Asia C-575/17

Sofina SA ym.

vastaan

Ministre de l’Action et des Comptes publics

(Conseil d’État’n (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Ennakkoratkaisupyyntö – Pääomien vapaa liikkuvuus – Ulkomaisille yhtiöille maksettujen kotimaisten osinkojen bruttomäärästä pidätettävä lähdevero – Kotimaiselle yhtiölle jaettujen osinkojen verotuksen lykkääminen siinä tapauksessa, että tilikausi on tappiollinen – Kohtelun erilaisuus – Oikeuttaminen – Tilanteiden rinnastettavuus – Jäsenvaltioiden välisen verotusvallan tasapainoinen jako – Veronkannon tehokkuus – Oikeasuhteisuus – Syrjintä

Tiivistelmä – Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 22.11.2018

Pääomien ja maksujen vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Verolainsäädäntö – Osinkojen verotus – Kotimaisten yhtiöiden saamien osinkojen verotus yleisten säännösten, jotka sallivat veron lykkäämisen tai lopullisen verovapauden, mukaan – Kansallinen säännöstö, jossa asetetaan lopullinen lähdevero ulkomaisille yhtiöille maksettaville osingoille – Tutkimatta jättäminen – Oikeuttamisperusteet – Puuttuminen

(SEUT 63 ja SEUT 65 artikla)

SEUT 63 ja SEUT 65 artiklaa on tulkittava niin, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan kotimaisen yhtiön jakamista osingoista pidätetään lähdevero silloin, kun osingonsaajana on ulkomainen yhtiö, kun taas silloin, kun osingonsaajana on kotimainen yhtiö, osinkojen verotus toimitetaan yleisten yhteisöverosäännösten mukaisesti sen tilikauden päättyessä, jonka aikana ne on saatu, ainoastaan sillä edellytyksellä, että viimeksi mainitun yhtiön tulos on ollut voitollinen kyseisellä tilikaudella, ja osinkoja ei näin mahdollisesti veroteta lainkaan, jos mainittu yhtiö lopettaa toimintansa saavuttamatta voitollista tulosta kyseisten osinkojen saamisen jälkeen.

Tältä osin unionin tuomioistuin on katsonut, että jäsenvaltioiden välisen verotusvallan jaon säilyttäminen on hyväksyttävä tavoite ja että Euroopan unionin toteuttamien yhtenäistämis- tai yhdenmukaistamistoimien puuttuessa jäsenvaltioilla on edelleen toimivalta sopimuksin tai yksipuolisesti päättää verotusvaltansa jakoperusteista (tuomio 13.7.2016, Brisal ja KBC Finance Ireland, C-18/15, EU:C:2016:549, 35 kohta).

Tällainen oikeuttamisperuste voidaan hyväksyä erityisesti, jos kyseisellä järjestelmällä pyritään estämään toimintatapoja, jotka ovat omiaan vaarantamaan jäsenvaltion oikeuden käyttää verotusvaltaansa sen alueella toteutettujen toimintojen osalta (tuomio 12.7.2012, komissio v. Espanja, C-269/09, EU:C:2012:439, 77 kohta).

Jos kävisi niin, ettei ulkomainen yhtiö palaa voitolliseksi ennen toimintansa lopettamista, tästä tosin seuraisi osinkotulojen tosiasiallinen verovapautus, mistä aiheutuisi verotappioita verotusjäsenvaltiolle.

Yhtäältä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että verotulojen vähentymistä ei voida pitää yleistä etua koskevana pakottavana syynä, johon voidaan vedota lähtökohtaisesti perusvapauden vastaisen toimenpiteen oikeuttamiseksi (tuomio 20.10.2011, komissio v. Saksa, C-284/09, EU:C:2011:670, 83 kohta).

Jos jäsenvaltiot toisaalta käyttävät vapauttaan verottaa alueellaan syntyneitä tuloja, ne ovat velvollisia noudattamaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja unionin primaarioikeudessa taattuja liikkumisvapauksia (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2016, Brisal ja KBC Finance Ireland, C-18/15, EU:C:2016:549, 36 kohta).

Lähdevero, joka pidätetään ulkomaisille yhtiöille maksetuista osingoista, mahdollistaa Ranskan hallituksen mukaan sellaisten hallinnollisten muodollisuuksien keventämisen, joita kyseisille yhtiöille aiheutuisi velvollisuudesta ilmoittaa tulot verovuoden päätteeksi Ranskan verohallinnolle.

Tältä osin unionin tuomioistuin on katsonut, että tehokkaan veronkannon takaamisen tarve on hyväksyttävä tavoite, joka voi oikeuttaa perusvapauksien rajoittamisen, kuitenkin sillä edellytyksellä, että tällaisella rajoituksella on voitava taata kyseessä olevan tavoitteen toteuttaminen eikä rajoituksella saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2016, Brisal ja KBC Finance Ireland, C-18/15, EU:C:2016:549, 39 kohta).

On myös katsottu, että lähdeverotusmenettely on hyväksyttävä ja asianmukainen keino varmistaa verotusvaltion ulkopuolelle sijoittautuneen verovelvollisen tulojen verottaminen (tuomio 18.10.2012, X, C-498/10, EU:C:2012:635, 39 kohta).

Tältä osin on muistutettava siitä, että pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus, joka seuraa pääasiassa kyseessä olevasta kansallisesta säännöstöstä, johtuu – kuten tämän tuomion 34 kohdasta ilmenee – siitä, että – toisin kuin tappiolliset kotimaiset yhtiöt – tappiolliset ulkomaiset yhtiöt eivät voi saada lykkäystä saamiensa osinkojen verotukselle.

Mainitun lykkäyksen myöntäminen ulkomaisille yhtiöille poistamalla väistämättä kyseinen rajoitus ei kuitenkaan vaarantaisi tavoitetta, joka liittyy kyseisen mainittujen yhtiöiden maksettavan veron tehokkaaseen kantamiseen silloin, kun ne saavat osinkoja kotimaiselta yhtiöltä.

Näin ollen se, että jaettujen osinkojen verotuksen lykkäämiseen liittyvä etu myönnettäisiin myös tappiollisille ulkomaisille yhtiöille, poistaisi kaikenlaisen pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksen mutta ei kuitenkaan estäisi pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä tavoitellun päämäärän saavuttamista.

(ks. 56, 57, 60–62, 66–70, 77, 79 kohta ja tuomiolauselma)