ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tämän osalta on huomattava, että EY 39 artiklassa tarkoitetulla ”työntekijän” käsitteellä on yhteisön oikeudessa oma merkityksensä, eikä tätä käsitettä pidä tulkita suppeasti. ”Työntekijänä” on pidettävä jokaista, joka tekee aitoa ja todellista työtä, eikä tällöin oteta huomioon sellaista työtä, joka on niin vähäistä, että sitä on pidettävä pelkästään toisarvoisena ja liitännäisenä. Työsuhteelle on ominaista se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toiselle tämän johdon alaisena suorituksia vastiketta vastaan.

Jäsenvaltioiden sellaisten kansalaisten, jotka hakevat työtä toisessa jäsenvaltiossa, oikeuden osalta on niin, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, jota sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion alueella oleskeleviin muihin unionin kansalaisiin kuin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin, henkilöihin, joilla säilyy tällainen asema, ja heidän perheensä jäseniin, koskevaa poikkeusta – josta säädetään Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ja 93/96 kumoamisesta annetun direktiivin 2004/38 24 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan vastaanottavan jäsenvaltion ei tarvitse myöntää oikeutta sosiaaliavustuksiin muiden muassa työnhakijoille sellaisen pidemmän ajanjakson aikana, jona heillä on oikeus oleskella siellä – on tulkittava EY 39 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Tämän osalta on katsottava, että jäsenvaltioiden kansalaiset, jotka hakevat työtä toisessa jäsenvaltiossa ja ovat tosiasiallisessa yhteydessä tämän valtion työmarkkinoihin, voivat vedota EY 39 artiklan 2 kohtaan saadakseen rahallisen etuuden, jonka tarkoituksena on helpottaa pääsyä työmarkkinoille. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten ja tarvittaessa kansallisten tuomioistuinten asiana on paitsi todeta, että työmarkkinoihin on tosiasiallinen yhteys, myös analysoida kyseisen etuuden tunnusmerkkejä, varsinkin sen tarkoitusta ja myöntämisedellytyksiä. Etuuden tarkoitus on arvioitava etuuden tulosten eikä sen muodollisen rakenteen perusteella. Direktiivin 2004/38 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina ”sosiaaliavustuksina” ei siten voida pitää rahallisia etuuksia, joiden tarkoituksena on riippumatta siitä, miten niitä luonnehditaan kansallisessa lainsäädännössä, helpottaa pääsyä työmarkkinoille.

(ks. 34, 35, 40–42 ja 44–46 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Asia C-170/08

H. J. Nijemeisland

vastaan

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(College van Beroep voor het bedrijfslevenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Yhteinen maatalouspolitiikka — Naudanliha — Asetus (EY) N:o 795/2004 — 3 a artikla — Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä — Tilatuki — Viitemäärän vahvistaminen — Tuen vähentäminen ja tuen ulkopuolelle jättäminen”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.6.2009 I ‐ 5129

Tuomion tiivistelmä

Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – Tiettyjä tukijärjestelmiä koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä – Tilatukijärjestelmä

(Neuvoston asetuksen N:o 1254/1999 23 artiklan 1 kohta ja neuvoston asetuksen N:o 1782/2003 37 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 795/2004 3 a artikla)

Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa asetuksessa N:o 1782/2003 säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 795/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1974/2004, 3 a artiklaa on tulkittava siten, että naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annettuun asetukseen N:o 1254/1999 perustuvaa tuen vähentämistä ja tuen ulkopuolelle jättämistä ei pidä ottaa huomioon asetuksen N:o 1782/2003 37 artiklan 1 kohdassa säädetyssä laskelmassa.

Asetuksen N:o 795/2004 3 a artiklassa säädetään nimittäin nimenomaisesti, että viitemäärän laskemisessa otetaan huomioon niiden eläinten lukumäärä, ”joille on myönnetty tai olisi pitänyt myöntää” suora tuki. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1782/2003 37 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun viitemäärän laskemiseksi ei ole tarpeen, että kyseessä oleva suora tuki on todella maksettu viljelijälle. Asetuksen N:o 1254/1999 23 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee seuraavaksi, että seuraamuksen soveltaminen merkitsee tuottajan jättämistä kyseisen asetuksen perusteella myönnettyjen tukien ulkopuolelle kyseessä olevien eläinten lukumäärästä riippumatta. Tällaisella seuraamuksella ei siis voi olla vaikutusta niiden eläinten lukumäärän määrittämiseen, jotka on otettava huomioon kyseisen viitemäärän vahvistamiseksi. Tämä tulkinta on lisäksi yhteisön lainsäätäjän tahdon olla soveltamatta seuraamuksia viljelijöiden haitaksi alkuperäistä seuraamusta pidemmälle mukainen.

(ks. 33–36 ja 47 kohta sekä tuomiolauselma)
Asia C-167/08

Draka NK Cables Ltd ym.

vastaan

Omnipol Ltd

(Hof van Cassatien esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

”Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Asetus (EY) N:o 44/2001 — 43 artiklan 1 kohta — Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano — Asianosaisen käsite”

Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 23.4.2009 I ‐ 3479

Tuomion tiivistelmä

Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus N:o 44/2001

(Neuvoston asetuksen N:o 44/2001 43 artiklan 1 kohta)

Samoin kuin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 36 artiklan 1 kohtaa ja 40 artiklan 1 kohtaa, myös tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen N:o 44/2001 43 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että velallisen velkoja ei voi hakea muutosta täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista koskevan hakemuksen johdosta annettuun päätökseen, jos se ei ole osallistunut muodollisesti asianosaisena siihen oikeudenkäyntimenettelyyn, jossa velallisen joku toinen velkoja on hakenut kyseistä täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista.

Tämä täytäntöönpanomääräysmenettely muodostaa molemmissa tapauksissa itsenäisen ja kattavan kansallisista oikeusjärjestyksistä riippumattoman järjestelmän, muutoksenhakumenettelyjen ala mukaan lukien. Siihen liittyviä säännöksiä on tulkittava suppeasti. Brysselin yleissopimuksen 36 ja 40 artiklaa koskevaa oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa myös asetuksen N:o 44/2001 43 artiklan osalta.

(ks. 23, 24, 27, 30 ja 31 kohta sekä tuomiolauselma)
Kun mainospalvelujen vastaanottaja on sijoittautunut Euroopan yhteisön alueen ulkopuolelle, kyseisen vastaanottajan kotipaikan katsotaan liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna kymmenennellä direktiivillä 84/386, 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla lähtökohtaisesti olevan palvelujen suorituspaikka. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin turvautua kuudennen direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna, 9 artiklan 3 kohdan b alakohdassa säädettyyn mahdollisuuteen ja katsoa kyseisten palvelujen suorituspaikan tästä lähtökohdasta poiketen olevan kyseisen jäsenvaltion alueella. Jos turvaudutaan tähän mahdollisuuteen, Euroopan yhteisöön sijoittautuneen palvelujen suorittajan kolmannessa valtiossa sijaitsevalle vastaanottajalle, olipa tämä vastaanottaja lopullinen vastaanottaja tai välikätenä toimiva vastaanottaja, suorittama mainospalvelu katsotaan suoritetuksi Euroopan yhteisössä edellyttäen, että kuudennen direktiivin 9 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettu tosiasiallinen käyttö ja hyödyntäminen tapahtuvat kyseisen jäsenvaltion alueella. Asia on mainospalvelujen osalta näin, kun palvelujen suorituksen kohteena olevia mainosviestejä levitetään kyseisestä jäsenvaltiosta.

Kuudennen direktiivin 9 artiklan 3 kohdan b alakohta ei voi kuitenkaan johtaa sellaisten mainospalvelujen verottamiseen, joita yhteisön ulkopuolelle sijoittautunut palvelujen suorittaja tarjoaa omille asiakkailleen, vaikka kyseinen palvelujen suorittaja olisi aiemman palvelujen suorituksen osalta ollut välikätenä toimiva vastaanottaja, kun tällainen palvelujen suoritus ei kuulu tämän direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan ja yleisemmin kyseisen direktiivin kokonaisuutena tarkastellun 9 artiklan, johon tämän saman direktiivin 9 artiklan 3 kohdan b alakohdassa nimenomaisesti viitataan, soveltamisalaan.

Veroedustajan nimeämisellä ei sellaisenaan ole vaikutusta siihen, ovatko sen henkilön, jota edustetaan, vastaanottamat tai suorittamat palvelut verollisia vai eivät, koska edustusjärjestelmän tavoitteena on yksinomaan se, että veroviranomaisilla on kotimaassa oleva yhteyshenkilö, kun verovelvollinen on sijoittautunut ulkomaille.

(ks. 27-29, 33, 34 ja 38 kohta sekä tuomiolauselma)
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohtaa, jonka nojalla täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta tällaista rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annettua pidätysmääräystä täytäntöön, kun etsitty henkilö ”oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti”, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti, on tulkittava siten, että etsitty henkilö ”asuu vakinaisesti” täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, kun hän on asettunut sinne tosiasiallisesti asumaan, ja hän ”oleskelee” siellä, kun hän on jonkin aikaa tässä jäsenvaltiossa pysyvästi oleskeltuaan luonut tähän jäsenvaltioon siteitä, jotka vastaavat vakinaisen asumisen perusteella syntyviä siteitä.

Kun otetaan huomioon, että kyseisen puitepäätöksen tavoitteena on ottaa käyttöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen perustuva oikeusviranomaisten välinen rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamisjärjestely tuomioiden täytäntöönpanoa tai syytteeseen asettamista varten, ja täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi vastustaa luovuttamista vain jollakin puitepäätöksessä tarkoitetulla kieltäytymisperusteella, ilmaukset ”oleskelee” ja ”asuu vakinaisesti”, jotka määrittävät puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan soveltamisalan, on määriteltävä yhdenmukaisesti, koska ne liittyvät unionin oikeuden itsenäisiin käsitteisiin. Jäsenvaltioilla ei siis ole oikeutta antaa kansallisessa lainsäädännössään, jolla ne saattavat tämän 4 artiklan 6 alakohdan osaksi kansallista oikeusjärjestystään, näille ilmauksille laajempaa ulottuvuutta kuin se, joka seuraa tällaisesta yhdenmukaisesta tulkinnasta.

(ks. 43, 46 ja 54 kohta sekä tuomiolauselma)
30

Näin ollen kahdesta sellaisesta työntekijästä, joilla kummallakin on 20 palvelusvuotta, siihen työntekijään, joka on tullut yrityksen palvelukseen 18-vuotiaana, sovelletaan viiden kuukauden irtisanomisaikaa, kun taas siihen työntekijään, joka on on tullut yrityksen palvelukseen 25-vuotiaana, sovelletaan seitsemän kuukauden irtisanomisaikaa. Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 36 kohdassa huomauttanut, pääasiassa kyseessä olevalla lainsäädännöllä asetetaan lisäksi yleisesti nuoret työntekijät iäkkäämpiä työntekijöitä epäedullisempaan asemaan, koska kuten pääasian kantajan tilanne osoittaa, heidät voidaan sulkea pois siitä huolimatta, että he ovat olleet usean vuoden ajan yrityksen palveluksessa, järjestelystä, jossa irtisanomisajat pitenevät asteittain työsuhteen keston perusteella ja josta iäkkäämmät työntekijät, joilla on vastaava palvelusaika, voivat sitä vastoin hyötyä.
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin siitä on säädetty asetuksen N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1776/2001, annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2031/2001 ja annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1810/2004, liitteen I 20 ryhmän 5 lisähuomautuksen b kohta on pätemätön siltä osin kuin siinä suljetaan luonnonomenamehutiivisteet nimikkeen 2009 ulkopuolelle.
74

Voidaan tietysti huomauttaa, että nyt esillä olevassa asiassa talouden toimijalla on tietty riski, koska saattaa olla, että vakuutetut eivät halua sen tuotteita ja palveluja. Tämä riski on kuitenkin vähäinen. Talouden toimija on itse asiassa vapautettu riskistä, joka liittyy sen saaman korvauksen maksamiseen ja sen yksittäisten sopimuspuolten maksukyvyttömyyteen, koska julkinen sairausvakuutuskassa on laillisesti ainoa maksuvelvollinen sen korvauksen osalta. Vaikka sen on lisäksi oltava suorituksiaan varten riittävästi varustautunut, sen ei tarvitse sitoutua ennalta huomattaviin menoihin ennen yksilöllisen sopimuksen tekemistä vakuutetun kanssa. Vakuutettujen, jotka kärsivät niin sanotusta ”diabeettisen jalan” oireyhtymästä ja jotka voivat kääntyä tämän talouden toimijan puoleen, lukumäärä on tiedossa ennalta, joten saatavilla on kohtuullinen arvio sen palvelujen käytöstä.
3)

Asetuksen N:o 2777/2000, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 111/2001, 2 artiklan 2 kohtaa sekä direktiiveissä 89/662/ETY, 90/425/ETY, 90/675/ETY ja 91/496/ETY tarkoitettujen terveystarkastusten ja -valvonnan rahoittamisesta 29.1.1985 annetun neuvoston direktiivin 85/73/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna ja kodifioituna annetulla neuvoston direktiivillä 96/43/EY, 4 artiklaa ja 5 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltiot kantavat kansallisia maksuja, joilla on tarkoitus rahoittaa naudan spongiformisen enkefalopatian määrittämiseksi tehdyistä testeistä aiheutuneet kustannukset. Ihmisravinnoksi tarkoitettujen nautojen teurastustoimenpiteisiin liittyvien maksujen kokonaismäärä on vahvistettava noudattaen yhteisön maksuja koskevia periaatteita, joiden mukaan yhtäältä tämä määrä ei saa olla suurempi kuin kustannukset, joita aiheutuu palkka- ja sosiaalikustannuksista sekä tällaisten testien toteuttamiseen liittyvistä hallintomenoista, ja toisaalta tällaisen maksun suora ja välillinen palauttaminen on kiellettyä.
82

Tältä osin yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-107/94, Asscher, 27.6.1996 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-3089, 64 kohta) katsonut, että epäedullisen verokohtelun, nimittäin korkeamman verokannan, soveltaminen ulkomailla asuviin verovelvollisiin, jotka eivät maksa Alankomaiden sosiaaliturvajärjestelmän mukaisia vakuutusmaksuja, oli perustamissopimuksen 52 artiklan vastaista eikä sitä voitu perustella tiettyyn kansalliseen sosiaaliturvajärjestelmään kuulumisella tai kuulumattomuudella. Se on korostanut tältä osin, että sen määrittäminen, missä jäsenvaltiossa sosiaaliturvamaksut on suoritettu, seuraa yksinkertaisesti asetuksella N:o 1408/71 luodun järjestelmän soveltamisesta. Se, että tietyt verovelvolliset eivät kuulu tiettyyn sosiaaliturvajärjestelmään, minkä vuoksi heidän saamistaan tuloista ei kyseisessä jäsenvaltiossa kanneta sosiaaliturvamaksuja, voi, jos se on perusteltua, nimittäin seurata vain siitä, että sovellettavan lainsäädännön määrittämisen osalta on sovellettu asetuksella N:o 1408/71 luotua pakottavaa ja yleistä järjestelmää (ks. vastaavasti em. asia Asscher, tuomion 60 kohta).
1)

Italian tasavalta on jättänyt noudattamatta — EY 43 ja EY 56 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on 10.6.2004 antanut annetun asetuksen nro 332, joka on muunnettu tietyin muutoksin annetuksi laiksi nro 474, 2 §:ssä tarkoitettujen erityisten oikeuksien käyttämisen edellytyksiä koskevan pääministerin asetuksen (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto-legge , n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge , n. 474) 1 §:n 2 momentin säännökset, siltä osin kuin mainittuja säännöksiä sovelletaan tämän asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna valtion vuotuisen ja monivuotisen talousarvion laatimisesta annetulla lailla nro 350 (talousarviolaki 2004) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)), 2 §:n 1 momentin a ja b kohdassa säädettyihin erityisiin oikeuksiin — EY 43 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut edellä mainitut pääministerin asetuksen säännökset, siltä osin kuin mainittuja säännöksiä sovelletaan asetuksen nro 332/1994 2 §:n 1 momentin c kohdassa säädettyyn erityiseen oikeuteen.
109

Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että muuttuvien kustannusten keskiarvoa alhaisempia hintoja on lähtökohtaisesti pidettävä osoituksena markkina-aseman väärinkäytöstä, koska määräävässä asemassa olevan, tällaisia hintoja soveltavan yrityksen taloudellisena tarkoituksena ei voi olla muu kuin kilpailijan syrjäyttäminen. Toisaalta kokonaiskustannusten keskiarvoa alhaisempia mutta muuttuvien kustannusten keskiarvoa korkeampia hintoja on pidettävä osoituksena markkina-aseman väärinkäytöstä ainoastaan, jos ne on vahvistettu osana kilpailijan syrjäyttämiseen tähtäävää suunnitelmaa (ks. em. asia AKZO v. komissio, tuomion 70 ja 71 kohta ja em. asia Tetra Pak v. komissio, tuomion 41 kohta).
33

Näiden tietojen luonteen osalta direktiivin 2001/18 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että ennen GMO:n tarkoituksellisen levittämisen aloittamista asianomaisen on tehtävä sen jäsenvaltion, jonka alueella levittäminen on tarkoitus tehdä, toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus, jonka on käsitettävä tekninen asiakirja, johon sisältyvät tämän direktiivin liitteessä III luetellut tiedot. Lisäksi saman direktiivin 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan mainituissa tiedoissa on otettava huomioon GMO:ien käyttöalueiden erilaisuus.
1)

Yhteisön oikeuteen ei sen nykytilassa sisälly erityistä velvoitetta arvonlisäverosummien pyöristämismenetelmän osalta. Yhteisön erityislainsäädännön puuttuessa jäsenvaltioiden on määritettävä arvonlisäverosummien pyöristämistä koskevat säännöt ja menetelmät, kuitenkin siten, että niiden on tällöin noudatettava niitä periaatteita, joihin yhteinen arvonlisäverojärjestelmä perustuu, kuten verotuksen neutraalisuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta. Yhteisön oikeus ei etenkään yhtäältä estä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamista, jossa edellytetään arvonlisäverosummien pyöristämistä ylöspäin aina, kun kyseessä olevan pienimmän valuuttayksikön murto-osa on 0,50 tai enemmän, eikä se toisaalta edellytä, että verovelvolliset voivat pyöristää alaspäin arvonlisäverosumman, jos tähän summaan sisältyy pienimmän kansallisen valuuttayksikön murto-osa.
2

Pyyntö on esitetty asiassa, jossa valittajana on K-1 sp. z o.o. -niminen yhtiö (jäljempänä K-1) ja vastapuolena Dyrektor Izby Skarbowej w Bydgoszczy (Bydgoszczin veroviraston johtaja) ja joka koskee veron korotusta, joka määrätään verovelvolliselle, jos verovelvollinen on ilmoittanut palautettavan verojen erotuksen tai ostoihin sisältyvän veron määrältään suuremmaksi kuin mihin sillä on oikeus.
24

Koska EY:n perustamissopimuksessa ei määritellä EY 56 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen pääomanliikkeiden käsitettä, yhteisöjen tuomioistuin on jo aiemmin todennut, että perustamissopimuksen 67 artiklan [kumottu Amsterdamin sopimuksella] täytäntöönpanosta 24.6.1988 annetun neuvoston direktiivin 88/361/ETY (EYVL L 178, s. 5) liitteenä olevalla nimikkeistöllä on ohjeellista arvoa, vaikka se on annettu ETY:n perustamissopimuksen 69 artiklan ja 70 artiklan 1 kohdan (ETY:n perustamissopimuksen 67–73 artikla on korvattu EY:n perustamissopimuksen 73 b–73 g artiklalla, joista puolestaan on tullut EY 56–EY 70 artikla) nojalla, ja että on selvää, että nimikkeistön johdannon mukaan siinä oleva luettelo ei ole tyhjentävä (ks. erityisesti asia C-513/03, van Hilten-van der Heijden, tuomio 23.2.2006, Kok., s. I-1957, 39 kohta; em. asia Centro di Musicologia Walter Stauffer, tuomion 22 kohta ja asia C-11/07, Eckelkamp, tuomio 11.9.2008, Kok., s. I-6845, 38 kohta). Lahjat ja lahjoitukset sisältyvät direktiivin 88/361 liitteessä I olevan otsikon XI ”Henkilökohtaiset pääomanliikkeet” alle.
1)

Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisellä assosiaatiosopimuksella perustetun assosiaationeuvoston 19.9.1980 assosiaation kehittämisestä tekemän päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa on tulkittava siten, että turkkilaisen työntekijän lapsi voi saada tähän määräykseen perustuvat oikeudet, kun niiden kolmen vuoden aikana, jotka kyseinen lapsi on asunut kyseisen työntekijän kanssa, viimeksi mainittu on ollut ansiotyössä kahden ja puolen vuoden ajan, minkä jälkeen hän on ollut työttömänä seuraavat kuusi kuukautta.
62

Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 9 artiklaa on tulkittava siten, että ensimmäisen kysymyksen a–d kohdassa mainittuja toimintoja on kansallisen lainsäädännön nojalla julkisista asiakirjoista peräisin olevien tietojen osalta pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna ”ainoastaan journalistisia tarkoituksia – – varten” harjoitettuna henkilötietojen käsittelynä, jos kyseisten toimintojen ainoana tarkoituksena on tietojen, mielipiteiden tai ajatusten ilmaiseminen yleisölle, minkä arvioiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
41

Näin ollen kolmeen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että EY 82 artiklaa on tulkittava siten, että tekijänoikeusjärjestö, jolla on määräävä markkina-asema yhteismarkkinoiden merkittävällä osalla, ei käytä väärin tätä asemaa, kun se soveltaa tekijänoikeudella suojattujen musiikkiteosten lähettämisestä televisiossa maksettavien korvausten osalta kaupallisiin televisiokanaviin sellaista korvausmallia, jonka mukaan korvausten määrä vastaa osaa televisiokanavien tuloista, sillä edellytyksellä, että tämä osa on kokonaisuudessaan suhteessa televisiossa todella lähetettyjen tai mahdollisesti lähetettävien tekijänoikeudella suojattujen musiikkiteosten määrään nähden ja ettei ole olemassa toista menetelmää, jonka mukaan on mahdollista tarkemmin yksilöidä ja ilmaista määrällisesti näiden teosten käyttö ja katselijat, nostamatta kuitenkaan suhteettomasti sopimusten hallinnoinnista ja tekijänoikeudella suojattujen musiikkiteosten käytön valvonnasta aiheutuvia kuluja.