YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

14 päivänä heinäkuuta 1997

Asia T-123/95

B

vastaan

Euroopan parlamentti

”Väliaikaiset toimihenkilöt — Palvelukseen ottaminen palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan c alakohdan perusteella — Irtisanominen palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla — Olennaisten menettelymääräysten rikkominen — Asianmukaisesti voimaansaatettujen sisäisten menettelysääntöjen noudattaminen — Irtisanomispäätöksen perusteleminen”

Täydellinen teksti italiankielellä II-697

Aihe:

Kanne, jolla vaaditaan kantajan sopimuksen irtisanomispäätöksen kumoamista sekä korvausta erilaisista tästä irtisanomisesta aiheutuneiksi väitetyistä vahingoista.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantaja otettiin 27.1.1989 allekirjoitetulla sopimuksella Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän (jäljempänä LDR-ryhmä) puheenjohtajan toimesta Euroopan parlamentin palvelukseen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 2 artiklan c alakohdan perusteella väliaikaiseksi toimihenkilöksi ura-alueelle B. Tämä sopimus tuli voimaan 15.2.1989 ja oli solmittu palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti ja toistaiseksi voimassa olevaksi.

Kantajan sopimus sisälsi seuraavan lausekkeen: ”Molemmilla sopimuspuolilla on oikeus irtisanoa tämä sopimus ilmoittamalla tästä kolme kuukautta etukäteen toiselle sopimuspuolelle, edellä lausutun kuitenkaan rajoittamatta palvelussuhteen ehtojen 48, 49 ja 50 artiklan soveltamista.”

LDR-ryhmän puheenjohtaja ilmoitti 27.9.1994 päivätyllä ja 30.9.1994 kantajalle saapuneella kirjeellä siitä, että kantajan väliaikaisen toimihenkilön tointa koskeva sopimus irtisanottiin ryhmän puheenjohtajiston 15.9.1994 tekemien päätösten johdosta. Kirjeessä täsmennetään, että sopimus irtisanottiin palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla ja että irtisanomisaika alkoi kulua 1.10.1994.

Kantaja valitti asianajajansa välityksellä 19.12.1994 päätöksestä, jolla hänen väliaikaisen toimihenkilön tointa koskeva sopimuksensa työskentelystä LDR-ryhmässä oli irtisanottu, sekä vaati muun muassa saada tietää perustelut tälle päätökselle. Kantaja katsoi, että koska kysymyksessä oli toistaiseksi voimassa oleva sopimus, LDR-ryhmän puheenjohtajistolla oli ollut oikeus tehdä päätös sen voimassaolon päättämisestä ainoastaan sellaisista pätevistä ja hyväksyttävistä syistä, jotka oikeuttaisivat hänen irtisanomiseensa.

LDR-ryhmän pääsihteeri vastasi kantajan valitukseen 23.2.1995 päivätyllä kirjeellään. Samalla kun hän huomautti siitä, että ”palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ei säädetä, että sopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen olisi välttämättä perusteltava päätöstään väliaikaisen toimihenkilön tointa koskevan, toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen irtisanomisesta”, hän selvitti niitä syitä, joiden johdosta ryhmä ”katsoi olevansa pakotettu luopumaan tietystä määrästä avustajiaan”. Tämän kirjeen mukaan LDR-ryhmän käyttöön asetettujen toimien määrää oli Euroopan parlamentin kesäkuussa 1994 järjestettyjen vaalien jälkeen vähennetty parlamentin edelliseen vaalikauteen verrattuna ryhmään kuuluvien parlamenttiedustajien määrän vähentymisen vuoksi. LDR-ryhmän koostumus oli myös muuttunut näissä vaaleissa, ”mikä oli tehnyt välttämättömäksi ryhmän sihteeristön kokoamisen uudelta maantieteelliseltä pohjalta”.

Kantajan väliaikaisen toimihenkilön tointa koskeva sopimus parlamentin kanssa päättyi 31.3.1995. Palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan a alakohdan viimeisen lauseen mukaisesti irtisanomisaika oli keskeytynyt kolmen kuukauden ajaksi kantajalle myönnettyjen sairaslomien vuoksi; kantaja esitti kolme lääkärintodistusta, jotka oli päivätty 21.10.1994, 18.11.1994 ja 16.12.1994.

Kumoamisvaatimus

Kanneperuste, joka koskee olennaisten menettelymääräysten rikkomista, kun ei ole noudatettu asianmukaisesti voimaansaatettuja sisäisiä menettelysääntöjä

Kantajan nyt esillä olevassa kanneperusteessa tarkoitettu kysymys on, merkitseekö ennakollista tiedonantovelvollisuutta henkilöstökomitealle koskevien sisäisten menettelysääntöjen noudattamatta jättäminen olennaisten menettelymääräysten rikkomista kantajan ja parlamentin välisen sopimuksen irtisanomiseen päätyneessä menettelyssä. Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, kantajan irtisanomisen laittomuus on tullut vahvistetuksi. Jos taas tilanne on vastakkainen, sopimuksen irtisanomista ei ole pidettävä laittomana menettelyyn liittyneistä epäsäännöllisyyksistä huolimatta, kun otetaan huomioon esillä olevan asian olosuhteet (29 kohta).

Harkittaessa, onko tietojen ennakolta antamista henkilöstökomitealle koskevan velvollisuuden laiminlyönti katsottava EY: n perustamissopimuksen 173 artiklassa tarkoitetuksi olennaiseksi menettelymääräyksien rikkomiseksi, on syytä tarkastella tämän menettelyllisen vaatimuksen tarkoitusta sekä vaikutusta, joka vaatimuksella saattaa olla toimivaltaisen viranomaisen tekemän päätöksen sisältöön. Tässä tarkastelussa on otettava huomioon kyseisen menettelyllisen vaatimuksen normatiivinen perusta sekä se asema, joka kysymykseen tulevalla säädöksellä on oikeusnormien hierarkiassa (32 kohta).

Parlamentin sisäisten menettelysääntöjen 11 artiklan mukaisen menettelyllisen vaatimuksen tarkoituksen osalta on myönnettävä, että sanottu 11 artikla on hyväksytty nyt kyseessä olevien väliaikaisten toimihenkilöiden etujen suojaamiseksi, koska tässä säännöksessä annetaan henkilöstökomitealle oikeus kuulla asianosaisia ja esittää kantansa toimivaltaiselle viranomaiselle. Mikään ei kuitenkaan oikeuta uskomaan, että kysymyksessä olevan menettelyn tarkoituksena olisi hankkia henkilöstökomitean lausunto aiotuista irtisanomisista. Erityisesti on pantava merkille kyseisen sisäisen säännöksen sanamuodosta, ettei siinä aseteta palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan c alakohdan perusteella palvelukseen otettujen väliaikaisten toimihenkilöiden toimia koskevien sopimusten irtisanomispäätösten pätevyyden edellytykseksi henldlöstökomitean lausunnon antamista asiasta. Jos näin olisi, tällaisessa säännöksessä olisi määrättävä se määräaika, jonka kuluessa henkilöstökomitean olisi annettava lausuntonsa. Henkilöstökomitealla ei olekaan mitään mahdollisuutta estää kieltävällä lausunnollaan tai toimimattomuudellaan väliaikaisen toimihenkilön tointa koskevan sopimuksen palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti suoritettavaa irtisanomista (34 kohta).

Yhteisön toimielinten hyväksymiin sisäisiin ohjeisiin ei missään tapauksessa ole laillisesti sisällytettävissä sellaisia säännöksiä, jotka poikkeaisivat henkilöstösääntöjen säännöksistä. Onkin todettava, että toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta antaa ennakolta henkilöstökomitealle tieto palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan c alakohdan perusteella palvelukseen otetun väliaikaisen toimihenkilön tointa koskevan sopimuksen irtisanomisesta ei säädetä palvelussuhteen ehdoissa, eikä tämä velvollisuus perustu sellaiseen henkilöstösääntöjenkään säännökseen, jota analogisesti voitaisiin soveltaa väliaikaisiin toimihenkilöihin. Tiedonantovelvollisuuden oikeudellista perustaa eivät myöskään muodosta henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitetut yleiset täytäntöönpanosäännökset, vaan yksinomaan parlamentin vapaaehtoisesti antamat sisäiset määräykset. Tämän johdosta yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ensi näkemältä pysty hahmottamaan tämän parlamentin sisäiseen sääntelyyn perustuvan menettelyllisen vaatimuksen olennaisuutta (36 kohta).

Viittaukset: asia 782/79, Geeraerdv. komissio, 4.12.1980 (Kok. 1980, s 3651, 13 kohta); asia 791/79, Démont v. komissio, 17.12.1981(Kok. 1981, s. 3105, 8 kohta) ja asia 343/82, Michael v komissio, 1.12.1983 (Kok. 1983, s. 4023, 16 kohta).

Vaikka parlamentin sisäiseen sääntelyyn perustuva menettelyllinen vaatimus tietojen ennakolta antamisesta henkilöstökomitealle velvoittaakin sen vapaaehtoisesti hyväksynyttä toimielintä, tämän vaatimuksen noudattamatta jättämisen ei voida katsoa merkitsevän olennaisten menettelymääräysten rikkomista, koska tämän velvoitteen laiminlyönnillä ei ole voinut olla ratkaisevaa vaikutusta kantajan sopimuksen irtisanomiseen päätyneen menettelyn kulkuun, vaikka kyseinen laiminlyönti merkitseekin virkavelvoitteiden rikkomista (39 kohta).

Viittaukset: asia T-386/94, Allo v. komissio, 19.9.1996 (Kok. H 1996, s. II-1161, 60 ja 61 kohta).

Tämän johdosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, ettei kantaja ole oikeutettu vetoamaan parlamentissa tapahtuneeseen virkavelvoitteiden rikkomiseen perusteena sopimuksensa irtisanomista koskevan päätöksen kumoamiselle. Kanne on näin ollen hylättävä siltä osin kuin siinä esitetty kumoamisvaatimus on perustunut asianmukaisesti voimaansaatettujen sisäisten menettelysääntöjen noudattamatta jättämiseen (41 kohta).

Kanteen kohteena olevan päätöksen perustelujen puuttumista koskeva kanneperuste

Kanteen kohteena oleva virkamiehelle vastainen päätös on riittävästi perusteltu silloin, kun se on tehty sellaisessa yhteydessä, jonka kyseinen virkamies tuntee ja jonka perusteella hän pystyy ymmärtämään häntä koskevan toimenpiteen sisällön (51 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat C-116/88 ja C-149/88, Hecq v. komissio, 7.3.1990 (Kok. 1990, s. I-599, 26 kohta); asia T-80/92, Turner v. komissio, 16.12.1993 (Kok. 1993, s. H-1465, 62 kohta) ja asia T-158/94, Brunagel v. parlamentti, 19.9.1996 (Kok. H. 1996, s. I-1131, 106 kohta).

Ilman, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi nyt välttämätöntä ratkaista kysymystä siitä, oliko parlamentilla perusteluvelvollisuutta tässä asiassa, on syytä todeta kantajan sopimuksen irtisanomista koskeva päätös riittävästi perustelluksi (54 kohta).

Kanteen kohteena olevan päätöksen perustelujen virheellisyyttä koskeva kanneperuste

Edellisen kanneperusteen tutkimisen yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo todennut, että LDR-ryhmän puheenjohtajan kantajalle lähettämä kirje samoin kuin kantajalle vastaukseksi hänen valitukseensa osoitettu kirje ovat sisältäneet riittävät perustelut häneen kohdistuvalle päätökselle. Päätös kantajan sopimuksen irtisanomisesta on nimittäin tehty sellaisessa yhteydessä, jonka hän on tuntenut ja jonka perusteella hän on pystynyt ymmärtämään päätöksen sisällön. Siihen ovat sitä paitsi määräävästi vaikuttaneet LDR-ryhmän koostumuksessa tapahtuneet muutokset ja erityisesti se seikka, että se kansallinen puolue, jonka jäsen kantaja oli, ei ollut saanut edustajiaan Euroopan parlamenttiin kesäkuun 1994 vaaleissa (68 kohta).

Toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen irtisanomisesta päättäminen palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja noudattaen sopimuksessa määrättyä irtisanomisaikaa kuuluu toimivaltaisen viranomaisen harkintavallan piiriin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ei näin ollen ole oikeutta puuttua tällaisen harkintavallan käyttöön muutoin kuin ilmeisten arviointivirheiden tai harkintavallan väärinkäytön yhteydessä (70 kohta).

Viittaukset: asia 25/80, De Briey v. komissio, 26.2.1981 (Kok. 1981, s. 637, 7 kohta) ja asia T-45/90, Speybrouckv. parlamentti, 28.1.1992 (Kok. 1992, s. II-33, 97 ja 98 kohta).

Kun otetaan huomioon taustalla olevat tavoitteet otettaessa palvelukseen väliaikaisia toimihenkilöitä palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan c alakohdan perusteella, molemminpuolinen luottamus on olennainen osa kaikkien tässä säännöksessä tarkoitettujen väliaikaisten toimihenkilöiden sopimuksia. En ura-alueiden välisiä eroja ei ole tässä suhteessa mahdollista pitää yhteensopivina palvelussuhteen ehtojen kanssa (72 kohta).

Parlamentin poliittinen ryhmä on yksin toimivaltainen määrittämään ne edellytykset, joita se pitää välttämättöminä sen molemminpuolisen luottamussuhteen jatkumiselle, joka on ollut edellytyksenä väliaikaisen toimihenkilön palvelukseen ottamiselle palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan c alakohdan perusteella. Tällaisen luottamussuhteen olemassaolo ei perustu objektiivisiin aineksiin eikä se luonteensakaan vuoksi ole saatettavissa oikeudellisen valvonnan piiriin (73 kohta).

Nyt esillä oleva kanneperuste ei ole hyväksyttävissä, koska kantaja ei ole pystynyt osoittamaan kanteen kohteena olevan päätöksen perusteluihin sisältyvän minkäänlaista virhettä. Vaatimus kanteen kohteena olevan päätöksen kumoamisesta on näin ollen kokonaisuudessaan hylättävä (76 kohta).

Korvausvaatimus

Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt kantajan esittämän kumoamisvaatimuksen, tästä seuraa, että hänen sopimuksensa irtisanomista koskeva päätös ei ole millään tavoin lainvastainen eikä muodosta perustaa parlamentin korvausvastuulle. Tämän vuoksi on syytä hylätä kantajan vaatimus korvauksen suorittamisesta hänelle erilaisista hänen irtisanomisestaan aiheutuneiksi väitetyistä vahingoista. Tämän johdosta myös liitännäisvaatimukset siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määräisi asiantuntijan toteamaan kantajalle aiheutuneen ja hänellä edelleen olevan fyysisen vamman, on hylättävä (82 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.