ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83)

2. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83 90 artiklan c ja j alakohta)

3. Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83

(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83 87 artiklan 3 kohta, 88 artiklan 6 kohta ja 96 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetulla direktiivillä 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, lääkemainonnan ala on kokonaan yhdenmukaistettu, koska ne tilanteet, joissa jäsenvaltioilla on oikeus antaa mainitulla direktiivillä vahvistetuista säännöistä poikkeavia säännöksiä, on nimenomaisesti lueteltu. Kyseistä direktiiviä on näin ollen tulkittava siten, että jäsenvaltio ei voi kansallisessa lainsäädännössään säätää täydellisestä ja ehdottomasta kiellosta, jonka mukaan yleisessä lääkemainonnassa ei saa käyttää kolmansien henkilöiden lausuntoja, kun otetaan huomioon se, että mainitussa direktiivissä niiden käyttöä voidaan rajoittaa vain niiden erityisen sisällön tai antajan laadun mukaan.

(ks. 39 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetulla direktiivillä 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään kansallisessa lainsäädännössään kiellosta, jonka mukaan yleisessä lääkemainonnassa ei saa käyttää kolmansien henkilöiden lausuntoja, jos näissä lausunnoissa viitataan mainitun direktiivin 90 artiklan j alakohdassa tarkoitettuihin väitteisiin parantumisesta sopimattomin, pelästyttävin tai harhaanjohtavin ilmaisuin, ja käsitettä ”väitteet parantumisesta” on tässä yhteydessä tulkittava niin, että tällaisia väitteitä eivät ole viittaukset henkilön hyvinvoinnin kohentumiseen silloin, kun ei vedota lääkkeen terapeuttiseen tehoon tietyn sairauden poistamisessa. Kyseisen direktiivin 2001/83 90 artiklan c alakohdassa asetetaan jäsenvaltioille myös velvollisuus säätää kansallisessa lainsäädännössään kiellosta, jonka mukaan yleisessä lääkemainonnassa ei saa käyttää kolmansien henkilöiden lausuntoja, jos niistä syntyy vaikutelma siitä, että lääkkeen nauttiminen tukee yleistä hyvinvointia.

(ks. 52 kohta ja tuomiolauselman 2 kohdan a alakohta)

3. Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä annetun direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/27, 87 artiklan 3 kohdassa, 88 artiklan 6 kohdassa ja 96 artiklan 1 kohdassa kielletään lääkkeen mainostaminen arvonnalla, josta ilmoitetaan internetissä, koska tällainen mainonta kannustaa kyseisen lääkkeen epärationaaliseen käyttöön ja koska se on lääkkeen suoraa jakelua väestölle sekä ilmaisnäytteiden jakelua.

(ks. 59 kohta ja tuomiolauselman 2 kohdan b alakohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Yritysten luovutukset – Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen – Direktiivi 2001/23

(Neuvoston direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Jotta työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua direktiiviä 2001/23 voitaisiin soveltaa, työntekijöiden siirtymisen on koskettava taloudellista kokonaisuutta, joka on järjestetty pysyvällä tavalla ja jonka toiminta ei rajoitu tietyn työn suorittamiseen. Kun kyseessä on henkilöstöä vuokraava yritys, jolta puuttuu yksilöitävissä oleva organisaatiorakenne, sitä on tarkasteltava ottamalla huomioon sen erityispiirteet sellaisen analyysin sijaan, jolla halutaan osoittaa taloudellisen yksikön olemassaolo sen organisaation perusteella.

Kyseessä olevan direktiivin 1 artiklan 1 kohtaa on siten tulkittava niin, että sitä sovelletaan, kun osa hallintohenkilöstöstä ja osa vuokratyöntekijöistä siirretään toiseen henkilöstöä vuokraavaan yritykseen harjoittamaan siellä samoja tehtäviä samanlaisten asiakkaiden hyväksi, ja että kansallisen tuomioistuimen on varmistettava, että luovutuksen kohteena olevat tekijät ovat itsessään riittäviä, jotta kyseessä olevalle taloudelliselle toiminnalle ominaisia tehtäviä voidaan jatkaa ilman, että turvaudutaan muihin merkittäviin tuotannontekijöihin tai yrityksen muihin osiin.

(ks. 31, 34 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Asetus N:o 1612/68 – Siirtotyöläisen käsite

(Neuvoston asetus N:o 1612/68)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Yhdenvertainen kohtelu – Sosiaaliset edut

(Neuvoston asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltion kansalainen, joka on siirtänyt kotipaikkansa toiseen jäsenvaltioon jatkaen samalla palvelussuhdettaan ensimmäisessä jäsenvaltiossa ja joka on siitä lähtien työskennellyt rajatyöntekijänä, voi vedota työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetussa asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitettuun siirtotyöläisen asemaan.

(ks. 20 kohta ja tuomiolauselma 1 kohta)

2. Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta on esteenä sille, että jäsenvaltiossa työskentelevän siirtotyöläisen toisessa jäsenvaltiossa asuvalta aviopuolisolta, joka ei ole ansiotyössä, suljetaan pois oikeus kotihoidontukeen sen vuoksi, että hänellä ei ole ensimmäisessä jäsenvaltiossa kotipaikkaa eikä vakituista asuinpaikkaa, koska sillä, että työntekijän aviopuolisolle myönnetään tällainen tuki, josta on hyötyä koko perheelle riippumatta siitä, kumpi vanhemmista hakee tätä tukea, voidaan keventää työntekijän velvollisuutta osallistua perhekustannuksiin, ja siinä on siten hänen kannaltaan kyse mainitussa säännöksessä tarkoitetusta sosiaalisesta edusta.

Tällaista asumisedellytystä on pidettävä välillisesti syrjivänä, jos sen vaikutukset kohdistuvat sen ominaislaadun vuoksi enemmän siirtotyöläisiin tai heidän aviopuolisoihinsa, jotka asuvat useammin toisessa jäsenvaltiossa, kuin kotimaisiin työntekijöihin ja jos sillä saatetaan sen vuoksi kohdella ensiksi mainittuja huonommin.

Kun kyse on tavoitteiltaan perhepoliittisesta kansallisesta lainsäädännöstä, jossa myönnetään kotihoidontuki henkilöille, jotka ovat muodostaneet tosiasiallisen siteen kyseiseen yhteiskuntaan, ja jonka mukaan se, että henkilö osallistuu merkittävällä tavalla kansallisille työmarkkinoille, on niin ikään pätevä osoitus siitä, että kyseinen henkilö on integroitunut osaksi yhteiskuntaa, asianomaista kotihoidontukea ei voida olla myöntämättä aviopuolisoille, jotka eivät asu kyseisen valtion alueella mutta joista toinen tekee siellä ansiotyötä kokopäiväisesti.

(ks. 26, 30–33 ja 36–38 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Oikeudenkäynnin kohde

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Jäsenvaltiot

–

Yhteisön oikeudesta johtuvat velvoitteet

–

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen

–

Sisäistä oikeusjärjestystä koskevia perusteluja ei voida hyväksyä (EY 226 artikla) (ks. 8 kohta)

Oikeudenkäynnin kohde

Aihe:

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93 (EYVL L 261, s. 1) 18 artiklan 1 kohdan ja 19 i artiklan ensimmäisen ja kolmannen luetelmakohdan rikkominen – Kyseisissä säännöksissä tarkoitettujen tietojen toimittamatta jättäminen

Päätöksen päätösosa

Ratkaisu:

1) Ranskan tasavalta ei ole noudattanut yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2635/93, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toimittanut mainitun asetuksen 19 i artiklan ensimmäisessä ja kolmannessa luetelmakohdassa edellytettyjä tietoja.

2) Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Maatalous – Yhteinen markkinajärjestely – Vientituki – Perustamissopimuksen liitteeseen II kuulumattomat jalostetut tuotteet – Myöntämisedellytykset

(Komission asetuksen N:o 1222/94 7 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

Tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen II kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja tuen määrän vahvistamisperusteista annetun asetuksen N:o 1222/94, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 229/96, 7 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että silloin kun viejä ei kykene vienti-ilmoituksensa tueksi esittämään – vaikka tämä johtuisi ylivoimaisesta esteestä – asiakirjanäyttöä niiden tuotteiden määristä, jotka on tosiasiallisesti käytetty viedyn tuotteen valmistukseen, tämä säännös ei estä sitä, että viejä esittää näytön muita todistuskeinoja käyttäen. Kansalliset viranomaiset arvioivat tällaisen muun todistuskeinon kansallisessa oikeudessa vahvistettujen menettelysääntöjen mukaisesti, kunhan näillä säännöillä ei rajoiteta yhteisön oikeuden soveltamisalaa tai tehokkuutta ja näin edellä mainitun 7 artiklan 1 kohdassa edellytetty näyttökynnys ei alene. Tästä syystä, silloin kun tukihakemus on esitetty tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetussa yksinkertaistetussa menettelyssä, kansallisten viranomaisten on otettava huomioon myös viejän ja viranomaisten välillä jo käyty asiakirjavaihto.

(ks. 29 ja 30 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annettu direktiivi 93/104

(Neuvoston direktiivin 93/104 7 artikla)

Tiivistelmä

Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 93/104, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2000/34, 7 artiklaa on tulkittava siten, että kansallinen säännös, jossa sallitaan työsopimuksen keston aikana se, että 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut vuosilomapäivät, joita ei pidetä tietyn vuoden kuluessa, korvataan rahalla myöhempänä vuonna, on ristiriidassa tämän artiklan kanssa.

Jokaisen työntekijän oikeutta palkalliseen vuosilomaan on pidettävä yhteisön sosiaalioikeuden periaatteena, jolla on erityinen merkitys ja josta ei voida poiketa ja jonka toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat panna täytäntöön ainoastaan direktiivissä nimenomaisesti luetelluissa rajoissa. Tässä direktiivissä vahvistetaan sääntö, jonka mukaan työntekijän on turvallisuutensa ja terveytensä tehokkaaksi suojelemiseksi saatava tavallisesti tehokas lepoaika, koska direktiivin 7 artiklan 2 kohdan mukaan palkallista vuosilomaa koskevan oikeuden korvaaminen rahalla on mahdollista ainoastaan silloin, kun työsuhde päättyy.

(ks. 28, 29 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)
Italian tasavalta ei ole noudattanut maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999 eikä asetuksen (EY) N:o 1255/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä eläinten rehuksi tarkoitetun rasvattoman maidon ja rasvattoman maitojauheen tuen ja mainitun rasvattoman maitojauheen myynnin osalta 17 päivänä joulukuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2799/1999 mukaisia velvoitteitaan, koska se on yksipuolisesti ottanut käyttöön tiettyyn käyttöön tarkoitetun maitojauheen merkitsemisjärjestelmän, josta ei säädetä tällä alalla sovellettavassa yhdenmukaistetussa yhteisön oikeudessa.
Täten HT 4 artiklan c alakohtaa sovelletaan valtiontukiin, jotka on maksettu teräs- ja hiiliteollisuuden yrityksille sellaisen valtiontukijärjestelmän perusteella, joka ei koske erityisesti hiili- ja teräsalaa.

EHTY:n perustamissopimuksen piiriin kuuluvalle yritykselle myönnetyllä valtiontuella on samat kilpailua rajoittavat vaikutukset riippumatta siitä, onko kyseessä yksittäinen tuki vai tuki, joka on myönnetty sellaisen valtiontukijärjestelmän puitteissa, joka ei koske erityisesti hiili- ja teräsalaa.

Lisäksi HT 67 artiklassa tarkoitetut toimenpiteet eivät voi olla toimenpiteitä, jotka HT 4 artiklassa julistetaan soveltumattomiksi hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille ja jotka ovat kaikissa muodoissaan poistettavia ja kiellettyjä. Ei voida hyväksyä, että EHTY:n perustamissopimuksen laatijat olisivat HT 4 artiklan c alakohdassa päättäneet, että jäsenvaltioiden muodossa tai toisessa myöntämät tuet tai avustukset ovat kiellettyjä ja että ne on poistettava, julistaakseen sitten HT 67 artiklassa, että kyseiset tuet ja avustukset voisivat olla hyväksyttäviä, jopa ilman komission antamaa lupaa, ellei komission näiden tukien seurausten lieventämiseksi tai korjaamiseksi suosittamista toimenpiteistä muuta johdu.

HT 4 ja HT 67 artikla myös koskevat kahta erillistä asiaa; ensin mainitulla poistetaan ja kielletään tietyt jäsenvaltioiden toimenpiteet alalla, joka on EHTY:n perustamissopimuksella saatettu yhteisön toimivaltaan, ja jälkimmäisellä pyritään estämään kilpailua haittaavat vaikutukset, joita jäsenvaltioille jätetyn toimivallan käyttämisestä välttämättä aiheutuu. HT 67 artikla kattaa täten ne yleiset toimenpiteet, joita jäsenvaltiot voivat toteuttaa talous- ja sosiaalipolitiikkansa yhteydessä, ja ne jäsenvaltioiden toteuttamat toimenpiteet, joita sovelletaan muilla aloilla kuin hiili- ja terästeollisuudessa mutta jotka saattavat tuntuvasti vaikuttaa kilpailun edellytyksiin näillä teollisuuden aloilla.

Vaikka HT 4 artiklan c alakohdassa kielletään valtiontuet teräs- ja hiiliteollisuuden yrityksille riippumatta siitä, onko kyse yksittäisestä tuesta vai valtiontukijärjestelmän puitteissa maksettavasta tuesta, HT 67 artiklassa viitataan nimenomaisesti valtiontukiin ainoastaan suojatoimenpiteinä, jotka komissio voi kyseisen artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla hyväksyä teräs- ja hiiliteollisuuden yritysten eduksi, jos näille yrityksille aiheutuu kilpailuhaittaa yleisten talouspoliittisten toimenpiteiden johdosta.

HT 15 artiklassa edellytettyjen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimenpiteen luonteen mukaisia ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riitautetun toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että yhteisöjen tuomioistuimet voivat valvoa toimenpiteen laillisuuden. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen perustelut HT 15 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.

(ks. 56 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Sijoittautumisvapaus – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö

(EY 39, EY 43 ja EY 49 artikla)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, jonka lainsäädännön mukaan oikeus vähentää verotettavasta tulosta tai jättää sen osalta huomiotta eläkejärjestelyn puitteissa maksetut maksut myönnetään ainoastaan sellaisiin eläkejärjestelyihin perustuvien maksujen osalta, joista on sovittu sellaisten eläkelaitosten kanssa, joiden kotipaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa, mutta mitään tällaista verohelpotusta ei myönnetä sellaisten maksujen osalta, jotka perustuvat sellaisten eläkelaitosten kanssa sovittuihin eläkejärjestelyihin, joiden kotipaikka on jossain muussa jäsenvaltiossa, jättää noudattamatta EY 39, EY 43 ja EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Koska tällaisessa lainsäädännössä kieltäydytään yleisesti myöntämästä veroetua toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle eläkelaitokselle maksettujen maksujen osalta, sitä ei voida perustella tarpeella taata kansallisen verojärjestelmän johdonmukaisuus, sikäli kuin se seikka, joka mahdollisesti voi haitata kyseisen verojärjestelmän johdonmukaisuutta, perustuu verovelvollisen kotipaikan vaihdokseen eläkejärjestelyyn suoritettavien maksujen maksamishetken ja niitä vastaavien suoritusten saamishetken välillä, ja koska ainoastaan tässä tilanteessa kyseisen jäsenvaltion toimivalta verottaa verotuksessa vähennettyjä tai huomiotta jätettyjä maksuja vastaavia suorituksia voi lakata.

Koska perustamissopimuksessa olevat palvelujen tarjoamisen vapautta, työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja sijoittautumisvapautta koskevat säännökset ovat ristiriidassa esillä olevan lainsäädännön kanssa, tätä ei ole tarpeen tutkia erikseen pääomien vapaata liikkuvuutta koskevan EY 56 artiklan valossa.

(ks. 64, 71–74 ja 76 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Työntekijöiden, jotka ovat kolmannen valtion kansalaisia, lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen toimesta

(EY 49 artikla)

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Työntekijöiden, jotka ovat kolmannen valtion kansalaisia, lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen toimesta

(EY 49 artikla)

Tiivistelmä

1. Jäsenvaltio ei noudata EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se säätää, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen on niiden työntekijöiden, jotka ovat kolmannen valtion kansalaisia, työhön lähettämiseksi hankittava niin sanottu EU-työhönlähetysvahvistus, jonka myöntäminen edellyttää ensiksi sitä, että työntekijä on ollut kyseisen yrityksen palveluksessa vähintään vuoden tai että hänellä on yrityksen kanssa toistaiseksi voimassa oleva työsopimus, ja toiseksi todisteita siitä, että kansallisia työ- ja palkkaehtoja noudatetaan.

Koska tämän vahvistuksen myöntäminen on välttämätöntä lähettämiseen ryhtymiseksi ja koska vahvistus myönnetään vasta, kun toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat tutkineet myöntämisen edellytykset, vahvistusmenettely on luonteeltaan lupamenettely. Kansallista lainsäädäntöä, jossa ehdoksi sille, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yritys saa tarjota palveluja valtion alueella, asetetaan hallinnollinen lupa, on pidettävä EY 49 artiklassa tarkoitettuna palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksena.

(ks. 40, 41 ja 68 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)

2. Jäsenvaltio ei noudata EY 49 artiklan mukaisia velvoitteitaan, kun se säätää sellaisesta maahantulo- ja oleskeluluvan automaattisesta epäämisperusteesta, josta ei ole poikkeuksia ja joka ei mahdollista sellaisten työntekijöiden aseman laillistamista, jotka ovat kolmannen valtion kansalaisia ja jotka toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yritys on laillisesti lähettänyt työhön tähän jäsenvaltioon, kun kyseiset työntekijät ovat tulleet sen alueelle viisumitta.

(ks. 68 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Ennakkoratkaisukysymykset – Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta – Rajat

(EY 234 artikla)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Itsenäiset kauppaedustajat – Direktiivi 86/653

(Neuvoston direktiivin 86/653 1 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. Sen enempää EY 234 artiklan sanamuodosta kuin tällä artiklalla toteutetun menettelyn tarkoituksestakaan ei ilmene, että perustamissopimuksen laatijat olisivat tarkoittaneet, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa antaa yhteisön oikeuden säännöstä koskevaa ennakkoratkaisua siinä erityistapauksessa, että jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa viitataan kyseisen säännöksen sisältöön pelkästään tämän valtion sisäiseen tilanteeseen sovellettavien sääntöjen määrittelemiseksi.

Kun kansallisen lainsäädännön mukaan yksinomaan valtion sisäisten tilanteiden ratkaisemisessa on noudatettava yhteisön oikeudessa annettuja ratkaisuja, jotta muun muassa vältettäisiin syrjintä tai mahdollinen kilpailun vääristyminen, yhteisöllä nimittäin on selvä intressi sen osalta, että yhteisön oikeudesta omaksuttuja säännöksiä ja käsitteitä tulkitaan yhdenmukaisesti, jotta vältettäisiin myöhemmät tulkintaerot, eikä tämä riipu siitä, missä olosuhteissa näitä säännöksiä ja käsitteitä sovelletaan.

(ks. 15 ja 16 kohta)

2. Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta annetun direktiivin 86/653 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun itsenäinen välittäjä on valtuutettu tekemään yksi ainoa sopimus, jota on myöhemmin jatkettu usean vuoden ajan, tässä säännöksessä asetettu pysyvyyden vaatimus edellyttää, että päämies on valtuuttanut tämän välittäjän neuvottelemaan tämän sopimuksen perättäisistä jatkamisista, jollei ole olemassa muita tekijöitä, jotka osoittavat pysyvän neuvotteluvaltuuden olemassaolon.

(ks. 26 ja 27 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Sosiaalipolitiikka – Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät – Mahdollisuudet työhön ja työolot – Tasa-arvoinen kohtelu – Direktiivi 76/207

(Neuvoston direktiivin 76/207 2 artiklan 1 ja 3 kohta ja 3 artikla)

Tiivistelmä

Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun direktiivin 76/207 vastainen on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa ei tunnusteta äitiyslomalla olevalle naispuoliselle työntekijälle virkamiesasemaan pääsyn kannalta samoja oikeuksia kuin on tunnustettu muille samassa valintamenettelyssä hyväksytyille henkilöille, ja joissa hänen viranhoidon aloittamistaan on lykätty äitiysloman päättymiseen saakka, ottamatta huomioon äitiysloman kestoa kyseisen työntekijän virkaikää laskettaessa.

(ks. 47 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annettu direktiivi 93/104 – Työaika – Käsite – Määrättyjen sosiaali- ja terveydenhuollon laitosten työntekijät – Kansallinen sääntely, jossa vahvistetaan passiivisten työskentelyjaksojen laskennallisen vastaavuuden määrittämismekanismi – Sääntelyä ei voida hyväksyä

(Neuvoston direktiivi 93/104)

2. Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu – Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annettu direktiivi 93/104 – Suotuisammat kansalliset säännökset – Kynnykset tai katot, jotka on otettava huomioon selvitettäessä direktiivin mukaisuutta

(Neuvoston direktiivin 93/104 15 artikla)

Tiivistelmä

1. Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annettua direktiiviä 93/104 on tulkittava siten, että sen vastainen on sellainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa säädetään sellaisten päivystysjaksojen osalta, jotka edellyttävät määrättyjen sosiaali- ja terveydenhuollon laitosten työntekijöiden fyysistä läsnäoloa työpaikalla, järjestelmästä, jossa kiinteisiin kertoimiin sovelletaan laskennallista painotusmekanismia sen huomioon ottamiseksi, että päivystyksen aikana työskentelyssä on passiivisia jaksoja, silloin kun kaikkia direktiivissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden tehokkaan suojan takaamiseksi ei ole noudatettu.

Direktiivin 93/104 mukaan se, että työntekijän läsnäolojakso työpaikalla voidaan lukea työajaksi, ei saa riippua työntekijän työnteon intensiivisyydestä vaan ainoastaan siitä, onko kyse työntekijän velvollisuudesta olla työnantajansa käytettävissä.

(ks. 58 ja 63 kohta sekä tuomiolauselma)

2. Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 93/104 15 artiklassa sallitaan nimenomaisesti työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden kannalta suotuisampien kansallisten säännösten soveltaminen tai säätäminen. Siinä tapauksessa, että kansallisessa oikeudessa on säädetty erityisesti viikoittaisen enimmäistyöajan osalta työntekijöiden kannalta suotuisampi yläraja, on direktiivissä vahvistettujen työntekijää suojaavien säännösten noudattamista arvioitava ainoastaan suhteessa niihin vähimmäisvaatimuksiin ja ylärajoihin, jotka on mainittu tässä direktiivissä.

(ks. 51 ja 63 kohta sekä tuomiolauselma)