ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a)

toteamaan, että Italian hallitus ei ole noudattanut kyseessä olevina markkinointivuosina sovellettavaa unionin oikeuden säännöstön, erityisesti asetuksen (EY) N:o 3950/92 (1) 1 ja 2 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1788/2003 (2) 4 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (3) 79, 80 ja 83 artiklan sekä komission täytäntöönpanoasetusten osalta asetuksen (EY) N:o 536/1993 (4) 7 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1392/2001 (5) 11 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä asetuksen (EY) N:o 595/2004 (6) 15 ja 17 artiklan mukaisia velvollisuuksiaan, koska se ei ole huolehtinut siitä, että kansallisen kiintiön ylittävästä maidontuotannosta maksettavaa lisämaksua olisi siitä markkinointivuodesta alkaen, jolloin kyseinen lisämaksu otettiin Italiassa tosiasiallisesti käyttöön (1995/1996), viimeiseen markkinointivuoteen, jona Italiassa todettiin ylituotantoa (2008/2009), saakka todella ryhdytty perimään niiltä yksittäisiltä tuottajilta, jotka olivat myötävaikuttaneet kunkin vuoden ylituotantoon, ja siitä, että suoramyynnissä ostaja tai tuottaja olisi maksettavan määrän ilmoittamisen jälkeen maksanut sen määräajassa, eikä siitä, että määräajassa maksamatta jäänyt määrä olisi kirjattu rekisteriin ja peritty kyseisiltä ostajilta tai tuottajilta tarpeen vaatiessa ulosottoteitse,
5)

A) Mikäli [– –] direktiivin 2006/123/EY 13 artiklan 2 kohtaa, kun otetaan huomioon edellä esitettyihin kysymyksiin annettavat vastaukset, on sovellettava käsiteltävään tapaukseen, onko tällä säännöksellä silloin välitön oikeusvaikutus? B) Mikäli viidennen kysymyksen A kohtaan on vastattava myöntävästi, seuraako silloin [– –] direktiivin 2006/123/EY 13 artiklan 2 kohdasta, että perittävät kulut voidaan laskea kaikkia hakumenettelyjä koskevien kuluarvioiden perusteella vai kaikkien käsiteltävän kaltaisten hakemusten kulujen perusteella vai yksittäisten hakemusten kulujen perusteella? C) Mikäli viidennen kysymyksen A kohtaan on vastattava myöntävästi, minkä perusteiden mukaisesti välillisten ja kiinteiden kulujen on [– –] direktiivin 2006/123/EY 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti kohdistettava konkreettisiin lupahakemuksiin?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 302/21

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal Supremo (Espanja) on esittänyt 6.7.2015 – María Pilar Planes Bresco v. Comunidad Autónoma de Aragón

(Asia C-334/15)

(2015/C 302/27)

Oikeudenkäyntikieli: espanja

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal Supremo

Pääasian asianosaiset

Valittaja: María Pilar Planes Bresco

Vastapuoli: Comunidad Autónoma de Aragón

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (1) 43 ja 44 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan mitkään sellaiset pysyvien laidunten pinta-alat, jotka viljelijä on ilmoittanut ja jotka ylittävät pinta-alat, jotka otettiin aikanaan huomioon määritettäessä hänelle kuuluvia normaaleja oikeuksia, eivät ole tukikelpoisia hehtaareja, ja jonka mukaan näiden pinta-alojen sisällyttäminen tukikelpoisiin hehtaareihin ja siten peltojen korvaaminen laitumilla edellyttää sitä, että laitumia käytetään tosiasiallisesti karjanhoitoon sinä kalenterivuonna, jolta hän vaatii tukioikeuksia, on ristiriidassa niiden kanssa? Ja mikäli edellä mainittuun kysymykseen vastataan kieltävästi:

2) Onko 29.9.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 29 artiklaa tulkittava siten, että kun sen mukaan tukijärjestelmistä ei makseta tukea edunsaajille, ”joiden osalta on osoitettu, että he ovat keinotekoisesti luoneet kyseisten tukien saamiseen vaaditut edellytykset saadakseen hyötyä kyseisen tukijärjestelmän tavoitteiden vastaisesti”, jäsenvaltioilla ei ole oikeutta hyväksyä yleisesti sovellettavia säännöksiä, joilla pienennetään (pysyvien laidunten) ”tukikelpoisten hehtaarien” määrää, kuvaamalla yleisiä tilanteita, joissa oletetaan edunsaajan luoneen keinotekoisesti edellytykset saadakseen tuen, ilman että osoitetaan konkreettisesti ja tietyn viljelijän osalta, millaista toimintaa kyseinen viljelijä on harjoittanut ja miten hän on menetellyt?

(1) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29.9.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003 (EUVL L 270, s. 1).
2)

A) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko jokaisen jäsenvaltion, josta unionin kansalainen saa osan tuloistaan, otettava huomioon edellä mainitut negatiiviset tulot täysimääräisesti? Vai onko tällainen velvollisuus vain yhdellä asianomaisista työskentelyvaltioista, ja jos on, niin millä niistä? Vai onko jokaisen työskentelyvaltion (paitsi asuinvaltion) myönnettävä vähennys osasta kyseisistä negatiivisista tuloista? Miten vähennettävä osuus on määritettävä viimeksi mainitussa tapauksessa? B) Onko tässä yhteydessä ratkaisevaa, missä jäsenvaltiossa työskentely tosiasiassa tapahtuu, vai onko ratkaisevaa se, millä jäsenvaltiolla on oikeus kantaa veroa näin saaduista tuloista?
—

Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan asiassa T 1215/2011-4 29.5.2013 tekemää päätöstä on muutettava siltä osin kuin valittajien tälle valituslautakunnalle tekemä valitus on perusteltu, ja näin ollen valittajien väite, joka koskee yhteisön tavaramerkkihakemuksen ENGLISH PINK nro 8610768 rekisteröintiä, on hyväksyttävä
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 254/9

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Tribunal administratif (Luxemburg) on esittänyt 22.5.2015 – Maria do Céu Bragança Linares Verruga, Jacinto Manuel Sousa Verruga ja André Angelo Linares Verruga v. Ministre de l’enseignement supérieur et de la recherche

(Asia C-238/15)

(2015/C 254/12)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Tribunal administratif

Pääasian asianosaiset

Kantajat: Maria do Céu Bragança Linares Verruga, Jacinto Manuel Sousa Verruga ja André Angelo Linares Verruga

Vastaaja: Ministre de l’enseignement supérieur et de la recherche

Ennakkoratkaisukysymys

Onko korkeakouluopintoihin myönnettävästä valtion taloudellisesta tuesta 22.6.2000 annetun lain 2 bis §:ssä Luxemburgin suurherttuakunnan ulkopuolella asuville opiskelijoille asetettu edellytys, sellaisena kuin se on lisättynä 19.7.2013 annetulla lailla, jossa jätetään huomioimatta kaikki muut liitynnän perusteet ja jonka mukaan kyseisten opiskelijoiden vanhempien on täytynyt työskennellä palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina Luxemburgissa yhtäjaksoisesti vähintään viiden vuoden ajan taloudellisen tuen hakemisajankohtana, oikeutettu Luxemburgin valtion esittämien koulutus- ja talouspoliittisten näkökohtien perusteella, asianmukainen ja asetettuun tavoitteeseen nähden oikeasuhteinen, kun tavoitteena on lisätä korkeakoulututkinnon suorittaneiden osuutta mutta varmistaa samalla, että mainitut henkilöt, jotka ovat voineet hyödyntää kyseistä opintotukijärjestelmää tarvittaessa ulkomailla suoritettavissa opinnoissa, palaavat Luxemburgiin käyttääkseen näin hankkimiaan tietoja tämän jäsenvaltion talouden kehittymisen kannalta hyödyllisellä tavalla?
—

On todettava, että komissio on sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa Rosa Visionille, koska se on sisällyttänyt tämän komission tulojen ja menojen hyväksyjien ja toimeenpanovirastojen käyttöön tarkoitetusta ennakkovaroitusjärjestelmästä tehdyllä päätöksellä 2008/969/EY, Euratom (1) perustetun ennakkovaroitusjärjestelmän varoitustasolle W 2 ja keskeyttänyt maksut, minkä takia sen on maksettava Rosa Visionille korvausta valituskirjelmän 122 kohdassa mainituista aineellisista tai taloudellisista vahingoista sekä aineettomista vahingoista.
1)

Voiko henkilö, joka on hankkinut ”käytetyn” tietokoneohjelman lisenssin kera levyllä, joka ei ole alkuperäinen, joka on täysin toimiva ja jota kukaan muu käyttäjä ei käytä, vedota tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/24 (1) 5 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti siihen, että levitysoikeus tietokoneohjelman kappaleeseen on rauennut, jos sen ensimmäinen ostaja on hankkinut alkuperäisen levyn oikeudenhaltijalta, mutta levy on vioittunut, ja jos tämä ensimmäinen ostaja on hävittänyt tietokoneohjelman kappaleensa tai ei enää käytä sitä?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 190/6

Valitus, jonka Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl on tehnyt 30.3.2015 unionin yleisen tuomioistuimen (seitsemäs jaosto) asiassa T-6/13, Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl v. Euroopan unionin neuvosto, 20.1.2015 antamasta määräyksestä

(Asia C-153/15 P)

(2015/C 190/06)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (edustajat: solicitor J. Grayston, advokat P. Gjørtler, Advocaat G. Pandey, avocat D. Rovetta, avvocato M. Gambardella)

Muu osapuoli: Euroopan unionin neuvosto

Vaatimukset

Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-6/13, Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl v. Euroopan unionin neuvosto, 20.1.2015 antaman määräyksen ja toteaa, että kumoamiskanne on otettava tutkittavaksi

— palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen

— velvoittaa neuvoston korvaamaan tästä muutoksenhakumenettelystä aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Valittaja vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen, joiden mukaan unionin yleisen tuomioistuimen määräys perustui valituksenalaisen määräyksen ilmeisille arviointivirheille ja oikeudellisille virheille.

Valittaja katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki ilmeisiä arviointivirheitä todetessaan ensiksikin, että 19.10.2012 tapahtui täydellinen ja yksilökohtainen tiedoksianto, ja toiseksi, että tämä tiedoksianto tapahtui ennen yleisen tiedoksiannon julkaisemista 16.10.2012 ilmestyneen Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.

Valittaja väittää lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä ensinnäkin, kun se ei ottanut huomioon edellytystä siitä, että tiedoksiannon on sisällettävä perustelut; toiseksi, kun se totesi, että yksilökohtainen tiedoksianto olisi voinut johtaa Euroopan unionin lainsäädäntötoimen riitauttamista koskevan määräajan lyhenemiseen; kolmanneksi, kun se ei ottanut huomioon oikeudellisia seurauksia, joita neuvoston tiedoksiantomenettelyn osalta tekemillä valinnoilla oli; ja neljänneksi, kun se ei ottanut huomioon perusteltua käsitystä oikeudentilasta kanteen nostamishetkellä.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 198/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Raad van State (Alankomaat) on esittänyt 26.3.2015 – K. Ruijssenaars ja A. Jansen v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu ja Royal Air Maroc

(Asia C-145/15)

(2015/C 198/29)

Oikeudenkäyntikieli: hollanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Raad van State

Pääasian asianosaiset

Valittajat: K. Ruijssenaars ja A. Jansen

Vastapuolet: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu ja Royal Air Maroc

Ennakkoratkaisukysymys

Velvoittaako matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46) 16 artikla, kun otetaan huomioon, että Alankomaiden oikeudessa annetaan mahdollisuus nostaa kanne siviilituomioistuimessa matkustajille unionin oikeuden nojalla asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja 7 artiklasta johtuvien oikeuksien turvaamiseksi, kansalliset viranomaiset ryhtymään täytäntöönpanotoimiin, jotka antavat perustan sille, että 16 artiklan perusteella nimetty elin ryhtyy erikseen jokaisessa yksittäisessä tapauksessa, jossa asetuksen 5 artiklan 1 momentin c alakohtaa ja 7 artiklaa rikotaan, hallinto-oikeudellisiin täytäntöönpanotoimiin, joiden tarkoituksena on taata erikseen jokaisessa yksittäisessä tapauksessa matkustajan oikeus korvaukseen?
2.

Direktiivin 2008/118/EY 39 artiklan 3 kohta ja suhteellisuusperiaate — Direktiivin 39 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että veromerkit eivät rajoita valmisteverojen alaisten tavaroiden vapaata liikkuvuutta. Portariassa asetetulla kiellolla saadaan aikaan tällaisia rajoituksia, koska siinä säädetään, että savukkeita, joissa on tietyn vuoden leima, voidaan myydä ja jaella vain leimassa ilmoitettua vuotta seuraavan vuoden kolmannen kuukauden loppuun asti. Maahantuojien epävarmuus siitä, että ne eivät ehkä onnistu myymään tavaroita, jos tuontiveroa muutettaisiin, saattaisi tehdä niille vähemmän houkuttelevaksi tehdä normaaleja hankintoja erityisesti muista jäsenvaltioista, ja tämä vaikuttaisi siten kauppaan tavalla, jolla ylitetään se, mikä on tarpeen esimerkiksi sen estämiseksi, että kulutukseen luovutetaan liiallisia määriä tavaroita ennen kulutusveron korotusta. — Komissio katsoo siten, että Portariaan perustuvalla myyntiä ja jakelua koskevalla kiellolla haitataan tavaroiden vapaata liikkuvuutta direktiivin 39 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että sillä ylitetään se, mikä on tarpeen veron kiertämisen, veron välttämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi. Se on näin ollen myös direktiivin 2008/118/EY 39 artiklan 3 kohdan ja suhteellisuusperiaatteen vastainen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 127/7

Valitus, jonka Argo Group International Holdings Ltd on tehnyt 30.7.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-247/12, Argo Group International Holdings Ltd v. sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit), 20.5.2014 antamasta tuomiosta

(Asia C-370/14 P)

(2015/C 127/10)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Argo Group International Holdings Ltd (edustajat: advocaat F. Petillion ja advocaat J. Janssen)

Muut osapuolet: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ja Arisa Assurances SA

Unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on 12.2.2015 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen ja määrännyt Argo Group International Holdings Ltd:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/14

Valitus, jonka Bharat Heavy Electricals Ltd on tehnyt 23.12.2014 unionin yleisen tuomioistuimen (kahdeksas jaosto) asiassa T-374/14, Bharat Heavy Electricals Ltd v. Euroopan komissio, 21.10.2014 antamasta määräyksestä

(Asia C-602/14 P)

(2015/C 311/17)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittaja: Bharat Heavy Electricals Ltd (edustaja: avocat A. Mc Donagh)

Muu osapuoli: Euroopan komissio

Unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on 4.6.2015 antamallaan määräyksellä hylännyt valituksen ja velvoittanut Bharat Heavy Electricals Ltd:n vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 89/7

Kanne 22.12.2014 – Euroopan komissio v. Italian tasavalta

(Asia C-601/14)

(2015/C 089/08)

Oikeudenkäyntikieli: italia

Asianosaiset

Kantaja: Euroopan komissio (asiamiehet: E. Traversa ja F. Moro)

Vastaaja: Italian tasavalta

Vaatimukset

— On todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2004/80/EY (1) 12 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä sellaisen korvausjärjestelmän varmistamiseksi, joka koskee kaikkien sen alueella tehtyjen tahallisten väkivaltarikosten uhreja

— Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Direktiivillä 2004/80/EY otetaan käyttöön kansallisten viranomaisten välinen yhteistyöjärjestelmä, jotta voidaan helpottaa kaikkien Euroopan unionissa rikosten uhreiksi joutuneiden mahdollisuutta saada riittävä korvaus rajatylittävissä tilanteissa. Järjestely toimii jäsenvaltioiden alueella tehtyjen tahallisten väkivaltarikosten uhreja koskevien kansallisten korvausjärjestelmien perusteella. Kyseisen yhteistyöjärjestelmän toimivuuden takaamiseksi direktiivin 12 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioilla on oltava tai niiden on otettava käyttöön niiden alueella tehtyjen tahallisten väkivaltarikosten uhreja koskeva korvausjärjestelmä, jolla varmistetaan uhreille oikeudenmukaiset ja riittävät korvaukset. Kyseisellä velvoitteella on ymmärrettävä viitattavan kaikkiin tahallisiin väkivaltarikoksiin eikä pelkästään eräisiin niistä.

Italian oikeusjärjestyksessä säädetään kansallisesta rikosten uhrien korvausjärjestelmästä, joka muodostuu joukosta erityislakeja, jotka koskevat tiettyjen tahallisten väkivaltarikosten johdosta myönnettävää korvausta, mutta siinä ei säädetä sellaisesta yleisestä korvausjärjestelmästä, joka koskisi kaikkien sellaisten rikosten uhreja, jotka yksilöidään ja luonnehditaan Italian rikoslaissa tahallisiksi väkivaltarikoksiksi. Italian oikeusjärjestyksessä ei erityisestikään säädetä korvausjärjestelmästä, joka koskee niin kutsuttuun ”tavanomaiseen rikollisuuteen” luettavia tahallisia väkivaltarikoksia, jotka eivät kuulu erityislakien piiriin.

Tämän johdosta on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2004/80/EY 12 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

(1) Rikoksen uhreille maksettavista korvauksista 29.4.2004 annettu neuvoston direktiivi 2004/80/EY (EUVL L 261, s. 15).
1)

Kun otetaan huomioon lain nro 9/2013 säännökset ja siinä säädetyn veron tarkoitus, onko SEUT 110 artiklaa tulkittava niin, että se on esteenä sille, että Euroopan unionin jäsenvaltio ottaa käyttöön päästöveron, jota sovelletaan toisesta Euroopan unionin jäsenvaltiosta tuotuihin moottoriajoneuvoihin, kun ne rekisteröidään tässä jäsenvaltiossa, ja jota ei sovelleta kotimaisiin moottoriajoneuvoihin omistusoikeuden luovutuksen yhteydessä, jos tällainen tai samankaltainen vero on jo maksettu, kun ajoneuvojen arvoon sisältyvän jäljellä olevan veron määrä kansallisilla markkinoilla on pienempi kuin kyseinen uusi vero?
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 81/8

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 19.12.2014 – European Federation for Cosmetic Ingredients v. Secretary of State for Business, Innovation and Skills ja Attorney General

(Asia C-592/14)

(2015/C 081/10)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Pääasian asianosaiset

Kantaja: European Federation for Cosmetic Ingredients

Vastaajat: Secretary of State for Business, Innovation and Skills ja Attorney General

Muut osapuolet: British Union for the Abolition of Vivisection ja European Coalition to End Animal Experiments

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Onko kosmeettisista valmisteista 30.11.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1223/2009 (1) 18 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että siinä kielletään sellaisten kosmeettisten valmisteiden saattaminen yhteisön markkinoille, jotka sisältävät ainesosia tai ainesosien yhdistelmiä, jotka on testattu eläinkokeella, kun testaus suoritettiin Euroopan unionin ulkopuolella kolmansien maiden laissa tai säännöksissä asetettujen vaatimusten täyttämiseksi näitä ainesosia sisältävien kosmeettisten valmisteiden markkinoimiseksi kyseisissä maissa?

2) Riippuuko ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus siitä, a) liittyykö turvallisuuden arviointiin, joka tehdään asetuksen 10 artiklan nojalla ennen kosmeettisen valmisteen saattamista yhteisön markkinoille sen osoittamiseksi, että kosmeettinen valmiste on ihmisen terveydelle turvallinen, Euroopan unionin ulkopuolella tehdyistä eläinkokeista saatujen tietojen käyttöä, b) liittyvätkö kolmansien maiden laissa tai säännöksissä asetetut vaatimukset kosmeettisten valmisteiden turvallisuuteen, c) oliko ajankohtana, jolloin ainesosaa testattiin eläinkokeella Euroopan unionin ulkopuolella, kohtuudella ennustettavissa, että jossakin vaiheessa kuka hyvänsä saattaa pyrkiä saattamaan kosmeettisen valmisteen, joka sisältää tämän ainesosan, yhteisön markkinoille, ja/tai d) jostakin muusta tekijästä ja jos, niin mistä?

(1) EUVL L 342, s. 59.
—

komissio on velvoitettava korvaamaan valittajalle siitä aiheutunut vahinko, ettei komissio noudattanut sopimusvelvoitteita hanketta ”e-Content Exposure and Business Opportunities” koskevan sopimuksen EDC-53007 EEBO/27873 täyttämisessä. Erityisesti komissio on velvoitettava maksamaan 1 72 588,62 euron summa, joka vastaa kaikkia valittajalle aiheutuneita kustannuksia siitä työstä, johon valittaja oli sitoutunut ennen sopimuksen irtisanomista 16.5.2003 ja jonka se suoritti sopimusvelvoitteidensa mukaisesti. Toissijaisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, että valittajan piti lopettaa työt 16.5.2003, komissio on velvoitettava maksamaan vähintään 1 27 076,48 euron summa, joka vastaa kaikkia valittajalle tuohon ajankohtaan mennessä lainmukaisesti ja sen noudattaessa täsmällisesti sopimusta aiheutuneita kustannuksia tai kustannuksia, joihin se oli sitoutunut
—

On todettava, että Helleenien tasavalta on jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan — luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ΕTY (1) 6 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla, koska se a) on jättänyt toteuttamatta asianmukaiset toimenpiteet luontotyyppien ja lajien elinympäristöjen heikentymisen sekä niitä lajeja koskevien häiriöiden estämiseksi, joita varten kyseinen alue on osoitettu, ja b) on sallinut (toteuttamatta mitään asianmukaista vaikutusten arviointia, sellaisena kuin siitä säädetään 6 artiklan 3 kohdassa) puuttumiset, jotka ovat omiaan vaikuttamaan kyseiseen alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien kanssa pienentäen ja hävittäen ensisijaisesti suojeltavan lajin Caretta carettan, joka esiintyy kyseisellä alueella, pesimisaluetta, häiriten mainittua lajia sekä pienentäen ja hävittäen hiekkadyynien ekotyyppejä 2110, 2220 ja ensisijaisesti suojeltavaa luontotyyppiä 2250 — saman direktiivin 12 artiklan 1 kohdan b ja d alakohdan nojalla, koska se on jättänyt toteuttamatta vaadittavat toimenpiteet merikilpikonna Caretta carettan (ensisijaisesti suojeltava laji) tehokkaan tiukan suojelujärjestelmän luomiseksi ja soveltamiseksi Kyparissianlahdella tavalla, jolla estettäisiin kaikki häiriöt mainitulle lajille sen lisääntymisaikana ja kaikki toiminta, joka voi heikentää tai hävittää sen lisääntymispaikkoja.
3)

Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä ja toiseen kieltävä: Mitä vaatimuksia on luontodirektiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan asetettava hankkeelle myönnetyn luvan jälkikäteiselle arvioinnille ja mitä ajankohtaa tämän arvioinnin on koskettava?
4.

Vai onko päinvastoin katsottava, että siviiliprosessilain 43 §:n lykkäävä vaikutus on sopusoinnussa direktiivin 93/13/ETY 7 artiklan kanssa, koska kuluttajan oikeuksia on pidettävä kyseisellä kollektiivisella kanteella täysimääräisesti suojattuina, kun otetaan huomioon se, että Espanjan oikeusjärjestyksessä on säädetty muista prosessuaalisista mekanismeista, joilla kuluttajan oikeuksiaan voidaan suojata yhtä tehokkaasti, sekä oikeusvarmuuden periaate?
1)

Ratkaistaessa kantelua, joka on tehty riippumattomalle viranomaiselle, jolle on annettu lainsäädännössä tehtäväksi soveltaa ja panna täytäntöön tietosuojalainsäädäntöä, ja jonka mukaan henkilötietoja siirretään kolmanteen maahan (tässä Amerikan yhdysvaltoihin), jonka lainsäädännössä ja käytännössä ei väitetysti suojella riittävästi rekisteröityä, sitooko 26.7.2000 tehtyyn komission päätökseen (2000/520/EY) (1) sisältyvä yhteisön päinvastainen toteamus ehdoitta viranomaista direktiivin 95/46/EY (2) 25 artiklan 6 kohdan säännöksistä huolimatta, kun otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan (3) (EYVL 2000, C 364, s. 1) 7, 8 ja 47 artikla?