaessaan asetuksen (EY) N:o 1881/2006 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen enimmäismääristä kaakaokuidussa, banaanilastuissa, ravintolisissä, kuivatuissa yrteissä ja kuivatuissa mausteissa 27.10.2015 annettua komission asetusta (EU) N:o 2015/1933 (jäljempänä riidanalainen asetus)
—

kantajat, joiden tuloista suurin osa on peräisin yhdestä tuotteesta (optiset levyasemat), laajensivat liiketoimintaansa vuonna 2014, joka on vuosi, jota komissio käytti viitevuotena asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa säädetyn 10 prosentin enimmäismäärän laskemiseksi
– 1.

yksityisoikeudellisesta sopimuksesta johtuvien oikeuksien osalta — määrittelemään sopimussuhteensa uudelleen toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi, ja — toteamaan, että vastaajat ovat laiminlyöneet sopimusvelvoitteitaan ja muun muassa velvollisuuttaan tehdä ennakkoilmoitus toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen irtisanomisen yhteydessä; näin ollen ja jotta korvattaisiin vahinko, joka aiheutui peräkkäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäytöstä, joka saattoi kantajan jatkuvaan epävarmuuden tilaan, ja sopimuksen irtisanomista koskevan ennakkoilmoituksen tekemistä koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä — velvoittaa vastaajat maksamaan kantajalle 176 601,55 euron suuruisen korvauksen, jonka määrä on laskettu hänen Euroopan unionin perustamien operaatioiden palveluksessa saavuttamansa virkaiän mukaan — toissijaisesti velvoittaa vastaajat maksamaan kantajalle 45 985,15 euron suuruisen korvauksen, jonka määrä on laskettu ottamalla huomioon hänen neljännen vastaajan palveluksessa saavuttamansa virkaikä — toteamaan, että kantajan irtisanominen oli kohtuuton ja velvoittamaan vastaajat näin ollen maksamaan hänelle korvauksen, jonka kohtuulliseksi määräksi on arvioitu 50 000 euroa; — katsomaan, etteivät vastaajat laatineet työsopimuksen päättymiseen kuuluvia lainmukaisia työsuhteeseen liittyviä asiakirjoja ja — velvoittamaan vastaajat maksamaan kantajalle tämän kanteen nostamispäivästä alkaen 100 euroa jokaiselta viivästyspäivältä; — velvoittamaan vastaajat toimittamaan kantajalle työsopimuksen päättymiseen kuuluvat työsuhteeseen liittyvät asiakirjat; — velvoittamaan vastaajat maksamaan edellä mainituille summille Belgian lain mukaisesti laskettavaa viivästyskorkoa.
—

kumoamaan riidanalaisen toimen: Results of the evaluation – Ineligible proposal. Proposal: A4A, 699442 – Decision ref. Ares (2015)3187639, Euroopan komission EASME Executive Agency for Small and Medium-sized Enterprisesin päätös, joka on annettu tiedoksi 29.7.2015, siltä osin kuin se on lainvastainen jäljempänä esitetyistä syistä
—

Asetuksen N:o 2868/95 37 säännön b kohdan vi alakohtaa, 50 säännön 1 kohtaa ja asetuksen N:o 207/2009 76 artiklaa on rikottu.
—

Kantaja väittää, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan noudattamisen varmistamiseksi edellytystä päätökseen ja asetukseen kirjaamiseksi on tulkittava sananvapauden kanssa yhdenmukaisella tavalla. Kantajan mukaan perusteeseen, jonka mukaan henkilö ”tukee aktiivisesti” Venäjän hallituksen Ukrainaa koskevaa politiikkaa, on sisällyttävä edellytys siitä, että henkilöllä on oltava kyseessä olevaan politiikkaan suurempi vaikutusvalta kuin pelkästään mielipiteen ilmaiseminen journalistisessa yhteydessä. Kantaja väittää, että hän on journalisti ja mediayhtiön johtaja eikä hänellä näin ollen ole edellytettyä vaikutusvaltaa tai todellista vaikutusta Ukrainan tilanteeseen tai vastuuta siitä. Kantaja ei itse asiassa ole koskaan nimenomaisesti tukenut ”Venäjän joukkojen lähettämistä Ukrainaan”, kuten neuvosto väittää.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 262/28

Kanne 13.4.2015 – Sopra Steria Group v. parlamentti

(Asia T-181/15)

(2015/C 262/38)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Ranska) (edustajat: asianajajat A. Verlinden, R. Martens ja J. Joossen)

Vastaaja: Euroopan parlamentti

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan neuvottelumenettelyn NPE-15.8 aloittamisesta ilman etukäteen julkaistavaa hankintailmoitusta tehdyn Euroopan parlamentin päätöksen, jonka tekopäivä ei ole tiedossa

— kumoamaan kaikki muut päätökset, joita Euroopan parlamentti mahdollisesti on tehnyt ilman etukäteen julkaistavaa hankintailmoitusta aloitetun neuvottelumenettelyn NPE-15.8 myöhemmissä vaiheissa

— toteamaan ilman etukäteen julkaistavaa hankintailmoitusta aloitetun neuvottelumenettelyn NPE-15.8 perusteella mahdollisesti tehdyt sopimukset mitättömiksi

— velvoittamaan Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut, kantajalle oikeudellisen neuvonantajan käyttämisestä aiheutuneet kulut mukaan lukien.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa yhteen kanneperusteeseen, joka perustuu varainhoitoasetuksen 102 ja 103 artiklan ja 104 artiklan 2 kohdan sekä soveltamissääntöjen 134 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomiseen, josta on seurauksena, että neuvottelumenettelyn aloittamisesta ilman etukäteen julkaistavaa hankintailmoitusta tehty päätös, jonka tekopäivä ei ole tiedossa, on pätemätön.

Kantajan mukaan Euroopan parlamentti on menetellyt virheellisesti ja lainvastaisesti käyttäessään neuvottelumenettelyä ilman etukäteen julkaistavaa hankintailmoitusta, koska menettelyn yhteydessä olisi pitänyt todeta, että kyseessä on poikkeuksellinen menettely, jonka käyttöön on oltava oikeudellisesti pätevä peruste (kun otetaan myös huomioon Euroopan parlamentin velvollisuus kilpailuttaa kaikki julkiset hankinnat mahdollisimman laajasti, kuten varainhoitoasetuksen 102 artiklan 2 kohdassa säädetään). Kantajan mukaan Euroopan parlamentti ei ole esittänyt tällaista perustetta, eikä sellaisia Euroopan parlamentista riippumattomia ennalta arvaamattomia syitä ole olemassa, joiden vuoksi asia olisi äärimmäisen kiireellinen (kuten soveltamissääntöjen 134 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltaminen edellyttää).
—

kumoamaan tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 790/2014 kumoamisesta 26.3.2015 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 2015/513 Hamasta (mukaan lukien Hamas-Izz al-Din al-Qassem) koskevilta osin
—

Asetuksen N:o 207/2009 56 artiklan 2 kohtaa ja asetuksen N:o 2868/95 37 säännön b alakohdan iv alakohtaa on rikottu