ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Unionin tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 5.7.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Conseil d’État – Ranska) – Marle Participations SARL v. Ministre de l’Économie et des Finances

(Asia C-320/17) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 2, 9 ja 168 artikla - Liiketoiminta - Holdingyhtiön suora tai välillinen osallistuminen tytäryhtiöidensä hallinnointiin - Tilanne, jossa holdingyhtiö vuokraa tytäryhtiölleen kiinteistön - Ostoihin sisältyvän veron vähentäminen - Arvonlisävero, jonka holdingyhtiö maksaa hankkiessaan osuuksia muista yrityksistä))

(2018/C 301/10)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Marle Participations SARL

Vastapuoli: Ministre de l’Économie et des Finances

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY on tulkittava siten, että se, että holdingyhtiö vuokraa tytäryhtiölleen kiinteistön, on ”osallistumista tytäryhtiön hallinnointiin”, jota on pidettävä kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna liiketoimintana, joka synnyttää oikeuden vähentää holdingyhtiölle tytäryhtiön osuuksien hankkimisesta aiheutuneisiin kustannuksiin liittyvän arvonlisäveron, jos tällainen palvelujen tarjoaminen on jatkuvaluonteista, jos se suoritetaan vastiketta vastaan ja jos se on verollista – mikä tarkoittaa, ettei tällainen vuokraaminen saa olla verosta vapautettua – ja jos suorittajan tarjoaman palvelun ja sen palvelun vastaanottajalta saaman vastasuorituksen välillä on suora yhteys. Holdingyhtiölle, joka osallistuu tytäryhtiöidensä hallinnointiin vuokraamalla niille kiinteistön ja joka harjoittaa tähän liittyvää liiketoimintaa, tytäryhtiöidensä osuuksien hankinnasta aiheutuneiden kulujen on katsottava kuuluvan sen yleiskuluihin, ja hankintakuluihin sisältyvä arvonlisävero on lähtökohtaisesti voitava vähentää kokonaisuudessaan.

Holdingyhtiölle, joka osallistuu vain joidenkin tytäryhtiöidensä hallinnointiin ja joka sitä vastoin ei harjoita muihin tytäryhtiöihinsä liittyvää liiketoimintaa, tytäryhtiöiden osuuksien hankinnasta aiheutuneiden kulujen on katsottava olevan vain osittain kyseisen holdingyhtiön yleiskustannuksia, jolloin hankintakuluihin sisältyvä arvonlisävero voidaan vähentää vain siltä osin kuin kyseiset kulut kuuluvat – jäsenvaltioiden määrittelemien jakoperusteiden mukaan – liiketoiminnan piiriin, ja jäsenvaltioiden on mainittua toimivaltaansa käyttäessään otettava huomioon mainitun direktiivin tarkoitus ja systematiikka ja siis säädettävä sellaisesta laskentatavasta, joka kuvastaa objektiivisesti osuutta, joka aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa aiheutuneista kustannuksista tosiasiallisesti kohdistuu yhtäältä liiketoimintaan ja toisaalta muuhun kuin liiketoimintaan, minkä tarkastaminen on kansallisten tuomioistuinten tehtävä.

(1) EUVL C 269, 14.8.2017.
Asia C-148/17: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 19.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesgerichtshof – Saksa) – Peek & Cloppenburg KG, Hampuri v. Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Ennakkoratkaisupyyntö — Tavaramerkkioikeus — Direktiivi 2008/95/EY — 14 artikla — Tavaramerkin mitättömyyden ja menettämisen vahvistaminen jälkikäteen — Ajankohta, jona menettämisen tai mitättömyyden edellytysten on täytyttävä — Asetus (EY) N:o 207/2009 — EU-tavaramerkki — 34 artiklan 2 kohta — Aiemman kansallisen tavaramerkin aiemmuuden vaatiminen — Tämän vaatimisen vaikutukset aiempaan kansalliseen tavaramerkkiin)

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 19.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Bundesgerichtshof – Saksa) – Peek & Cloppenburg KG, Hampuri v. Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf

(Asia C-148/17) ( 1 )

”(Ennakkoratkaisupyyntö — Tavaramerkkioikeus — Direktiivi 2008/95/EY — 14 artikla — Tavaramerkin mitättömyyden ja menettämisen vahvistaminen jälkikäteen — Ajankohta, jona menettämisen tai mitättömyyden edellytysten on täytyttävä — Asetus (EY) N:o 207/2009 — EU-tavaramerkki — 34 artiklan 2 kohta — Aiemman kansallisen tavaramerkin aiemmuuden vaatiminen — Tämän vaatimisen vaikutukset aiempaan kansalliseen tavaramerkkiin)”

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Bundesgerichtshof

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Peek & Cloppenburg KG, Hampuri

Vastapuoli: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf

Tuomiolauselma

Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY 14 artiklaa, luettuna yhdessä [Euroopan unionin] tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 34 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansallisen lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan aiemman kansallisen tavaramerkin, jonka aiemmuutta vaaditaan EU-tavaramerkille, mitättömyys tai menettäminen voidaan vahvistaa jälkikäteen vain, jos mitättömyyden tai menettämisen edellytykset täyttyvät paitsi aiemmasta kansallisesta tavaramerkistä luopumisen tai sen raukeamisen ajankohtana myös ajankohtana, jona tuomioistuin antaa ratkaisun vahvistamisesta.

( 1 ) EUVL C 231, 17.7.2017.
1)

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että vastikkeellisena palvelujen suorituksena, josta on tämän säännöksen perusteella suoritettava arvonlisäveroa, on pidettävä – ellei siitä tosiseikkoja koskevasta selvityksestä, joka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä, muuta johdu – pääasiassa kyseessä olevan kaltaista toimintaa, jossa yhtiö huolehtii tietyistä julkisista tehtävistä kunnan kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella.
2)

Asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että tämän säännöksen nojalla toimivalta tutkia vahingonkorvausvaatimus, joka liittyy sellaisen jälleenmyyntisopimuksen irtisanomiseen, jonka kaksi yhtiötä, joiden kotipaikka on eri jäsenvaltioissa ja jotka toimivat eri jäsenvaltioissa, ovat tehneet tuotteiden kaupan pitämisestä sellaisen kolmannen jäsenvaltion kotimaan markkinoilla, jossa kyseisistä yhtiöistä kummallakaan ei ole sivuliikettä eikä toimipaikkaa, on sen jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa sijaitsee palvelujen pääasiallinen suorittamispaikkakunta, sellaisena kuin se ilmenee sopimusmääräyksistä, ja jollei tällaisia määräyksiä ole, paikkakunta, jossa tämä sopimus tosiasiallisesti pannaan täytäntöön, ja jollei määrittäminen tällä perusteella ole mahdollista, paikkakunta, jossa palvelun tarjoajalla on kotipaikka.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 72/27

Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 22.12.2017 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Rechtbank Amsterdam – Alankomaat) – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano, jonka kohteena on Samet Ardic

(Asia C-571/17 PPU) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely - Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa - Eurooppalainen pidätysmääräys - Puitepäätös 2002/584/YOS - Jäsenvaltioiden väliset luovuttamismenettelyt - Täytäntöönpanon edellytykset - Harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet - 4 a artiklan 1 kohta, joka on lisätty puitepäätöksellä 2009/299/YOS - Vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annettu eurooppalainen pidätysmääräys - Käsite ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” - Ulottuvuus - Henkilö, joka on hänen läsnä ollessaan käydyssä menettelyssä tuomittu lainvoimaisesti vapausrangaistukseen - Rangaistus, jonka täytäntöönpanoa on myöhemmin lykätty osittain ja tietyin ehdoin - Myöhempi menettely, joka johti lykkäyksen kumoamiseen ehtojen noudattamatta jättämisen vuoksi - Kumoamismenettely käyty ilman asianomaisen läsnäoloa))

(2018/C 072/35)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Rechtbank Amsterdam

Pääasian asianosainen

Samet Ardic

Tuomiolauselma

Tilanteessa, jossa asianomainen oli henkilökohtaisesti läsnä rikosoikeudenkäynnissä, joka johti tuomioistuimen ratkaisuun, jolla lainvoimaisesti todettiin hänen syyllistyneen rikokseen ja tämän johdosta määrättiin vapausrangaistus, jonka osalta myöhemmin tehtiin ehdonalaista vapauttamista koskeva päätös, eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 annetulla neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”päätökseen johtanut oikeudenkäynti” on tulkittava siten, että se ei kata myöhempää menettelyä, jossa tämä ehdonalainen vapauttaminen kumotaan sillä perusteella, että mainittuja ehtoja on rikottu koeaikana, siltä osin kuin tämän menettelyn päätteeksi tehdyllä kumoamispäätöksellä ei muuteta alun perin määrätyn rangaistuksen luonnetta eikä tasoa.

(1) EUVL C 402, 27.11.2017.
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 25.3.2021 – Valittajina H. Lundbeck A/S ja Lundbeck Ltd sekä muina osapuolina Euroopan komissio ja European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)

(Asia C-591/16 P) (1)

(Muutoksenhaku - Kilpailu - Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt - Lääkkeet - Sitalopraamia vaikuttavana aineena sisältävien masennuslääkkeiden markkinat - Menetelmäpatentteihin liittyvien riitojen sovittelusta kyseisten patenttien haltijana olevan lääkkeiden alkuperäisvalmistajan ja rinnakkaislääkkeiden valmistajien välillä tehdyt sopimukset - SEUT 101 artikla - Potentiaalinen kilpailu - Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus - Luokitteleminen - Sakon määrän laskenta - Kilpailusääntöjen rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti yhteydessä olevat myynnit)

(2021/C 206/04)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: H. Lundbeck A/S ja Lundbeck Ltd (edustajat: aluksi R. Subiotto, QC, ja T. Kuhn, Rechtsanwalt, sitten R. Subiotto)

Muut osapuolet: Euroopan komissio (asiamiehet: F. Castilla Contreras, T. Vecchi, B. Mongin ja C. Vollrath, avustajinaan B. Rayment ja D. Bailey, barristers, G. Peretz, QC, ja S. Kingston, SC) ja European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) (edustajat: F. Carlin, barrister, ja N. Niejahr, Rechtsanwältin)

Väliintulija, joka tukee Euroopan komission vaatimuksia: Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (asiamiehet: aluksi D. Guðmundsdóttir, Z. Lavery ja D. Robertson, avustajinaan J. Turner, QC, J. Holmes, QC, M. Demetriou, QC, ja T. Sebastian, barrister, ja sitten D. Guðmundsdóttir, J. Turner, J. Holmes, M. Demetriou ja T. Sebastian)

Tuomiolauselma

1) Valitus hylätään.

2) H. Lundbeck A/S ja Lundbeck Ltd vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

3) European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

4) Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

(1) EUVL C 30, 30.1.2017.
6)

Direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 40 artiklan 1 kohdan sisältämän muutoksenhakumenettelyyn tehdyn viittauksen kanssa, on tulkittava siten, että tuomioistuin, jonka käsiteltävänä on muutoksenhaku kansainvälisen suojelun epäämisestä tehtyyn päätökseen, on lähtökohtaisesti velvollinen arvioimaan ”lisäselvityksen” perusteella ja tämän selvityksen tutkintaa määrittävältä viranomaiselta pyydettyään kansainvälisen suojelun myöntämisperusteita tai tosiseikkoja, joihin vedotaan ensimmäistä kertaa muutoksenhakumenettelyn aikana, vaikka ne koskevat tapahtumia tai uhkia, joiden väitetään ilmenneen ennen kyseisen epäämispäätöksen tekemistä tai jopa ennen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämistä. Kyseinen tuomioistuin ei sitä vastoin ole velvollinen tällaiseen arviointiin, jos se toteaa, että kyseisiin perusteisiin tai tosiseikkoihin on vedottu liian myöhäisessä muutoksenhakumenettelyn vaiheessa tai että niitä ei ole esitetty riittävän konkreettisesti, jotta ne voitaisiin asianmukaisesti tutkia, taikka jos se toteaa silloin, kun kyse on tosiseikoista, etteivät nämä ole merkittäviä tai poikkea riittävästi niistä seikoista, jotka määrittävä viranomainen on jo voinut ottaa huomioon.
C 25/3

Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 21.11.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Commissione tributaria provinciale di Reggio Calabria – Italia) – Fortunata Silvia Fontana v. Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

(Asia C-648/16) (1)

((Ennakkoratkaisupyyntö - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - 273 artikla - Arviointimenetelmä, jossa veron peruste määrätään induktion avulla - Arvonlisäveron vähennysoikeus - Olettama - Neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate - Kansallinen laki, jossa arvonlisäveron laskeminen perustuu oletettuun liikevaihtoon))

(2019/C 25/03)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Commissione tributaria provinciale di Reggio Calabria

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Fortunata Silvia Fontana

Vastapuoli: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Reggio Calabria

Tuomiolauselma

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettua neuvoston direktiiviä 2006/112/EY, verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan verohallinto saa silloin, kun ilmoitettujen tulojen ja toimialaselvitysten perusteella arvioitujen tulojen välillä on huomattavia eroja, turvautua tällaisiin toimialaselvityksiin perustuvaan induktiiviseen menetelmään määrittääkseen verovelvollisen liikevaihdon määrän ja suorittaa sen seurauksena verotuksen oikaisun, jossa se määrää verovelvollisen maksamaan lisää arvonlisäveroa, edellyttäen, että kyseinen lainsäädäntö ja sen soveltaminen mahdollistavat sen, että verovelvollinen voi kyseenalaistaa verotuksen neutraalisuuden periaatteesta, suhteellisuusperiaatteesta ja puolustautumisoikeuksien periaatteesta johtuvien vaatimusten mukaisesti tällä menetelmällä saadut tulokset kaikkien käytettävissään olevien todisteiden perusteella ja että se voi käyttää vähennysoikeuttaan direktiivin 2006/112 X osassa olevien säännösten mukaisesti, minkä varmistaminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.

(1) EUVL C 86, 20.3.2017.
Asia C-5/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 21.6.2018 – Puolan tasavalta v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto (Kumoamiskanne — Päätös (EU) 2015/1814 — Oikeusperustan määrittely — Toimen vaikutuksia ei oteta huomioon — SEUT 192 artiklan 1 kohta — SEUT 192 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohta — Toimenpiteet, jotka vaikuttavat merkittävästi valintaan, jonka jäsenvaltio tekee eri energianlähteiden välillä, ja sen energiahuollon yleiseen rakenteeseen — Vilpittömän yhteistyön periaate — SEU 15 artikla — Eurooppa-neuvoston toimivalta — Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet — Suhteellisuusperiaate — Vaikutustenarviointi)

Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 21.6.2018 – Puolan tasavalta v. Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto

(Asia C-5/16) ( 1 )

”(Kumoamiskanne — Päätös (EU) 2015/1814 — Oikeusperustan määrittely — Toimen vaikutuksia ei oteta huomioon — SEUT 192 artiklan 1 kohta — SEUT 192 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohta — Toimenpiteet, jotka vaikuttavat merkittävästi valintaan, jonka jäsenvaltio tekee eri energianlähteiden välillä, ja sen energiahuollon yleiseen rakenteeseen — Vilpittömän yhteistyön periaate — SEU 15 artikla — Eurooppa-neuvoston toimivalta — Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet — Suhteellisuusperiaate — Vaikutustenarviointi)”

Asianosaiset

Kantaja: Puolan tasavalta (asiamiehet: B. Majczyna ja K. Rudzińska, avustajanaan I. Tatarewicz, ekspert)

Vastaajat: Euroopan parlamentti (asiamiehet: A. Tamás ja A. Pospíšilová Padowska) ja Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: M. Simm, A. Sikora ja K. Pleśniak)

Väliintulijat, jotka tukevat vastaajien vaatimuksia: Tanskan kuningaskunta (asiamiehet: M. Wolff, J. Nymann-Lindegren ja C. Thorning), Saksan liittotasavalta (asiamies: T. Henze), Espanjan kuningaskunta (asiamiehet:n A. Gavela Llopis ja M. A. Sampol Pucurull), Ranskan tasavalta (asiamiehet: D. Colas, G. de Bergues, J. Traband, T. Deleuil ja S. Ghiandoni), Ruotsin kuningaskunta (asiamiehet: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren ja L. Swedenborg) ja Euroopan komissio (asiamiehet: K. Herrmann, A. C. Becker, E. White ja K. Mifsud-Bonnici)

Tuomiolauselma

1) Kanne hylätään.

2) Puolan tasavalta velvoitetaan korvamaan Euroopan parlamentin ja Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.

3) Tanskan kuningaskunta, Saksan liittotasavalta, Espanjan kuningaskunta, Ranskan tasavalta, Ruotsin kuningaskunta ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

( 1 ) EUVL C 98, 14.3.2016.
Asia C-370/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.5.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunale di Novara – Italia) – Bruno Dell’Acqua v. Eurocom Srl ja Regione Lombardia (Ennakkoratkaisupyyntö — Euroopan unionin erioikeudet ja vapaudet — Pöytäkirja nro 7 — 1 artikla — Kysymys unionin tuomioistuimen ennakolta antaman luvan tarpeellisuudesta — Rakennerahastot — Euroopan unionin myöntämä rahoitustuki — Kansalliseen viranomaiseen kohdistuva ulosmittausmenettely, joka koskee mainitusta rahoitustuesta peräisin olevia varoja)

Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 30.5.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Tribunale di Novara – Italia) – Bruno Dell’Acqua v. Eurocom Srl ja Regione Lombardia

(Asia C-370/16) ( 1 )

”(Ennakkoratkaisupyyntö — Euroopan unionin erioikeudet ja vapaudet — Pöytäkirja nro 7 — 1 artikla — Kysymys unionin tuomioistuimen ennakolta antaman luvan tarpeellisuudesta — Rakennerahastot — Euroopan unionin myöntämä rahoitustuki — Kansalliseen viranomaiseen kohdistuva ulosmittausmenettely, joka koskee mainitusta rahoitustuesta peräisin olevia varoja)”

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunale di Novara

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Bruno Dell’Acqua

Vastaajat: Eurocom Srl ja Regione Lombardia

Muut osapuolet: Renato Quattrocchi, Antonella Pozzoli, Loris Lucini, Diego Chierici, Nicoletta Malaraggia, Elio Zonca, Sonia Fusi, Danilo Cattaneo, Alberto Terraneo ja Luigi Luzzi

Tuomiolauselma

Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan (N:o 7) 1 artiklan viimeistä virkettä on tulkittava siten, että unionin tuomioistuimen ennalta antama lupa ei ole tarpeen siinä tapauksessa, että kolmas osapuoli aloittaa jäsenvaltion elimeltä olevan saatavan ulosmittauksen, kun kyseinen elin on vastaavasti velkaa kolmannen osapuolen velalliselle, joka on Euroopan sosiaalirahaston osarahoittamien hankkeiden toteuttamista varten myönnettyjen varojen saaja.

( 1 ) EUVL C 383, 17.10.2016.
Asia C-677/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 5.6.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Juzgado de lo Social no 33 de Madrid – Espanja) – Lucía Montero Mateos v. Lucía Montero Mateos (Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaalipolitiikka — Direktiivi 1999/70/EY — Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus — 4 lauseke — Syrjintäkiellon periaate — Työehtojen käsite — Tilanteiden rinnastettavuus — Perustelut — Objektiivisten syiden käsite — Korvaus silloin, kun toistaiseksi voimassa oleva työsopimus on irtisanottu objektiivisista syistä — Korvausta ei makseta, kun määräaikainen interinidad-työsopimus päättyy)

Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 5.6.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Juzgado de lo Social no 33 de Madrid – Espanja) – Lucía Montero Mateos v. Lucía Montero Mateos

(Asia C-677/16) ( 1 )

”(Ennakkoratkaisupyyntö — Sosiaalipolitiikka — Direktiivi 1999/70/EY — Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus — 4 lauseke — Syrjintäkiellon periaate — Työehtojen käsite — Tilanteiden rinnastettavuus — Perustelut — Objektiivisten syiden käsite — Korvaus silloin, kun toistaiseksi voimassa oleva työsopimus on irtisanottu objektiivisista syistä — Korvausta ei makseta, kun määräaikainen interinidad-työsopimus päättyy)”

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Juzgado de lo Social no 33 de Madrid

Pääasian asianosaiset

Kantaja: Lucía Montero Mateos

Vastaaja: Lucía Montero Mateos

Tuomiolauselma

Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä minkään korvauksen maksamisesta työntekijöille, jotka on otettu palvelukseen pääasiassa kyseessä olevan interinidad-sopimuksen kaltaisilla määräaikaisilla työsopimuksilla, jotka on tehty toimen tilapäiseksi hoitamiseksi sen lopullista täyttämistä varten järjestettävän valinta- tai ylennysmenettelyn ajaksi, sen ajan päättyessä, joksi nämä sopimukset on tehty, kun taas korvaus myönnetään vakituisille työntekijöille, kun heidän työsopimuksensa sanotaan irti objektiivisesta syystä.

( 1 ) EUVL C 86, 20.3.2017.
Asia C-320/16: Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 10.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt tribunal de grande instance de Lille – Ranska) – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on Uber France SAS (Ennakkoratkaisupyyntö — Kuljetusalan palvelut — Direktiivi 2006/123/EY — Palvelut sisämarkkinoilla — Direktiivi 98/34/EY — Tietoyhteiskunnan palvelut — Tietoyhteiskunnan palveluja koskeva määräys — Käsite — Välityspalvelu, jolla voidaan älypuhelimen sovelluksen avulla luoda korvausta vastaan yhteys omia ajoneuvojaan käyttävien ei-ammattimaisten kuljettajien ja kaupunginsisäisiä kuljetuksia haluavien henkilöiden välille — Rangaistusseuraamukset)

Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 10.4.2018 (ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt tribunal de grande instance de Lille – Ranska) – Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on Uber France SAS

(Asia C-320/16) ( 1 )

”(Ennakkoratkaisupyyntö — Kuljetusalan palvelut — Direktiivi 2006/123/EY — Palvelut sisämarkkinoilla — Direktiivi 98/34/EY — Tietoyhteiskunnan palvelut — Tietoyhteiskunnan palveluja koskeva määräys — Käsite — Välityspalvelu, jolla voidaan älypuhelimen sovelluksen avulla luoda korvausta vastaan yhteys omia ajoneuvojaan käyttävien ei-ammattimaisten kuljettajien ja kaupunginsisäisiä kuljetuksia haluavien henkilöiden välille — Rangaistusseuraamukset)”

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal de grande instance de Lille

Rikosoikeudenkäynnin asianosainen pääasiassa

Uber France SAS

Muu osapuoli: Nabil Bensalem

Tuomiolauselma

Teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY, 1 artiklaa ja palveluista sisämarkkinoilla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY 2 artiklan 2 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa säädetään rikosoikeudellisista seuraamuksista sellaisen järjestelmän käyttöönoton osalta, jolla asiakkaita saatetaan yhteen sellaisten henkilöiden kanssa, jotka suorittavat vastikkeellisesti henkilökuljetuksia tieliikenteessä alle 10-paikkaisilla ajoneuvoilla, vaikkei heillä ole tähän lupaa, koskee ”kuljetusalan palvelua” siltä osin kuin sitä sovelletaan älypuhelimen sovelluksen välityksellä tarjottuun välityspalveluun, joka on erottamaton osa kokonaispalvelua, jonka pääasiallinen osatekijä on kuljetuspalvelu. Tällainen palvelu ei kuulu näiden direktiivien soveltamisalaan.

( 1 ) EUVL C 296, 16.8.2016.