YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN

MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)

20 päivänä tammikuuta 1998

Asia T-160/96

Max Kogler

vastaan

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin

”Henkilöstö — Eläke — Korjauskerroin — Jäsenvaltion pääkaupungin muuttuminen — Taannehtivuus”

Täydellinen teksti saksan kielellä II-35

Aihe:

Kanne, jossa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaaditaan ensinnäkin kumoamaan yhteisöjen tuomioistuimen valituskomitean 1.7.1996 tekemän päätöksen ja toiseksi laskemaan uudelleen ja vahvistamaan lopullisesti kantajan eläkkeen ajalle 1.7.1991-30.6.1994 neuvoston vuosittain vahvistamaa Berliinin korjauskerrointa soveltaen sekä toissijaisesti kolmanneksi määräämään lyhyen määräajan, jossa uudelleen laskemisen ja lopullisen vahvistamisen on tapahduttava.

Lopputulos:

Tutkimatta jättäminen.

Määräyksen lyhennelmä

Kantaja on entinen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käännöspalvelun johtaja, joka jäi eläkkeelle 1.12.1987 alkaen. Eläkkeelle jäätyään hän on koko ajan asunut Konzissa Saksassa.

Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (henkilöstösäännöt) 82 artiklan 1 kohdan mukaan entisten virkamiesten eläkkeisiin sovelletaan sen valtion osalta vahvistettua korjauskerrointa, jossa eläkkeensaaja on osoittanut asuinpaikkansa olevan.

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut asioissa T-536/93, Benzler vastaan komissio (Kok. H. 1994, s. II-777) ja T-64/92, Chavane de Dalmassyym. vastaan komissio (Kok. H. 1994, s. II-723)27.10.1994 antamissaan tuomioissa, että Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin sovellettavien korjauskertoimien mukauttamisesta 1.7.1991 alkaen 19 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY, EHTY, Euratom) N:o 3834/91 (EYVL 1991, L 361, s. 13; jäljempänä asetus N: o 3834/91)ja vastaavasta mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 1992 alkaen 21.12.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY, EHTY, Euratom) N:o 3761/92 (EYVL 1992, L 383, s. 1; jäljempänä asetus N:o 3761/92) 6 artiklan 2 kohdat loukkaavat Saksalle Bonnin elinkustannusten perusteella vahvistetun väliaikaisen korjauskertoimen osalta henkilöstösääntöjen liitteessä XI ilmaistua periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltion korjauskerroin on vahvistettava pääkaupungin elinkustannusten perusteella, koska Berliinistä tuli 3.10.1990 Saksan pääkaupunki.

Korjauskertoimia, joiden edellä mainittujen asetusten alaviitteissä todetaan olevan ”väliaikaisia kertoimia” tai joita todetaan sovellettavan ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta päätöksiä, jotka neuvoston on tarkoitus tehdä komission - -ehdotuksen seurauksena”, ei ole muutettu yllä mainittujen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioiden takia.

Tämän jälkeen neuvosto antoi 19.12.1994 asetuksen (EHTY, EY, Euratom) N:o 3161/94 Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin sovellettavien korjauskertoimien mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 1994 alkaen (EYVL 1994, L 335, s. 1). Asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa määritetään ensimmäistä kertaa Berliinin elinkustannusten perusteella Saksaa yleisesti koskeva korjauskerroin 1.7.1994 alkaen sekä erilliset korjauskertoimet Bonnia, Karlsruhea ja Miincheniä varten.

Myöhemmin Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin sovellettavien korjauskertoimien mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 1995 alkaen 18 päivänä joulukuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, Euratom, EHTY) N:o 2963/95 (EYVL 1995, L 310, s. 1) vahvistettiin Berliinin elinkustannusten perusteella Saksaa yleisesti koskeva korjauskerroin, joka tuli voimaan taannehtivasti 1.7.1995 alkaen.

Kantaja katsoi, että yhteisöjen tuomioistuimen olisi pitänyt soveltaa eläkelaskelmissaan ajalle 1.7.1991-30.6.1994 Bonnin sijasta Berliinin elinkustannusten perusteella vahvistettuja korjauskertoimia, ja vaati tekemään henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen päätöksen, jossa taannehtivasti vahvistettaisiin hänen eläkkeensä määrä uudelleen.

Kun nimittävänä viranomaisena toiminut yhteisöjen tuomioistuimen kirjaaja oli päätöksellään hylännyt kyseisen vaatimuksen, kantaja valitti samoin vaatimuksin yhteisöjen tuomioistuimen valituskomiteaan (jäljempänä komitea) vaatien toimielintä lisäksi ilmoittamaan määräajan, jossa vaadittu uudelleen laskeminen tapahtuisi.

Kyseinen valitus jätettiin liian myöhään tehtynä tutkimatta. Tässä tapauksessa 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja kantajalle vastaisia toimenpiteitä olisivat kyseiseltä ajalta tehdyt eläkelaskelmat.

Tutkittavaksi ottaminen

Oikeus vedota luottamuksensuojaan on jokaisella yksittäisellä oikeussubjektilla silloin kun yhteisön hallintoelimet ovat synnyttäneet hänessä perusteltuja odotuksia. Virkamies ei kuitenkaan voi vedota luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen, elleivät hallintoelimet ole antaneet täsmällisiä vakuutteluja (34 kohta).

Viittaukset: asia T-235/94, Galtieri v. parlamentti, 27.2.1996 (Kok. H. 1996, s. II-129, 63 kohta) ja asia T-207/95, Ibarra Gil v. komissio, 5.2.1997 (Kok. H. 1997, s. II-31,25 kohta).

Neuvoston ei voida katsoa luoneen kantajalle ”perusteltuja odotuksia” tai ”täsmällisiä vakuutteluja”, koska määrittelemällä asetusten N:o 3834/91 ja N:o 3761/92 alaviitteissä Saksan osalta palkkoihin ja eläkkeisiin sovellettavat korjauskertoimet väliaikaisiksi tai tarkentamalla niitä sovellettavan ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta päätöksiä, jotka neuvoston on tarkoitus tehdä komissionehdotuksen seurauksena” neuvosto vain pidätti itsellään oikeuden muuttaa kyseisiä kertoimia eikä velvoittautunut palaamaan taannehtivasti niiden vahvistamiseen. Tämän vuoksi kantaja ei voi väittää neuvoston synnyttäneen hänessä ”perustellun luottamuksen”, jonka nojalla kantaja voisi päästä noudattamasta edellä mainittuja säädettyjä määräaikoja (38 kohta).

Lisäksi kantajalle 1.7.1991-30.6.1994 tiedoksi annetut kuukausittaiset eläkelaskelmat ovat selvästi hänelle vastaisia toimenpiteitä, kun niissä vahvistetaan hänen eläkkeensä määrä kuukausittain (39 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat 783/79 ja 786/79, Venus ja Obert v. komissio ja neuvosto, 27.10.1981 (Kok. 1981, s. 2445, 25 kohta) ja em. asia Benzler v. komissio, tuomion 15-19 kohta.

Siltä osin kuin kyseiset laskelmat annettiin kantajalle henkilökohtaisesti tiedoksi, tämän olisi pitänyt joka kerta tehdä valitus kolmen kuukauden kuluessa noudattaakseen henkilöstösääntöjen 90 artiklassa säädettyä määräaikaa. Sen sijaan kantaja teki valituksen lähes kaksi vuotta lainmukaisen, kesäkuuta 1994 koskevan viimeisen laskelman vastaanottamisesta alkaneen määräajan päättymisen jälkeen (39 kohta).

Henkilöstösääntöjen 90 artiklassa säädetyn valitusajan tarkoituksena on taata oikeusturva ja -varmuus. Kyse on siis oikeusjärjestyksen perusteista eikä asianosaisten tai tuomioistuimen mielivaltaisesti käytettävissä olevasta keinosta. Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyistä määräajoista ei voida poiketa, vaikka toimielin asiakysymyksen osalta vastaisikin liian myöhään tehtynä tutkimatta jätettävään hallinnolliseen valitukseen (40 kohta).

Viittaukset: asia T-35/96, Rasmussen v. komissio, 18.3.1997 (Kok. H. 97, s. II-187, 29 ja 30 kohta).

Virkamies ei voi saada uutta määräaikaa hyväkseen vaatimalla nimittävää viranomaista tekemään henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen. Tarkemmin sanoen virkamies, joka on laiminlyönyt hänelle vastaisen päätöksen kumoamiskanteen nostamisen henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyissä määräajoissa, ei voi kyseisestä päätöksestä aiheutunutta vahinkoa koskevan korvausvaatimuksen avulla korjata laiminlyöntiään ja saada siten hyväkseen uutta valitusaikaa. Tällainen menettely on hyväksyttävissä vain siinä tapauksessa, että ilmenee uusia seikkoja, joiden vuoksi tilannetta on tarkasteltava uudelleen (41 kohta).

Viittaukset: asia 302/85, Pressler-Hoeft v. tilintarkastustuomioistuin, 4.2.1987 (Kok. 1987, s. 513, 5 ja 6 kohta) ja asia T-547/93, Lopes v. yhteisöjen tuomioistuin, 29.2.1996 (Kok. H. 1996, s. II-185, 60 kohta).

Tässä tapauksessa on katsottava, että kantajan neuvoston väitettyyn laiminlyöntiin perustuvan kanteen tarkoituksena on kiertää henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa säädetyt määräajat, kun sillä pyritään yhtäältä aikaisemman tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisen vahvistavan komitean päätöksen kumoamiseen ja toisaalta saamaan korvauskanteen avulla se eläkkeestä puuttuva määrä, jonka kantaja olisi saanut sovellettaessa Berliinin korjauskerrointa vuodesta 1991 lukien (42 kohta).

Ratkaisu:

Kanne jätetään tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.