FI Euroopan unionin virallinen lehti C 51/49

Kanne 19.12.2007 — Visa Europe ja Visa International Service Association v. komissio

(Asia T-461/07)

(2008/C 51/91)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Kantajat: Visa Europe Ltd (Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) ja Visa International Service Association (Wilmigton, Yhdysvallat) (edustajat: S. Morris, QC, barrister H. Davies, barrister A. Howard, solicitor V. Davies ja solicitor H. Masters)

Vastaajat: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— Päätös on kumottava kokonaan; tai toissijaisesti

— päätöksen 2 artikla on kumottava kokonaan, tai toissijaisesti siinä todettua sakkoa on asianmukaisesti alennettava, ja

— komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kanteellaan Visa Europe ja Visa International Service Association (jäljempänä Visa) vaativat EY 230 artiklan nojalla EY 81 artiklan mukaisesta menettelystä 3.10.2007 tehdyn komission päätöksen K(2007) 4471 lopullinen (asia COMP/D1/37860 — Morgan Stanley/Visa International ja Visa Europe) kumoamista yhtäältä sen toteamuksen osalta, että Visa oli rikkonut EY 81 artiklaa ja ETA 53 artiklaa epäämällä Morgan Stanley Bank International Limitediltä (jäljempänä Morgan Stanley) Visa Europen jäsenyyden ennen 22.6.2006 sen takia, että se omisti ja hoiti kilpailevaa korttijärjestelmää, ja toisaalta sen osalta, että kantajien maksettavaksi määrättiin 10,2 miljoonan euron sakko.

Visa esittää kolme oikeudellista perustetta, jotka liittyvät komission toteamaan rikkomukseen. Se esittää erityisesti, että komission päätelmää, jonka mukaan Visa-jäsenyyden epääminen Morgan Stanleyltä on ollut EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluva merkittävä kilpailunrajoitus, rasittavat ilmeiset oikeudelliset virheet, ja väittää, että komissio ei ole osoittanut tarpeellisia seikkoja tämän päätelmän tueksi.

a) Ensinnäkin väitetään, että komissio on soveltanut väärää oikeudellista ja taloudellista arviointia mainittujen määräysten soveltamisessa, nimittäin sitä, että oli ”tilaa lisäkilpailulle” ja teki siten väärän tosiseikkoihin liittyvän ja taloudellisen arvioinnin Morgan Stanleyn jäsenyyden epäämisen väitetyistä vaikutuksista. Tosiasiassa Visan mukaan Morgan Stanleytä ei estetty pääsemästä kyseessä oleville markkinoille (Yhdistyneen kuningaskunnan maksumarkkinat).

b) Toiseksi väitetään, että komissio rikkoi olennaista menettelymääräystä muuttamalla asiaa rajoittavan vaikutuksen osalta päätösvaiheessa antamatta Visalle mahdollisuutta vastata asian uuteen muotoiluun.

c) Vaikka Morgan Stanleytä estettiin pääsemästä Yhdistyneen kuningaskunnan maksumarkkinoille, väitetään, ettei riittäviä kilpailua rajoittavia vaikutuksia ole.

Määrätyn sakon osalta Visa esittää EY 229 artiklan nojalla seuraavat oikeudelliset perusteet:

a) Sovellettaessa yhteisön oikeuden perusperiaatteita asian erityisiin tosiseikkoihin, kun otetaan huomioon aito epävarmuus Morgan Stanleyn jäsenyyden epäämisen laittomuudesta, komission ei olisi pitänyt lainkaan määrätä sakkoa Visalle. Tosiasiassa Visa katsoo, että määrätylle sakolle ei ole perusteita, kun otetaan huomioon, että kyseisestä sopimuksesta oli ilmoitettu muodollisesti komissiolle asetuksen (ETY) N:o 17/62 (1) mukaisesti ja että toimivalta määrätä sakko asetuksen (EY) N:o 1/2003 (2) nojalla syntyi ainoastaan siitä syystä, että komission hallinnollinen menettely oli viivästynyt merkittävästi.

b) Toissijaisesti komissio teki Visan mukaan moninaisia oikeudellisia virheitä ja arviointivirheitä sen sakon tason osalta, jonka se voi laillisesti määrätä kantajille. Tällä perusteella Visa katsoo, että 10,2 miljoonan euron sakko on selvästi kohtuuton ja suhteeton, kun otetaan huomioon järkevä epäilys, joka koski Visan menettelyn lainvastaisuutta.

Lopuksi Visa väittää, että komissiolla on oikeus määrätä Visalle sakko vain siltä ajanjaksolta, jonka osalta on esitetty todisteet siitä, että Morgan Stanleytä on estetty pääsemästä Yhdistyneen kuningaskunnan ostomarkkinoille. Vaikka Visan aikaisemmalla kieltäytymisellä hyväksymästä Morgan Stanleytä Visa-jäseneksi olisi voinut olla merkitystä kyseessä olevien markkinoiden kilpailuolosuhteissa, asia ei ole voinut olla näin tämän jakson ulkopuolella, ja näin ollen komissio ei olisi vuoden 1988 sakko-ohjeittensa mukaisesti pitänyt käyttää kestokerrointa.

(1) 6.2.1962 annettu neuvoston asetus N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 13, s. 204).

(2) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).