Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus Alber 6 päivänä maaliskuuta 2003. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Portugalin tasavalta. - Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen - Direktiivit92/43/ETY ja 79/409/ETY - Luontotyyppien ja luonnonvaraisten lintujen suojelu. - Asia C-72/02.



Oikeustapauskokoelma 2003 sivu I-06597



Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset

I Johdanto

1. Esillä olevassa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä Portugalia syytetään siitä, ettei se ole pannut täytäntöön lukuisia luontotyyppi- ja lintujensuojeludirektiivin säännöksiä tai ainakaan pannut niitä täytäntöön asianmukaisesti. Koska Portugali ei tätä kiistä, näitä seikkoja ei myöskään tarvitse enempää käsitellä.

2. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä on kuitenkin kyse myös siitä, missä määrin direktiivissä jäsenvaltioille asetettu velvollisuus antaa tietyin aikavälein komissiolle kertomus direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten soveltamisesta edellyttää kansallisia täytäntöönpanotoimia toimivaltaisten viranomaisten määräyksen muodossa, vai riittääkö kertomusten esittäminen. Tämä kysymys on siksi erikseen tutkittava.

II Asiaa koskevat oikeussäännöt

3. Kyseessä olevasta velvollisuudesta antaa kertomus on säädetty luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetussa neuvoston direktiivin 79/409/ETY (jäljempänä direktiivi 79/409/ETY) 12 artiklan 1 kohdassa. Säännös kuuluu seuraavasti:

"Jäsenvaltioiden on joka kolmas vuosi, 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun määräajan päättymisestä alkaen, annettava komissiolle kertomus tämän direktiivin mukaisesti toteutettujen kansallisten säännösten soveltamisesta."

III Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely

4. Komissio antoi 4.4.2000 Portugalin tasavallalle virallisen huomautuksen, jossa se otti kantaa 24.4.1999 annettuun säädösluonnokseen nro 140/99. Tämä oli esitetty sille direktiivin 79/409/ETY ja luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (jäljempänä direktiivi 92/43/ETY) täytäntöönpanotoimena. Komissio huomautti direktiivin 92/43/ETY 3 artiklan 3 kohdan, 10 artiklan, 11 artiklan ja 12 artiklan 4 kohdan sekä direktiivin 79/409/ETY 7 artiklan, 8 artiklan ja relevantin 12 artiklan täytäntöönpanematta jättämisestä. Lisäksi se huomautti direktiivin 92/43/ETY 1 artiklan, 6 artiklan 1, 2, 3 ja 4 kohdan, 12 artiklan 4 kohdan d alakohdan sekä direktiivin 79/409/ETY 2 artiklan, 4 artiklan 1 ja 4 kohdan samoin kuin 6 artiklan epäasianmukaisesta täytäntöönpanosta.

5. Portugalin tasavalta vastasi 14.6.2000 päivätyssä kirjeessään, että komission esille nostamia kysymyksiä tutkimaan oli asetettu työryhmä.

6. Komissio antoi 30.1.2001 Portugalin tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se toisti moitteensa. Komissio asetti kahden kuukauden määräajan mainittujen rikkomusten oikaisemiseksi.

7. Portugalin hallitus vastasi 31.5.2001 päivätyssä kirjeessään, että uusi säädösluonnos direktiivien täytäntöönpanemiseksi oli juuri saatu valmiiksi ja että luonnos hyväksyttäisiin ministerien neuvostossa toukokuussa.

8. Koska komissio ei saanut mitään tietoa direktiivin täytäntöönpanosta, se päätti nostaa 4.3.2002 nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

IV Tutkittavan riidan kohteen rajaaminen

9. Portugali ei kiistä sitä perustamissopimuksen rikkomista, josta sitä syytetään. Sen mukaan normien myöhästynyt täytäntöönpano johtui hallituksen hajoamisesta ja kansallisen parlamentin uudesta vaalista viitaten 24.4.1999 annettuun säädösluonnokseen nro 140/99, jonka tehtävänä on direktiivien täytäntöönpano.

10. Sellaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, jonka komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla ja jonka aiheellisuuden arvioiminen kuuluu yksinomaan komissiolle, yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on todeta, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, vaikka jäsenvaltio ei enää kiistä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä.

11. Komission esityksen perusteltavuutta voidaan epäillä sen kanneperusteen osalta, joka koskee direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdan puutteellista täytäntöönpanoa kansalliseen oikeuteen.

V Kanneperuste, joka koskee direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan puutteellista täytäntöönpanoa

12. Komissio on sitä mieltä, että säännös on saatettava kansallisen oikeusjärjestyksen osaksi. Kertomusten avulla komission on mahdollista valvoa säännöllisesti direktiivin 79/409/ETY täytäntöönpanosäännöksiä soveltaen saavutettuja tuloksia.

13. EY 249 artiklan 3 kohdan mukaan direktiiveillä annetaan jäsenvaltioille tietty päämäärä; ne voivat valita keinot, joilla päämäärä saavutetaan. Direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdassa säädetään päämääräksi kertomuksen säännöllinen laatiminen ja toimittaminen komissiolle. Säännös on tämän vuoksi aineellisoikeudellista sääntelyä, joka sellaisena edellyttää täytäntöönpanoa kansallisessa oikeudessa.

14. Jäsenvaltioille on jätetty valta valita annetun päämäärän saavuttamisen muoto ja keinot. Tähän komissio laskee esimerkiksi kertomuksen laatimiseen ja komissiolle lähettämiseen toimivaltaisten viranomaisten määräykset.

15. Komissio vahvistaa saaneensa lokakuussa 1998 Portugalin kertomuksen ajalta 1993-1995, marraskuussa 2000 kertomuksen vuosilta 1996-1998 ja lokakuussa 2002 kertomuksen vuosilta 1999-2001.

16. Komission mielestä asiassa komissio vastaan Belgia annettu tuomio vahvistaa sen tulkinnan. Tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että "koska kansallisessa lainsäädännössä ei ole säännöstä, jossa säädetään Brysselin pääkaupunkiseudun hallintoalueen toteuttamien korvaavien toimenpiteiden tarkoituksenmukaisesta ilmoittamistavasta, direktiivin 6 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan toisen virkkeen täyden vaikutuksen ja sen tavoitteen toteuttamista ei voida varmistaa. Kansallisella tasolla vallitseva epävarmuus siitä, mitä menettelyä kyseisen tiedonantovelvollisuuden täyttämiseksi on noudatettava, on luonteeltaan sellainen, että se estää tämän velvoitteen noudattamisen ja näin ollen sen, että sen tämän tuomion 20 kohdassa mainittu tavoite saavutetaan".

17. Näitä päätelmiä direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 4 kohdan ensimmäisestä alakohdasta komissio haluaisi soveltaa analogisesti direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun velvollisuuteen.

VI Asianosaisten vaatimukset

18. Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin

1) toteaa, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 23 artiklan ja luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY 18 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se

- ei ole saattanut seuraavia säännöksiä osaksi kansallista oikeusjärjestystä:

- direktiivin 92/43/ETY 3 artiklan 3 kohta, 10 ja 11 artikla ja 12 artiklan 4 kohta

- direktiivin 79/409/ETY 7, 8 ja 12 artikla

- ei ole saattanut seuraavia säännöksiä asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä:

- direktiivin 92/43/ETY 1 artikla, 6 artiklan 3 ja 4 kohta, 12 artiklan 1 kohdan d kohta ja 6 artiklan 1 ja 2 kohta

- direktiivin 79/409/ETY 2 artikla, 4 artiklan 1 ja 4 kohta ja 6 artikla

2) velvoittaa Portugalin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

19. Portugalin tasavalta vaatii, että

- odotetaan, kunnes säädösluonnos nro 140/99 työstetyssä muodossaan kesäkuussa 2002 julkaistaan, jonka julkistamisen tiedoksiannon jälkeen riita katsotaan päättyneeksi

- komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

VII Arviointi asiasta

20. EY 249 artiklan 3 kohdan mukaan direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu, mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot, joilla tulos saavutetaan. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämä velvoite merkitsee niiden jäsenvaltioiden osalta, joille direktiivi on osoitettu, velvoitetta toteuttaa osana kansallista oikeusjärjestystä ja direktiivissä asetettujen tavoitteiden mukaisesti kaikki direktiivin täyden vaikutuksen varmistamiseksi tarvittavat toimenpiteet.

21. Kaikissa tapauksissa ei edellytetä lainsäädäntötoimia. On kuitenkin välttämätöntä, että kansallisessa oikeudessa taataan se, että kansalliset hallintoviranomaiset soveltavat direktiiviä tehokkaasti ja että asianomaisesta laista johtuva oikeudellinen tilanne on riittävän täsmällinen ja selvä ja että oikeuksia saavat ovat tietoisia kaikista oikeuksistaan ja voivat tarpeen vaatiessa toteuttaa ne kansallisessa tuomioistuimessa.

22. Se, mitä direktiivin säännöksen täytäntöönpano yksittäistapauksessa edellyttää, ei ole abstraktia, vaan välittyy kulloisenkin säännöksen tulkinnan kautta. Direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot toimittamaan komissiolle kolmen vuoden välein kertomus niiden säännösten soveltamisesta, jotka direktiivin täytäntöönpanemiseksi on annettu. Portugali on kiistatta laatinut nämä kertomukset ja toimittanut ne komissiolle. Kyseinen jäsenvaltio on siten taannoin saavuttanut säännöksessä asetetun päämäärän.

23. Komission käsityksen mukaan Portugali ei ole täyttänyt perustamissopimuksesta ja direktiivistä johtuvia velvoitteitaan. Kertomusten tosiasiallisen esittämisen ohella se vaatii direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanemiseksi kansallisia toimia, joissa muun muassa vahvistetaan kertomusten laatimiseen ja lähettämiseen toimivaltaiset viranomaiset sekä menettely.

24. Vain täydentävästi viitataan tältä osin siihen, ettei komissio ole kanteellaan yllättäen kohdistanut moitteita siihen, ettei direktiivin 92/43/ETY 17 artiklan 1 kohdassa olevaa rinnakkaissäännöstä ole pantu täytäntöön. Säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on laadittava joka kuudes vuosi kertomus toimenpiteistä, joihin luontotyyppidirektiivin täytäntöönpanemiseksi on ryhdytty, ja lähetettävä se komissiolle.

25. Kansallisiin täytäntöönpanotoimiin ryhtyminen, joilla muun muassa vahvistetaan kertomusten laatimiseen ja lähettämiseen toimivaltaiset viranomaiset, edellyttää varmastikin 12 artiklan 1 kohdassa asetettuja päämääriä. Tällaisiin toimiin ryhtymistä koskevan oikeudellisen velvollisuuden vastaisia käsityksiä voi kuitenkin esittää suhteellisuuden näkökulmasta. On kyseenalaista, edellytetäänkö tällaisia toimia aiemmin mainitun oikeuskäytännön valossa.

26. Yhteisöjen tuomioistuin ei ole vielä ilmeisesti antanut ratkaisua direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdan kaltaisten kertomuksenantovelvoitteiden täytäntöönpanotoimien välttämättömyydestä. Se on kuitenkin ilmoitusvelvollisuuksien osalta pitänyt tällaisia toimia vaadittavina niissä tapauksissa, joissa jäsenvaltioiden ilmoitus muodostaa perustan komission valvonnalle ja mahdolliselle puuttumiselle asiaan yksittäistapauksessa, siis tietyille komission vaikutusmahdollisuuksille.

27. Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa komissio vastaan Saksa jäsenvaltioiden ilmoitusvelvollisuuden osalta juomaveden laadusta 15 päivänä heinäkuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/778/ETY 9 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan suhteen, että sen on annettava komissiolle mahdollisuus valvoa sallittua poikkeamista enimmäisarvoista ja tarvittaessa puuttua asiaan yksittäistapauksessa. Komission on voitava arvioida, vastaako yksittäistapauksessa sallittu poikkeaminen juomavesiasetuksesta direktiiviä. Tämän vuoksi direktiivin nojalla voidaan edellyttää toimia, jotka antavat toimivaltaisille kansallisille viranomaisille mahdollisuuden antaa tietoja komissiolle direktiivin mukaisesti ja määräajassa.

28. Vastaavalla tavalla yhteisöjen tuomioistuin lausui äskettäin asiassa komissio vastaan Belgia direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan toisen virkkeen mukaisesta korvaavien toimien ilmoitusvelvollisuudesta. Tuomioistuin katsoi säännöksen tehokkaan vaikutuksen toteutuvan vain silloin, kun kansallisin täytäntöönpanotoimin vahvistetaan toimivaltainen viranomainen ja noudatettava menettely. Epävarmuus kansallisella tasolla ilmoitusvelvollisuuden täyttämiseen noudatettavan menettelyn suhteen on vastoin velvollisuuden huomioonottamista ja siten tiedonantovelvollisuudella tavoiteltavan päämäärän toteutumista. Tänä päämääränä on se, että komissio voi tutkia, ovatko toteutetut korvaavat toimenpiteet sellaisia, että niillä voidaan taata, että Natura 2000:n yleinen kokonaisuus säilyy yhtenäisenä, ja tehdä tästä tarvittaessa asianmukaiset päätelmät.

29. Molemmissa tuomioissa oli kyse poikkeamien ilmoittamisesta direktiivissä asetetuista tavoitteista yksittäistapauksessa. Ensimmäisessä tapauksessa jätettiin poikkeuksellisesti huomiotta lähtökohtaisesti sallitut kuormittavien aineiden enimmäismäärät juomavedessä. Toisessa tapauksessa toteutettiin hankkeita, jotka olivat lähtökohtaisesti yhteensopimattomia direktiivin 92/43/ETY päämäärien kanssa. Ilmoituksella komissiolle annetaan tilaisuus tutkia yksittäinen tapaus ja tarvittaessa puuttua asiaan.

30. On epäselvää, voidaanko tätä oikeuskäytäntöä soveltaa nyt esillä olevaan tapaukseen. Toisin kuin kummassakin mainitussa ratkaisussa direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun jäsenvaltion kertomuksenantovelvoitteen osalta ei ole kysymys siitä, että annettaisiin komissiolle mahdollisuus valvoa poikkeuspäätöstä ja tarvittaessa puuttua asiaan yksittäistapauksessa. Pikemminkin on kyse säännöllisestä kertomuksen antamisesta, joka sisältää yhteenvedon kehityksestä jäsenvaltiossa. Oikeudellinen tilanne nyt esillä olevassa tapauksessa ei tämän vuoksi ole verrattavissa näihin kahteen ratkaisun saaneeseen asiaan. Näissä tuomioissa ei siis anneta ennakkopäätöstä direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.

31. Direktiivi 79/409/ETY sisältää 12 artiklan 1 kohdassa mainitun kertomuksenantovelvollisuuden ohella vielä ilmoitusvelvollisuuden 18 artiklan 2 kohdassa. Tämän säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. Vastaava ilmoitusvelvollisuus on kaikissa yhteisön antamissa direktiiveissä. Niiden avulla komissio voi valvoa, onko direktiivi pantu täytäntöön määräajassa. Tämänkään yhteisön oikeudelle tyypillisen ilmoitusvelvollisuuden osalta ei kuitenkaan ilmeisesti toistaiseksi ole oikeuskäytäntöä sen suhteen, edellyttävätkö tällaiset säännökset täytäntöönpanotoimia kuten ilmoituksen osalta toimivaltaisten viranomaisten vahvistamista.

32. Direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdan mukaisen täytäntöönpanovelvollisuuden laajuus on siksi selvitettävä tulkitsemalla säännöstä.

33. Tällä perusteella annetut kansalliset kertomukset on annettava joka kolmas vuosi 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun määräajan päättymisestä. Niiden on kerrottava direktiivin nojalla toteutettujen kansallisten säännösten soveltamisesta. Ne ovat tämän seurauksena läheisessä suhteessa direktiivin 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun ilmoitusvelvollisuuteen. Kertomukset tuovat tällöin tietyin aikavälein esiin annetuilla täytäntöönpanosäännöksillä saavutetut tulokset ja vaikutukset.

34. Tarkoituksensa mukaisesti kansalliset kertomukset toimivat perustana direktiivin 12 artiklan 2 kohdan mukaiselle yhteenvedonomaiselle komission kertomukselle, joka samoin annetaan joka kolmas vuosi. Tähän mennessä komissio on antanut kolme kertomusta: ajalta 1981-1991 vuotta 1992 koskevin täydennyksin, ajalta 1993-1995 ja ajalta 1996-1998. Niiden sisältö on puhtaasti kuvaileva. Ne kuvaavat jäsenvaltioiden ilmoitusten perusteella niitä olennaisia eroavuuksia, joita esiintyy suhteessa komission aiempaan kertomukseen. Komissio ei arvioi yksittäin jäsenvaltioiden ilmoittamia ja komission yhteen kokoamia muutoksia. Komission kertomukset enemmänkin arvioivat tilanteen kehitystä yhteisössä kokonaisuudessaan tai kaikissa jäsenvaltioissa yhdessä, ei kuitenkaan yksittäisissä jäsenvaltioissa.

35. Näiden päätelmien johdosta on todettava, että direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdan mukaiset kansalliset kertomukset, toisin kuin kertomuksenantovelvollisuudet, jotka olivat vastoin kumpaakin yllä mainittua tuomiota, eivät ainakaan mahdollistaneet komissiolle valvontaa tietyssä yksittäistapauksessa sen suhteen, missä direktiivissä asetetuista säännöistä poiketaan.

36. Tämä ei kylläkään merkitse sitä, etteikö komissio käyttäisi näitä kertomuksia myös EY 211 artiklassa sille asetetuissa puitteissa huolehtiakseen perustamissopimuksen sekä toimielinten perustamissopimuksen perusteella antamisen säännösten soveltamisesta. Kansalliset kertomukset voivat hyvinkin toimia lähteinä, joihin komissio viittaa vuosikertomuksessaan yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta. Tämä ei silti ole ensisijainen tavoite, jonka vuoksi kansalliset kertomukset direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan nojalla on annettava.

37. Direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan mukaan annettavien kertomusten osalta on kyse pikemmin yhteisössä kokonaisuudessaan vallitsevan tilanteen kehityksen arvioinnista direktiivissä asetettujen, lintujen suojelua koskevien tavoitteiden toteuttamisen suhteen. Tätä varten kootaan yhteen yksittäisissä jäsenvaltioissa annettujen täytäntöönpanosäännösten soveltamisen tulokset. Kertomuksenantovelvollisuuden tarkoituksena on sen vuoksi mahdollistaa vastuunalaisten tahojen eli jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin ja neuvoston antaman EY-lainsäädännön vaikutusten poliittinen arviointi. Sisältönsä ja tarkoituksensa nojalla kertomuksenantovelvollisuudella on tämän vuoksi poliittinen tehtävä.

38. Oikeussystemaattisesta näkökulmasta on lisäksi viitattava siihen, että yhteisön oikeuden kannalta on lähtökohtaisesti vailla merkitystä, mikä kansallinen viranomainen toimijana on. Jäsenvaltio itse on kulloinkin vastuussa yhteisönoikeudellisten velvoitteiden täyttämisestä eikä voi laiminlyöntien oikeuttamiseksi nojautua valtion sisäisiin olosuhteisiin. Tämän seurauksena ei myöskään lähtökohtaisesti yhteisön oikeudesta saada tukea sille, onko - ja millä tavoin - toimivaltainen viranomainen määrättävä kansallisesti. Yhteisön oikeuden kannalta on ratkaisevaa ainoastaan, ettei toimivaltaisesta viranomaisesta määräämättä jättäminen tee mahdottomaksi yhteisönoikeudellisen ilmoitus- tai kertomuksenantovelvollisuuden täyttämistä. Vain sellaisessa tapauksessa direktiivin säännösten tehokas vaikutus jäisi saavuttamatta.

39. Tämä oikeuskäsitys näkyy niin ikään olevan molempien yllä mainittujen juomavesidirektiiviä 80/778/ETY ja luontotyyppidirektiiviä 92/43/ETY koskevien tuomioiden taustalla. Kummassakin tapauksessa vahvistettiin, että toimivaltaisten viranomaisten vahvistamatta jättämisen takia ei ollut mahdollista täyttää direktiivissä säädettyä ilmoitusvelvollisuutta.

40. Myös tältä osin nyt esillä oleva tapaus eroaa huomattavasti näistä kummastakin tuomiosta. Komissio on vahvistanut, että Portugali oli taannoin laatinut ja esittänyt kertomukset. Tämä on ainakin osoitus siitä, että kansalliset viranomaiset soveltavat tosiasiallisesti täysin Portugalin oikeudessa direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohtaa.

41. Muutoin kuin näissä kahdessa mainitussa tuomiossa ei siten ole osoitettu, että Portugalissa voimassa oleva sääntely ei riitä toteuttamaan direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdassa asetettuja päämääriä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä komission on näytettävä toteen väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen ja esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle tarpeelliset seikat, jotta tämä voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta.

42. Vastaväite siitä, ettei hallintokäytäntö, tässä kertomusten esittämisen muodossa, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan riitä täyttämään vaatimuksia direktiivin asianmukaisesta täytäntöönpanosta, ei voi muuttaa tätä lopputulemaa. Tämä oikeuskäytäntö koskee käsityksiä oikeuksia saavien oikeusvarmuudesta ja mahdollisuudesta näiden oikeuksien tunnustamiseen. Direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohta koskee kuitenkin ainoastaan komission ja jäsenvaltioiden välisiä suhteita. Kyseisestä säännöksestä oikeuksia saavalle komissiolle oikeustila on silti riittävän selkeä. Vaatimus kansallisista täytäntöönpanotoimista ei esillä olevassa tapauksessa johdu tarpeesta oikeudelliseen selkeyteen ja oikeusvarmuuteen direktiivistä oikeuksia saavien hyväksi. Direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdassa säännellään vain jäsenvaltioiden ja komission välisiä suhteita, eikä se koske kolmansia osapuolia.

43. Tämän johdosta nyt esillä olevassa tapauksessa ei voida todeta perustamissopimuksen rikkomista direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohdan osalta. Kanne on siis siltä osin hylättävä. Muilta osin, joita ei ole kiistetty, komission kanne on kuitenkin hyväksyttävä.

VIII Oikeudenkäyntikulut

44. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista ja koska Portugalin tasavalta on hävinnyt asian, Portugalin tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

IX Ratkaisuehdotus

45. Yllä todetun perusteella on katsottava, ettei ole velvollisuutta saattaa direktiivin 79/409/ETY 12 artiklan 1 kohtaa kansallisen oikeuden osaksi. Kertomusten esittäminen komissiolle riittää.

46. Tämän vuoksi ehdotan seuraavaa ratkaisua:

1) Portugalin tasavalta ei ole noudattanut luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY 23 artiklan ja luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY 18 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se

- ei ole saattanut seuraavia säännöksiä osaksi kansallista oikeusjärjestystä:

- direktiivin 92/43/ETY 3 artiklan 3 kohta, 10 ja 11 artikla ja 12 artiklan 4 kohta

- direktiivin 79/409/ETY 7 ja 8 artikla

- eikä ole saattanut seuraavia säännöksiä asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä:

- direktiivin 92/43/ETY 1 artikla, 6 artiklan 3 ja 4 kohta, 12 artiklan 1 kohdan d kohta ja 6 artiklan 1 ja 2 kohta

- direktiivin 79/409/ETY 2 artikla, 4 artiklan 1 ja 4 kohta ja 6 artikla

2) Muilta osin kanne hylätään.

3) Portugalin tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.