28.

Tätä taustaa vasten Administrativen sad - Varna (Varnan hallintotuomioistuin, Bulgaria) on esittänyt unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1. Onko SEU 4 artiklan 3 kohtaa sekä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta tulkittava siten, että kansallisen lainsäädännön puuttuessa niissä sallitaan, että toimivaltainen tuomioistuin ja unionin oikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita koskeva menettely määräytyvät rikkomiseen syyllistyneen viranomaisen ja rikkomisen muodostavan teon tai laiminlyönnin perusteella, jos näiden kriteerien soveltaminen johtaa siihen, että kanteet käsitellään eri tuomioistuimissa – yleisessä ja hallinnollisessa tuomioistuimessa – noudattaen erilaisia menettelysääntöjä – siviiliprosessilakia ja hallintolainkäyttölakia – jotka edellyttävät erilaisten maksujen, tarkemmin sanottuna suhteellisten ja kiinteämääräisten maksujen, suorittamista ja erilaisten edellytysten, kuten tuottamuksen, täyttymisen osoittamista? 2. Onko SEU 4 artiklan 3 kohtaa ja 19.11.1991 annetussa tuomiossa Francovich ym. (C‑6/90 ja C‑9/90, EU:C:1991:428) esitettyjä edellytyksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että unionin oikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita käsitellään sopimusvelvoitteista ja sopimuksista annetun lain 45 ja 49 §:ssä säädetyn kaltaisessa menettelyssä, joka edellyttää suhteellisen maksun suorittamista ja tuottamuksen osoittamista, tai valtion vastuusta annetun lain 1 §:ssä säädetyn kaltaisessa menettelyssä, joka tosin edellyttää objektiivista vastuuta ja johon liittyy erityissääntöjä, joilla on tarkoitus helpottaa asian saamista tuomioistuimen käsiteltäväksi, mutta jota sovelletaan vain vahinkoihin, jotka ovat aiheutuneet kumottujen lainvastaisten oikeudellisten toimien ja hallintoviranomaisten toteuttaman lainvastaisen teon tai laiminlyönnin seurauksena, ja joka ei kata unionin oikeuden rikkomisia, joihin ovat syyllistyneet muut valtion elimet sellaisten oikeustoimien/laiminlyöntien vuoksi, joita ei ole kumottu asianomaisessa menettelyssä? 3. Onko direktiivin 94/19 1 artiklan 3 alakohdan i alakohtaa ja 10 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne sallivat lainsäädännöllisen lähestymistavan, joka vastaa luottolaitoksista annetun lain 36 §:n 3 momentissa ja pankkitalletusten suojasta annetun lain 23 §:n 5 momentissa [kumottu] vahvistettua lähestymistapaa, jonka mukaan se edellytys, että ’luottolaitos ei kyseisellä hetkellä taloudelliseen tilanteeseensa liittyvien syiden vuoksi pysty maksamaan talletuksia eikä se todennäköisesti pysty tekemään sitä lähitulevaisuudessakaan’ rinnastetaan sen toteamiseen, että laitos on maksukyvytön, ja sen toimiluvan peruuttamiseen, ja jonka mukaan talletusten vakuusjärjestelmä alkaa toimia siitä hetkestä alkaen, kun pankin toimilupa peruutetaan? 4. Onko direktiivin 94/19 1 artiklan 3 alakohtaa tulkittava siten, että talletuksen luokittelemiseksi ’talletukseksi, jota ei kyetä maksamaan’, toimivaltaisten viranomaisten on nimenomaisesti määritettävä tehdyn arvioinnin perusteella ja mainitun säännöksen i alakohdan mukaisesti, ettei talletusta kyetä maksamaan, vai salliiko se, että kansallisessa lainsäädännössä olevan aukon vuoksi toimivaltaisten viranomaisten arvio ja näkemys päätellään kyseisten viranomaisten muita oikeudellisia toimia koskevan tulkinnan perusteella – tässä esimerkiksi 20.6.2014 tehdyn [BNB:n] hallituksen päätöksen nro 73 perusteella, jonka nojalla [KTB-pankki] asetettiin erityisvalvontaan – tai ne oletetaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten olosuhteiden perusteella? 5. Kun otetaan huomioon pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset olosuhteet, joissa 20.6.2014 tehdyn [BNB:n] hallituksen päätöksen nro 73 nojalla kaikki maksut ja liiketoimet keskeytettiin ja tallettajat eivät voineet esittää maksupyyntöjä eivätkä talletukset olleet heidän käytettävissään 20.6.2014–6.11.2014, onko lähdettävä siitä, että kaikkia suojattuja eräpäivättömiä talletuksia (jotka voidaan ottaa käyttöön ilman ennakkoilmoitusta ja jotka on pyynnöstä maksettava heti) on pidettävä direktiivin 94/19 1 artiklan 3 alakohdan i alakohdassa tarkoitettuina talletuksina, joita ei kyetä maksamaan, vai tarkoittaako edellytys, jonka mukaan kyse on talletuksesta, joka ’on erääntynyt ja lankeaa maksettavaksi ja jota luottolaitos ei ole maksanut’, sitä, että tallettajien on pitänyt esittää luottolaitokselle nostoa koskeva pyyntö (määräys tai kehotus), jota ei ole noudatettu? 6. Onko direktiivin 94/19 1 artiklan 3 alakohdan i alakohtaa ja 10 artiklan 1 kohtaa ja direktiivin 2009/14 johdanto-osan kahdeksatta perustelukappaletta tulkittava siten, että toimivaltaisten viranomaisten harkintavaltaa 1 artiklan 3 alakohdan i alakohdan mukaisessa arvioinnissa on joka tapauksessa rajoitettu 1 artiklan 3 alakohdan i alakohdan toisessa virkkeessä vahvistetulla määräajalla, vai sallivatko ne ZKI:n 115 §:ssä säädetyn kaltaisen erityisvalvonnan harjoittamiseksi, että talletuksia ei kyetä maksamaan aikana, joka ylittää direktiivissä [94/19] säädetyn määräajan? 7. Onko direktiivin 94/19 1 artiklan 3 alakohdan i alakohdalla ja 10 artiklan 1 kohdalla välitön oikeusvaikutus ja annetaanko niillä talletusten vakuusjärjestelmään liittyneeseen pankkiin tehtyjen talletusten haltijoille sen lisäksi, että heillä oikeus järjestelmästä maksettavaan korvaukseen direktiivin 94/19 7 artiklan 1 kohdassa vahvistettuun määrään asti, myös oikeus saattaa valtio vastuuseen unionin oikeuden rikkomisesta nostamalla kanne niitä viranomaisia vastaan, jotka ovat velvollisia määrittämään, ettei talletuksia kyetä maksamaan, suojatun talletuksen myöhäisestä maksusta aiheutuneen vahingon korvaamiseksi, jos 1 artiklan 3 alakohdan i alakohdassa tarkoitettu päätös on tehty direktiivissä vahvistetun viiden päivän määräajan jälkeen ja tämä viivästyminen johtuu tervehdyttämistoimenpiteestä, jolla on tarkoitus suojata pankkia maksukyvyttömyydeltä ja jonka kyseinen viranomainen on määrännyt, vai sallitaanko niissä pääasian kaltaisissa olosuhteissa ZKI:n 79 §:n 8 momentin kaltainen kansallinen säännös, jonka mukaan BNB, sen elimet ja niiden valtuuttamat henkilöt vastaavat valvontatehtäviensä hoitamisen yhteydessä aiheutuneista vahingoista vain silloin, kun ne on aiheutettu tahallisesti? 8. Onko unionin oikeuden rikkominen sen vuoksi, että toimivaltainen viranomainen ei ole tehnyt direktiivin 94/19 1 artiklan 3 alakohdan i alakohdassa tarkoitettua päätöstä, ’riittävän ilmeinen rikkominen’, joka voi olla perusteena jäsenvaltion vahingonkorvausvastuulle, kun valvontaviranomaisia vastaan on nostettu kanne, ja mitä edellytyksiä tällöin sovelletaan ja onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, että a) [Talletussuojarahastolla] ei ollut riittävästi varoja kaikkien suojattujen talletusten maksamiseksi; b) ajanjaksona, jona maksut oli keskeytetty, luottolaitos asetettiin erityisvalvontaan sen suojaamiseksi maksukyvyttömyydeltä; c) kantajan talletus korvattiin, kun BNB oli todennut, että tervehdyttämistoimenpiteet olivat tuloksettomia, ja d) kantajan talletus korvattiin korkoineen, jotka oli laskettu ajalta 20.6.2014–6.11.2014?”