ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ovatko a) tavaroiden vapaata liikkuvuutta ja palveluiden tarjoamisen vapautta sisämarkkinoilla koskevat periaatteet, b) eurooppalaisia kilpailusääntöjä ja sisämarkkinoiden vapauttamista koskevia sääntöjä koskeva tehokkuusperiaate, c) tehokkaan vaikutuksen periaate ja unionin oikeuden yhdenmukaista soveltamista Euroopan unionissa koskeva periaate ja d) unionin johdetun oikeuden säännökset, kuten direktiivi 98/71/EY ja erityisesti sen 14 artikla, asetuksen (EY) N:o 461/2010 1 artikla tai Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN-ECE) sääntö nro 124, esteenä sellaiselle asetuksen (EY) N:o 6/2002 110 artiklaan sisältyvän korjauslausekkeen tulkinnalle, jossa jäljennösvannetta, joka on ulkoasultaan täysin vastaava kuin alkuperäinen ensiasennusvanne ja joka on hyväksytty edellä mainitun Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UN-ECE) säännön nro 124 mukaisesti, ei katsota sellaiseksi osaksi moniosaista tuotetta (henkilöauto), jota käytetään kyseisen moniosaisen tuotteen korjaamiseen sen alkuperäisen ulkoasun palauttamiseksi?
—

toteaa, että koska Helleenien tasavalta ei ole asetetussa määräajassa toteuttanut kaikkia valtiontuesta SA.34572 (13/C) (ex 13/NN), jonka Kreikka on myöntänyt Larco General Mining & Metallurgical Company SA -yhtiölle, 27.3.2014 annetun komission päätöksen 2014/539/EU täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä, ja joka tapauksessa koska se on jättänyt ilmoittamatta komissiolle asiaankuuluvalla tavalla päätöksen 5 artiklan mukaan toteutettavista toimenpiteistä, se ei ole noudattanut päätöksen 3, 4 ja 5 artiklan eikä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisia velvoitteitaan
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 343/34

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Saksa) on esittänyt 11.7.2016 – Hornbach-Baumarkt-AG v. Finanzamt Landau

(Asia C-382/16)

(2016/C 343/46)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Hornbach-Baumarkt-AG

Vastaaja: Finanzamt Landau

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (EUT-sopimus) 49 artikla, luettuna yhdessä 54 artiklan kanssa, (aiemmin: Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (EY-sopimus) 43 artikla, luettuna yhdessä 48 artiklan kanssa) esteenä jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan kotimaahan sijoittautuneen verovelvollisen tulot liikesuhteista toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen yhtiöön, josta se omistaa välittömästi tai välillisesti vähintään neljänneksen ja jonka kanssa se on sopinut ehdoista, jotka poikkeavat ehdoista, joista toisistaan riippumattomat kolmannet olisivat sopineet samoissa tai samankaltaisissa olosuhteissa, on määritettävä sellaisiksi kuin ne olisivat muodostuneet toisistaan riippumattomien kolmansien sopimia ehtoja sovellettaessa, kun liikesuhteista kotimaahan sijoittautuneeseen yhtiöön saatavia tuloja ei oikaista vastaavasti eikä säännöksessä anneta kotimaahan sijoittautuneelle verovelvolliselle mahdollisuutta osoittaa, että ehdot on sovittu liiketaloudellisista syistä, jotka liittyvät sen asemaan osakkaana toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneessa yhtiössä?
2)

Mikäli ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi, miten aiotun ei-toivotuksi julistamisen puitteissa on tutkittava, onko edellä tarkoitetun unionin kansalaisen, jonka on todettu kuuluvan pakolaissopimuksen 1 artiklan F kohdan a ja b alakohdan soveltamisalaan, käytöstä pidettävä todellisena, välittömänä ja riittävän vakavana uhkana jollekin yhteiskunnan olennaiselle edulle? Kuinka paljon merkitystä on tässä yhteydessä annettava sille, että pakolaissopimuksen 1 artiklan F kohdassa tarkoitetut teot, jollaisista käsiteltävässä asiassa on kyse, ovat tapahtuneet kauan sitten – käsiteltävässä asiassa ajanjaksolla 1992–1994?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 279/18

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Juzgado de lo Social no 1 de Cuenca (Espanja) on esittänyt 13.5.2016 – Carlos Enrique Ruiz Conejero v. Ferroser Servicios Auxiliares, S.A. ja Ministerio Fiscal

(Asia C-270/16)

(2016/C 279/24)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Social no 1 de Cuenca

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Carlos Enrique Ruiz Conejero

Vastaajat: Ferroser Servicios Auxiliares, S.A. ja Ministerio Fiscal

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko direktiivi 2000/78 (1) esteenä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle, jonka mukaan työnantajalla on oikeus irtisanoa työntekijä objektiivisista syistä sellaisten poissaolojen vuoksi, jotka ovat tosin perusteltuja mutta toistuvia ja joiden määrä on ollut vähintään 20 prosenttia kahden peräkkäisen kuukauden työpäivistä, mikäli poissaoloja on kertynyt kahdentoista edeltävän kuukauden aikana yhteensä vähintään 5 prosenttia työpäivistä tai vähintään 25 prosenttia työpäivistä kahdentoista kuukauden ajanjakson aikana neljänä yksittäisenä kuukautena, kun työntekijää on pidettävä direktiivissä tarkoitetussa merkityksessä ja kun poissaolot ovat johtuneet vammasta?

(1) Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/78/EY (EYVL 2000, L 303, s. 16).
4)

Onko Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 109 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kun on kyse ”loukkauskanteesta”, joka perustuu EU-tavaramerkin loukkaamiseen ylläpitämällä ja käyttämällä maailmanlaajuisesti ja näin ollen myös unioninlaajuisesti samaa sisältöä, joka on saatavilla samalla käyttäjätunnuksella internetissä verkkotunnuksista ”facebook.com” ja/tai ”youtube.com” ja/tai ”twitter.com” ja joka koskee kulloistakin verkkotunnusta ”facebook.com” ja/tai ”youtube.com” ja/tai ”twitter.com”, jäsenvaltion ”tuomioistuimen, jossa asia on jälkimmäisenä otettu käsittelyyn” ja jossa esitetään Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 97 artiklan 2 kohdan ja 98 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla jäsenvaltion alueella tapahtuneeseen loukkaustoimeen tai uhanneeseen loukkaustoimeen perustuvia vaatimuksia, on Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 109 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla viran puolesta luovuttava käsittelystä pelkästään sen toisen jäsenvaltion alueen osalta, jonka tuomioistuimessa nostettiin ”ensin” samaa sisältöä, joka on saatavilla samalla käyttäjätunnuksella internetissä verkkotunnuksista ”facebook.com” ja/tai ”youtube.com” ja/tai ”twitter.com” ja joka koskee kulloistakin verkkotunnusta ”facebook.com” ja/tai ”youtube.com” ja/tai ”twitter.com”, koskeva kanne sellaisen kansallisen tavaramerkin loukkauksen perusteella, joka on sama ja koskee samoja tavaroita kuin EU-tavaramerkki, johon vedotaan ”tuomioistuimessa, jossa asia on jälkimmäisenä otettu käsittelyyn”, siltä osin kuin tavaramerkit ja tavarat ovat samoja, vai onko ”tuomioistuimen, jossa asia on jälkimmäisenä otettu käsittelyyn”, tässä tilanteessa – siltä osin kuin tavaramerkin ja tavarat ovat samoja – viran puolesta luovuttava käsittelystä Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 97 artiklan 2 kohdan ja 98 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla kaikkien sen käsittelyyn tuotujen jäsenvaltion alueella tapahtuneiden loukkaustoimien tai uhanneiden loukkaustoimien osalta ja näin ollen unioninlaajuisesti?
4)

Onko direktiivin 95/46/EY 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 28 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että silloin kun rekisterinpitäjällä on toimipaikka jäsenvaltion (esillä olevassa asiassa Irlannin) alueella ja toisen jäsenvaltion (esillä olevassa asiassa Saksan) alueella toinen, oikeudellisesti itsenäinen toimipaikka, joka on vastuussa muun muassa mainostilan myynnistä ja jonka toiminta on kohdennettu kyseisen valtion asukkaille, toisessa jäsenvaltiossa (esillä olevassa asiassa Saksassa) toimivaltainen valvontaviranomainen voi osoittaa tietosuojalainsäädännön täytäntöön panemiseksi toimenpiteitä ja määräyksiä myös (esillä olevassa asiassa Saksassa sijaitsevalle) muulle toimipaikalle, joka konsernin sisäisen tehtävien- ja vastuunjaon mukaan ei ole vastuussa tietojenkäsittelystä, vai voiko toimenpiteitä ja määräyksiä osoittaa tällöin ainoastaan sen jäsenvaltion (esillä olevassa asiassa Irlannin) valvontaviranomainen, jonka alueelle konsernin sisällä vastuussa oleva toimielin on sijoittautunut?
2)

Jos työntekijä ei ota kokonaan tai osittain sitä vuosilomaa, johon hänellä on oikeus, lomavuotena, jolloin oikeutta on käytettävä, tilanteessa, jossa hän olisi ottanut lomaa, jollei työnantaja olisi kieltäytynyt maksamasta hänelle palkkaa hänen ottamastaan lomasta, voiko työntekijä väittää, että häntä on estetty käyttämästä oikeuttaan palkalliseen lomaan, siten, että oikeus siirtyy siihen saakka, kunnes hänellä on tilaisuus käyttää kyseistä oikeutta?
3)

Jos yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2913/92 203 artiklan 1 kohtaa, 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 206 artiklaa voidaan tulkita siten, että tuontitullit maksetaan siitä tavaramäärästä, joka on tuhoutunut ulkoisen passituksen aikana, voidaanko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (2) 2 artiklan 1 kohdan d alakohtaa sekä 70 ja 71 artiklaa tulkita siten, että tuontitullien lisäksi on maksettava tällöin myös arvonlisävero, vaikka on mahdotonta, että tavarat saatettaisiin tosiasiallisesti jäsenvaltion taloudelliseen vaihdantaan?
1.

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä tulkitessaan ja soveltaessaan SEUT 107 artiklan 1 kohtaa siltä osin kuin on kyse yrityksen ja valikoivan edun käsitteistä sekä tulkitessaan ja soveltaessaan perusteluvelvollisuutta; se on myös vääristellyt riidanalaista päätöstä siltä osin kuin on kyse valikoivuudesta. — Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä ja vääristellyt päätöstä tulkitessaan virheellisesti sellaisille yrityksille varatun veroedun valikoivuutta, jotka harjoittavat tiettyä taloudellista toimintaa ja jotka ovat taloudellisten etuyhtymien ja niiden jäsenten perustamia, ja luonnehtiessaan perustelut virheellisesti. — Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan valikoivaa etua, joka perustuu kansallisella veroviranomaisella olevaan harkintavaltaan. — Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan valikoivuuden käsitettä katsomalla, ettei valikoivuudesta ole kyse sellaisen toimenpiteen osalta, jota sovelletaan vain henkilöihin, jotka tekevät määrättyjä sijoituksia.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/5

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landgericht Hamburg (Saksa) on esittänyt 25.1.2016 – Irene Uhden v. KLM Royal Dutch Airlines NV

(Asia C-40/16)

(2016/C 175/03)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landgericht Hamburg

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Irene Uhden

Vastapuoli: KLM Royal Dutch Airlines NV

Ennakkoratkaisukysymys

Onko matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun asetuksen (EY) N:o 261/2004 (1) (jäljempänä lentomatkustaja-asetus) 7 artiklan 1 kohdan toista virkettä tulkittava siten, että käsite ”pituus” koskee yksinomaan suoraa välimatkaa lähtöpaikan ja viimeisen määräpaikan välillä siitä riippumatta, minkä pituinen matka yksittäistapauksessa tosiasiallisesti on lennetty?

(1) EUVL L 46, s. 1.
2)

Onko viittausta asetuksen N:o 1346/2000 13 artiklassa mainittuun aineellisesti sovellettavaan lakiin, jonka mukaan määritetään, onko kyseisen lain mukaan ”mitään mahdollisuutta peräyttää kyseistä oikeustointa”, tulkittava siten, että asianosaisen, jolla on todistustaakka, on osoitettava, ettei kyseisessä tapauksessa aineellisesti sovellettavassa laissa säädetä yleisesti eikä abstraktisti mistään mahdollisuudesta peräyttää kyseisessä asiassa velkojia vahingoittavaksi katsotun (sopimussaatavan maksun) kaltaista toimea, vai siten, että asianosaisen, jolla on todistustaakka, on osoitettava, mikäli aineellisesti sovellettavan lain mukaan tällaisen toimen peräyttäminen on mahdollista, etteivät maksukyvyttömyysmenettelyn aloitusvaltion laissa säädetyistä poikkeavat edellytykset peräyttämisen hyväksymiselle käsiteltävässä asiassa konkreettisesti täyty?
1)

Kun on kyse sellaisesta elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisestä lainasopimuksesta, johon sisältyy sopimukseen kirjatun varsinaisen nimelliskoron laskun rajoittamista koskeva ehto (vähimmäiskorkoehto), joka on määrätty etukäteen, josta ei ole neuvoteltu erikseen ja joka on sisällytetty mainittuun sopimukseen kuluttajan kannalta siinä määrin epäselvästi ja vaikeatajuisesti, että unionin tuomioistuin toteaa sen kohtuuttomaksi, onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) 6 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensopiva siihen sisältyvän ilmauksen ”eivät sido” sellainen tulkinta, [jonka] nojalla ehdon kohtuuttomaksi toteaminen Tribunal Supremossa voi johtaa siihen, että kuluttajan elinkeinonharjoittajalle tämän ehdon takia aiemmin suorittamia maksuja ei palauteta?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 145/13

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Puola) on esittänyt 1.7.2015 – Z.Ś., Z.M. ja M.P. v. X

(Asia C-325/15)

(2016/C 145/16)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Rejonowy we Wrocławiu

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Z.Ś., Z.M. ja M.P.

Vastaaja: X

Unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on antanut 18.2.2016 määräyksen, jolla se on vastannut ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen. Toisen kysymyksen osalta on katsottu, että sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi.
—

toteaa, että koska Luxemburgin suurherttuakunta ei ole antanut luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (1) noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä tai ainakaan antanut niitä tiedoksi komissiolle, se on jättänyt noudattamatta sille tämän direktiivin 130 artiklan 1 kohdan mukaan kuuluvia velvoitteita
—

Unionin tuomioistuimen on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (1) 130 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ja joka tapauksessa koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 59/7

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Court of Appeal (Irlanti) on esittänyt 2.12.2015 – Minister for Justice and Equality v. Tomas Vilkas

(Asia C-640/15)

(2016/C 059/06)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Court of Appeal

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Minister for Justice and Equality

Vastapuoli: Tomas Vilkas

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Mahdollistetaanko ja/tai sallitaanko puitepäätöksen (1) 23 artiklassa uudesta luovuttamispäivästä sopiminen useammin kuin kerran?

2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, päteekö se johonkin vai kaikkiin seuraaviin tilanteisiin: kun etsittyä henkilöä ei kyetä luovuttamaan 2 kohdan mukaisessa määräajassa jossakin jäsenvaltiossa ilmenevän ylivoimaisen esteen vuoksi, minkä takia sovitaan uudesta luovuttamispäivästä, ja kun i) tällaisten olosuhteiden todetaan jatkuvan tai ii) niiden todetaan lakkaamisensa jälkeen toistuvan tai iii) niiden lakkaamisen jälkeen on ilmaantunut erilaisia tällaisia esteitä, joiden vuoksi etsittyä henkilöä ei kyetä tai ei todennäköisesti kyetä luovuttamaan mainittuun uuteen luovuttamispäivään liittyvässä määräajassa?

(1) Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS (EYVL L 190, s. 1).
2.

Toisena valitusperusteena valittaja vetoaa riidanalaisen tavaramerkin huomattavaa erottamiskykyä koskevan unionin yleisen tuomioistuimen päätelmän tueksi esitettyjen perustelujen ristiriitaisuuteen. Unionin yleinen tuomioistuin lähtee perusteluissaan yhtäältä siitä, että riidanalaisella tavaramerkillä on ”epätavallinen muoto”, mutta katsoo toisaalta, että muilla valmistajilla on muodoltaan samanlaisia uuneja. Toinen ristiriitaisuus koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo yhtäältä, ettei riidanalaisen tavaramerkin erottamiskyky riipu sen mahdollisesta toiminnallisuudesta, mutta toisaalta, ettei se, että markkinoilla on muita muodoltaan hyvin samankaltaisia uuneja, saata tätä huomattavaa erottamiskykyä kyseenalaiseksi siksi, että samankaltaisuus voi johtua pyrkimyksestä tiettyyn tekniseen lopputulokseen. Valittajan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen perustelut ovat tästä syystä kahdella tapaa ristiriitaiset ja näin ollen myös virheelliset.
1)

Onko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (1) 5 artiklan 1 alakohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sopimusta koskevan asian käsitteen alaan kuuluu myös matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 29[5]/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 7 artiklan mukainen korvausvaatimus, joka on esitetty lennosta vastaavaa lentoliikenteen harjoittajaa vastaan, joka ei ole asianomaisen matkustajan sopimuspuoli?
1)

tilanteessa, jossa kolmannen maan kansalainen on otettu kyseisen direktiivin 8 artiklan 3 kohdan e alakohdan nojalla säilöön ja hänellä on kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180) 9 artiklan nojalla oikeus jäädä jäsenvaltioon siihen asti, kunnes hänen turvapaikkahakemuksestaan on tehty päätös ensimmäisen asteen käsittelyssä, ja
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 27/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England & Wales) (Queen’s Bench Division, Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 13.11.2015 – Gibraltar Betting and Gaming Association Limited v. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs ja Her Majesty’s Treasury

(Asia C-591/15)

(2016/C 027/22)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England & Wales) (Queen’s Bench Division, Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Gibraltar Betting and Gaming Association Limited

Vastaajat: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs ja Her Majesty’s Treasury

Ennakkoratkaisukysymykset

1. SEUT 56 artiklan soveltamiseksi sekä Gibraltarin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välinen perustuslaillinen suhde huomioon ottaen kysytään seuraavaa: 1.1. Onko Gibraltaria ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa kohdeltava yhden ja saman jäsenvaltion osina unionin oikeutta sovellettaessa sillä seurauksella, että SEUT 56 artiklaa sovelletaan vain siltä osin kuin sitä voidaan soveltaa jäsenvaltion sisäiseen toimenpiteeseen? Vaihtoehtoisesti: 1.2. Kun otetaan huomioon SEUT 355 artiklan 3 kohta, onko Gibraltarilla unionissa sellainen perustuslaillinen asema Yhdistyneestä kuningaskunnasta erillisenä alueena, että Gibraltarin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä tarjottavia palveluja on kohdeltava SEUT 56 artiklassa tarkoitettuna unionin sisäisenä kaupankäyntinä? Vaihtoehtoisesti: 1.3. Onko Gibraltaria kohdeltava kolmantena maana tai alueena siten, että unionin oikeutta sovelletaan Gibraltarin ja Yhdistyneen kuningaskunnan väliseen kaupankäyntiin ainoastaan silloin, kuin unionin oikeus vaikuttaa jäsenvaltion ja unionin ulkopuolisen valtion väliseen kaupankäyntiin? Vaihtoehtoisesti: 1.4. Onko Gibraltarin ja Yhdistyneen kuningaskunnan perustuslaillista suhdetta käsiteltävä jollain toisella tavalla SEUT 56 artiklaa sovellettaessa?

2. Rajoittavatko sellaiset kansalliset verotustoimenpiteet, joilla on kyseisen uuden verojärjestelmän kaltaisia piirteitä, SEUT 56 artiklassa tarkoitettua palvelujen tarjoamisen vapautta?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen (ETY) N:o 2913/92 96 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa toissijainen kuljettaja on ennen tavaran edelleen kuljettamista hankkinut riittävän varmuuden siitä, että kuljetuksesta ensisijaisessa vastuussa oleva on tosiasiallisesti ja säännösten mukaisesti esittänyt tavaran määrätullitoimipaikan viranomaisille?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 7/11

Kanne 30.10.2015 – Euroopan komissio v. Maltan tasavalta

(Asia C-557/15)

(2016/C 007/18)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: C. Hermes ja K. Mifsud-Bonnici)

Vastaaja: Maltan tasavalta

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin tuomioistuinta

— toteamaan, että kun Maltan tasavalta on ottanut käyttöön poikkeusjärjestelmän, jolla sallitaan seitsemän luonnonvaraisen peippolajin (peippo Fringilla coelebs, hemppo Carduelis cannabina, tikli Carduelis carduelis, viherpeippo Carduelis chloris, nokkavarpunen Coccothraustes coccothraustes, keltahemppo Serinus serinus ja vihervarpunen Carduelis spinus) pyydystäminen elävänä, se on jättänyt täyttämättä sille luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY (1) 5 artiklan a ja e alakohdan ja 8 artiklan 1 kohdan, yhdessä liitteen IV a kohdan kanssa, luettuina yhdessä 9 artiklan 1 kohdan kanssa, nojalla kuuluvan velvollisuuden

— velvoittamaan Maltan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Malta otti vuonna 2014 käyttöön poikkeusjärjestelmän, joka koskee seitsemän luonnonvaraisen peippolajin ansapyynnin sallimista ja jonka nojalla sallittiin vuosien 2014 ja 2015 pyyntikaudet.

Direktiivissä 2009/147 velvoitetaan jäsenvaltiot kieltämään sellaisten luonnonvaraisten lintujen, joita ei mainita liitteessä II, kuten kyseisten peippojen, pyydystäminen ja pitäminen sekä kaikkien luonnonvaraisten lintujen pyydystäminen valikoimattomilla menetelmillä, kuten loukuilla tai verkoilla. Näistä kielloista tehtävien poikkeusten on noudatettava direktiivin 9 artiklassa asetettuja tiukkoja edellytyksiä.

Komissio katsoo, että Maltan poikkeusjärjestelmä, jolla sallitaan näiden seitsemän peippolajin ansapyynti, ei ole direktiivin 5 artiklan a ja e alakohdan ja 8 artiklan 1 kohdan, yhdessä liitteen IV a kohdan kanssa, mukainen.

Komissio katsoo, ettei Malta ole näyttänyt, että direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa poikkeuksen tekemiselle asetetut edellytykset täyttyvät. Ensinnäkään Malta ei ole osoittanut direktiivin 9 artiklan 1 kohdan johdantovirkkeessä vaaditulla tavalla, että muuta tyydyttävää ratkaisua ei ole. Toiseksi Maltan poikkeusjärjestelmässä ei ole perusteltu sitä, miksi muita tyydyttäviä ratkaisuja ei väitetysti ole. Kolmanneksi Malta ei ole osoittanut, että sallittu toiminta on direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua ”asiallista hyötykäyttöä”. Neljänneksi Malta ei ole osoittanut, että direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaista vaatimusta siitä, että poikkeus koskee vain ”pieniä määriä” lintuja, on noudatettu. Viidenneksi Malta ei ole osoittanut, että salliminen on tehty ”tiukasti valvotuissa oloissa” direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

(1) EUVL L 20, s. 7.