ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Onko ensimmäiseen kysymykseen annetun vastauksen perusteella Euroopan unionin oikeutta tulkittava siten, että se on esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan valtio voi veroviranomaistensa välityksellä jättää hallintomenettelyssä huomiotta samojen veropetosta merkitsevien tapahtuneiden tekojen osalta määrän, joka on jo maksettu rikoksella aiheutetun vahingon johdosta ja joka on samanaikaisesti myös verotulojen menetyksen kattava määrä, minkä johdosta tämä määrä ei tietyn ajanjakson aikana ole käytettävissä, ja sen jälkeen määrää verovelvolliselle hallintomenettelyssä myös liitännäisiä verovelvoitteita jo maksetun velan osalta?
1)

Onko moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta 20.6.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2007 (1) 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä ei sallita sellaista asetuksen N:o 715/2007 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ajoneuvon laitetta, joka toimii siten, että pakokaasujen takaisinkierrätysventtiili eli rakenneosa, joka voi vaikuttaa päästöjen määrään, on suunniteltu siten, että pakokaasujen kierrätysaste eli takaisin imusarjaan johdettavien pakokaasujen suhteellinen osuus on säädetty siten, että venttiili takaa vähäpäästöisen toimintamoodin vain lämpötilan ollessa 15 ja 33 celsiusasteen välillä ja vain alle 1 000 metrin korkeudessa ja että kierrätysaste pienenee lineaarisesti nollaan, kun lämpötila nousee tai laskee 10 celsiusastetta tämän lämpötilaikkunan ulkopuolella tai kun noustaan 1 000 metrin korkeudesta 250 metriä korkeammalle, [alkup. s. 2] jolloin typen oksidien päästöt ylittävät asetuksessa N:o 715/2007 säädetyt rajat?
1)

Onko kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista 25.5.1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY (1) 2 artiklan 2 kohdan d alakohtaa tulkittava siten, että ajoneuvon, joka kuuluu moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta 20.6.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2007 (2) soveltamisalaan, laatu on sellainen kuin vastaavanlaisilla tavaroilla tavanomaisesti ja jota kuluttaja voi kohtuudella edellyttää, jos ajoneuvo on varustettu asetuksen N:o 715/2007 3 artiklan 10 alakohdassa ja 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla kielletyllä estolaitteella, mutta ajoneuvotyypille on myönnetty pätevä EY-tyyppihyväksyntä, jolloin ajoneuvoa voidaan käyttää tieliikenteessä?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesgerichtshof on esittänyt 8.5.2020 – XC

(Asia C-195/20 PPU)

(2020/C 230/24)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Vastaaja: XC

Muu osapuoli: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Ennakkoratkaisukysymys

Onko eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, (2) 27 artiklan 2 ja 3 kohtaa tulkittava siten, että erityissääntö ei estä toimenpidettä, jolla rajoitetaan vapautta ennen luovuttamista tehdyn muun kuin luovuttamisen perusteena olleen teon vuoksi silloin, kun henkilö on vapaaehtoisesti poistunut pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion alueelta luovuttamisen jälkeen, kun toinen täytäntöönpanojäsenvaltio on tämän jälkeen luovuttanut hänet uudelleen pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion alueelle uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla ja kun tämä toinen täytäntöönpanojäsenvaltio on antanut tämän toisen teon osalta suostumuksensa syytteeseenpanoa, tuomitsemista ja täytäntöönpanoa varten?

(1) EYVL 2002, L 190, s. 1.

(2) EUVL 2009, L 81,s. 24.
1)

Kuuluuko luonnollisen henkilön, joka, kuten Revision-menettelyn valittaja pääasian oikeudenkäynnissä, on luopunut Euroopan unionin yhden jäsenvaltion kansalaisuudesta ja siten unionin kansalaisuudesta saadakseen toisen jäsenvaltion kansalaisuuden tämän toisen jäsenvaltion kansalaisuuden myöntämisestä hänen hakemuksensa perusteella annetun vakuuttelun mukaisesti ja joka on myöhemmin menettänyt mahdollisuuden saada unionin kansalaisuuden takaisin kyseisen vakuuttelun peruuttamisen myötä, tilanne luonteeltaan ja seuraamustensa vuoksi unionin oikeuden soveltamisalaan, jolloin kansalaisuuden myöntämistä koskevan vakuuttelun peruuttamisessa on noudatettava unionin oikeutta? Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
2)

SEUT 256 artiklan 2 kohdan rikkominen ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaaminen, koska unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 81–90 kohdassa, siltä osin kuin on kyse riskialttiiksi luokiteltujen hankkeiden seurannan tehokkuudesta, omaksunut erilaisen kannan kuin unionin tuomioistuin aiemmissa samankaltaisissa tapauksissa, sekä näytön virheellinen arviointi, koska valituksenalaisen tuomion 88–92 kohdassa tehty tosiseikkojen määrittely on epätarkka;
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Saksa) on esittänyt 4.2.2020 – AR v. Stadt Pforzheim

(Asia C-56/20)

(2020/C 209/06)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

Pääasian asianosaiset

Valittaja: AR

Vastapuoli: Stadt Pforzheim

Ennakkoratkaisukysymys

Onko unionin oikeus, erityisesti ajokorteista 20.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/126/EY, (1) sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna ajokorteista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126/EY saksankielisen toisinnon oikaisemisesta 29.6.2018 annetulla komission direktiivillä (EU) 2018/933, (2) esteenä sellaisille kansallisen oikeuden säännöksille, joiden mukaan silloin, kun tehdään direktiivin 2006/126/EY 11 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu tunnustamatta jättämistä koskeva päätös, ulkomainen EU-ajokortti, jonka haltijalla ei ole vakinaista asuinpaikkaa Saksassa, on viipymättä esitettävä päättävälle kansalliselle viranomaiselle, jotta se voi tehdä ajokorttiin merkinnän puuttuvasta ajo-oikeudesta Saksan alueella; EU-ajokortin osalta tällainen rajoitusmerkintä on yleensä tilaan 13 kiinnitettävä punainen ”D”-kirjain, joka on yliviivattu (esim. tarra)?

(1) EUVL 2006, L 403 s. 18.

(2) EUVL 2018, L 165 s. 35.
1)

Onko direktiivin 2003/109/EY (1) 11 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä asuntorakentamisen tukemisesta annetun Ylä-Itävallan lain (oberösterreichisches Bauförderungsgesetz, jäljempänä oöWFG) 6 §:n 9 ja 11 momentin kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan unionin kansalaisille, ETA-valtion kansalaisille ja heidän direktiivissä 2004/38/EY (2) tarkoitetuille perheenjäsenilleen voidaan myöntää sosiaalietuutena asumistukea ilman kielitaidon todistamista mutta direktiivissä 2003/109/EY tarkoitetuilta pitkään oleskelleilta kolmansien maiden kansalaisilta vaaditaan saksan kielen perustaidot, jotka on todistettava tietyllä tavalla, kun tällä asumistuella on tarkoitus vähentää asumiskustannuksista johtuvia kohtuuttomia rasitteita ja kun vähimmäistoimeentulo (asumistarpeet mukaan lukien) on tarkoitus turvata myös toisella sosiaalietuudella (vähimmäisturvasta annetun Ylä-Itävallan lain (oberösterreichisches Mindestsicherungsgesetz) mukainen tarveharkintainen vähimmäisturva), joka myönnetään sosiaalisessa ahdingossa oleville henkilöille?
1)

Tarkoitetaanko tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012, (1) sellaisena kuin se on uudelleenlaadittuna 10.1.2015 alkaen, 17 artiklan 1 kohdan c alakohdan käsitteellä ”kuluttajan kotipaikka” kuluttajan kotipaikkaa kanteen nostamisajankohtana vai ajankohtana, jolloin kuluttajan ja sopimuspuolen välille on syntynyt sopimusvelvoite (esim. sopimuksen tekopäivänä), eli onko sopimuksessa kyse 17 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta kuluttajasopimuksesta, jos kuluttajan kotipaikka on kanteen nostamisajankohtana toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä valtiossa, jossa sopimuspuoli harjoittaa kaupallista tai elinkeinotoimintaa?
C 95/19

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Belgia) on esittänyt 17.1.2020 – E. M. T. v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Asia C-20/20)

(2020/C 95/22)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: E. M. T.

Vastapuoli: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

Ennakkoratkaisukysymys

Onko kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (1) (uudelleenlaadittu) 46 artiklaa, jonka mukaan hakijoilla on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin muutoksen hakemiseksi päätöksiin, jotka koskevat ”heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta”, ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa, luettuina yhdessä edellä mainitun direktiivin 2013/32/EU 20 ja 26 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä ulkomaalaisten maahantulosta, oleskelusta, asettautumisesta ja maastapoistamisesta 15.12.1980 annetun lain 39/57 §:n kaltaiselle kansalliselle menettelysäännölle, jossa vahvistetaan myöhemmän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämispäätöstä koskevan kanteen nostamisen määräajaksi kymmenen ”kalenteripäivää” hallinnollisen päätöksen tiedoksiantamisesta ”silloin, kun kanteen nostaja on ulkomaalainen, joka päätöksen tiedoksiannon ajankohtana on tietyssä, [saman lain] 74/8 ja 74/9 §:ssä tarkoitetussa paikassa tai hallituksen valvonnassa”, etenkin silloin, kun kantaja joutuu edellä mainitun hallinnollisen päätöksen tiedoksiannon jälkeen etsimään uuden maksutonta oikeusapua tarjoavan oikeudellisen neuvonantajan saattaakseen vireille muutoksenhakumenettelyn?

(1) EUVL 2013, L 180, s. 60.
C 191/2

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Puola) on esittänyt 23.12.2019 – Grupa Warzywna Sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

(Asia C-935/19)

(2020/C 191/02)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Grupa Warzywna Sp. z o.o.

Vastapuoli: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

Ennakkoratkaisukysymys

Onko arvonlisäverolain 112 b §:n 2 momentissa säädetyn kaltainen veronkorotus yhteensopiva yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) (erityisesti 2 artiklan, 250 artiklan ja 273 artiklan), SEU 4 artiklan 3 kohdan, SEUT 325 artiklan ja suhteellisuusperiaatteen kanssa?

(1) EUVL 2006, L 347, s. 1.
3)

Onko asetuksen N:o 1069/2009 9 artiklan d alakohdan sääntelyä tulkittava suppeasti siltä osin, että sahanpurun kaltaisia epäpuhtauksia sisältävä aines voidaan luokitella luokkaan 2 kuuluvaksi ainekseksi vain siinä tapauksessa, että kyse on käsiteltävästä aineksesta, joka on tarkoitettu eläinten ruokintaan?
2)

Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 273 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä pääasian kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan veron perusteen alentaminen jälkikäteen edellyttää laskua, joka on korvaukseen oikeutetun nimissä ja joka osoittaa sellaisen liiketoimen toteutumisen, joka antaa oikeuden tähän korvaukseen, jos muilta osin liiketoimi, joka mahdollistaa veron perusteen alentamisen jälkikäteen, on asianmukaisesti dokumentoitu ja voidaan tarkistaa jälkikäteen, perustuu osittain julkisiin ja alkuperäisiin tietoihin ja mahdollistaa veron kannon toimittamisen oikein?
4)

Jos ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja kolmanteen kysymykseen kieltävästi: Onko tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (2) 294 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että a) lupa on voitu myöntää taannehtivasti alkuperäisen luvan voimassaolon päättymispäivästä lähtien siten, että sen taannehtivaa vaikutusta on pidennetty enintään yhdeksi vuodeksi ennen hakemuksen jättöpäivää, kuten kyseisen artiklan 3 kohdassa on säädetty, ja b) onko taloudellisen tarpeen oltava todistettavissa ja petosyrityksen tai ilmeisen huolimattomuuden pois suljettavissa, kuten kyseisen artiklan 3 kohdassa säädetään, myös silloin, kun on kyse 2 kohdassa tarkoitetusta jatkoluvasta?
1)

Onko yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (1) (jäljempänä arvonlisäverodirektiivi) 11 artiklan ensimmäistä kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä liikevaihtoverolain (Umsatzsteuergesetz, jäljempänä UStG) 2 §:n 2 momentin 2 kohdan kaltaiselle säännöstölle siltä osin kuin siinä evätään henkilöyhtiöltä (tässä tapauksessa GmbH & Co. KG -muodossa perustettu rajavastuuyhtiö), jossa yhtiömiehinä on pääjäsenen lisäksi muitakin kuin henkilöitä, jotka on UStG:n 2 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaisesti integroitu rahoituksellisesti pääjäsenen yritykseen, mahdollisuus olla yhteisverotusyksikköön kuuluva yhtiö liikevaihtoverolaissa tarkoitetussa yhteisverotusyksikössä?
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Sąd Najwyższy (Puola) on esittänyt 2.12.2019 – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe v. Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie

(asia C-879/19)

(2020/C 54/41)

Oikeudenkäyntikieli: puola

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Sąd Najwyższy

Pääasian asianosaiset

Valittaja: FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe

Vastapuoli: Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie

Ennakkoratkaisukysymykset

Onko sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, (1) sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006, (2) 14 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä lauseessa käytettyä kahden tai useamman jäsenvaltion alueella tavallisesti työskentelevän henkilön käsitettä tulkittava siten, että se kattaa henkilön, joka yhden ja saman työsopimuksen, joka on solmittu yhden ja saman työnantajan kanssa, puitteissa tämän sopimuksen voimassaoloaikana suorittaa työtä vähintään kahden jäsenvaltion alueella, ei samanaikaisesti tai rinnakkain, vaan peräkkäisinä välittömästi toisiaan seuraavina muutaman kuukauden pituisina ajanjaksoina?

(1) EYVL 1997, L 28, s. 1.

(2) EUVL 2006, L 392, s.1.
2)

Onko kyse 1 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten loukkaamisesta, kun 1 kohdassa kuvatun kaltaisessa oikeudenkäyntimenettelyssä annetusta ratkaisusta osapuolilla on ylimääräinen keino hakea muutosta Sad Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) kaltaiselta tuomioistuimelta, jonka ratkaisuihin ei kansallisen lainsäädännön mukaan saa hakea muutosta, ja kansallisessa oikeudessa asetetaan tämän tuomioistuimen muutoksenhaun ratkaisemiseksi toimivaltaisen yksikön (jaoston) puheenjohtajalle (prezes) velvollisuus jakaa asiat tämän jaoston tuomareiden aakkosellisen luettelon mukaisesti, ja kielletään selvästi sivuuttamasta ketään tuomaria, ja asioiden jakamiseen osallistuu myös henkilö, joka on nimitetty sellaisen Krajowa Rada Sądownictwan (kansallinen tuomarineuvosto, Puola) kaltaisen kollegiaalisen elimen ehdotuksesta, jonka kokoonpano on muodostettu siten, että sen jäseniä ovat tuomarit: a) jotka valitsee parlamentin alahuone; parlamentin alahuone äänestää kollektiivisesti ehdokasluetteloa, jonka parlamentaarinen valiokunta on laatinut aiemmin poliittisten ryhmien esittämistä tai parlamentin alahuoneen elimen esittämistä ehdokkaista tuomareiden tai kansalaisten ryhmän esitysten perusteella, mikä merkitsee sitä, että poliitikot ilmaisevat valintamenettelyn aikana kannatuksensa ehdokkaille kolmeen otteeseen; b) jotka muodostavat sellaisen enemmistön tämän elimen jäsenistä, joka on riittävä päätöksen tekemiseen tuomarin virkaan nimitystä koskevien ehdotusten esittämiseksi sekä muiden kansallisessa oikeudessa edellytettyjen sitovien päätösten tekemiseksi?
1)

Onko kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (1) – – 7 artiklan 1 kohtaa ja sen johdanto-osan 20. ja 24. perustelukappaletta, joiden mukaan] sopimukset on laadittava selvin ja ymmärrettävin ilmaisuin; kuluttajalle on tosiasiallisesti annettava tilaisuus tutkia kaikki ehdot, ja epäselvässä tapauksessa on kuluttajalle suotuisimman tulkinnan oltava etusijalla [ja] jäsenvaltioiden tuomioistuimilla tai hallintoviranomaisilla on oltava käytettävissään riittävät ja tehokkaat keinot kuluttajasopimusten kohtuuttomien ehtojen soveltamisen lopettamiseksi, luettuna yhdessä kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY (2) – – 10 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä johdanto-osan 31 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä siviiliprosessilain 339 §:n 2 momentin säännökselle ymmärrettynä niin, että siviiliprosessilain 339 §:n 2 momentin säännöksen mukaan yksipuolinen tuomio – – kulutusluoton takaisinmaksua – – koskevassa asiassa voidaan antaa myös silloin, kun kantaja ei ole esittänyt – – kulutusluottosopimusta – –, eikä näin ollen ole tutkittu sitä, sisältyykö kyseiseen sopimukseen mahdollisesti kohtuuttomia ehtoja, eikä ole tarkistettu, sisälsikö sopimus kaikki laissa vaaditut seikat, ja samalla edellytetään, että annettaessa yksipuolinen tuomio nojataan ainoastaan kantajan tosiseikkoja koskeviin väitteisiin tarkastelematta näyttöä tässä säännöksessä tarkoitettujen ”perusteltujen epäilysten” valossa? Vai onko unionin tuomioistuimen 1.10.2015 antaman tuomion ERSTE Bank Hungary v. Attila Sugár (C–32/14, EU:C:2015:637, 62 kohta), 10.9.2014 antaman tuomion Kušionova v. SMART Capital (C-34/13, EU:C:2014:2189, 56 kohta) ja 6.10.2009 antaman tuomion Asturcom Telecomunicaciones v. Cristina Rodríguez Nogueira (C-40/08, EU:C:2009:615, 47 kohta) perusteella sallittu sellainen siviiliprosessilain 339 §:n 2 momentin tulkinta, että yksipuolinen tuomio voidaan antaa sellaisessa [kulutusluoton takaisinmaksua] koskevassa asiassa – –, jossa kantaja ei ole liittänyt kanteeseen sopimusta, ja näin ollen tutkimatta sitä, sisältyykö kyseiseen sopimukseen mahdollisesti kohtuuttomia ehtoja, ja tarkistamatta, sisälsikö sopimus kaikki laissa vaaditut seikat, nojautuen ainoastaan kantajan tosiseikoista esittämiin väitteisiin?
C 27/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on esittänyt 24.10.2019 – B-GmbH v. Finanzamt D

(asia C-797/19)

(2020/C 27/27)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesfinanzhof

Pääasian asianosaiset

Revision-menettelyn valittaja: B-GmbH

Revision-menettelyn vastapuoli: Finanzamt D

Ennakkoratkaisukysymys

Onko Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyse on tämän määräyksen soveltamisalaan kuuluvasta valtiontuesta, jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan pääomayhtiölle liiketoiminnasta, jonka harjoittamisesta ei saada toiminnan kulut kattavaa vastiketta, (jatkuvasti) aiheutuvia tappioita on tosin lähtökohtaisesti pidettävä peiteltynä voitonjakona eivätkä ne vastaavasti saa pienentää pääomayhtiön tulosta, mutta sellaisten pääomayhtiöiden tapauksessa, joiden äänienemmistö on suoraan tai välillisesti julkisoikeudellisilla oikeushenkilöillä, jatkuvasti tappiollisesta liiketoiminnasta ei aiheudu näitä oikeudellisia seurauksia, jos kyseiset yhtiöt harjoittavat asianomaista liiketoimintaa liikenne-, ympäristö-, sosiaali-, kulttuuri-, koulutus- tai terveyspoliittisista syistä?
C 413/27

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Oberlandesgericht Düsseldorf (Saksa) on esittänyt 17.9.2019 – mk advokaten GbR v. MBK Rechtsanwälte GbR

(asia C-684/19)

(2019/C 413/32)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Oberlandesgericht Düsseldorf

Pääasian asianosaiset

Valittaja: mk advokaten GbR

Vastapuoli: MBK Rechtsanwälte GbR

Ennakkoratkaisukysymys

Käyttääkö kolmas, johon viitataan sellaisessa internetsivustolla julkaistussa merkinnässä, joka sisältää merkin, joka on sama kuin tavaramerkki, kyseistä tavaramerkkiä direktiivin (1) 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos hän ei ole syöttänyt kyseistä merkintää itse internetiin vaan internetsivuston ylläpitäjä on ottanut sen sellaisesta toisesta merkinnästä, jonka kolmas on syöttänyt internetiin tavaramerkkiä loukkaavalla tavalla?

(1) Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/95/EY (EUVL 2008, L 299, s. 25).
1)

Onko lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen rauta- ja teräskiinnittimien tuonnissa annettu asetus (EY) N:o 91/2009 (1) pätemätön joko polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (2) 6 artiklan 6 kohdan, 6 artiklan 7 kohdan ja 2 artiklan 10 kohdan tai polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (3) vastaisena sen vuoksi, ettei komissio ole antanut kiinalaisille tuottajille/viejille ajoissa mahdollisuutta tutustua tietoihin, jotka koskevat tuotetyyppejä, joiden perusteella normaaliarvo vahvistettiin, ja/tai sen vuoksi, että komissio on laskiessaan kyseisten tuotteiden polkumyyntimarginaalin suuruutta kieltäytynyt ottamasta intialaisen valmistajan tuotteiden normaaliarvon ja samanlaisten kiinalaisten tuotteiden vientihintojen välisessä vertailussa huomioon oikaisuja, jotka liittyvät raaka-aineista kannettaviin tuontimaksuihin ja välillisiin veroihin viitemaassa Intiassa sekä tuotanto(kustannusten) eroihin?
2)

a) Voiko henkilö, joka on sopimuksen perusteella tekijänoikeuksien (tai lähioikeuksien) haltija mutta joka ei kuitenkaan itse hyödynnä niitä vaan ainoastaan vaatii vahingonkorvausta väitetyiltä oikeudenloukkaajilta – ja jonka taloudellinen ansaintamalli on siis riippuvainen piratismin olemassaolosta sen torjumisen sijaan –, nauttia samoista oikeuksista kuin ne, jotka direktiivin 2004/48 (2) II luvussa myönnetään tekijöille tai lisenssinhaltijoille, jotka hyödyntävät tekijänoikeuksia tavanomaisella tavalla? b) Miten tämä lisenssinhaltija on tässä tapauksessa voinut kärsiä ”vahinkoa” (direktiivin 2004/48 13 artiklan mukaisessa merkityksessä) loukkauksen vuoksi?