JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PHILIPPE LÉGER

22 päivänä kesäkuuta 2006 1( )

Asia C‑34/05

Maatschap J. en G. P. en A. C. Schouten

vastaan

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(College van Beroep voor het bedrijfslevenin (Alankomaat) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Maatalouden rakenteet – Yhteisön tukijärjestelmät – Naudanliha-ala – Käytettävissä oleva rehuala – Palsta, joka on tilapäisesti veden peitossa kyseisenä ajanjaksona

1. Vuonna 1992 toteutetun yhteisön maatalouspolitiikan uudistuksen yhteydessä yhteisön lainsäätäjä otti käyttöön uuden naudanlihantuottajien tukijärjestelmän. Tämä järjestelmä perustuu sellaisten erityispalkkioiden maksamiseen suoraan tuottajalle, joiden maksamisen edellytyksenä on tietyn eläintiheyden noudattaminen. Tämä tiheys määritetään tilalla pidettävien nautojen lukumäärän ja tilalla ”käytettävissä olevan” rehualan mukaan.

2. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kysymys on siitä, voidaanko tilapäisesti veden peitossa olevaa palstaa pitää ”käytettävissä olevana” rehualana.

3. Tämä College van Beroep voor het bedrijfslevenin (Alankomaat) esittämä kysymys liittyy asiaan, jossa asianosaisina ovat maanviljelijöiden omistama Maatschap J. en G. P. en A. C. Schouten -niminen yhtiö (jäljempänä Schouten) ja Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (maatalous-, luonto- ja elintarvikeministeri, jäljempänä ministeri) ja joka koskee erityispalkkioiden myöntämistä urospuolisten nautaeläimien pitämistä ja lihottamista varten.

4. Nyt esillä olevassa asiassa halutaan erityisesti, että yhteisöjen tuomioistuimen täsmentää asetuksen (EY) N:o 1254/1999( ) 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen (ETY) N:o 3887/92( ) 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ilmaistua ”käytettävissä olevan” rehualan käsitettä.

I Yhteisön asiaa koskevat oikeussäännöt

A Asetus N:o 1254/1999

5. Ennen vuoden 1992 uudistusta suuntauksena naudanlihan tuotantoalalla oli tuotannon tehostaminen. Kohonneet hinnat yhteisön maataloustulojen tukipolitiikassa kannustivat tuottajia tehostamaan tuotantoa. Rehualat eivät riittäneet enää ruokkimaan eläimiä, koska karjan eläinten lukumäärä kasvoi pinta-alan lisääntymättä.

6. Yksi asetuksen N:o 1254/1999 tavoitteista on hillitä kyseistä suuntausta muun muassa siten, että siinä asetetaan kasvatukseen liittyvien palkkioiden myöntämisen edellytykseksi eläintiheys, joka määritellään kunkin tilan rehun tuotantokapasiteetin suhteena tilalla pidettyjen eläinten lukumäärään.( ) Näitä pinta-alaan sidottuja yhteisön tukia kutsutaan yleisesti ”pinta-alatuiksi”.

7. Kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 3 kohdan a alakohdassa säädetään urospuolisia nautaeläimiä pitävän tuottajan hakemuksesta tapahtuvasta erityispalkkion myöntämisestä lihotusta varten erikseen määriteltäväksi ajaksi.

8. Mainitun asetuksen 12 artiklan 1 kohdan mukaan niiden eläinten kokonaismäärä, joista erityispalkkio myönnetään, rajoitetaan soveltamalla kullakin tilalla eläintiheyttä, joka on kaksi nautayksikköä hehtaaria ja kalenterivuotta kohden. Tämän eläintiheyden määrittämiseksi asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa edellytetään, että otetaan huomioon kyseisten nautaeläinten lukumäärä ja ”rehuala – – joka on koko kalenterivuoden nautakarjan – – kasvatuksen käytössä”.

9. Kyseisen asetuksen 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa jätetään rehualan käsitteen ulkopuolelle tietyt alat. Luettelo poissuljetuista aloista on seuraavanlainen:

” – – Rehualaan ei lasketa mukaan:

– rakennuksia, metsiä, lammikoita, teitä,

– yhteisön tukijärjestelmään kuuluvaan muuhun tuotantoon tai monivuotisten pelto- tai puutarhakasvien tuotantoon käytettäviä viljelyaloja, lukuun ottamatta monivuotisia laitumia, joille pinta-alatukea myönnetään tämän asetuksen 17 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 1255/1999[( )] 19 artiklan mukaisesti,

– aloja, jotka kuuluvat tiettyjen peltokasvien viljelijöille säädettyyn tukijärjestelmään, joita käytetään kuivattujen rehujen tukijärjestelmän mukaisesti tai joihin sovelletaan viljelykäytöstä poistamista koskevaa kansallista tai yhteisön järjestelmää.”

B Asetus N:o 3887/92

10. Asetuksessa N:o 3887/92 säädetään asetuksella (ETY) N:o 3508/92( ) perustetun tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. Kyseistä järjestelmää sovelletaan erityisesti asetuksen N:o 1254/1999 4 artiklassa tarkoitettuun erityispalkkioon.( )

11. Asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohta on sanamuodoltaan seuraavanlainen:

”Rehualan on oltava käytettävissä eläinten kasvatukseen vähintään seitsemän kuukautta alkaen jäsenvaltion määrittämästä päivästä 1 päivän tammikuuta ja 31 päivän maaliskuuta välisenä aikana.”

12. Kyseisen asetuksen 9 artiklan 2 kohta koskee eroja yhtäältä pinta-alatukea koskevassa hakemuksessa ilmoitetun pinta-alan ja toisaalta kaikki laissa säädetyt edellytykset täyttävän pinta-alan (määritetty pinta-ala) välillä. Kyseisessä 9 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos ylitys on enemmän kuin 20 prosenttia määritetystä pinta-alasta, ”pinta-alatukea” ei myönnetä.

II Tosiseikat ja pääasian käsittelyn vaiheet

13. Schouten haki 9.5.2001 toimivaltaisilta viranomaisilta viljeltävien palstojen rekisteröintiä rehualaksi.

14. Tietyt näistä palstoista kuuluvat penkereen ulkopuolelle jäävään alueeseen. Kyseiset alueet sijaitsevat sisämaata suojaavan penkereen ja joenuoman välissä. Vuoden aikana mainitut alueet voivat olla osittain veden peitossa riippuen penkereen ulkopuolelle jäävän alueen korkeudesta mutta myös joen virtauksesta, joka riippuu yläjuoksulla sijaitsevilta alueilta tulevista sade- ja sulamisvesistä.

15. Schouten jätti 1.8.2001 asetuksen N:o 1254/1999 nojalla erityispalkkiohakemuksen kyseisellä alueella pidettävästä 26 urospuolisesta nautaeläimestä.

16. Ministeri ilmoitti 17.12.2001 Schoutenille, että 10.5.2001 ja 11.5.2001 kaukohavainnoin määritetty rehuala oli vähäisempi kuin ilmoitettu pinta-ala. Koska viimeksi mainittu pinta-ala oli yli 20 prosenttia suurempi kuin määritetty pinta-ala, sen katsottiin asetuksen N:o 3887/92 9 artiklan 2 kohdan nojalla vastaavan suuruudeltaan nollaa.

17. Ministeri hylkäsi 27.5.2002 tekemällään päätöksellä Schoutenin erityispalkkiohakemuksen, koska rehualan oli katsottu vastaavan suuruudeltaan nollaa, jolloin 26 urospuolisen nautaeläimen pitämisellä tällaisella alueella ei noudatettu eläintiheyttä.

18. Schouten teki tästä päätöksestä 3.7.2002 oikaisuvaatimuksen ministerille.

19. Viimeksi mainittu hylkäsi 8.8.2003 tekemällään päätöksellä Schoutenin oikaisuvaatimuksen sillä perusteella, että satelliittikuvien ottamisen hetkellä osa penkereen ulkopuolelle jäävistä alueista oli veden peitossa. Ministeri katsoi siten, että kyseisiä alueita ei voitu laskea mukaan rehualaan, sillä ne eivät olleet käytettävissä asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa edellytetyllä tavalla yhtäjaksoisesti seitsemän kuukauden pituista ajanjaksoa. Lisäksi se katsoi, että koska Schouten oli arvioinut penkereen ulkopuolelle jäävän alueen käytön edut ja haitat, se oli ottanut riskin siitä, että alueita saattoi olla veden peitossa kaukohavainnoinnin aikana.

20. Schouten on siten saattanut asian College van Beroep voor het bedrijfslevenin käsiteltäväksi ja väittää, että kaukohavainnoinnin aikana olosuhteet olivat epätavalliset ja että tämän vuoksi yhtiön ei pitänyt kärsiä niiden seurauksista. Ministeri puolestaan on väittänyt, että ilmoitettua rehualaa on asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan käytettävä nautojen ruokinnassa yhtäjaksoisesti seitsemän kuukauden ajan ja että jaksot, jolloin alueita on veden peitossa, keskeyttävät tämän ajan.

III Ennakkoratkaisukysymykset

21. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että ministeriön tekemä suppea tulkinta ilmaisusta ”käytettävissä oleva” ei ole sillä tavoin selvä, ettei se jättäisi mitään sijaa epäilyksille. Koska pääasian ratkaisu riippuu kyseisen ilmaisun tulkinnasta, College van Beroep voor het bedrijfsleven on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:

”1) Onko asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, ettei rehualaksi ilmoitettua palstaa voida pitää ’käytettävissä olevana’, jos kyseinen palsta on asiassa merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä veden peitossa?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko nämä säännökset pakottavia, erityisesti kun otetaan huomioon niistä aiheutuvat seuraukset?

3) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, mitä perusteita käyttäen määritetään se, voidaanko rehualaksi ilmoitettua palstaa, joka oli tilapäisesti veden peitossa, pitää asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuin tavoin ’käytettävissä olevana’?”

IV Tapauksen tarkastelu

A Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu

22. Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, onko asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava siten, että rehualaksi ilmoitettua palstaa (parcelle) voidaan pitää ”käytettävissä olevana”, vaikka se oli asiassa merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä tilapäisesti veden peitossa.

23. Alankomaiden hallituksen näkemyksestä poiketen katson, että rehualaa, joka oli asiassa merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä tilapäisesti veden peitossa, voidaan pitää asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”käytettävissä olevana”.

24. Aluksi on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkinnassa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on.( )

25. Asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan sanamuodosta ei ole löydettävissä ilmauksia, joiden perusteella tilapäisesti veden peitossa olevaa palstaa ei voitaisi pitää ”käytettävissä olevana”.

26. Ensinnäkin on muistutettava, että käsite ”käytettävissä oleva” (disponible) merkitsee jotakin, ”jota voidaan käyttää”.( ) Tämä käsite on käännetty samanlaisin ilmaisuin useimmissa asetuksen N:o 1254/1999 kieliversioissa.( )

27. Toiseksi on todettava, että asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ensimmäisen, toisen ja kolmannen luetelmakohdan sanamuodosta käy selvästi ilmi, että tietyt pinta-alat eivät kuulu rehualaan. Kyseisen säännöksen mukaan nimittäin ”rehualaan ei lasketa mukaan” pinta-aloja, jotka eivät vaikuta rehun tuotantokapasiteettiin, kuten lammikoita tai metsiä, eikä myöskään yhteisön tukijärjestelmään kuuluvaan muuhun tuotantoon käytettäviä aloja.

28. Ranskan hallituksen ja Euroopan yhteisöjen komission tavoin olen sitä mieltä, että yhteisön lainsäätäjä on selvästi halunnut tyhjentävällä tavalla säätää sellaisista muuhun kuin yksinomaan eläinten ruokintaan tarkoitetuista pinta-aloista, jotka on jätettävä sellaisen rehualan määritelmän ulkopuolelle, jota voidaan pitää ”käytettävissä olevana”.( )

29. On todettava, että tilapäisesti veden peitossa olevat pinta-alat eivät näytä olevan tässä tyhjentävässä luettelossa.

30. Kolmanneksi on todettava, että asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan sanamuodossa, jossa täsmennetään myös, että rehualan on ”oltava käytettävissä”, ei mainita, ettei tämä edellytys täyttyisi asianomaisen palstan ollessa tilapäisesti veden peitossa.

31. Kun otetaan huomioon nämä seikat, on katsottava siten, ettei asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuoto eikä asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan sanamuoto estä sitä, että näitä tilapäisesti veden peitossa olevia aloja pidetään ”käytettävissä olevina” rehualoina.

32. Tätä johtopäätöstä tukevat, kuten tässä nyt todetaan, tulkittaviin säännöksiin liittyvän järjestelmän rakenne ja asetuksella N:o 1254/1999 tavoiteltava päämäärä.

33. Siten asetuksella N:o 3508/92 perustetusta yhdennetystä hallinto- ja valvontajärjestelmästä käy ilmi, että sillä pyritään varmistamaan, että ala on tosiasiallisesti tarkoitettu joko maanviljelyyn tai karjankasvatukseen.

34. Tuottajan joka saa erityispalkkion nautaeläinten kasvatusta varten, ei saa käyttää kyseessä olevaa palstaa muihin tarkoituksiin, kuten esimerkiksi maanviljelyyn.

35. Tämän johtopäätöksen tueksi on täsmennettävä, että asetuksessa N:o 3508/92 määritellään ”viljelylohkon” (parcelle agricole) käsite ”yhtenäiseksi maapalaksi, jolla yhtä kasvustoa hoitaa yksi tuottaja”.( )

36. Lisäksi asetuksessa N:o 3887/92, jossa täsmennetään, kuten on todettu, asetuksen N:o 3508/92 yksityiskohtaiset soveltamissäännöt, säädetään hallinnollisesta ristiinvalvonnasta, joka koskee ilmoitettuja lohkoja ja eläimiä ja jolla pyritään varmistamaan, ettei tukia ole myönnetty kahteen kertaan samana kalenterivuonna.( )

37. Lisäksi silloin, kun tuottaja tekee pinta-alatukihakemuksen, tässä hakemuksessa on välttämättä oltava lohkoa koskevat tiedot ja erityisesti tiedot siitä, mihin kyseistä lohkoa käytetään eli toisin sanoen ”viljelytapa tai kasvuston laji tai kasvuston puuttuminen”.( )

38. Nämä seikat vahvistavat sen, että alaa on pidettävä ”käytettävissä olevana” silloin, kun sitä käytetään yksinomaan eläinten ruokintaan.

39. Näin ollen katson, että tulvimisten, jään tai lumen kaltaisten sellaisten ilmastollisten sattumanvaraisuuksien esiintyminen, jotka estävät tilapäisesti alueille pääsyn, ei voi yksin estää sitä, että palstaa voidaan pitää ”käytettävissä olevana”, kunhan lohkoa tosiasiallisesti käytetään sillä pidettävien nautaeläinten ruokintaan.

40. Ranskan hallituksen tavoin katson, että juuri ilmastollisten epävarmuustekijöiden uhka on johtanut siihen, ettei yhteisön lainsäätäjä ole edellyttänyt alueiden yhtäjaksoista käyttöä.( )

41. Lopuksi tätä arviointia vahvistavat asetuksella N:o 1254/1999 tavoiteltavat päämäärät.

42. Siten, kuten edellä on todettu, kyseisen asetuksen tavoitteena on erityisesti ehkäistä naudanlihantuotannon tehostamista siten, että siinä asetetaan erityispalkkioiden myöntämisen edellytykseksi eläintiheys, joka määritetään ”käytettävissä olevan” rehualan ja siellä pidettävien nautaeläinten kokonaismäärän avulla.

43. On myös muistutettava, että laitumia käytetään nautaeläinten lihottamisessa ja että erityispalkkio myönnetään näitä eläimiä varten.( )

44. Siten kaikista edellä olevista seikoista seuraa, että edellytys, jonka mukaan rehualan on oltava käytettävissä eläinten kasvatusta varten, sellaisena kuin se on esitetty asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa, on ymmärrettävä siten, että erityispalkkion myöntäminen koskee ainoastaan rehualoja, joita käytetään yksinomaan nautaeläinten ruokintaan asiassa merkityksellisenä ajanjaksona.

45. Siten ei voida katsoa, että rehualaa, joka oli asiassa merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä veden peitossa, ei voitaisi missään tapauksessa pitää ”käytettävissä olevana”. Mielestäni se, että alue voi olla veden peitossa, ei lähtökohtaisesti estä sitä, että pinta-alaa käytetään yksinomaan nautaeläinten ruokintaan.

46. Näiden seikkojen perusteella katson, että asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että rehualaksi ilmoitettua palstaa voidaan pitää ”käytettävissä olevana”, vaikka mainittu palsta oli asiassa merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä tilapäisesti veden peitossa.

47. Koska ensimmäiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

B Kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu

48. Kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta esittämään perusteet, joiden perusteella rehualaa voidaan pitää ”käytettävissä olevana” silloin, kun se on ollut asiassa merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä tilapäisesti veden peitossa.

49. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa erityisesti tietää, vaikuttaako kolmen päivän pituinen tulviminen, joka on estänyt eläimiä laiduntamasta kaikkiaan kymmenen päivän ajan, arviointiin, jonka mukaan asiassa merkityksellisenä ajanjaksona tilapäisesti veden peitossa ollutta rehualaa voidaan pitää ”käytettävissä olevana”.

50. Mielestäni kahden seikan perusteella on mahdollista katsoa, että tilapäisesti veden peitossa olevaa rehualaa voidaan pitää ”käytettävissä olevana”. Nämä seikat ovat seuraavat. Yhtäältä edellytetään, että mainittua alaa käytettiin asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa vaaditulla tavalla koko kalenterivuoden ajan ainoastaan eläinten ruokintaan. Toisaalta edellytetään, että kyseistä alaa on voitu tosiasiallisesti käyttää nautaeläinten ruokintaan asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti vähintään seitsemän kuukautta.( )

51. Tämä tilapäinen keskeytys ei näytä siten voivan vaikuttaa siihen, että palsta osoitetaan nautaeläinten kasvatukseen, mikäli tämä keskeytys oli ajalliselta kestoltaan riittävän rajallinen niin, että tuottaja kykenee kalenterivuoden aikana täyttämään asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn seitsemän kuukauden vähimmäisaikaa koskevan edellytyksen.( )

52. Tästä seuraa, että nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kolmen päivän pituisen tulvimisen, joka on estänyt nautoja laiduntamasta kaikkiaan 10 päivän ajan, ei välttämättä tarvitse estää asetuksessa N:o 3887/92 asetetun määräaikaa koskevan edellytyksen täyttymistä. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, voitiinko riidanalaisia palstoja, huolimatta tästä lyhyestä ajanjaksosta, jolloin ne eivät ole olleet käytettävissä, käyttää eläinten lihotukseen 31.3. alkaen vähintään seitsemän kuukautta.( )

53. Edellä olevan perusteella ehdotan, että kysymykseen vastataan, että jotta palstaa voidaan asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla pitää ”käytettävissä olevana”, edellytetään yhtäältä, että tilapäisesti veden peitossa olevaa palstaa käytettiin koko kalenterivuoden ajan ainoastaan eläinten ruokintaan, ja toisaalta, että kyseistä alaa voitiin tosiasiallisesti käyttää nautojen ruokintaan vähintään seitsemän kuukautta alkaen kansallisessa lainsäädännössä asetetusta päivämäärästä.

V Ratkaisuehdotus

54. Näiden seikkojen perusteella ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että College van Beroep voor het bedrijfslevenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti:

1) Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja tiettyjä yhteisön tukijärjestelmiä koskevan yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 23 päivänä joulukuuta 1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että rehualaksi ilmoitettua palstaa voidaan pitää ”käytettävissä olevana”, vaikka mainittu palsta oli asiassa merkityksellisen ajanjakson jollakin hetkellä tilapäisesti veden peitossa.

2) Jotta palstaa voidaan asetuksen N:o 1254/1999 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja asetuksen N:o 3887/92 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla pitää ”käytettävissä olevana”, edellytetään yhtäältä, että tilapäisesti veden peitossa olevaa palstaa käytettiin koko kalenterivuoden ajan ainoastaan eläinten ruokintaan, ja toisaalta, että kyseistä alaa voitiin tosiasiallisesti käyttää nautojen ruokintaan vähintään seitsemän kuukautta alkaen kansallisessa lainsäädännössä asetetusta päivämäärästä.