ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Koska uudet jäsenvaltiot ovat saaneet jäsenvaltion aseman vasta liittymissopimuksen ja vuoden 2003 liittymisasiakirjan voimaantulopäivänä, on katsottava, että EY 230 artiklan viidennessä kohdassa mainittu määräaika on näiden valtioiden ja edellä tarkoitettujen toimien osalta alkanut kulua vasta samasta päivästä eli tässä tapauksessa 1.5.2004.

Uusilla jäsenvaltioilla on siten oltava oikeus nostaa EY 230 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuina kantajina kanne kaikista sellaisista toimista, jotka on toteutettu vuoden 2003 liittymissopimuksen 2 artiklan 3 kohdan nojalla ja jotka vaikuttavat niihin jäsenvaltioina.

Unioni on oikeusunioni, jossa sen toimielimet ovat sellaisen valvonnan alaisia, jonka kohteena on niiden toteuttamien toimien yhteensoveltuvuus erityisesti perussopimuksen ja yleisten oikeusperiaatteiden kanssa.

Kun komissio käyttää neuvoston tai vuoden 2003 liittymisasiakirjan laatijoiden sille yhteisen maatalouspolitiikan alalla antamaa toimivaltaa liittymisasiakirjassa vahvistettujen sääntöjen panemiseksi täytäntöön, se voi käyttää laajaa harkintavaltaa, joten ainoastaan tällä alalla päätetyn toimenpiteen ilmeinen soveltumattomuus siihen tarkoitukseen, johon toimivaltainen toimielin pyrkii, voi horjuttaa tällaisen toimenpiteen laillisuutta.

Tästä seuraa, että suhteellisuusperiaatetta tarkastellessaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on pelkästään varmistaa, ettei maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi annetun asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 3 kohdassa säädetty ylijäämävarastoista 1.5.2004 lähtien perittävän maksun määrä eli erga omnes -tuontitulli selvästi ylitä sitä, mikä on tarpeen niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, joihin komissio pyrkii.

(ks. 71 ja 72 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Tiettyjä tavaroita kuljettavia yli 7,5 tonnia painavia tavarankuljetusajoneuvoja koskeva alakohtainen liikennöintikielto

(EY 28 ja EY 29 artikla; neuvoston direktiivin N:o 96/62 8 artiklan 3 kohta; neuvoston direktiivi N:o 1999/30)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta annetun direktiivin 96/62 8 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä ilmassa olevien rikkidioksidin, typpidioksidin ja typen oksidien, hiukkasten ja lyijyn pitoisuuksien raja-arvoista annetun direktiivin 1999/30 kanssa, mukaisesti säätää ilmanlaadun turvaamiseksi kyseessä olevalla alueella tiettyjä tavaroita kuljettavia yli 7,5 tonnia painavia tavarankuljetusajoneuvoja koskevan alakohtaisen liikennöintikiellon ensisijaisen tärkeällä tieosuudella, joka on yksi tärkeimmistä maaliikenneyhteyksistä eräiden jäsenvaltioiden välillä, ei noudata EY 28 ja EY 29 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Koska asianomaisten yritysten on tämän kiellon vuoksi etsittävä kannattavia vaihtoehtoja kyseisessä asetuksessa tarkoitettujen tavaroiden kuljettamiseksi, kielto on tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuva rajoitus, jota on pidettävä määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä, joka on EY 28 ja EY 29 artiklan mukaisten velvoitteiden vastainen, jollei toimenpide ole objektiivisesti perusteltu.

Vaikka sellaiset kansalliset toimenpiteet, jotka ovat omiaan rajoittamaan yhteisön sisäistä kauppaa, voidaankin perustella ympäristönsuojelua ja siihen lähtökohtaisesti myös sisältyvää terveyden suojelua koskevilla pakottavilla vaatimuksilla, kunhan kyseisillä toimenpiteillä voidaan taata tämän tavoitteen toteutuminen eivätkä ne ylitä sitä, mikä on tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen, niillä ei kuitenkaan voida perustella kyseistä alakohtaista liikennöintikieltoa, koska ei ole osoitettu, ettei tavoitetta olisi voitu saavuttaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta vähemmän rajoittavilla muilla toimenpiteillä.

(ks. 116, 117, 122, 125, 139, 140, 150 ja 151 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Direktiivit 72/166, 84/5 ja 90/232 – Ajoneuvojen käytöstä aiheutuvia vahinkoja koskevan vastuujärjestelmän määrittäminen

(Neuvoston direktiivit 72/166, 84/5 ja 90/232)

Tiivistelmä

Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaan saattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua direktiiviä 72/166, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua toista direktiiviä 84/5 sekä moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettua kolmatta direktiiviä 90/232 on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä kansallisille vahingonkorvausoikeudellisille säännöksille, jotka mahdollistavat sen, että onnettomuuden uhrin oikeus vaatia korvausta onnettomuudessa mukana olleen moottoriajoneuvon liikennevakuutuksesta evätään tai sitä rajoitetaan sellaisen tapauskohtaisen arvioinnin perusteella, joka koskee sitä, onko uhri yksin aiheuttanut kärsimänsä vahingon tai osaltaan myötävaikuttanut sen syntymiseen.

Tämä koskee erityisesti sellaista kansallista lainsäädäntöä, jolla suljetaan pois onnettomuudessa mukana olleen ajoneuvon kuljettajan vaarantamisvastuu vain silloin, jos pelkästään uhri on aiheuttanut onnettomuuden, ja jossa säädetään lisäksi sen tilanteen varalta, että uhrin tuottamuksellinen menettely on myötävaikuttanut hänen vahinkojensa syntymiseen tai vakavoitumiseen, että hänen vahingonkorvaustaan alennetaan tuottamuksen asteen mukaisesti. Tällaisella lainsäädännöllä ei siinä tilanteessa, että uhri on myötävaikuttanut kärsimäänsä vahinkoon, suljeta automaattisesti pois tai rajoiteta suhteettomasti vahingonkärsijöiden oikeutta korvaukseen onnettomuudessa mukana olleen ajoneuvon kuljettajan vastuun varalta otetusta pakollisesta vakuutuksesta. Niinpä on katsottava, ettei kyseinen lainsäädäntö vaikuta unionin oikeudessa säädettyyn takeeseen siitä, että kansallisen oikeuden mukaan sovellettava vahingonkorvausvastuu katetaan kolmen edellä mainitun direktiivin säännösten mukaisella vakuutuksella.

(ks. 33–35 kohta ja tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Unionin säännöstö – Henkilöllinen soveltamisala – Asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu työntekijä – Käsite – Henkilö, jonka palkatonta vapaata on pidennetty hänen lapsensa syntymän seurauksena – Kuuluminen käsitteen piiriin – Edellytykset

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan alakohta)

Tiivistelmä

Henkilöllä on tunnustettava olevan asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1606/98, 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu ”palkatun työntekijän” asema lapsen syntymän jälkeen otetun palkattoman vapaan kuuden kuukauden mittaisen pidennysjakson aikana, jos hän kuuluu sosiaaliturvajärjestelmän piiriin riippumatta aikaisemmasta tai edelleen jatkuvasta työskentelystään ja jos hän on pidentänyt palkatonta vapaata sopimalla siitä työnantajansa kanssa ainoastaan voidakseen saada edelleen lapsen kotihoidon tukea, ja kyseisen henkilön eläkevakuutusjärjestelmään kuulumisen jaksot tietyssä valtiossa saatetaan ottaa huomioon toisessa valtiossa mahdollisen eläkkeelle pääsemisen aikaan, jos hänellä on tänä aikana yhdenkin vakuutustapahtuman varalta otettu tosiasiallinen pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutusturva asetuksen 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä.

(ks. 27, 30 ja 33 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Määrälliset rajoitukset – Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet – Kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään sellaisista verenluovutuksista peräisin olevien veren tai veren komponenttien maahantuonti, jotka evät ole täysin maksuttomia – Oikeuttaminen – Kansanterveyden suojelu – Rajoitusta ei voida hyväksyä

(EY 28 ja EY 30 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/98 20 artiklan 1 kohta ja 21 artikla)

Tiivistelmä

EY 28 artiklaa yhdessä EY 30 artiklan kanssa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevan veren tai veren komponenttien maahantuonti on laillista vain sillä myös kansallisiin tuotteisiin sovellettavalla edellytyksellä, ettei verenluovuttajille ole suoritettu mitään maksua näiden tuotteiden perustana olevista verieristä eikä myöskään korvausta heille luovutuksesta aiheutuneista kuluista.

Lainsäädännössä, jonka tarkoituksena on yhtäältä taata se, että asianomaisessa jäsenvaltiossa myytävät veri ja veren komponentit täyttävät tiukat laatu- ja turvallisuusvaatimukset, ja toisaalta saavuttaa laatu- ja turvallisuusvaatimusten asettamisesta ihmisveren ja veren komponenttien keräämistä, tutkimista, käsittelyä, säilytystä ja jakelua varten annetun direktiivin 2002/98 20 artiklan 1 kohdassa vahvistettu tavoite vapaaehtoisen ja maksutta tapahtuvan verenluovutuksen edistämiseksi, otetaan huomioon EY 30 artiklassa hyväksytyn kaltaiset ihmisten terveyteen liittyvät huolet. Näillä tavoitteilla voidaan näin ollen lähtökohtaisesti oikeuttaa tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuva rajoitus.

Erikseen tarkasteltuna velvoite, jonka mukaan verenluovutuksen on tapahduttava ilman, että luovuttajan kuluja korvataan, ei kuitenkaan ole tarpeen veren ja veren komponenttien laadun ja turvallisuuden takaamiseksi. Tätä toteamusta vahvistaa se, ettei direktiivissä 2002/98 eikä Euroopan neuvoston ministerikomitean suosituksessa nro R(95) 14, johon direktiivissä viitataan, edellytetä, että luovutukset ovat täysin maksuttomia, vaan niiden mukaan pienet huomionosoitukset, virvokkeet ja luovutukseen liittyvien matkakustannusten korvaaminen ovat yhteensopivia vapaaehtoisen ja maksuttoman luovutuksen kanssa, joten näiden seikkojen ei voida katsoa vaarantavan näiden luovutettujen verierien laatua ja turvallisuutta tai kansanterveyden suojelua.

Tällainen lainsäädäntö ylittää siis sen, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli veren ja verituotteiden laadun ja turvallisuuden takaamiseksi.

(ks. 33 ja 43–46 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Sijoittautumisvapaus – Työntekijät – Tutkintotodistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustaminen – Direktiivi 89/48 – Säännellyn ammatin harjoittaminen – Ammattikokemus – Käsite

(EY 39 ja EY 43 artikla; neuvoston direktiivin 89/48 1 artiklan e alakohta ja 4 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Kansallinen viranomainen, joka vastaa jossakin toisessa jäsenvaltiossa hankitun ammattipätevyyden tunnustamisesta, on määrätessään sellaisista mahdollisista korvaavista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on kattaa hakijan suorittaman koulutuksen ja vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellytetyn koulutuksen väliset olennaiset erot, velvollinen EY 39 ja EY 43 artiklan nojalla ottamaan huomioon tällaiset erot mahdollisesti kokonaan tai osittain kattavan käytännön kokemuksen.

Vaikka nimittäin työkokemukseen, jonka hakijat ovat hankkineet ennen sen tutkinnon suorittamista, joka antaa heille oikeuden harjoittaa ammattiaan jäsenvaltiossa, ei voida katsoa kuuluvan säänneltyjen ammattien harjoittamista ja vaikka vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annetun direktiivin 89/48 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan toisesta alakohdasta ei voida johtaa velvollisuutta ottaa huomioon käytännön kokemusta, jota ei ole pidettävä tämän direktiivin 1 artiklan e alakohdassa tarkoitettuna ammattikokemuksena, unionin oikeuden mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden on oltava unionin oikeuden yleisten periaatteiden, etenkin suhteellisuusperiaatteen mukaisia. EY 39 ja EY 43 artiklassa taattujen perusvapauksien käytön perusteetonta rajoittamista voi olla se, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset, jotka vastaavat toisessa jäsenvaltiossa saatujen ammattinimikkeiden tunnustamisesta, eivät ota huomioon henkilön, joka hakee oikeutta harjoittaa valtion alueella ammattia, johon ryhtyminen edellyttää kansallisen lainsäädännön mukaan tietyn tutkinnon suorittamista tai tiettyä ammattipätevyyttä, jo hankkimia merkityksellisiä tietoja ja pätevyyttä. Toimivaltaisen viranomaisen on määriteltävä täsmällisesti arvo, joka on annettava sen ammatin harjoittamisessa hyödylliselle käytännön kokemukselle, johon ryhtymiseen lupaa haetaan, suoritettujen eri tehtävien, näitä tehtäviä suoritettaessa hankittujen ja sovellettujen tietojen sekä asianomaiselle annettujen vastuualueiden ja sen perusteella, kuinka itsenäisesti asianomainen on saanut työskennellä.

(ks. 61, 64–66, 69 ja 72 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet – Kokonaiset valkosipulit, joista kosteus ei ole poistunut kokonaan

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 liite I; komission asetus N:o 1810/2004)

Tiivistelmä

Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteenä I olevaa yhdistettyä nimikkeistöä, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1810/2004, on tulkittava siten, että valkosipuli, jota on käsitelty intensiivisessä kuivaamisprosessissa sellaisen erikoiskäsittelyn mukaisesti, jonka päätyttyä kaikki tai melkein kaikki tuotteessa ollut kosteus on poistunut tuotteesta, kuuluu yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 0712 90 90, mutta osittain kuivattu valkosipuli, joka on säilyttänyt tuoreen valkosipulin ominaisuudet ja ominaispiirteet, kuuluu yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 0703 20 00.

Jotta valkosipuli voidaan luokitella nimikkeeseen 0712, valkosipulin kuivaamisprosessin on johdettava olennaisiin ja peruuttamattomiin muutoksiin siten, että tuote ei ole enää luonnollisessa tilassaan.

Sen takia veden poistamisen on muutettava olennaisesti tuotteiden objektiivisia ominaisuuksia ja ominaispiirteitä siten, että tämä muutos johtaa luokitteluun muuhun nimikkeeseen kuin 0703, joka käsittää kasvikset tuoreina ja jäähdytettyinä.

(ks. 25, 26 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteinen tullitariffi – Tullinimikkeet

(Neuvoston asetuksen N:o 2658/87 2 artikla ja liite I; komission asetus N:o 1789/2003)

2. Yhteinen kauppapolitiikka – Polkumyynniltä suojautuminen

(Neuvoston asetuksen N:o 384/96 14 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

1. Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 2 artiklalla käyttöön otettua Euroopan yhteisöjen yhtenäistetyn tullitariffin vuosina 2004 ja 2005 sovellettua versiota on tulkittava siten, että pinnoittamattomat tai pelkästään sinkillä pinnoitetut muusta kuin ruostumattomasta teräksestä valmistetut teräsköydet ja -kaapelit, joiden poikkileikkauksen läpimitta enimmillään on suurempi kuin 3 mm mutta enintään 48 mm ja jotka eivät ole peräisin Moldovasta tai Marokosta, kuuluvat Taric-koodeihin 7312 10 82 19, 7312 10 84 19 tai 7312 10 86 19 niiden poikkileikkauksen läpimitan mukaisesti.

(ks. 40 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta annetun asetuksen N:o 384/96 14 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että jos unionin tullialueelle tuodun tavaran tariffiluokittelussa on tehty virhe, tämän johdosta määrätään sakko, jonka määrä vastaa sovellettavien polkumyyntitullien kokonaismäärää, kunhan tämän sakon määrä on määritetty vastaavalla tavalla kuin kansallisen oikeuden vastaavanlaatuisessa ja vakavuudeltaan samanlaisessa rikkomisessa ja kunhan tämän määrittämistavan johdosta seuraamus on tehokas, oikeasuhteinen ja varoittava, minkä arvioiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

(ks. 48 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Perhe-etuudet – Päällekkäisyyden estävät yhteisön säännökset

(Neuvoston asetuksen N:o 1408/71 73 ja 76 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 574/72 10 artikla)

Tiivistelmä

Asetuksen N:o 1408/71 76 artiklaa ja asetuksen N:o 574/72 10 artiklaa, sellaisina kuin ne ovat muutettuina ja ajan tasalle saatettuina asetuksella N:o 118/97, sellaisina kuin ne ovat muutettuina asetuksella N:o 647/2005, on tulkittava siten, että oikeutta, jonka saavuttaminen ei edellytä vakuutusta, työskentelyä tai itsenäistä ammatinharjoittamista, etuuksiin, jotka olisi maksettava sellaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jossa toinen vanhemmista asuu niiden lasten kanssa, joista nämä etuudet suoritetaan, ei voida osittain rajoittaa tilanteessa, jossa entisellä puolisolla, joka on toinen kyseisten lasten vanhemmista, olisi periaatteessa oikeus työskentelyvaltionsa lainsäädännön mukaisiin perhe-etuuksiin joko yksinomaan tämän valtion kansallisen lainsäädännön nojalla tai asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan perusteella, mutta hän ei tosiasiallisesti saa kyseisiä etuuksia, koska hän on jättänyt hakematta niitä.

Jotta voitaisiin katsoa, että perhe-etuudet olisi maksettava jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, tämän valtion lainsäädännössä on myönnettävä oikeus etuuksiin tässä valtiossa työskentelevän perheenjäsenen hyväksi. Näin ollen on välttämätöntä, että asianomainen henkilö täyttää kaikki tämän valtion lainsäädännössä tämän oikeuden käytölle asetetut muodolliset ja aineelliset vaatimukset, joihin voi kuulua tarvittaessa edellytys, että tällaisia etuuksia on haettu etukäteen.

(ks. 53 ja 59 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verolliset liiketoimet – Vastikkeellinen palvelujen suoritus

(Neuvoston direktiivin 77/388 2 artiklan 1 alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 95/7, 2 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava niin, että se, että yhtiö antaa työntekijöilleen arvosetelin, jonka se on hankkinut arvonlisäveron sisältävällä hinnalla, sitä vastaan, että nämä työntekijät luopuvat osasta käteisenä rahana suoritettavaa palkkaansa, on tässä säännöksessä tarkoitettu vastikkeellinen palvelujen suoritus.

Kyseessä olevien arvoseteleiden työntekijöille luovuttamisen ja sen käteisenä rahana maksettavan palkan osan, josta nämä työntekijät joutuvat luopumaan arvoseteleiden luovuttamista vastaan, välillä on suora yhteys, koska sen sijaan, että nämä arvosetelit valinneet työntekijät saisivat palkkansa kokonaisuudessaan käteisenä rahana, he joutuvat luopumaan osasta käteisenä rahana maksettavaa palkkaansa mainittuja arvoseteleitä vastaan, ja tästä toimesta seuraa erityinen, tämän valinnan tehneiden työntekijöiden etujen kokonaismäärästä tehtävä vähennys. Lisäksi työnantaja todella saa rahassa ilmaistavissa olevan vastikkeen arvoseteleiden luovuttamisesta, koska se vastaa osaa sen työntekijöiden käteisenä rahana maksettavasta palkasta. Arvoseteleitä saavat työntekijät myös kantavat arvonlisäverotaakan näiden arvoseteleiden luovuttamisesta, koska heidän palkastaan tämän luovutuksen perusteella tehtävä vähennys sisältää kyseisten arvoseteleiden hinnan sekä niihin liittyvän arvonlisäveron kokonaisuudessaan.

(ks. 29–32 ja 35 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Moniosainen tavaramerkki

(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Tiivistelmä

Vaikka saattaa olla, että tietyssä osassa unionia sukunimellä on lähtökohtaisesti suurempi erottamiskyky kuin etunimellä, jokaisessa tapauksessa on kuitenkin, kun arvioidaan kyseisten tavaramerkkien samankaltaisuutta merkityssisällön osalta, otettava huomioon esillä olevan asian seikat ja erityisesti se seikka, onko kyseinen sukunimi harvinainen tai päinvastoin hyvin yleinen, millä on vaikutus erottamiskykyyn. On myös otettava huomioon sen henkilön, joka hakee etunimensä ja sukunimensä rekisteröimistä yhdessä tavaramerkiksi, laaja tunnettuus, koska tällä laajalla tunnettuudella voi selvästikin olla vaikutus siihen, miten kohdeyleisö mieltää tavaramerkin. Lisäksi moniosaisessa tavaramerkissä sukunimi ei säilytä kaikissa tapauksissa itsenäistä erottavaa asemaa pelkästään sillä perusteella, että se katsotaan sukunimeksi. Tällaisen aseman toteaminen voi nimittäin perustua vain kaikkien tekijöiden, jotka ovat merkityksellisiä kyseisessä yksittäistapauksessa, tutkimiseen.

(ks. 35–38 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Jäsenvaltioiden oikeus soveltaa alennettua verokantaa tiettyihin tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin

(Neuvoston direktiivin 2006/112 96 artikla, 98 artiklan 1 ja 2 kohta sekä liite III)

Tiivistelmä

Jäsenvaltio, joka soveltaa ruumiin kuljettamiseen ajoneuvolla alennettua arvonlisäverokantaa, joka poikkeaa hautaustoimistojen suorittamiin muihin palveluihin sovellettavasta verokannasta, ei jätä noudattamatta sille yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112 96 artiklan ja 98 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

Kun jäsenvaltio päättää käyttää direktiivin 2006/112 98 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa tämän direktiivin liitteessä III tarkoitettuun palvelujen ryhmään, sillä on, kunhan se noudattaa verotuksen neutraalisuuden periaatetta, joka on erottamaton osa yhteistä arvonlisäverojärjestelmää, mahdollisuus rajoittaa alennetun arvonlisäverokannan soveltaminen tähän ryhmään liittyviin konkreettisiin ja erityisiin osatekijöihin. Tätä mahdollisuutta voidaan käyttää sillä edellytyksellä, että kaksi edellytystä täyttyy, eli yhtäältä kyseisestä palvelujen ryhmästä erotetaan alennettua verokantaa sovellettaessa vain konkreettisia ja erityisiä osatekijöitä, ja toisaalta on noudatettava verotuksen neutraalisuuden periaatetta. Näillä edellytyksillä pyritään takaamaan, että jäsenvaltiot käyttävät tätä mahdollisuutta vain siten, että varmistetaan valitun alennetun verokannan oikea ja selkeä soveltaminen ja kaikenlaisten petosten, verojen kiertämisen ja väärinkäytösten estäminen. Koska yhtäältä ruumiin kuljettaminen ajoneuvolla on hautaustoimistojen tarjoamiin palveluihin liittyvä konkreettinen ja erityinen osatekijä ja toisaalta ruumiin kuljetusta ajoneuvolla vastaavia muita samankaltaisia palveluja, jotka saattavat kilpailla sellaisten palvelujen kanssa, joihin sovelletaan alennettua verokantaa, ei kohdella eri tavalla arvonlisäveron osalta, säännöstö, jonka nojalla ruumiin kuljettamiseen ajoneuvolla sovelletaan alennettua arvonlisäverokantaa, täyttää direktiivissä 2006/112 asetetut edellytykset.

(ks. 28, 30, 39, 42 ja 46 kohta)