Lisäksi komission jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevan menettelyn aloittamisen alistaminen sille, että asianomainen jäsenvaltio toimittaa ensin kertomuksen, loukkaisi komission perustamissopimuksen noudattamisen valvojan asemaa, jonka mukaisesti se yksin on toimivaltainen päättämään, onko tämän menettelyn aloittaminen tarkoituksenmukaista ja miksi se on aloitettava.

Luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409, sellaisena kuin se on muutettuna vuosien 2004–2006 osalta asetuksella N:o 807/2003 ja vuoden 2007 osalta direktiivillä 2006/105, 9 artiklan 3 kohdan vaikutuksena ei ole eikä sen kohteena sitä paitsi ole voinut laillisesti olla komission mahdollisuuden nostaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne alistaminen sille, että asianomainen jäsenvaltio toimittaa siinä säädetyn vuosikertomuksen. Direktiivin 9 artiklan 4 kohdassa komissio päinvastoin velvoitetaan varmistamaan käytettävissään olevan tiedon ja ”erityisesti” kyseisessä 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen vuosikertomusten perusteella jatkuvasti, että jäsenvaltioiden direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa sallittujen poikkeusten täytäntöönpanon seuraukset eivät ole ristiriidassa tämän direktiivin kanssa.

Edellytyksiin, jotka on täytettävä, jotta jäsenvaltiot voivat turvautua luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409, sellaisena kuin se on muutettuna vuosien 2004–2006 osalta asetuksella N:o 807/2003 ja vuoden 2007 osalta direktiivillä 2006/105, 9 artiklan 1 kohdassa säädettyyn poikkeusjärjestelmään, kuuluu muun tyydyttävän ratkaisun puuttuminen. Tämä edellytys ei täyty, kun poikkeukseen perustuva metsästyskausi ajoittuu tarpeettomasti niihin kausiin, joina direktiivissä pyritään erityisen suojelun toteuttamiseen. Tällaista tarvetta ei muun muassa ole, jos toimenpiteen, jolla metsästys poikkeuksellisesti sallitaan, ainoana tavoitteena on tiettyjen lintulajien metsästyskausien pidentäminen alueilla, joilla näitä lintuja jo esiintyy direktiivin 7 artiklan mukaisesti vahvistettuina metsästyskausina. Tällaista tarvetta ei myöskään ole, kun asianomaiset lajit tosiasiassa esiintyvät syksyllä kevätmetsästykselle avoimilla alueilla, vaikka niitä esiintyisi huomattavasti vähäisemmissä määrin kuin keväällä, kun nämä määrät eivät ole merkityksettömiä.

Pelkästään toteamus siitä, että asianomaiset lajit esiintyvät tosiasiassa syksyllä kevätmetsästykselle avoimilla alueilla, ei kuitenkaan riitä siihen, että katsottaisiin, että direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”muu tyydyttävä ratkaisu” on olemassa. Kun yhteisön lainsäätäjä käytti ilmaisua ”muu tyydyttävä ratkaisu”, sen tarkoituksena ei ollut sulkea pois direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn poikkeuksen käyttöä tilanteessa, jossa jonkinlainen metsästysmahdollisuus direktiivin 7 artiklan perusteella sallittuina metsästyskausina on olemassa, vaan se pyrki mahdollistamaan sen, että tästä säännöksestä poiketaan vain siinä määrin kuin on tarpeen, kun näinä kausina – tässä tapauksessa syksyllä – tarjotut metsästysmahdollisuudet ovat niin vähäiset, että direktiivissä tavoiteltu tasapaino lajien suojelun ja tiettyjen vapaa-ajantoimintojen välillä on järkkynyt.

Direktiivin 9 artiklan säännöksistä, joissa viitataan kyseisen poikkeuksen tiukkaan valvontaan ja pyydystämisen valikoivuuteen, ja lisäksi yleisestä suhteellisuusperiaatteesta ilmenee kuitenkin, että poikkeuksen, jota jäsenvaltio aikoo käyttää, on oltava oikeassa suhteessa sen oikeuttavaan tarpeeseen. Tästä seuraa, että toteamus muun tyydyttävän ratkaisun puuttumisesta eli esillä olevan asian tavoin riittämättömistä metsästysmahdollisuuksista syksyllä ei suinkaan avaa rajattomia mahdollisuuksia sallia metsästys keväällä, vaan sallii metsästyksen aloittamisen ainoastaan silloin, kun tämä on tarpeen ja kun direktiivin muita tavoitteita ei vaaranneta; erityisesti jos on olemassa takeet siitä, että kyseisten lajien populaatio säilyy tyydyttävällä tasolla, ja että jos tätä edellytystä ei täytetä, lintujen pyyntiä ei voida missään tapauksessa pitää asiallisena eikä näin ollen hyväksyttävänä hyödyntämisenä direktiivin johdanto-osan 11 perustelukappaleessa tarkoitetulla tavalla.

(ks. 49–51 ja 54–59 kohta)