Asia T-56/15

Raimund Schmitt Verpachtungsgesellschaft mbH & Co. KG

vastaan

Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto

”EU-tavaramerkki — EU-sanamerkin BRAUWELT rekisteröintihakemus — Ehdottomat hylkäysperusteet — Kuvailevuus — Erottamiskyvyn puuttuminen — Asetuksen (EY) N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta — Käytön perusteella syntynyt erottamiskyky — Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 3 kohta — Oikeus tulla kuulluksi — Perusteluvelvollisuus — Asetuksen N:o 207/2009 75 artikla.”

Tiivistelmä – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 18.10.2016

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta)

EU-tavaramerkki – EU-tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Ehdottomat hylkäysperusteet – Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa säädettyjen perusteiden soveltamisalan päällekkäisyys

(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat sellaisen vaatimuksen osalta, jonka tarkoituksena on saada unionin yleinen tuomioistuin muuttamaan siinä riitautettua Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston valituslautakunnan päätöstä siten, että haettu merkki määrätään rekisteröitäväksi virastossa unionin tavaramerkiksi tai että mainittu merkki rekisteröidään. Tältä osin unionin yleisellä tuomioistuimella on kylläkin Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 3 kohdan nojalla toimivalta muuttaa valituslautakunnan päätöstä. Tällä muuttamistoimivallalla tarkoitetaan kuitenkin sitä, että unionin yleinen tuomioistuin tekee päätöksen, joka valituslautakunnan olisi pitänyt tehdä asetuksen N:o 207/2009 säännösten mukaisesti, mikä merkitsee sitä, että muuttamisvaatimuksen tutkittavaksi ottamista on arvioitava valituslautakunnalle annetun toimivallan valossa. Vaikka EU-tavaramerkin rekisteröiminen perustuukin sen toteamiseen, että asetuksen N:o 207/2009 45 artiklassa säädetyt edellytykset ovat täyttyneet, EU-tavaramerkkien rekisteröinnissä toimivaltaiset Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston osastot eivät tee tältä osin virallista päätöstä, johon voitaisiin hakea muutosta. Valituslautakunnalla, joka voi asetuksen N:o 207/2009 64 artiklan 1 kohdan nojalla joko käyttää riitautetun päätöksen tehneen osaston toimivaltaa tai palauttaa asian tälle osastolle edelleen päätettäväksi, ei näin ollen ole toimivaltaa tutkia vaatimusta, jossa vaaditaan, että se rekisteröi EU-tavaramerkin. Näin ollen myöskään unionin yleisen tuomioistuimen asiana ei ole tutkia muuttamisvaatimusta, jossa sitä vaaditaan muuttamaan valituslautakunnan päätöstä tällä tavoin. (ks. 11–14 kohta)

Kun tavaramerkin rekisteröintiä on haettu erilaisia tavaroita tai palveluja varten, Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston valituslautakunnan on tarkistettava kaikkien näiden tavaroiden tai palvelujen osalta konkreettisesti, että tavaramerkki ei kuulu ainoankaan Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdassa säädetyn rekisteröinnin epäämisperusteen soveltamisalaan, ja se voi tällöin päätyä erilaisiin johtopäätöksiin sen mukaan, mitä tavaroita tai palveluita kulloinkin tarkastellaan. Näin ollen silloin, kun valituslautakunta epää tavaramerkin rekisteröinnin, sen on ilmoitettava päätöksessään päätelmänsä kunkin rekisteröintihakemuksessa tarkoitetun tavaran ja palvelun osalta riippumatta siitä, miten kyseinen hakemus on muotoiltu. Kuitenkin silloin, kun sama hylkäysperuste koskee tavaroiden tai palvelujen luokkaa tai ryhmää, valituslautakunnalla on mahdollisuus antaa ainoastaan yhteiset perustelut kaikkien kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen osalta sillä edellytyksellä, että yhtäältä kaikista kyseisen päätöksen perusteluina olevista tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevista toteamuksista ilmenee riittävän selkeästi valituslautakunnan päättely kunkin tähän ryhmään kuuluvan tavaran ja palvelun osalta ja että toisaalta kyseiset toteamukset soveltuvat erotuksetta kuhunkin näistä tavaroista ja palveluista. Yksinomaan se seikka, että kyseiset tavarat tai palvelut kuuluvat Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen samaan luokkaan, ei ole tältä osin riittävää. (ks. 21 ja 22 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 29 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 30–34 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 52, 53 ja 58 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 81 ja 82 kohta)

Ks. tuomion teksti. (ks. 92 kohta)

Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 3 kohdan mukaan saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b–d alakohdassa tarkoitetut ehdottomat hylkäysperusteet eivät estä tavaramerkin rekisteröintiä, jos tavaramerkki on käytössä tullut erottamiskykyiseksi niiden tavaroiden ja palvelujen osalta, joille rekisteröintiä haetaan. Näin ollen lähtökohtaisesti se, että tavaramerkki on tullut käytössä erottamiskykyiseksi, on osoitettava niiden tavaroiden tai palvelujen, joihin kyseistä hylkäysperustetta sovellettiin, koko ryhmän osalta, sellaisena kuin se esitetään haetun tavaramerkin kattamien tavaroiden ja palvelujen luettelossa, eikä alaryhmän osalta. Tämä sääntö ei vaikuta siihen, että asetuksen N:o 207/2009 43 artiklan 1 kohdan mukaan tavaramerkin hakija voi milloin tahansa peruuttaa EU-tavaramerkkiä koskevan hakemuksensa tai rajoittaa sen sisältämien tavaroiden tai palvelujen luetteloa. (ks.107–109 kohta)

Unionin yleinen tuomioistuin voi ottaa huomioon Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 207/2009 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun EU-tavaramerkkiä koskevan hakemuksen sisältämien tavaroiden tai palvelujen luettelon rajoittamisen riidanalaisen päätöksen antamisen jälkeen, kun kantaja pelkästään rajoittaa oikeusriidan kohdetta poistamalla haetun tavaramerkin kattamien tavaroiden ja palvelujen luettelosta tiettyjä tavaroiden tai palveluiden ryhmiä. Kun tämä rajoittaminen sen sijaan johtaa oikeusriidan kohteen muuttamiseen siten, että siihen lisätään uusia seikkoja, joita ei ollut esitetty Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston valituslautakunnan tarkasteltaviksi riidanalaisen päätöksen tekemistä varten, unionin yleinen tuomioistuin ei lähtökohtaisesti voi ottaa sitä huomioon. Näin on erityisesti silloin, kun tavaroiden ja palvelujen rajoittaminen tapahtuu erittelyillä, jotka voivat vaikuttaa kohdeyleisön määrittämiseen ja näin ollen muuttaa valituslautakunnassa esitettyä tosiseikastoa. (ks. 113 kohta)