EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(ensimmäinen jaosto)

15 päivänä joulukuuta 2015

Matteo Bonazzi

vastaan

Euroopan komissio

”Henkilöstö — Virkamiehet — Vuoden 2014 ylennyskierros — Henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännökset — Pääosastoilla ja osastoilla ylennettäväksi ehdotetuista virkamiehistä laadittu luettelo — Kantajan nimen jättäminen pois — Mahdollisuus riitauttaa ylennettäviksi ehdotetuista virkamiehistä laadittu luettelo ylennyskomiteassa — Ylennyskomitea ei ole esittänyt kantaansa — Nimittävän viranomaisen yksin suorittama ansioiden vertailu”

Aihe:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Matteo Bonazzi vaatii virkamiestuomioistuinta ensisijaisesti kumoamaan Euroopan komission nimittävän viranomaisen päätöksen, joka on annettu 14.11.2014 tiedoksi tämän toimielimen henkilöstölle ja jonka mukaan häntä ei ylennetä palkkaluokkaan AD 12 vuoden 2014 ylennyskierroksella.

Ratkaisu:

Kanne hylätään. Matteo Bonazzi vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ansioita verratessaan nimittävä viranomainen ottaa erityisesti huomioon virkamiehistä tehdyt arvioinnit heidän tehtäviensä hoitamisesta siinä palkkaluokassa, joka heillä on kyseisellä ylennyskierroksella, virkamiesten tehtäviensä hoitamisessa käyttämät muut kielet kuin ne, joiden perusteellinen taito on osoitettu, sekä virkamiesten hoitamien vastuullisten tehtävien tason. Tässä säännöksessä jätetään kuitenkin nimittävälle viranomaiselle yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattamisen rajoissa tietty harkintavalta sen osalta, minkä merkityksen se antaa kullekin henkilöstösääntöjen 45 artiklassa mainituista kolmesta arviointiperusteesta ansioiden vertailussa, ottaen huomioon, että ansiot ovat tässä vertailussa ratkaiseva arviointiperuste. Nimittävä viranomainen voi vasta toissijaisesti, kun ylennyskelpoiset virkamiehet ovat henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittujen ansioiden vertailua koskevien kolmen arviointiperusteen perusteella yhtä ansioituneita, ottaa huomioon muita seikkoja, kuten virkamiesten iän ja palkkaluokassa tai toimielimen palveluksessa saavutetun virkaiän. (ks. 51 ja 57 kohta) Viittaukset: Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 16.5.2013, Canga Fano v. neuvosto (T‑281/11 P, EU:T:2013:252, 44 kohta) ja tuomio 15.1.2014, Stols v. neuvosto (T‑95/12 P, EU:T:2014:3, 33 ja 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Vaikka ylennyskelpoisten virkamiesten henkilökansioiden on oltava nimittävän viranomaisen käytettävissä, tämän viranomaisen ei kuitenkaan voida edellyttää perustelevan sen käytettävissä olleiden tietojen käyttämistä kussakin tapauksessa. (ks. 52 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 17.3.1983, Hoffmann v. komissio (280/81, EU:C:1983:82, 7 kohta)

Palkkaluokassa tai toimielimen palveluksessa saavutettu virkaikä ei ole seikka, joka olisi otettava suoraan huomioon ansioiden vertailussa henkilöstösääntöjen 45 artiklassa edellytetyllä tavalla, sillä se koskee juuri ansioita, jotka ovat ratkaiseva arviointiperuste. Se, että henkilölle on joidenkin vuosien ajan määritetty tietty palkkaluokka, ei ole mitenkään osoitus tämän erityisistä ansioista, ja palkkaluokassa saavutetun virkaiän nostaminen ratkaisevaksi perusteeksi johtaisi ylentämisen automaattisuuteen vastoin julkishallinnon periaatetta, jonka mukaan ylennyksen on perustuttava pätevyyteen, tehokkuuteen ja käytökseen henkilöstösääntöjen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa ja 43 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Virkaikä kuuluu kuitenkin suoraan ensimmäiseen niistä kolmesta arviointiperusteesta, jotka on otettava huomioon henkilöstösääntöjen 45 artiklassa tarkoitetussa ansioiden vertailussa, joka perustuu virkamiehistä tehtyihin arviointeihin. Erityisesti tämän arvioinnissa käytettävän seikan avulla voidaan ottaa paremmin huomioon kaikki ylennyskelpoisten virkamiesten ansiot, joita mitataan tämän ensimmäisen arviointiperusteen avulla. Tämä huomioon ottaminen mahdollistaa siten sen, että nimittävä viranomainen voi löytää kohtuullisen tasapainon sen tavoitteen, joka on taata nopea urakehitys erittäin kyvykkäille virkamiehille, jotka erottuvat joukosta poikkeuksellisen tasokkailla suorituksillaan, ja sen tavoitteen välillä, joka on taata normaali urakehitys virkamiehille, joiden suoritukset ovat pitkän ajan kuluessa pysyneet jatkuvasti korkeatasoisina. (ks. 56 ja 58 kohta) Viittaukset: Unionin yleinen tuomioistuin: tuomio 15.1.2014, Stols v. neuvosto (T‑95/12 P, EU:T:2014:3, 41 ja 45 kohta)

Virkamiesten ylentämistä koskevissa asioissa heterogeenisyys aiheuttaa ongelmia, kun nimittävän viranomaisen on suoritettava kaikkien kyseessä olevien virkamiesten ansioiden vertailu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen. Velvollisuus suorittaa ansioiden vertailu tasapuolisesti ja vertailukelpoisten tietojen perusteella henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukaisesti edellyttää näin ollen menettelyä tai menetelmää, jolla voidaan poistaa eri arvioijien tekemistä arvioinneista seuraavan subjektiivisuuden vaikutus. Nimittävällä viranomaisella on kuitenkin toimivalta suorittaa ansioiden vertailu tarkoituksenmukaisimmaksi arvioimansa menettelyn tai menetelmän mukaan. Toimielin ei ole velvollinen ottamaan käyttöön erityistä arviointi- ja ylennysjärjestelmää, kun otetaan huomioon laaja harkintavalta, joka sillä on henkilöstösääntöjen 45 artiklan tavoitteiden täytäntöönpanossa omien organisointitarpeidensa ja henkilöstöhallintonsa mukaisesti. (ks. 61 ja 62 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio de Wind v. komissio (62/75, EU:C:1976:103, 17 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 19.10.2006, Buendía Sierra v. komissio (T‑311/04, EU:T:2006:329, 131 ja 169 kohta) ja tuomio 14.2.2007, Simões Dos Santos v. SMHV (T‑435/04, EU:T:2007:50, 132 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 14.7.2011, Praskevicius v. parlamentti (F‑81/10, EU:F:2011:120, 53 kohta); tuomio 28.9.2011, AC v. neuvosto (F‑9/10, EU:F:2011:160, 16 kohta); tuomio 18.3.2015, Ribeiro Sinde Monteiro v. EUH (F‑51/14, EU:F:2015:11, 38 kohta); tuomio 3.6.2015, Gross v. EUH (F‑78/14, EU:F:2015:52, 44 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T‑472/15 P) ja tuomio 22.9.2015, Silvan v. komissio (F‑83/14, EU:F:2015:106, 24 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T‑698/15 P)

Kun toimielin perustaa neuvoa-antavan komitean, josta ei ole säädetty henkilöstösäännöissä, jotta sillä olisi tiettyihin virkoihin nimittämisessä tai virkamiestensä ylentämisessä käytettävissä lausunto hakijoiden tai ylennyskelpoisten virkamiesten pätevyydestä tai soveltuvuudesta, tällä toimenpiteellä on tarkoitus varmistaa tälle toimielimelle parhaat edellytykset suorittaa nimittävänä viranomaisena virkamiesten ansioiden vertailu henkilöstösääntöjen 45 artiklassa edellytetyllä tavalla. Tästä seuraa, että ylennyskomitean suosituksen muodossa antaman ylennystä koskevan lausunnon on, siltä osin kuin tämä komitea todella antaa tällaisen suosituksen, kuuluttava niihin seikkoihin, jotka nimittävän viranomaisen on otettava huomioon virkamiesten ansioita koskevassa omassa arvioinnissaan, vaikka se katsoisi joutuvansa poikkeamaan siitä. (ks. 76 kohta) Viittaukset: Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 30.1.1992, Schönherr v. TSK (T‑25/90, EU:T:1992:8, 27 ja 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 21.9.1999, Oliveira v. parlamentti (T‑157/98, EU:T:1999:173, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)

Tilanteessa, jossa ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailua koskeva laiminlyönti johtuu neuvoa-antavasta sekakomiteasta, josta ei ole muodollisesti säädetty henkilöstösäännöissä ja joka jättää huomiotta nimittävän viranomaisen vahvistamissa säännöissä sille osoitetun tarkoituksen eikä esitä ylennystä koskevia suosituksia, nimittävän viranomaisen on toimittava joka tapauksessa henkilöstösääntöjen mukaisten velvoitteidensa täyttämiseksi. Tällaisessa tilanteessa kyseisen viranomaisen on korjattava perustamansa neuvoa-antavan sekakomitean laiminlyönti täyttääkseen henkilöstösääntöjen mukaiset velvoitteensa yleisillä täytäntöönpanosäännöksillä, sillä ylennyspäätökset ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan mukainen ansioiden vertailu kuuluvat yksin nimittävälle viranomaiselle. Nimittävän viranomaisen on toteuttava vuosittain ylennyskierros, vaikka asianomaisen henkilön viimeistä arviointikertomusta, jota kuitenkin pidetään välttämättömänä, ei ole käytettävissä. Sitä suuremmalla syyllä tämän viranomaisen ei voida edellyttää viivyttävän loputtomiin toimielimen kaikkien virkamiesten ylennyspäätösten tekemistä tilanteessa, jossa neuvoa-antava sekakomitea ei ole kyennyt esittämään ylennystä koskevia suosituksiaan kyseiselle toimielimelle. Nimittävän viranomaisen on kuitenkin perustettava arviointinsa kaikkiin asian kannalta merkityksellisiin käytettävissä oleviin tietoihin. Tämä tutkimus on suoritettava tasapuolisesti ja vertailukelpoisten tietojen perusteella. Siten tilanteessa, jossa nimittävä virnaomainen tekee ylennyspäätöksiä, vaikka neuvoa-antava sekakomitea, jonka tehtävänä on antaa suosituksia, ei ole ylennystä koskevien suositusten antamista koskevan laiminlyöntinsä vuoksi esittänyt sille mitään luetteloa ylennettävistä virkamiehistä, kyseinen viranomainen täyttää henkilöstösääntöjen mukaiset velvoitteensa, jos se valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä tuo selvästi esille, että se on kaikkien käytettävissä olevien tietojen, erityisesti ylennyskelpoisten virkamiesten arviointikertomusten, perusteella itse suorittanut kaikkien ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailun riippumatta siitä, oliko heidän nimensä toimielimen pääosastojen ja osastojen alun perin ehdottamissa luetteloissa. Koska nimittävä viranomainen voi ylennyspäätöstensä valmisteluvaiheessa pyytää neuvoa-antavaa sekakomiteaa osallistumaan asian käsittelyyn ja koska se voi myös päättää, että jokin toinen elin, joka on niin ikään sekakomitea, avustaa sitä, se että nimittävä viranomainen ottaa huomioon viimeksi mainitun elimen lausuntoehdotuksen, ei itsessään tee ylentämättä jättämistä koskevasta päätöksestä virheellistä. (ks. 82–84, 86, 87 ja 89 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 17.3.1983, Hoffmann v. komissio (280/81, EU:C:1983:82, 7 kohta) ja tuomio 4.2.1987, Bouteiller v. komissio (324/85, EU:C:1987:59, 11 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 21.9.1999, Oliveira v. parlamentti (T‑157/98, EU:T:1999:173, 50 kohta) ja tuomio 12.12.2002, Morello v. komissio (T‑338/00 ja T‑376/00, EU:T:2002:314, 111 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio 10.10.2007, Berrisford v. komissio (F‑107/06, EU:F:2007:172, 103 kohta)