JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PEDRO CRUZ VILLALÓN

15 päivänä marraskuuta 2012 ( 1 )

Asia C-103/11 P

Euroopan komissio

vastaan

Systran SA ja Systran Luxembourg SA

”Muutoksenhaku — Unionin julkiset hankinnat — Ohjelmiston kielellistä ylläpitoa ja vahvistamista koskeva tarjouspyyntö — Komission konekäännösohjelmisto — Lähdekoodin luovuttaminen ilman tekijän lupaa — Tekijänoikeuden loukkaus — Taitotiedon luvaton paljastaminen — Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu — Sopimussuhteeseen perustuva vastuu — Unionin tuomioistuinten toimivalta — Oikeudenkäynnin luonne — Lainvastaisuus — Riittävän ilmeinen rikkominen — Todellinen ja varma vahinko — Syy-yhteys — Syy-yhteyden katkeaminen — Vahingon määrän kiinteämääräinen arviointi”

1. Esillä olevassa asiassa on alustavana kysymyksenä käsiteltävä sopimussuhteisiin perustuvien riitojen ja sopimussuhteen ulkopuolisten riitojen rajaamista ja siten tässä tapauksessa unionin tuomioistuinten aineellista toimivaltaa, sillä käsiteltävänä on uusi kysymys, joka koskee unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten vertikaalista toimivallanjakoa. Keskeinen merkitys on mielestäni niiden yksityiskohtaisten menettelytapojen määrittelyllä, joiden mukaan unionin tuomioistuinten on rajoitetun erityistoimivallan periaatetta noudattaen ratkaistava oma toimivaltansa tutkia sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne, jonka yhteydessä on esitetty väite toimivallan puuttumisesta riidan sopimusperusteisuuden vuoksi.

2. Unionin tuomioistuimen käsiteltävänä on tässä asiassa Euroopan komission tekemä valitus unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-19/07, Systran ja Systran Luxembourg vastaan komissio, 16.12.2010 antamasta tuomiosta (Kok., s. II-6083; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla se velvoitti Euroopan unionin maksamaan Systran SA:lle ( 2 )12001000 euroa kiinteämääräisenä vahingonkorvauksena siitä, että komissio oli loukannut sille kuuluvia Systran-ohjelmiston Unix-versiota koskevia tekijänoikeuksia ja taitotietoa.

3. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio oli toiminut lainvastaisesti jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden näkökulmasta, kun se oli katsonut oikeudekseen aloittaa tarjouspyyntömenettelyn konekäännösjärjestelmänsä, eli Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix -version, kielellistä ylläpitoa ja vahvistamista koskevien töiden toteuttamiseksi ilman Systran-konsernin yhtiöiden ennakkoon antamaa suostumusta (valituksenalaisen tuomion 261 kohta), sillä kyseisellä tarjouspyynnöllä paljastettiin kolmansille ja muutettiin kyseisen ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevia tietoelementtejä kyseisten yhtiöiden tekijänoikeuksia ja taitotietoa loukaten.

4. Heti alkuun on syytä täsmentää, että jos unionin tuomioistuin katsoisi ehdottamallani tavalla, että komission sekä Systran SA:n ja Systran Luxembourg SA:n (jäljempänä Systran Luxembourg) välinen oikeusriita on lähtökohtaisesti tutkittava ja mahdollisesti ratkaistava toimivaltaisissa kansallisissa tuomioistuimissa ja että unionin yleisellä tuomioistuimella ei siten ollut toimivaltaa ratkaista kyseistä asiaa, komission esittämiä kaikkia valitusperusteita ei olisi tarpeen tutkia. Kuitenkin siltä varalta, että unionin tuomioistuin ei ole kanssani yhtä mieltä tästä ensimmäisestä perustavanlaatuisesta seikasta, tutkin muut valitusperusteet kaikkien tähän asiaan liittyvien seikkojen selventämiseksi.

5. Tässä suhteessa on korostettava, että komissio kyseenalaistaa muissa valitusperusteissaan unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnin sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun kolmesta edellytyksestä, joiden täyttymistä vakiintuneessa oikeuskäytännössä on aina edellytetty, eli niin sen toiminnan lainvastaisuutta koskevan toteamuksen kuin siitä aiheutuneen aineellisen ja aineettoman vahingon ja tämän lainvastaisuuden ja kyseisten vahinkojen välisen syy-yhteyden. Vaikka näiden kolmen muuttumattoman edellytyksen on täytyttävä kumulatiivisesti, jotta oikeus vahingonkorvaukseen voitaisiin tunnustaa, mielestäni on kuitenkin paikallaan tutkia niitä peräjälkeen, komission esittämien valitusperusteiden rajoissa, sen tarkistamiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin on todella varmistunut niiden täyttymisestä selvästi ja kiistattomasti.

6. Mielestäni jo tässä vaiheessa on paikallaan myös täsmentää, että valitusperusteiden osalta ei ole tarpeen käsitellä tässä asiassa välillisesti esille tulevia muita kysymyksiä, jotka liittyvät erityisesti unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan tutkia unionin toimielimiä, elimiä tai laitoksia vastaan nostettuja oikeuksien loukkaamista koskevia kanteita ( 3 ) tai unionin toimielinten, elinten tai laitosten tietotekniikan kehitystä ja ylläpitoa koskeviin julkisiin hankintoihin liittyvää käytäntöä. ( 4 )

I Asian tausta

7. Amerikkalaisen yhtiön World Translation Center Inc. (jäljempänä WTC), kotipaikka La Jolla, Kalifornia (Amerikan yhdysvallat), toimitusjohtaja tohtori Toma kehitti vuonna 1968 Systran-nimisen konekäännösohjelmiston (SYStem TRANslation).

8. Komissio teki WTC:n kanssa 22.12.1975 ensimmäisen sopimuksen, joka koski Systran-ohjelmiston käyttöönottoa ja kehittämistä englanti–ranska-kieliparin osalta ja kyseisen ohjelmiston alkuvaiheen kehittämistä ranska–englanti-kieliparin osalta.

9. Komission ja WTC:n väliset sopimussuhteet jatkuivat tämän jälkeen vuosina 1976–1987 ja johtivat Mainframe-ympäristössä toimivan, EC-Systran Mainframe -nimisen konekäännösjärjestelmän toteuttamiseen, joka muodostui ytimestä, kielellisistä aliohjelmista ja sanakirjoista unionin yhdeksälle kieliparille.

10. Vuodesta 1985 lähtien ranskalainen yhtiö Gachot hankki omistukseensa sellaisia WTC-konsernin yhtiöitä, jotka omistivat Systran-teknologian ja Systran-ohjelmiston Mainframe-version. Gachot-yhtiö muutti tämän jälkeen toiminimensä Systran SA:ksi.

11. Systran ja komissio tekivät 4.8.1987”yhteistyösopimuksen” Systran-käännösjärjestelmän yhteisestä kehittämisestä ja parantamisesta Euroopan yhteisön nykyisten ja tulevien virallisten kielten osalta sekä sen käyttöönotosta.

12. Komissio irtisanoi Systranin kanssa tekemänsä yhteistyösopimuksen 11.12.1991.

13. Systranin ja komission välillä tehtiin 22.12.1997 ensimmäinen neljästä peräkkäisestä migraatiosopimuksesta, joiden tavoitteena oli saada EC-Systran Mainframe -ohjelmisto toimimaan Unix- ja Windows-ympäristöissä.

14. Komissio julkaisi 4.10.2003 tarjouspyynnön sen konekäännösjärjestelmän kielellisestä ylläpidosta ja vahvistamisesta.

15. Systran ilmoitti 31.10.2003 päivätyllä kirjeellään komissiolle, että tarjouspyynnössä suunnitellut työt voivat loukata sen teollis- ja tekijänoikeuksia, ja kehotti komissiota ottamaan tähän kantaa. Systran täsmensi, ettei se voinut näissä olosuhteissa vastata tarjouspyyntöön.

16. Komissio vastasi 17.11.2003 päivätyllä kirjeellä, että suunnitellut työt eivät sen mielestä loukanneet Systranin teollis- ja tekijänoikeuksia.

17. Tarjouspyynnön myötä ainoastaan kahdesta tarjouskilpailun kohteena olleesta kahdeksasta erästä tehtiin sopimus, tässä tapauksessa Gosselies SA:n ( 5 ) kanssa.

II Asian käsittely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio

18. Näissä olosuhteissa Systran ja Systran Luxembourg ( 6 ) nostivat kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.1.2007 jättämällään kannekirjelmällä, jossa ne vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin ensinnäkin määrää komission lopettamaan välittömästi oikeuksien loukkaamisen ja taitotiedon paljastamisen, toiseksi määrää takavarikoitaviksi kaikki ne komission ja Gosseliesin hallussa olevat tietovälineet, joille on tallennettu ne tietokonejärjestelmän kehittämistyöt, jotka Gosselies on toteuttanut EC-Systran Unix- ja Systran Unix -versioiden pohjalta kantajien oikeuksien vastaisesti, ja määrää kyseiset tietovälineet luovutettaviksi Systranille tai ainakin tuhottaviksi valvotusti, kolmanneksi velvoittaa komission maksamaan Systran Luxembourgille vähintään 1170328 euroa ja Systranille 48804000 euroa (summaa täsmennetään myöhemmin), neljänneksi määrää julkaisemaan unionin yleisen tuomioistuimen antaman ratkaisun komission kustannuksella kyseistä alaa koskevissa sanoma- ja aikakauslehdissä ja internetsivustoilla, jotka kantajat valitsevat, ja viidenneksi velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

19. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi aluksi komission esittämät eri oikeudenkäyntiväitteet vahingonkorvauskanteesta (valituksenalaisen tuomion 52–125 kohta). Se katsoi ensinnäkin kantajien vaatimukset ja asianosaisten esittämät eri seikat tutkittuaan, ettei riita-asiaa voitu pitää sopimusoikeudellisena ja että näin ollen ei voitu katsoa, ettei unionin yleisellä tuomioistuimella olisi toimivaltaa ratkaista asiaa (valituksenalaisen tuomion 57–104 kohta). Toiseksi se hylkäsi perusteettomana väitteen kannekirjelmän epäselvyydestä (valituksenalaisen tuomion 107–111 kohta). Kolmanneksi se hylkäsi vielä oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan sillä ei ole toimivaltaa todeta oikeuksien loukkaamista sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevassa asiassa, todettuaan ensin, että loukkaamiseen vetoamisen ainoana tarkoituksena oli todeta komission toiminta lainvastaiseksi sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan kanteen yhteydessä, jonka käsitteleminen kuuluu sen toimivaltaan, ja että yhdelläkään kansallisella oikeussuojakeinolla ei voitu saada komissiota korvaamaan väitetysti aiheutunutta vahinkoa (valituksenalaisen tuomion 113–117 kohta).

20. Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi oikeudenkäyntiväitteet vaatimuksista, joiden mukaan sen olisi määrättävä, että komissio lopettaa välittömästi oikeuksien loukkaamisen ja taitotiedon paljastamisen, että tietyt komission ja Gosseliesin hallussa olevat tietovälineet takavarikoidaan tai tuhotaan ja että annettava ratkaisu julkaistaan komission kustannuksella kyseessä olevan alan sanoma- ja aikakauslehdissä sekä alan internetsivustoilla (valituksenalaisen tuomion 118–125 kohta).

21. Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutki aineellisesti peräkkäin oikeuksia, joihin kantajat olivat vedonneet, ja komission toiminnan lainvastaisuutta (valituksenalaisen tuomion 127–261 kohta), kantajille aiheutunutta vahinkoa ja väitetysti aiheutuneen vahingon ja esitetyn lainvastaisuuden välistä syy-yhteyttä (kyseisen tuomion 262–326 kohta) ja muita kantajien vaatimuksissaan esittämiä eri toimenpiteitä kuin vahingonkorvausta (kyseisen tuomion 327–332 kohta).

22. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Systran Luxembourgin vahingonkorvausvaatimuksen, koska komission moititun toiminnan ja kyseisen yhtiön väittämän vahingon välillä ei ollut mitään syy-yhteyttä (valituksenalaisen tuomion 264–267 kohta). Samoista syistä se hylkäsi Systranin vaatimuksen Systran Luxembourgin osakkeiden arvon alenemisen vuoksi maksettavasta korvauksesta (valituksenalaisen tuomion 283 ja 284 kohta). Sitä vastoin se katsoi, että komission toiminta oli aiheuttanut Systranille aineellista vahinkoa, joka liittyi sen aineettomien varojen arvonmenetykseen ja jonka määräksi arvioitiin 12 miljoonaa euroa, ja aineetonta vahinkoa, jonka määräksi arvioitiin 1000 euroa (valituksenalaisen tuomion 285–326 kohta).

III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset

23. Komissio teki nyt käsiteltävänä olevan valituksen unionin tuomioistuimen kirjaamoon 4.3.2011 jätetyllä valituskirjelmällä.

24. Asianosaisten lausumat kuultiin 19.4.2012 pidetyssä istunnossa.

25. Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin — ottaa valituksen tutkittavaksi ja katsoo sen perustelluksi — kumoaa valituksenalaisen tuomion, jossa komissioon kohdistettu vahingonkorvauskanne on osittain hyväksytty, ja ratkaisee asian lopullisesti jättämällä kyseisen kanteen tutkimatta tai hylkäämällä sen perusteettomana, ja — velvoittaa Systranin ja Systran Luxembourgin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.

26. Systran ja Systran Luxembourg vaativat, että unionin tuomioistuin — hylkää komission valituksen — pysyttää valituksenalaisen tuomion ja — velvoittaa komission korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

IV Valitusperusteet

27. Komissio esittää kahdeksan valitusperustetta. Ensimmäinen koskee unionin yleisen tuomioistuimen toimivallan puuttumista sillä perusteella, että se on katsonut ilmeisen virheellisesti ja ristiriitaisesti, ettei riita-asia ollut sopimusoikeudellinen. Toinen valitusperuste koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja todistelua koskevien sääntöjen noudattamatta jättämistä. Kolmannella valitusperusteellaan komissio vetoaa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut väärin tekijänoikeutta koskevia sääntöjä siltä osin kuin kysymys on siitä, onko Systran näiden oikeuksien haltija. Neljännessä ja viidennessä valitusperusteessaan komissio väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen ilmeisen arviointivirheen arvioidessaan sen toiminnan lainvastaisuutta tai tuottamuksellisuutta ja sen väitetyn lainvastaisen toimen riittävän ilmeistä luonnetta. Kuudennessa valitusperusteessaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut väärin tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14.5.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/250/ETY ( 7 ) 5 artiklassa säädettyä poikkeusta ja että se on perustellut puutteellisesti tuomionsa kyseisen direktiivin 6 artiklassa säädetyn poikkeuksen osalta. Seitsemäs valitusperuste koskee oikeudellista virhettä väitetyn lainvastaisen toimen ja väitetyn vahingon välisen ”riittävän suoran” syy-yhteyden arvioinnissa. Kahdeksannen valitusperusteen mukaan vahingonkorvauksen vahvistamisessa 12001000 euroksi on tehty oikeudellinen virhe.

V Ensimmäinen valitusperuste

A Yhteenveto komission lausumista

28. Ensimmäisessä valitusperusteessaan komissio vetoaa pääasiallisesti siihen, että sen ja Systranin ja Systran Luxembourgin välisessä oikeudenkäynnissä ei ole kysymys sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevasta riita-asiasta vaan sopimussuhteeseen perustuvaa vastuuta koskevasta riita-asiasta, kun otetaan huomioon sen näiden yhtiöiden kanssa vuosina 1975–2002 tekemät eri sopimukset sekä muut sopimusasiakirjat, kuten tietty kirjeenvaihto ja kirjalliset sitoumukset. Unionin yleinen tuomioistuin on siten tehnyt ilmeisen virheen arvioidessaan riita-asian oikeudellista luonnetta ja sivuuttaessaan näin ollen omat toimivaltasääntönsä. ( 8 )

29. Komissio väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut väärin asiassa Guigard vastaan komissio 20.5.2009 annettua tuomiota. ( 9 ) Se myöntää, että tekijänoikeuksien loukkauksesta voidaan nostaa sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne, mutta katsoo, että esillä oleva asia ei kuulu näihin tapauksiin, koska asianosaiset ovat sopineet tässä tapauksessa kyseessä olevien tekijänoikeuksien luovuttamista tai käyttöoikeutta koskevista ehdoista.

30. Komissio pyrkii tämän jälkeen osoittamaan väitteensä oikeaksi analysoimalla kyseisiä sopimuksia, niiden oikeudellista luonnetta ja niiden lausekkeita sekä oikeuksia, joita sille annetaan näissä lausekkeissa. Se päättelee, että unionin yleinen tuomioistuin on vääristänyt kyseisten sopimusten selvää sanamuotoa, kun se ei ole tarkastellut komission käyttöoikeuksia EC-Systran Unix -ohjelmistoon koskevaa täsmällistä toimenpidettä, minkä vuoksi se on tehnyt oikeudenkäynnin luonnetta koskevan arviointivirheen.

31. Komissio vetoaa vielä sopimusten tulkintasääntöjen rikkomiseen, sillä unionin yleinen tuomioistuin ei voi tulkita migraatiosopimuksia eikä varsinkaan niiden 13 artiklaa siten, että niissä ei anneta komissiolle lainkaan oikeuksia. Komissio väittää niin ikään, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen katsoessaan, että koska Systran ei ollut allekirjoittanut migraatiosopimuksia, näihin sopimuksiin ei voitu vedota sitä vastaan sen periaatteen nojalla, että sopimukset sitovat ainoastaan sopimuspuolia.

32. Tähän komission ensimmäiseen valitusperusteeseen annettava vastaus edellyttää mielestäni muutamia alustavia toteamuksia.

B Riita-asian sopimusoikeudelliseen luonteeseen perustuvan, toimivallan puuttumista koskevan väitteen keskeinen sisältö

1. Kysymys unionin ja jäsenvaltioiden tuomioistuinten vertikaalisesta toimivallanjaosta

33. Aluksi on todettava, että SEUT 274 artiklan mukaan riidat, joissa unioni on asianosainen, eivät unionin asianosaisuuden perusteella ole jäsenvaltioiden tuomioistuinten tuomiovallan ulkopuolella, ”jollei toimivaltaa ole – – annettu unionin tuomioistuimelle”, toisin sanoen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, paitsi jos tapaukset kuuluvat unionin tuomioistuimille annettuun yksinomaiseen toimivaltaan. ( 10 )

34. SEUT 274 artiklassa vahvistetaan siten vertikaalinen toimivallanjako unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välillä niissä riidoissa, joissa unioni on asianosainen, ja tätä toimivallanjakoa edellyttää rajoitetun erityistoimivallan periaate, tai tarkemmin ottaen se määräytyy niiden EUT-sopimuksen eri määräysten perusteella, joissa unionin tuomioistuimille annetaan yksinomainen aineellinen toimivalta.

35. Oikeuskäytännössä on toistuvasti todettu, että unionin tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta ratkaista SEUT 268 artiklassa ja SEUT 340 artiklan toisessa ja kolmannessa kohdassa ( 11 ) sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut riidat, jotka koskevat toimielinten tai niiden henkilöstön tehtäviään suorittaessaan aiheuttamien vahinkojen korvaamista.

36. Lisäksi unionin tuomioistuimilla on toimivalta ( 12 ) SEUT 272 artiklan nojalla ratkaista asia unionin tekemässä julkis- tai yksityisoikeudellisessa sopimuksessa olevan välityslausekkeen nojalla. ( 13 )

37. SEUT 272, SEUT 274 ja SEUT 268 artiklan sekä SEUT 340 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan sanamuodosta yhdessä luettuna ilmenee näin ollen, että kun luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö on nostanut unionia vastaan vahingonkorvauskanteen, tuomioistuimen toimivalta määräytyy välittömästi sen mukaan, onko riita-asia sopimusoikeudellinen vai sopimussuhteen ulkopuolinen, jollei mahdollisesta oikeuspaikkalausekkeesta muuta johdu. Toisin sanoen kansallisilla tuomioistuimilla on pääsääntöisesti toimivalta ratkaista sopimusoikeudelliset riita-asiat, jollei välityslausekkeessa toimivaltaa anneta unionin tuomioistuimille. Unionin tuomioistuimilla on puolestaan yksinomainen toimivalta ratkaista sopimussuhteen ulkopuoliset riita-asiat.

38. Kuten edellä esitetyistä toteamuksista ilmenee, tietyn riita-asian sopimusoikeudellista tai sopimussuhteen ulkopuolista luonnetta koskeva kysymys johtaa siis kysymykseen kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuinten välisestä vertikaalisesta toimivallanjaosta, ( 14 ) mikä ylittää luonteensa vuoksi selvästi kysymyksen sopimusoikeudellisten ja sopimussuhteen ulkopuolisten riita-asioiden rajaamisesta jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä.

2. Kysymys sovellettavan oikeuden määrittämisestä: SEUT 340 artikla

39. Sen määrittäminen, onko riita-asia, jossa unioni on asianosaisena, sopimusoikeudellinen vai sopimussuhteen ulkopuolinen, ei ole perustavanlaatuista ainoastaan siltä osin kuin se määrää unionin tai jäsenvaltioiden tuomioistuinten toimivallan. Se on perustavanlaatuista myös riita-asiaan sovellettavan oikeuden kannalta, ja sillä on välittömiä vaikutuksia vastaukseen, joka annetaan kyseisen riita-asian sopimusoikeudelliseen luonteeseen perustuvaan väitteeseen.

40. SEUT 340 artiklan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, että sopimusoikeudellisissa riita-asioissa unionin vastuu ”määräytyy sopimukseen sovellettavan lain mukaan”. Sitä vastoin sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella unionin on SEUT 340 artiklan toisen kohdan nojalla suoritettava korvaus ”jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti”.

41. Jos riita-asia on sopimusoikeudellinen, tiettyä aineellista oikeutta on siis sovellettava sopimusmääräysten itsensä nojalla. Erityisesti sopimuksen mukaisessa laissa säädellään tämän sopimuksen osapuolten oikeuksista ja velvollisuuksista ja määritetään tähän sopimukseen sovellettava lainsäädäntö ja lopulta kyseiseen sopimukseen liittyvien riitojen osalta toimivaltainen tuomioistuin sekä sopimukseen sovellettavan lain että sopimuksen mukaisen lain perusteella. ( 15 )

42. Jos riita-asia sitä vastoin on sopimussuhteen ulkopuolinen, oikeus, jonka nojalla vahingonkorvausvaatimukseen voidaan vastata, muodostuu SEUT 340 artiklan toisessa kohdassa määrätyn mukaisesti ainoastaan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisistä yleisistä periaatteista. Tämä merkitsee sitä, että unionin tuomioistuimet voivat ratkaista asian ainoastaan kyseisten periaatteiden perusteella, ettei niiden käytettävissä ole toisin sanoen muuta oikeutta ja että näin ollen niillä ei ole toimivaltaa soveltaa mahdollisten sopimusten mukaisia lakeja, ei näiden sopimusten mukaista lakia saati kyseisiin sopimuksiin sovellettavia lakeja. Tässä tilanteessa ei ole sinänsä mitään kummallista sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevassa asiassa, joka perustuu olettaman mukaisesti siihen, ettei ole mitään asian kannalta merkityksellistä sopimuslauseketta, toisin sanoen sopimuslauseketta, jolla olisi riittävä yhteys riita-asiaan.

C Miten pitäisi menetellä riita-asian sopimusoikeudelliseen luonteeseen perustuvan, toimivallan puuttumista koskevan väitteen tapauksessa?

43. Sopimussuhteen ulkopuolinen riita-asia on lähtökohtaisesti asia, jossa asianosaisten välillä ei ole minkäänlaista merkityksellistä sopimussuhdetta, eli sopimussuhdetta, jolla olisi yhteys riidan kohteeseen.

44. Jos ilmenee, että tämän kuvauksen mukaista riita-asiaa ei voida ratkaista tutkimatta asianosaisten välisten sopimussuhteiden sisältöä ja merkitystä ja että näin ollen sopimuksen mukainen laki on otettava huomioon tätä ratkaisua tehtäessä, on selvää, että tästä riita-asiasta tulee heti periaatteessa ”sopimusoikeudellinen”. Se on näin ollen tutkittava sopimusoikeudellisena asiana ainakin heti alkuun, mutta mikään ei estä sitä, että sopimussuhteeseen perustuvan vastuun osalta toimivaltaisen tuomioistuimen suoritettua tämän tutkinnan asia voidaan tämän jälkeen siirtää sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan kanteen tutkimisen osalta toimivaltaiselle tuomioistuimelle. Ei pidä unohtaa, että riita-asian sopimusoikeudelliseen luonteeseen perustuvan, toimivallan puuttumista koskevan väitteen hyväksyminen ei edellytä sen toteamista, ettei mikään toimi ole omiaan synnyttämään sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausvastuuta, vaan ainoastaan edellä kuvattuja erityispiirteitä sisältävän sopimusoikeudellisen asiayhteyden toteamista.

45. Tämä kaikki merkitsee sitä, että sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan oikeudenkäynnin vastaajan muodollisesti esittämää oikeudenkäyntiväitettä, jonka mukaan asianosaisten välillä on riidan kohteeseen liittyvä sopimussuhde, ei voida pitää minä tahansa väitteenä, vaan pikemminkin lähinnä ansiokkaana kysymyksenä, joka on ratkaistava ennakolta ja jonka tutkimiselle on annettava etusija.

46. Käänteistä logiikkaa, jonka mukaan esillä olevassa tapauksessa pitäisi ensisijaisesti tutkia sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti, ei sitä vastoin voida kohtuudella hyväksyä. Unionin tuomioistuimet eivät nimittäin voi tutkia sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuvaa korvausvaatimusta ottamatta huomioon lakia, joka ensi arviolta sitoo asianosaisia, varmistumatta ensin siitä, että ne ovat kohtuullisesti katsottuna toimivaltaisia tutkimaan asian, jolloin riita-asian sopimusoikeudelliseen luonteeseen perustuva mahdollinen oikeudenkäyntiväite on täytynyt hylätä.

47. Johtopäätöksenä totean, että mielestäni se, onko sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan oikeudenkäynnin asianosaisten välisiä suhteita sääntelevää ”sopimuksen mukaista lakia” olemassa vai ei, on loogisesti tutkittava ennakolta ja sen tutkimiselle on annettava etusija, kun otetaan huomioon perustamissopimuksessa unionin tuomioistuimille annettu toimivalta.

48. Tämän jälkeen on vielä määritettävä tämän ennakolta suoritettavan tutkimuksen kohde ja taso tällaisissa olosuhteissa ja tässä nimenomaisessa tarkoituksessa.

49. Yksinkertaisesti todettuna tämä merkitsee sitä, että kun unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi on saatettu sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne, jonka yhteydessä vedotaan riita-asian sopimusoikeudelliseen luonteeseen, ne eivät voi ratkaista toimivaltaansa riita-asian aineellisia kysymyksiä koskevan tutkinnan päätteeksi, toisin sanoen tutkittuaan niille esitettyjen väitteiden ja erityisesti oikeudenkäyntiväitteeseen vetoavan asianosaisen esittämien väitteiden perusteltavuutta. Niiden tutkimuksen on sitä vastoin kohdistuttava ainoastaan sen selvittämiseen, onko olemassa vai ei jotakin sellaista, jota kuvaisin riittävän tiiviiksi ja merkitykselliseksi sopimusoikeudelliseksi asiayhteydeksi, jotta riita-asiaa ei voida kohtuudella ratkaista sisällyttämättä siihen asianosaisten välisiä suhteita. ( 16 ) Suoritettavan tutkimuksen tarkoituksella on välittömiä vaikutuksia suoritettavan valvonnan tasoon.

50. Koska unionin tuomioistuinten on määritettävä niiden arvioitavaksi saatetun riita-asian luonne voidakseen ratkaista oman toimivaltansa, ne voivat tarkemmin sanottuna suorittaa ensi arviolta ainoastaan kokonaisarvioinnin asianosaisten välisistä sopimussuhteista, ja ainoastaan voidakseen todeta, onko riidan kohteen kannalta olemassa asianosaisia velvoittavaa ”sopimuksen mukaista lakia”, jonka perusteella unionin tuomioistuimet voivat päätellä kohtuullisen ennakoitavasti, että asiaa ei voida ratkaista ottamatta perusteellisesti huomioon kyseistä ”sopimuksen mukaista lakia”. ( 17 )

51. Haluan vielä painottaa tätä nimenomaista seikkaa. Unionin tuomioistuimet, joiden käsiteltäväksi on saatettu sopimusoikeudelliseen yhteyteen kuuluva riita-asia sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella ja jotka eivät voi ilman välityslauseketta tutkia sopimussuhteiden sisältöä, koska ne eivät voi soveltaa sopimussuhteita sääntelevää lakia, eivät voi ratkaista omaa toimivaltaansa sillä nimenomaisella perusteella, ovatko vastaajan väitteet perusteltuja vai eivät. Ratkaisevaa on kuitenkin se, että niiden ei ole toimivaltansa tai sen puuttumisen toteamiseksi tehtävä muuta kuin kokonaisarviointi riidan kohteen kannalta riittävän merkityksellisen sopimussuhteen olemassaolosta voidakseen katsoa, että riitaa ei voida kohtuudella ratkaista ilman, että sitä ennen sopimuslausekkeita arvioidaan niihin sovellettavan lain perusteella.

D Unionin yleisen tuomioistuimen tekemät virheet toimivallan puuttumista koskevan väitteen arvioinnissa

52. Mielestäni on selvää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole noudattanut edellä ehdotettua lähestymistapaa esillä olevassa asiassa suorittamassaan tutkimuksessa, kuten käy ilmi sekä valituksenalaisen tuomion 57–64 kohdassa esitetyistä toimivaltaa sopimusoikeudellisissa asioissa ja sopimussuhteen ulkopuolisissa asioissa koskevista alustavista toteamuksista, joissa se esittää tutkimuksensa päälinjat, että kyseistä tutkimusta kehittelevistä myöhemmin esitetyistä perusteluista (valituksenalaisen tuomion 65–104 kohta).

53. Esitettyään sopimussuhteeseen perustuvaa ja sopimussuhteen ulkopuolista unionin vastuuta sääntelevät asian kannalta merkitykselliset perustamissopimuksen määräykset (valituksenalaisen tuomion 57–59 kohta) unionin yleinen tuomioistuin totesi aluksi aivan oikein valituksenalaisen tuomion 60 kohdassa, että kun se arvioi EY 235 artiklan mukaista toimivaltaisuuttaan, sen oli tutkittava asiakirja-aineiston merkityksellisten seikkojen perusteella, perustuiko kantajien esittämä vahingonkorvausvaatimus objektiivisesti ja yleisesti sopimusperusteisiin vai sopimussuhteen ulkopuolisiin velvoitteisiin, jolloin se viittasi edellä mainitussa asiassa Guigard vastaan komissio annettuun tuomioon. Tämän lähtökohdan jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi seikat, jotka se aikoi ottaa tutkimuksessaan huomioon, ja viittasi, ei kuitenkaan tyhjentävästi, asianosaisten vaatimuksiin, vahingon aiheuttaneeseen tekoon sekä esiin otettujen sopimusmääräysten sisältöön. ( 18 )

54. Tämän esityksen jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutki aluksi muodollisesti kantajien vahingonkorvausvaatimusta ja niiden ilmoittaman vahingollisen toiminnan luonnetta, eli niiden taitotiedon lainvastaista paljastamista ja Systran Unix -ohjelmistoa koskevien oikeuksien loukkaamista (valituksenalaisen tuomion 65–83 kohta), minkä jälkeen se tarkasteli ”seikkoja, joihin komissio vetoaa tukeakseen väitettä sopimukseen perustuvasta luvasta paljastaa kolmansille osapuolille tietoja, jotka voivat olla suojattuja tekijänoikeuksien ja taitotiedon nojalla” (valituksenalaisen tuomion 84–100 kohta).

55. Tämä unionin yleisen tuomioistuimen konkreettisesti noudattama lähestymistapa antaa mielestäni unionin tuomioistuimelle aiheen arvostella sitä kahdella perusteella.

56. Aivan aluksi on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole vain yksinkertaisesti tutkinut ennakolta riidan asianosaisten välillä vallitsevaa tilannetta oman toimivaltaisuutensa toteamiseksi. Se on jollakin tapaa yhdistämällä toimivallan puuttumista koskevan väitteen pääasiaan tai pikemminkin yhdistämällä jo tässä vaiheessa käsitellyn pääasian oikeudenkäyntiväitteeseen ( 19 ) pyrkinyt aluksi varmistumaan kantajien vaatimuksen oikeutuksesta jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten periaatteiden valossa.

57. Vasta tämän jälkeen se on ottaessaan varsinaisesti kantaa toimivallan puuttumista koskevaan väitteeseen pyrkinyt osoittamaan, ettei missään nimenomaisessa, selvässä ja täsmällisessä sopimuslausekkeessa oikeuteta komission toimintaa, ja päätellyt valituksenalaisen tuomion 103 kohdassa, että ”kyseessä oleva riita-asia ei ole sopimusoikeudellinen”.

58. On syytä todeta, että unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevat ongelmat olivat toki huomattavia, ja niitä pahensivat komission lausumat itsessään, kun se vetosi toimivallan puuttumista koskevan väitteensä yhteydessä täsmällisiin sopimusmääräyksiin samalla kyseenalaistaakseen kantajien oikeudet ja vedotakseen omiin oikeuksiinsa.

59. Unionin yleinen tuomioistuin on pyrkinyt osoittamaan, että kantajien vaatimuksilla itsellään oli peruste. Se päättää tämän tarkastelun merkityksellisesti toteamalla, että kantajat ”osoittavat oikeudellisesti ja tosiasiallisesti riittävällä tavalla ne seikat, joiden nojalla unionin yleinen tuomioistuin voi käyttää sille perustamissopimuksessa sopimussuhteen ulkopuolisissa asioissa annettua toimivaltaa” (valituksenalaisen tuomion 101 kohta).

60. Tästä seuraa ensimmäinen unionin yleisen tuomioistuimen lähestymistapaan kohdistettava arvostelu, sillä komission tarkoituksena ei kaiken järjen mukaan ollut toimivallan puuttumista koskevalla väitteellä ja tuossa vaiheessa kiistää ensi arviolta täysin kantajien vaatimusten oikeutusta, vaan pikemminkin varmistaa, että sen oikeudenkäyntiväitettä arvioitaessa otetaan täysimääräisesti huomioon niitä koskeva hyvin selvä sopimusoikeudellinen asiayhteys, vaikka sen lausumissa onkin keskitytty tiettyihin lausekkeisiin. Tältä kannalta on ymmärrettävä, miksi se on vedonnut niin painokkaasti edellä mainitussa asiassa Guigard vastaan komissio annettuun tuomioon.

61. Toinen arvostelu on kohdistettava unionin yleisen tuomioistuimen lähestymistapaan, jota se on noudattanut komission esittämän varsinaisen oikeudenkäyntiväitteen osalta, kun se on edellä korostetulla tavalla tarkastellut riita-asian sisältöä kohdennetusti, toisin sanoen komission esille tuomiin määräyksiin rajoittuen, varmistuakseen siitä, etteivät nämä sopimusmääräykset oikeuttaneet ilmoitettua komission toimintaa, ja hylätäkseen unionin tuomioistuinten toimivallan puuttumista koskevan väitteen. Unionin yleisen tuomioistuimen suorittama valvonta sen tutkiessa komission esittämää väitettä toimivallan puuttumisesta ei kuitenkaan voinut koskea vielä komission esille tuomien sopimukseen perustuvien oikeuksien aineellista perusteltavuutta.

62. Unionin yleinen tuomioistuin ei näin toimiessaan ole suorittanut lainkaan riita-asian sopimusoikeudellista asiayhteyttä koskevaa kokonaisarviointia, jota olen puolustanut ja joka sen olisi pitänyt tehdä voidakseen määrittää, voitiinko kohtuudella katsoa riittävän varmasti, että riita-asia kuului välittömästi sen toimivaltaan.

63. Edellä esitetyn perusteella katson, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt kaksi oikeudellista virhettä, kun se on tutkinut komission ja niiden Systran-konsernin eri yhtiöiden välisiä sopimussuhteita, jotka ovat kehittäneet Systran-ohjelmiston eri versioita tai myötävaikuttaneet niiden kehittämiseen ajan mittaan, ja että se on näin ollen todennut virheellisesti olevansa toimivaltainen tutkimaan komission toiminnalla Systranille väitetysti aiheutetun vahingon korvaamiseksi nostetun kanteen.

64. Tarvitsematta tässä vaiheessa tutkia komission ensimmäisen valitusperusteensa yhteydessä esittämiä muita väitteitä tämä valitusperuste on näin ollen hyväksyttävä ja valituksenalainen tuomio on siten kumottava.

E Unionin tuomioistuin voi itse ratkaista toimivallan puuttumista koskevan väitteen

65. On vielä tutkittava, mihin toimenpiteisiin ehdotetun kumoamisen vuoksi on ryhdyttävä, ja tarkemmin sanottuna ratkaistava, onko unionin tuomioistuimen käsiteltävä asia ja ratkaistava lopullisesti komission ensimmäisessä oikeusasteessa esittämä toimivallan puuttumista koskeva väite vai onko sen sitä vastoin palautettava asia unionin yleiselle tuomioistuimelle, jotta tämä ratkaisisi lopullisesti toimivallan puuttumista koskevan väitteen.

66. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, unionin tuomioistuin voi joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.

67. Mielestäni unionin tuomioistuimella on tässä tapauksessa käytettävissään tarvittavat seikat, jotta se voi ratkaista lopullisesti komission unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä esittämän toimivallan puuttumista koskevan väitteen. ( 20 )

68. Kuten edellä esitetystä ilmenee, komission sekä Systranin ja Systran Luxembourgin välisessä oikeusriidassa on ennen kaikkea kysymys molempien osapuolten oikeuksista EC-Systran Unix -ohjelmistoon. Koska kyseinen ohjelmisto on osapuolten pitkän yhteistyön tulosta, ja se on oikeudellisesti saatu aikaan yhteistä kehittämistä, ylläpitoa ja migraatiota koskevilla peräkkäisillä sopimuksilla, jotka sisältävät muun muassa immateriaalioikeuksia koskevia käyttöoikeuslausekkeita, riita on siten syntynyt hyvin selvässä sopimusoikeudellisessa asiayhteydessä.

69. Tässä yhteydessä on vielä korostettava, että tehtyihin eri sopimuksiin ei suinkaan ole sisällytetty välityslauseketta unionin tuomioistuinten hyväksi, vaan niissä olevissa lausekkeissa määrätään, että osapuolten väliset riidat kuuluvat jäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaan (migraatiosopimukset) tai ne ratkaistaan välimiesmenettelyssä (yhteistyösopimukset), ja todetaan kyseisiin sopimuksiin sovellettava laki. ( 21 )

70. Tämän sopimusoikeudellisen asiayhteyden perusteella, jonka sisältö ilmenee pitkälti jo edellä esitetystä, voidaan ilman, että sitä olisi tarpeen analysoida laajemmin ja tarkemmin, päätellä riittävän suurella varmuudella, että vahingonkorvausvaatimuksen kohde ja asianosaisten sopimukseen perustuvat oikeudet ja velvollisuudet huomioon ottaen riita-asiaa ei voida kohtuudella ratkaista tutkimatta perusteellisesti eri sopimuksia ( 22 ) niihin sovellettavan oikeuden valossa. ( 23 )

71. Tämän vuoksi ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee lopullisesti komission esittämän toimivallan puuttumista koskevan väitteen ja katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta, ettei se ole SEUT 268 artiklan ja SEUT 340 artiklan toisen ja kolmannen kohdan perusteella toimivaltainen ratkaisemaan asiaa, sellaisena kuin se on saatettu sen käsiteltäväksi, ja kehottaa asianosaisia nostamaan kanne toimivaltaisissa kansallisissa tuomioistuimissa, joista ne ovat sopineet, jotta nämä tuomioistuimet antaisivat sopimuksiin sovellettavan lain nojalla ja kaikilta merkityksellisiltä osin ratkaisun niiden oikeuksien ja velvollisuuksien sisällöstä ja lausuisivat mahdollisista sopimusrikkomuksista ja sopimussuhteeseen perustuvasta mahdollisesta unionin vastuusta.

72. Tässä mielessä voidaan yleisellä tasolla korostaa, että riidan asianosaisten oikeuksien ja velvollisuuksien arviointi edellyttää muun muassa tarkkaa ja yksityiskohtaista tutkimusta kyseessä olevien eri sopimusten ja keskeisten sopimusehtojen luonteesta, kohteesta ja tarkoituksesta sekä kyseisiin sopimuksiin sovellettavan oikeuden kannalta että alalla vallitsevan käytännön kannalta, ( 24 ) jolloin on otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset olosuhteet ja erityisesti periaate, jonka mukaan sopimukset on pantava täytäntöön vilpittömässä mielessä, sekä asianosaisille asetetut lojaalisuutta, tasapainoa ja yhteistyötä koskevat velvollisuudet. ( 25 )

73. On syytä todeta vielä, että toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten käsiteltäväksi saatetun riita-asian mahdollinen lopputulos ei vaikuta millään tavoin unionin tuomioistuinten toimivaltaan määrätä mahdollista vahingonkorvausta, joka voi lopulta seurata – ei sopimusrikkomuksesta, vaan kaikesta sopimukseen perustumatonta vahinkoa aiheuttavaa tekoa merkitsevästä toiminnasta jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisesti.

VI Muut valitusperusteet

74. Kuten olen aikaisemmin todennut, seuraavaksi esitettävä analyysi tuodaan esille vain toissijaisesti, siltä varalta, että unionin tuomioistuin ei yhdy johtopäätökseeni, jonka olen tehnyt komission ensimmäistä valitusperustetta tutkiessani. Tarkastelen aluksi komission esittämää toista valitusperustetta, joka koskee todistelua koskevien sääntöjen rikkomista ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista (A osa), ja sitten sen kolmatta valitusperustetta, jonka yhteydessä se kiistää kantajien esittämien tekijänoikeuksien olemassaolon (B osa). Tämän jälkeen tutkin (C osa) eri perusteita ja väitteitä, joissa kyseenalaistetaan unionin yleisen tuomioistuimen suorittama arviointi sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymisen eri edellytyksistä, eli moititun toiminnan lainvastaisuudesta (1 osa), väitettyjen vahinkojen aiheutumisesta (2 osa), kyseisen toiminnan ja kyseisten vahinkojen välillä olevasta syy-yhteydestä (3 osa), ja lopuksi näiden vahinkojen arviointi (4 osa).

A Todistelua koskevien sääntöjen rikkominen ja komission puolustautumisoikeuksien loukkaaminen (toinen valitusperuste)

75. Toisessa valitusperusteessaan komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on rikkonut todistelua koskevia sääntöjä ja loukannut sen puolustautumisoikeuksia todetessaan, että Golversin raportti ja Gosselies-lausunto esitettiin liian myöhäisessä vaiheessa ja että niitä ei siten voitu ottaa huomioon unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdan mukaisesti (valituksenalaisen tuomion 252 ja 253 kohta).

76. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan e alakohdan ja 46 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan kantajan on mainittava kanteessa ja vastaajan vastineessa esitettävä näyttö.

77. Näissä määräyksissä, jotka vastaavat unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 128 artiklan e alakohtaa ja 124 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, määritetään siten, missä menettelyn vaiheessa alkuperäinen näyttö ( 26 ) on yleensä esitettävä. Ne on laadittu hyvän oikeudenhoidon takaamiseksi sekä kontradiktorisen ja prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaatteiden mukaisesti ja ne ilmentävät oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja erityisesti puolustautumisoikeuksien suojaan perustuvia vaatimuksia. ( 27 )

78. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdassa, joka vastaa unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 128 artiklan 1 kohtaa, annetaan kuitenkin asianosaisille mahdollisuus vastauksissaan vedota lisänäyttöön edellyttäen, että he ilmoittavat syyn, miksi näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin.

79. Unionin tuomioistuin on katsonut, että poikkeuksena näytön esittämistä koskeviin sääntöihin unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdassa asianosaiset velvoitetaan perustelemaan se, miksi kyseiseen näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin, ( 28 ) ja tämä velvollisuus edellyttää tuomioistuimelle annettavaa oikeutta tutkia kyseisen näytön esittämiselle myöhemmässä vaiheessa esitettyjen perustelujen hyväksyttävyys ja tapauksen mukaan tämän näytön sisältö sekä oikeutta jättää se huomiotta, jos vaatimus ei ole oikeudellisesti riittävän perusteltu. ( 29 )

80. Esillä olevassa tapauksessa on heti alkuun syytä huomata, että kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut, Golversin raportti ja Gosselies-lausunto esitettiin varsin myöhäisessä vaiheessa, ( 30 ) vasta paljon kirjallisen käsittelyn päättymisen jälkeen.

81. Valituksenalaisen tuomion 251 kohdasta ilmenee, että komissio esitti Golversin raportin ja Gosselies-lausunnon vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen asianosaisille esittämään kolmanteen kysymyssarjaan, joka koski vahingon arvioinnissa huomioon otettavia seikkoja. Kannekirjelmä toimitettiin 25.1.2007, ja unionin yleinen tuomioistuin esitti ensimmäisen kysymyssarjan 1.12.2008 ja sen jälkeen toisen kysymyssarjan suullisen käsittelyn alkaessa. Istunto pidettiin 27.10.2009, minkä jälkeen unionin yleinen tuomioistuin määräsi 26.3.2010 antamallaan määräyksellä suullisen käsittelyn aloitettavaksi uudelleen, jotta asianosaiset vastaisivat kyseiseen kolmanteen kysymyssarjaan.

82. Unionin yleinen tuomioistuin totesi nimenomaisesti, että tätä myöhäistä esitysajankohtaa ei ollut perusteltu millään tavalla. Se tutki kuitenkin tarkasti nämä asiakirjat ( 31 ) ylimääräisenä toimenpiteenä siinä yhteydessä, jossa ne oli esitetty, eli osana vahingon arviointia koskevaan kysymykseen esitettyä vastausta.

83. Näissä olosuhteissa ei voida väittää, että unionin yleinen tuomioistuin olisi jättänyt huomiotta edellä mainitussa asiassa Baustahlgewebe vastaan komissio annetun tuomion.

84. Komission toinen valitusperuste, joka koskee todistelua koskevien sääntöjen rikkomista ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista, on siten perusteeton, ja se täytyy näin ollen hylätä.

B Se, onko Systran tekijänoikeuksien haltija (kolmas valitusperuste)

85. Kolmannessa valitusperusteessaan komissio väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen, kun se on soveltanut direktiiviin 91/250 perustuvia tekijänoikeutta koskevia yleisiä periaatteita, erityisesti kun se on katsonut arvioidessaan omaa toimivaltaansa sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevassa asiassa (valituksenalaisen tuomion 70–76 kohta), että kantajat olivat niiden tekijänoikeuksien haltijoita, joihin ne vetosivat.

86. Komissio korostaa aluksi, että direktiivin 91/250 2 artiklan 1 kohdan mukaan tietokoneohjelman tekijänä pidetään sitä luonnollista henkilöä tai luonnollisten henkilöiden ryhmää, joka on luonut tietokoneohjelman. Se huomauttaa, että tähän sääntöön on poikkeuksia, jotka koskevat yhteisteoksia tai tietokoneohjelmaa, jonka on luonut työntekijä työtehtäviään suorittaessaan, mutta toteaa, että kantajat eivät kuitenkaan ole vedonneet näihin poikkeuksiin eikä unionin yleinen tuomioistuin ole viitannut niihin.

87. Tämän jälkeen komissio arvostelee sitä, miten unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut direktiivin 2004/48 ( 32 ) 5 artiklassa tarkoitettua tekijänoikeutta koskevaa olettamaa, jonka mukaan oikeuksia loukkaava henkilö vapautetaan näyttämästä oikeuksiaan toteen, jos hän osoittaa, että hänen nimensä ilmenee teoksesta. Komissio korostaa tältä osin, että riidanalaisen ohjelmiston nimenä on EC-Systran Unix, mikä osoittaa, että komissio on tekijänä yhdessä Systranin kanssa, että oikeudet kyseiseen ohjelmistoon ovat yhteisiä ja että kaikki riidat kyseisten oikeuksien ulottuvuudesta on käsiteltävä sopimuksen perusteella. Komissio lisää, että tämä on pelkästään kumottavissa oleva olettama ja että se on osoittanut, että sillä on käyttöoikeudet EC-Systran Unix -ohjelmistoon.

88. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa, että komissio ei ollut onnistunut näyttämään, että kantajat eivät olisi niiden tekijänoikeuksien haltijoita, joihin ne vetosivat Systran-ohjelmiston Systran Unix -version osalta, ja yhtyi siten kantajien näkemykseen, jonka mukaan Bernin yleissopimukseen sekä direktiiveihin 91/250 ja 2004/48 perustuvista yleisistä periaatteista seuraa, että jos ei muuta osoiteta, tekijä on se tai tekijöitä ovat ne, jonka tai joiden nimissä tietokoneohjelmaa levitetään (valituksenalaisen tuomion 69 kohta).

89. Näin katsoessaan unionin yleinen tuomioistuin on antanut konkreettisen sisällön Bernin yleissopimuksen 15 artiklassa vahvistetulle ja direktiivin 2004/48 5 artiklassa toistetulle lailliselle olettamalle, jonka mukaan kyseisessä direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä, menettelyjä ja oikeussuojakeinoja sovellettaessa on niin, että jotta kirjallisen tai taiteellisen teoksen tekijää voidaan pitää, jollei toisin osoiteta, tekijänä ja sen johdosta oikeutettuna ajamaan kannetta tekijänoikeutensa loukkaamisesta, riittää, että hänen nimensä on tavanmukaisella tavalla ilmoitettu teoksessa.

90. Komissio väittää siten valituksenalaista tuomiota koskevan virheellisen tulkinnan perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheen soveltaessaan olettamaa EC-Systran Unix ohjelmiston tekijänoikeuden haltijasta, minkä vuoksi väite olisi hylättävä selvästi perusteettomana.

91. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 209 kohdassa, että kantajien esittämien tietojen – tässä tapauksessa oikeudellisen lausunnon – mukaan Ranskan ja Belgian oikeuskäytännössä vahvistetaan oikeushenkilön tekijänoikeus, ja täsmensi, että komissio ei ollut kyennyt osoittamaan tätä lausuntoa vääräksi.

92. Tämä toteamus on tosin esitetty riidan aineellisen tutkinnan yhteydessä eikä kanteen tutkittavaksi ottamista koskevan arvioinnin ja niiden perustelujen yhteydessä, jotka koskevat erityisesti olettamaa, että Systran on oikeuksien haltija. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin ottanut sen huomioon analysoidessaan kantajien oikeuksia Systran-ohjelmiston Systran Unix -versioon, eikä komissio ole kyseenalaistanut sitä valituksessaan. Näin ollen ei voida väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole muodollisesti ottanut huomioon asiassa esille tuotuja direktiivin 91/250 säännöksiä.

93. Komission esittämä kolmas valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.

C Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi sopimussuhteen ulkopuolisesta unionin vastuusta (neljäs–kahdeksas valitusperuste)

94. Muiden valitusperusteidensa yhteydessä komissio kiistää unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnin sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymiselle asetetuista kolmesta edellytyksestä, joita ovat sen toiminnan lainvastaisuus tai tuottamuksellisuus (neljäs, viides ja kuudes valitusperuste), vahinkojen aiheutuminen sekä väitetyn lainvastaisuuden ja vahinkojen välinen syy-yhteys (seitsemäs valitusperuste). Lopuksi se arvostelee väitettyjen vahinkojen arviointia (kahdeksas valitusperuste). Näitä eri valitusperusteita käsitellään siis tässä järjestyksessä, mutta on huomattava, että kahdeksannessa valitusperusteessaan komissio vetoaa muodollisesti siihen, ettei mitään vahinkoa ole aiheutunut.

1. Toiminnan lainvastaisuus (neljäs, viides ja kuudes valitusperuste)

a) Yhteenveto valituksenalaisen tuomion perusteluista

95. Unionin yleinen tuomioistuin päätti valituksenalaisen tuomion 200–261 kohdassa komission väitetysti lainvastaista toimintaa koskevan aineellisen tarkastelunsa toteamalla, että ”komissio on toiminut lainvastaisesti alalla sovellettavien jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden näkökulmasta, kun se on katsonut oikeudekseen toteuttaa sellaisia töitä, joissa oli muutettava EC-Systran Unix -versioon sisältyviä Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevia tietoelementtejä ilman Systran-konsernin ennakkoon antamaa suostumusta”, ja että tämä lainvastainen toimi muodostaa ”Systran-konsernille kuuluvien Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevien tekijänoikeuksien ja taitotiedon riittävän ilmeisen loukkaamisen” (valituksenalaisen tuomion 261 kohta).

96. Unionin yleinen tuomioistuin päätyi tähän johtopäätökseen kolmivaiheisen tutkimuksen päätteeksi. Se tutki ensinnäkin, voivatko kantajat vedota jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden nojalla oikeuteensa vastustaa sitä, että komissio teettää ilman niiden suostumusta kolmannella osapuolella töitä, jotka liittyvät tiettyihin EC-Systran Unix -version ominaisuuksiin (valituksenalaisen tuomion 204–215 kohta). Seuraavaksi se tarkisti komission väitteen, jonka mukaan vuodesta 1975 alkaen tehdyissä eri sopimuksissa sille annettaisiin lupa sopimuksessa määriteltyjen töiden teettämiseen kolmannella osapuolella (valituksenalaisen tuomion 216–227 kohta). Lopuksi se arvioi tarjouspyynnössä mainittujen töiden sisältöä sen selvittämiseksi, voivatko ne johtaa kantajien tekijänoikeuden ja taitotiedon nojalla suojattujen tietoelementtien tai tietojen muuttamiseen tai paljastamiseen (valituksenalaisen tuomion 228–260 kohta).

b) Yhteenveto komission lausumista

97. Ensinnäkin komissio väittää neljännessä valitusperusteessaan, että sen toimintaa ei voitu pitää lainvastaisena tai tuottamuksellisena. Tämä valitusperuste jakautuu kahteen osaan, joista toinen koskee tekijänoikeutta ja toinen taitotietoa.

98. Sitä, että komissio itse tai joku kolmas osapuoli on muuttanut EC-Systran Unix -ohjelmiston osia, ei voida sen mielestä pitää oikeuksien loukkaamisena (neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa). Tarkemmin sanottuna unionin yleinen tuomioistuin on ensinnäkin (ensimmäinen väite) vääristänyt tosiseikkoja ja selvitysaineistoa tehdessään Systran Unix- ja EC-Systran Unix -ohjelmistojen huomattavasta samankaltaisuudesta päätelmän, jonka mukaan kantajat voivat vedota Systran Unix -ohjelmistoa koskeviin oikeuksiinsa vastustaakseen sitä, että kolmannelle osapuolelle paljastetaan ilman niiden suostumusta EC-Systran Unix -versio (valituksenalaisen tuomion 143, 147 ja 212 kohta). ( 33 ) Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on toiseksi (toinen väite) tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja vääristänyt tosiseikkoja päätellessään, että oikeuksia on loukattu, koska komissiolla on migraatiosopimusten nojalla kiistaton oikeus ohjelmiston EC-Systran Unix -version ytimeen, jota on muutettu, eikä sen Systran Unix -version ytimeen.

99. Unionin yleinen tuomioistuin on komission mukaan tehnyt lisäksi oikeudellisen virheen katsoessaan, että tekemällä Gosseliesin kanssa sopimuksen riidanalaisen tarjouskilpailun kohteena olleesta kahdesta erästä ja toimittamalla tämän jälkeen Systran Unixia koskevia tietoja komissio olisi tuottamuksellisesti paljastanut Systranin taitotietoa (neljännen valitusperusteen toinen osa).

100. Toiseksi komissio väittää viidennessä valitusperusteessaan, että kyseinen toiminta ei missään tapauksessa merkitse Systranin tekijänoikeuksien ja taitotiedon ”riittävän ilmeistä” loukkausta asiassa Bergaderm ja Goupil vastaan komissio 4.7.2000 annetussa tuomiossa ( 34 ) tarkoitetulla tavalla, koska se ei ole anteeksiantamatonta ja koska rikottu oikeusnormi ei täytä asetettuja vaatimuksia. ( 35 ) Komissio lisää, että tässä arvioinnissa on otettava huomioon asiayhteys, jossa väitetyt lainvastaiset toimet on toteutettu, eli sen toimielimen kaikkien virallisten asiakirjojen kääntämisestä vastaavan pääosaston toiminta, joka palvelee pakottavaa yleistä etua. ( 36 )

101. Kolmanneksi komissio esittää kuudennessa valitusperusteessaan kaksi väitettä, jotka koskevat direktiivissä 91/250 säädettyjä poikkeuksia tekijän yksinoikeudesta. Unionin yleinen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt direktiivin 91/250 5 artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta koskevan tulkintavirheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 226 kohdassa, että komissio ei ollut pystynyt osoittamaan, millä perusteella se saattoi vedota tähän yksinoikeuksia koskevaan lakisääteiseen poikkeukseen teettääkseen kolmannella osapuolella riidanalaisessa sopimuksessa tarkoitettuja töitä. Kyseisessä direktiivissä ei estetä sitä, että kolmas osapuoli toteuttaa sen 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja töitä. Lakisääteinen poikkeus kattaa ohjelman mukauttamisen päivitettyyn käyttöjärjestelmään, mikä oli 4.10.2003 tehdyn tarjouspyynnön kohteena. Komissio on lisäksi vedonnut direktiivin 91/250 6 artiklassa säädettyyn analysointia koskevaan poikkeukseen vastauksissaan unionin yleisen tuomioistuimen esittämään toiseen kysymyssarjaan, mihin unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut kantaa vastoin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklassa määrättyä.

c) Asian arviointi

102. Koska komissio kiistää – noudattamatta unionin yleisen tuomioistuimen kolmijakoista analyysia – samalla sekä kaikki tekijänoikeuden loukkaukset (i osa) – ja tässä yhteydessä direktiiviä 91/250 koskevan tulkintavirheen (ii osa) – ja Systranin taitotiedon paljastamisen (iii osa) ja väittää, että vaikka nämä lainvastaisuudet näytettäisiin toteen, ne eivät kuitenkaan olisi ”riittävän ilmeisiä” (iv osa), tutkin näitä neljää kohtaa peräkkäin, minkä lisäksi on otettava huomioon unionin yleisen tuomioistuimen sen oikeudenkäyntiväitteitä arvioidessaan esittämät perustelut, koska unionin yleinen tuomioistuin itse viittaa tähän analyysiin tuomionsa aineellisissa perusteluissa ( 37 ) ja koska komissio esittää muodollisesti neljännessä valitusperusteessaan väitteen näistä unionin yleisen tuomioistuimen arvioinneista.

i) Tekijänoikeuden loukkaaminen (neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa)

– Neljännen valitusperusteen ensimmäisen osan toinen väite

103. Neljännen valitusperusteen ensimmäisessä osassa esitetty komission toinen väite on heti alkuun hylättävä, koska se on selvästi perusteeton.

104. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi viitatessaan omaa toimivaltaisuutta koskevaan arviointiinsa valituksenalaisen tuomion 68–73 kohdassa, että ”Systran-konsernilla [oli] oikeus vedota Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota, jonka se on kehittänyt ja jota se pitää kaupan omissa nimissään, koskeviin tekijänoikeuksiin ilman, että sen tarvitsisi esittää muuta näyttöä” (valituksenalaisen tuomion 205 kohta). Se täsmensi, että ”keskustelun kohteena ei – – [ollut] EC-Systran Unix -versio vaan oikeudet, joihin kantajat voivat vedota, kun kyse on EC-Systran Unix -versiota koskevista töistä, niiden hallussa olevien alkuperäistä ja aiempaa Systran Unix -versiota koskevien oikeuksien perusteella” (valituksenalaisen tuomion 211 kohta).

105. Näin toimiessaan unionin yleinen tuomioistuin on täysin selvästi todennut, että EC-Systran-version muuttaminen loukkasi kantajien oikeuksia Systran Unix -versioon (valituksenalaisen tuomion 211 kohta).

106. Unionin yleisen tuomioistuimen aineellinen toteamus sopii lisäksi täysin yhteen sen valituksenalaisen tuomion 137–147 kohdassa olevan tutkittavaksi ottamista koskevan tarkastelun kanssa, jonka päätteeksi se katsoi, että kantajat olivat näyttäneet riittävästi toteen, että Systran Unix -version ja EC-Systran Unix -version välillä oli huomattavaa samankaltaisuutta, minkä vuoksi ne voivat vedota Systran Unix -versiota koskeviin oikeuksiin vastustaakseen sitä, että kolmannelle osapuolelle paljastetaan ilman kantajien suostumusta johdettu versio EC-Systran Unix.

107. Komissio ei voi näin ollen väittää, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen tai vääristänyt tosiseikkoja kieltäytyessään toteamasta, että EC-Systran Unix -versiota olisi muutettu.

– Neljännen valitusperusteen ensimmäisen osan ensimmäinen väite

108. Komission neljännen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa esittämä ensimmäinen väite liittyy puolestaan tutkittavaksi ottamista koskevaan kysymyksenasetteluun. Komissio katsoo – toistettakoon vielä –, että unionin yleisen tuomioistuimen tekemät oikeudelliset päätelmät Systranin ohjelmiston Systran Unix -version ja EC-Systran Unix -version huomattavasta samankaltaisuudesta merkitsevät tosiseikkojen ja selvitysaineiston vääristämistä, ja se esittää väitteelle kolme perustelua.

109. Se toteaa ensinnäkin, että koska sen hallussa ei ole ollut Systran Unix -versiota, se ei ole kyennyt kiistämään väitettä EC-Systran Unix -version ja Systran Unix -version huomattavasta samankaltaisuudesta. Toiseksi se korostaa, että vaikka tämä samankaltaisuus oletettaisiin toteen näytetyksi, se perustuu Systran Unix- ja EC-Systran Unix -järjestelmien, tässä tapauksessa EC-Systran Mainframe -järjestelmän, yhteiseen johdannaisuuteen ja siihen, että komissio on tilannut Systranilta EC-Systran Mainframe -version migraation Unix-ympäristöön viittaamalla tässä yhteydessä Golversin raporttiin. Kolmanneksi se väittää, että tuottamuksellista toimintaa tai oikeuksien loukkaamista on pidettävä poissuljettuna yhtäältä sen hallussa vuodesta 1975 peräkkäin tehtyjen eri sopimusten nojalla olevien oikeuksien vuoksi – mihin se on vedonnut unionin yleisen tuomioistuimen toimivallan puuttumista koskevan ensimmäisen valitusperusteensa yhteydessä – ja toisaalta niiden tekijän yksinoikeuksia koskevien poikkeuksien vuoksi, joihin se vetoaa kuudennen valitusperusteensa yhteydessä.

110. Komission kaksi ensimmäistä perustelua on jätettävä tutkimatta sikäli kuin niissä vedotaan tosiseikkojen tai selvitysaineiston vääristämiseen esittämättä minkäänlaista täsmennystä siitä, miltä osin valituksenalaisen tuomion aineelliset toteamukset ovat paikkansapitämättömiä ja selvitysaineistoa on vääristetty.

111. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta kohdasta ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta, joiden mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin, ilmenee, että ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen toisaalta määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritetyn tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi unionin yleiselle tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta, ja toisaalta arvioimaan tätä tosiseikastoa. Kun unionin yleinen tuomioistuin on määrittänyt asian tosiseikaston tai arvioinut sitä, unionin tuomioistuin on SEUT 256 artiklan nojalla toimivaltainen harjoittamaan tämän tosiseikaston oikeudelliseen luonnehdintaan ja unionin yleisen tuomioistuimen sen pohjalta tekemiin oikeudellisiin päätelmiin kohdistuvaa valvontaa. ( 38 )

112. Unionin tuomioistuimella ei siten ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon unionin yleinen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään tukeutunut. Silloin, kun tämä selvitys on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä ja yleisiä oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitetyn selvityksen näyttöarvoa. ( 39 ) Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin. ( 40 )

113. Unionin yleinen tuomioistuin on joka tapauksessa jättänyt perustellusti huomiotta Golversin raportin, kuten edellä toista valitusperustetta tarkasteltaessa on todettu, minkä vuoksi unionin tuomioistuin ei voi ottaa sitä huomioon, vaikka se paljastaisikin tosiseikkojen tai selvitysaineiston vääristämisen. Komissio on jo unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä vedonnut siihen, että sillä ei ole koskaan ollut hallussaan Systran Unix -version lähdekoodeja (valituksenalaisen tuomion 197 kohta), mihin unionin yleinen tuomioistuin on ottanut kantaa valituksenalaisen tuomion 254 kohdassa, kun se on toissijaisesti tutkinut kyseistä Golversin raporttia, eikä komissio ole kyseenalaistanut nimenomaisesti tätä arviointia.

114. Oikeuskäytännössä on vakiintuneesti katsottu, että valituksessa on SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin unionin yleisen tuomioistuimen tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi. Tätä edellytystä ei täytä valitus, jossa vain kerrataan tai toistetaan sanasta sanaan unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut, sellaisetkin, joiden pohjana olevien tosiseikkojen osalta tämä tuomioistuin on tosiseikastoa määrittäessään nimenomaisesti omaksunut eri näkemyksen. Tällaisella valituksella pyritään tosiasiassa ainoastaan siihen, että unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetty kanne tutkitaan uudelleen, mikä ei Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan mukaan kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan. ( 41 )

115. Kolmas väite edellyttää erityisen huolellista tarkastelua. Komissio väittää muodollisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen katsoessaan, että esille tuodut sopimukset tai poikkeukset tekijän yksinoikeuteen eivät estäneet pitämästä komission toimintaa lainvastaisena tai tuottamuksellisena.

116. Koska tekijän yksinoikeutta koskevien poikkeusten vaikutus on keskeisenä kysymyksenä komission kuudennessa valitusperusteessa, sitä tarkastellaan jäljempänä.

117. Sopimuksia koskeva perustelu voitaisiin ymmärtää siten, että sillä ensisijaisesti kiistetään unionin yleisen tuomioistuimen tekemä tosiseikkoja koskeva oikeudellinen luonnehdinta, jonka mukaan kyse on tuottamuksesta tai lainvastaisuudesta, ja tämä on oikeuskysymys, joka voi olla muutoksenhaun kohteena. Tätä perustelua voitaisiin tulkita tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohdassa esitetyn ensimmäisen valitusperusteen yhteydessä esitettyjen lausumien mukaisesti siten, että sillä ei tarkoiteta selvien ja täsmällisten sopimusmääräysten vääristämistä vaan esille tuotujen sopimusten vääristämistä yleisesti. Asiassa ei näin ollen ole arvioitava jonkin tietyn tosiseikan vääristämistä vaan asiakirjojen tai useiden asiakirjojen, tässä tapauksessa kyseisten sopimusten, vääristämistä ja siitä väistämättä seuraavaa oikeudellista luonnehdintaa koskevaa virhettä.

118. Sikäli kuin komissio tyytyy vetoamaan tosiseikkojen ja selvitysaineiston vääristämiseen viittaamalla esille tuotuihin eri sopimuksiin esittämättä minkäänlaista täsmennystä tai vähäisintäkään selitystä tältä osin ja sikäli kuin se ei ole nimenomaisesti vedonnut kyseisten sopimusten vääristämiseen eikä edes asiakirjojen sisällön koskemattomuuteen, katson, että tämä väite on niin ikään hylättävä. Tässä suhteessa on erityisesti korostettava, ettei komissio ole uskonut, että sen täytyisi muodollisesti kiistää valituksessaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 221 kohdassa tekemä päätelmä, joka koskee sen ensimmäisessä oikeusasteessa esille tuomien toimeksiantosopimusten ”ideaa”.

119. Komission neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa on näin ollen jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta.

120. Direktiivin 91/250 5 artiklassa tekijän yksinoikeuksiin säädettyjen poikkeusten vaikutusta, joka on kuudennen valitusperusteen kohteena, on loogisesti tutkittava heti edellä esitettyjen perustelujen jälkeen, joten neljännen valitusperusteen toinen osa, joka koskee taitotiedon paljastamista, tutkitaan vasta sen jälkeen.

ii) Direktiivissä 91/250 tekijän yksinoikeuteen säädettyjen poikkeusten vaikutus (kuudes valitusperuste)

121. Kuudennen valitusperusteensa yhteydessä komissio esittää kaksi väitettä, joista ensimmäinen koskee direktiivin 91/250 5 artiklan 1 kohtaa ja toinen kyseisen direktiivin 6 artiklaa.

– Ensimmäinen väite

122. Kuudennen valitusperusteensa yhteydessä esittämässään ensimmäisessä väitteessä komissio arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tehnyt direktiivin 91/250 5 artiklan 1 kohtaa koskevan tulkintavirheen katsoessaan, että lakisääteistä poikkeusta siinä säädettyihin tietokoneohjelman tekijän yksinoikeuksien alaan kuuluviin toimiin sovelletaan ainoastaan kyseisen ohjelman laillisesti hankkineen henkilön tekemiin töihin, ei tämän kolmannella osapuolella teettämiin töihin (valituksenalaisen tuomion 225 kohta).

123. Direktiivin 91/250 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jollei toisin ole nimenomaisesti sovittu, kyseisen direktiivin 4 artiklan a ja b kohdassa tarkoitetut toimet, joita ovat muun muassa ”tietokoneohjelman kääntäminen, muuntaminen, sovittaminen ja muunlainen muuttaminen sekä näiden toimien tulosten toisintaminen”, eivät edellytä oikeudenhaltijan suostumusta, edellyttäen, että ne ovat tarpeen, jotta tietokoneohjelman laillisesti hankkinut henkilö voi käyttää ohjelmaa aiotun tarkoituksen mukaisesti, virheiden korjaaminen mukaan lukien.

124. Unionin tuomioistuimen, jolla ei ole vielä ollut tilaisuutta tarkastella kysymystä siitä, voidaanko – kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa – poikkeusta tekijän yksinoikeuteen soveltaa tietokoneohjelman laillisesti hankkineen henkilön kolmannella osapuolella teettämiin muuntamistöihin, on nyt otettava kantaa tähän kysymykseen. ( 42 )

125. Direktiivin 91/250 johdanto-osan 20. ja 22. perustelukappaleesta ilmenee, että tämän poikkeuksen tarkoituksena on tehdä mahdolliseksi itsenäisesti kehitetyn ohjelman ja muiden ohjelmien välinen yhteentoimivuus tai kaikkien tietokonejärjestelmän osien, muiden valmistajien valmistamat osat mukaan lukien, kytkeminen siten, että ne voivat toimia yhdessä. Kyseisen direktiivin johdanto-osan 21. perustelukappaleessa täsmennetään, että saman direktiivin 4 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetun toisintamisen ja kääntämisen voi suorittaa ohjelman kappaleen käyttämiseen oikeutettu itse tai se voidaan suorittaa hänen lukuunsa.

126. Vaikka direktiivin 91/250 4 ja 5 artiklan säännöksiä pitäisi yhdessä luettuna tulkita suppeasti siltä osin kuin niissä säädetään poikkeuksesta tietokoneohjelman tekijänoikeuden haltijalle annettuun tiettyjä toimia tai niiden sallimista koskevaan yksinoikeuteen, on vaikeaa katsoa, että direktiivissä pidettäisiin lähtökohtaisesti mahdottomana, että kolmas osapuoli voi suorittaa sen soveltamisalaan kuuluvia töitä luvan antamiseen oikeutetun henkilön nimissä.

127. Komission kuudennen valitusperusteensa yhteydessä esittämä ensimmäinen väite on siten mielestäni perusteltu, minkä vuoksi valituksenalainen tuomio pitäisi jo yksin tällä perusteella hylätä, vaikka kyse onkin vain toissijaisesta seikasta unionin yleisen tuomioistuimen päättelyssä.

128. Tähän on syytä lisätä, että komissio vetosi Belgian ja Luxemburgin lainsäädännön asiaa koskeviin säännöksiin (valituksenalaisen tuomion 224 kohta), mutta unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen väitteet direktiivin 91/250 5 artiklan 1 kohdan tulkinnan perusteella (valituksenalaisen tuomion 225 kohta), katsottuaan ensin, että sen oli arvioitava komission toiminnan tuottamuksellisuutta jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden perusteella (valituksenalaisen tuomion 103 kohta).

129. Vaikka unionin tuomioistuimen olisi kumottava valituksenalainen tuomio pelkästään tällä perusteella, asia pitäisi näissä olosuhteissa palauttaa unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä tutkisi tämän poikkeuksen muut soveltamisedellytykset ja sen, kuuluuko – kuten komissio väittää – ohjelman mukauttaminen uuteen käyttöjärjestelmään sen soveltamisalaan ja olivatko riidanalaisessa tarjouspyynnössä kuvatut ja Gosseliesin suorittamat työt direktiivin 91/250 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti tarpeen ohjelman käyttämiseksi sen tarkoituksen mukaisesti.

– Toinen väite

130. Komission esittämä toinen väite, jonka mukaan direktiivin 91/250 6 artiklassa säädettyä analysointia koskevaa poikkeusta ei ole tutkittu, on puolestaan jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat. Vaikka pitää paikkansa, että valituksenalaisessa tuomiossa ei ole tarkasteltu lainkaan komission esille tuomaa analysointia koskevaa poikkeusta, unionin yleisen tuomioistuimen ei kuitenkaan voida väittää perustelleen tuomiotaan riittämättömästi tai jättäneen lausumatta jostakin perusteesta.

131. Kuten komissio itse korostaa valituskirjelmässään, se on vedonnut analysointia koskevaan poikkeukseen ainoastaan vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen esittämään toiseen kysymyssarjaan. Unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä esitetyissä vastauskirjelmissä ei mainita tätä poikkeusta tai direktiivin 91/250 6 artiklan 2 kohdan c alakohtaa, jossa siitä säädetään. Analysointia koskevaan poikkeukseen perustuvaa väitettä ei näin ollen voida pitää puolustautumisperusteena, johon unionin yleisen tuomioistuimen olisi annettava nimenomainen vastaus tuomion kumoamisen uhalla.

iii) Taitotiedon paljastaminen (neljännen valitusperusteen toinen osa)

132. Neljännen valitusperusteensa toisessa osassa komissio arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta lisäksi siitä, että se on katsonut, että komissio oli tehdessään 4.10.2003 tehdyn tarjouspyynnön perusteella sopimuksen Gosselies-yhtiön kanssa lainvastaisesti paljastanut Systranin taitotietoa, viittaamalla sekä tutkittavaksi ottamista koskeviin perusteisiin valituksenalaisen tuomion 78–82 kohdassa että kyseisen tuomion aineellisiin perusteluihin sen 200 kohdassa. Komission mukaan SEUT 339 artiklan soveltamisedellytykset eivät täyty esillä olevassa asiassa, kuten ilmenee asiassa 145/83, Adams vastaan komissio, 7.11.1985 annetusta tuomiosta (Kok., s. 3539, Kok. Ep. VIII, s. 341). Kantajat eivät – kuten ei myöskään unionin yleinen tuomioistuin – ole yksilöineet mitään oikeusnormia tai mitään muuta yleistä periaatetta, jolla taattaisiin taitotiedon suoja, minkä vuoksi tältä osin esitetty vaatimus olisi pitänyt jättää tutkimatta.

133. Heti alkuun on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on kantajien vaatimuksesta katsonut, ( 43 ) että komissio oli lainvastaisesti paljastanut Systranin taitotietoa. ( 44 ) Se päätteli erityisesti valituksenalaisen tuomion 215 kohdassa, tarkasteltuaan oikeuksia, joihin kantajat olivat vedonneet, että Systran-konsernilla oli oikeus vedota Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevien teknisten ja salassa pidettävien tietojen taitotietoa koskevaan suojaan, ( 45 ) ja viittasi tältä osin valituksenalaisen tuomion 78–81 kohdassa suoritettuun tarkasteluun vahingonkorvauskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä.

134. Se katsoi tässä asiassa, että teknisiä tietoja, jotka kuuluvat yrityksen liikesalaisuuden piiriin ja jotka on annettu komissiolle tiettyä tarkoitusta varten, ei voida paljastaa kolmannelle osapuolelle muuta tarkoitusta varten ilman kyseisen yrityksen lupaa (valituksenalaisen tuomion 81 kohta).

135. Se päätyi tähän johtopäätökseen viitattuaan ensin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan komissiolle ja sen henkilöstölle SEUT 339 artiklassa asetettu salassapitovelvollisuus on yleinen oikeusperiaate ja jonka mukaan tässä samassa määräyksessä on ilmaistu yleinen periaate, jonka mukaan yrityksillä on oikeus liikesalaisuuteen. Se viittasi myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan määräyksiin, joiden mukaan oikeutetun luottamuksellisuuden, salassapitovelvollisuuden ja liikesalaisuuden vaatimukset on otettava huomioon. Tämän jälkeen se pyrki määrittelemään liikesalaisuuden sekä EY 287 artiklan soveltamisedellytykset.

136. Näin ollen komission neljännen valitusperusteen toinen osa on hylättävä selvästi perusteettomana.

iv) Riittävän ilmeinen rikkominen (viides valitusperuste)

137. Komissio väittää, että kun otetaan huomioon oikeuskäytännössä asetetut edellytykset, ( 46 ) unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, että väitetyt oikeuksien loukkaamiset ja taitotiedon paljastaminen merkitsivät oikeuskäytännössä tarkoitettua riittävän ilmeistä rikkomista. Riittävän ilmeiselle rikkomiselle asetetut edellytykset ja erityisesti edellytykset toiminnan anteeksiantamattomuudesta ja rikotun oikeussäännön selvyydestä eivät selvästikään ole täyttyneet, eikä unionin yleinen tuomioistuin ole ottanut huomioon pakottavaa yleistä etua.

138. Unionin yleinen tuomioistuin totesi ensin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön viitaten, ( 47 ) että toimielimen lainvastaiseksi väitetyn toiminnan on perustuttava sellaisen oikeussäännön, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeiseen rikkomiseen ja että jos kyseisellä toimielimellä on harkintavaltaa hyvin vähän tai ei ollenkaan, jo pelkän unionin oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen. ( 48 )

139. Tarkasteltuaan oikeuksia, joihin kantajat olivat vedonneet, ja komission toiminnan lainvastaisuutta ( 49 ) se katsoi, että ”komissio [oli] toiminut lainvastaisesti alalla sovellettavien jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden näkökulmasta, kun se [oli] katsonut oikeudekseen toteuttaa sellaisia töitä, joissa oli muutettava EC-Systran Unix -versioon sisältyviä Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevia tietoelementtejä ilman Systran-konsernin ennakkoon antamaa suostumusta” ja että tämä lainvastainen toimi muodosti Systran-konsernille kuuluvien Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevien tekijänoikeuksien ja taitotiedon riittävän ilmeisen loukkauksen. ( 50 )

140. Toisin kuin kantajat väittävät, tätä väitettä ei voida jättää tutkimatta sillä perusteella, että komissio ei ole esittänyt sitä unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä. Kyseinen väite on nimittäin esitetty sen perusteen yhteydessä, jonka mukaan komission toimintaa on luonnehdittu virheellisesti ja jonka mukaan komissio ei ole syyllistynyt mihinkään lainvastaiseen tai tuottamukselliseen toimeen ja jossa on siis kiistetty yhden niistä kolmesta edellytyksestä täyttyminen, jotka on asetettu unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa tarkasteleman, sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymiselle. Komissiolla on joka tapauksessa oikeus esittää väite, joka perustuu valituksenalaiseen tuomioon itseensä ja jolla on tarkoitus arvostella sen perusteltavuutta. ( 51 )

141. Esillä olevassa asiassa komission valituksessaan esittämän kritiikin perusteella ei voida päätellä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt tässä suhteessa oikeudellisen virheen, vaikka unionin tuomioistuimen on varmasti arvosteltava valituksenalaista tuomiota tältä osin.

142. On nimittäin muistettava, että sen unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan, johon unionin yleinen tuomioistuin on tukeutunut valituksenalaisessa tuomiossa, ratkaiseva peruste yhteisön oikeuden rikkomisen luokittelemiseksi riittävän ilmeiseksi on yhteisön asianomaisen toimielimen harkintavallalle asetettujen rajojen selvä ja vakava ylittäminen. Jos tällä toimielimellä on harkintavaltaa hyvin vähän tai ei ollenkaan, jo pelkän yhteisön oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen. ( 52 )

143. Tästä seuraa, kuten unionin tuomioistuimella on ollut tilaisuus täsmentää, että unionin yleinen tuomioistuin ei voi oikeudellista virhettä tekemättä katsoa kysymyksen olevan yhteisön oikeuden riittävän ilmeisestä rikkomisesta määrittämättä toimielimellä olevan harkintavallan laajuutta tai ainakaan toteamatta oikeudellisesti riittävän yksityiskohtaisesti syitä tai olosuhteita, joilla olisi voitu perustella se, että tällaista arviointia ei poikkeuksellisesti tarvittaisi. ( 53 )

144. Koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole määrittänyt tämän harkintavallan laajuutta saati selittänyt, miksi tällaista arviointia ei ollut tarpeen tehdä, unionin tuomioistuimen on tältä osin arvosteltava valituksenalaista tuomiota.

145. Valituksenalaista tuomiota ei kuitenkaan ole tällä perusteella kumottava.

146. Komissiota vastaan ei ole nostettu kannetta sen lainsäädäntötoiminnan vuoksi eikä tarkemmin sen laajan harkintavallan nojalla antamasta säädöksestä aiheutuneiden vahingollisten seurausten vuoksi, ( 54 ) vaan julkisen palveluhankinnan edellytysten vuoksi. Vaikka unionin toimielimellä on selvästi tarvittava harkintavalta voidakseen päättää julkisesta hankintamenettelystä, sillä ei sitä vastoin ole lainkaan harkintavaltaa sitä tällaisessa menettelyssä velvoittavan lainsäädännön noudattamisen osalta.

147. Ilman, että asiassa olisi näin ollen tarpeen tutkia, olisiko unionin tuomioistuimen syytä määritellä ( 55 ) sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta hallinnollisen toiminnan perusteella koskeva järjestelmä, joka on erillinen sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta lainsäädäntötoiminnan perusteella koskevasta järjestelmästä, katson – kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut – että jos toimielimen näytetään loukanneen julkisen hankintamenettelyn yhteydessä luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön tekijänoikeutta tai taitotietoa, kyse on sellaisen oikeussäännön, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeisestä rikkomisesta, ja sen perusteella voidaan vaatia vahingonkorvausta.

148. Näin ollen on hylättävä myös väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen arvioidessaan sellaisen oikeussäännön, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille, riittävän ilmeistä rikkomista.

149. Tämän vuoksi komission esittämä viides valitusperuste on kokonaisuudessaan hylättävä.

2. Vahingon olemassaolo

a) Yhteenveto valituksenalaisen tuomion perusteluista

150. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 291 kohdassa, että kantajille aiheutuneen vahingon liian epätarkasta alkuperäisestä arvioinnista huolimatta ei voitu jättää huomiotta sitä, että Systran-konsernille oli aiheutunut ”todellista ja varmaa vahinkoa”, mikä ilmeni ”Systranin taitotiedon arvonmenetyksenä, joka johtui siitä, että komissio oli paljastanut tämän taitotiedon” (valituksenalaisen tuomion 292 kohta). Se päätteli, että asiassa oli aiheutunut aineellista vahinkoa, joka muodostui kolmesta pääasiallisesta osasta, sekä aineetonta vahinkoa.

151. Se totesi ensinnäkin kantajien jälleenmyyjien lausuntojen osoittavan, että komission asenne oli aiheuttanut vahinkoa Systran-konsernin liiketoiminnalle ja että tämä vahinko ilmeni ”potentiaalisten asiakkaiden menetyksenä ja nykyisten asiakkaiden kanssa käytävien neuvottelujen monimutkaistumisena” (valituksenalaisen tuomion 293 kohta). Toiseksi rahoitusyhtiöiltä saatujen lausuntojen tai todisteiden perusteella (valituksenalaisen tuomion 295 kohta) voidaan todeta ”Systranin kiinnostavuuden” väheneminen ”sen osakkaiden, nykyisten ja potentiaalisten sijoittajien sekä yritysostajien keskuudessa” (valituksenalaisen tuomion 295 kohta). Kolmanneksi Systranin tilintarkastajien lausunto (valituksenalaisen tuomion 298 kohta) osoittaa, että Systran joutui kirjaamaan 11,6 miljoonan euron suuruisen varauksen aineellisten varojensa arvon alenemisen vuoksi, toisin sanoen teollis- ja tekijänoikeuksiensa arvonmenetyksen vuoksi (valituksenalaisen tuomion 298 kohta).

152. Lisäksi se totesi, että kiinteämääräisen vahingonkorvauksen arvioinnissa oli otettava huomioon aiheutunut aineeton vahinko ja että komissio oli toiminnallaan evännyt Systranilta oikeudet, jotka sillä oli teokseensa, ja tämä toiminta oli sitäkin vakavampaa, kun otetaan huomioon, että komissio on toimielimenä pannut alulle useita säännöksiä, joilla yhdenmukaistetaan tekijänoikeuksien alan yhteisön oikeutta ja joita ei ole noudatettu nyt käsiteltävässä asiassa (valituksenalaisen tuomion 324 kohta).

b) Yhteenveto komission lausumista

153. Kahdeksannessa valitusperusteessaan, jossa jäljempänä todettavalla tavalla arvostellaan ennen kaikkea kantajille aiheutuneen aineellisen ja aineettoman vahingon määrän määrittämistä ja unionin yleisen tuomioistuimen huomioon ottamia seikkoja näiden vahinkojen kiinteämääräisessä arvioinnissa, komissio kiistää kuitenkin muodollisesti kaiken aineellisen vahingon syntymisen. Se katsoo, että riidanalaista julkista hankintaa koskevan sopimuksen tekeminen Gosseliesin kanssa ei millään tavoin merkitse lainvastaista toimea ja ettei se ole siten voinut aiheuttaa vahinkoa. Se kiistää myös nimenomaisesti kaiken aineettoman vahingon syntymisen ja korostaa erityisesti, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole yksilöinyt mitään aineetonta vahinkoa, joka eroaisi 12 miljoonan euron suuruiseksi arvioidusta aineellisesta vahingosta.

154. Unionin tuomioistuimen on näin ollen tutkittava nämä kaksi väitettä, vaikka ne voidaan helposti hylätä, kuten jäljempänä osoitetaan.

c) Asian arviointi

155. Aluksi on todettava, että komission valituksessa ei ilmoiteta täsmällisesti, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan sikäli kuin kyse on unionin yleisen tuomioistuimen yksilöimästä aineellisesta vahingosta, eikä niitä oikeudellisia perusteita ja perusteluja, joihin erityisesti halutaan vedota kyseisen vaatimuksen tueksi. Komission perusteluissa ei kyseenalaisteta mitenkään talous- ja rahoitusvaikeuksia eikä edes 11,6 miljoonan euron suuruisen varauksen kirjaamista, jotka unionin yleinen tuomioistuin on yksilöinyt kantajien esittämän aineellisen vahingon muodostaviksi tekijöiksi.

156. Koska tämä väite ei ole Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan vaatimusten mukainen, ( 56 ) se on näin ollen jätettävä tutkimatta.

157. Unionin yleinen tuomioistuin on selvästi katsonut, että Systranille aiheutunut aineeton vahinko muodostui niiden oikeuksien epäämisestä, jotka sillä oli teokseensa. Valituksenalaisen tuomion perustelut ovat tältä osin tosin erittäin suppeat, jopa ympäripyöreät, mutta niissä vastataan kantajien täsmällisiin lausumiin, jotka on esitetty tiivistäen valituksenalaisen tuomion 272 kohdassa.

158. Näissä olosuhteissa ei voida väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei olisi yksilöinyt kyseistä aineetonta vahinkoa.

159. Edellä esitetystä tarkastelusta ilmenee, että väitteet, joilla komissio kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnin yksilöityjen aineellisten ja aineettomien vahinkojen aiheutumisesta sinänsä, on jätettävä osittain tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja osittain hylättävä, ja valituksenalaisen tuomion perusteluja (sen 301–326 kohdassa) kyseisten vahinkojen määrän arvioinnista tutkitaan jäljempänä tarkasteltaessa komission esittämää kahdeksatta valitusperustetta.

3. Syy-yhteys (seitsemäs valitusperuste)

a) Yhteenveto komission lausumista

160. Komission esittämä seitsemäs valitusperuste, jossa arvostellaan todettujen lainvastaisuuksien ja yksilöityjen vahinkojen välisen syy-yhteyden tarkastelua, jakautuu kahteen osaan.

161. Ensimmäisessä osassa komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt asiallisesti virheellisiin toteamuksiin ja selvitysaineiston vääristämiseen perustuvan oikeudellisen virheen katsoessaan, että komission toiminta oli riittävän suorassa syy-yhteydessä vahinkoon, joka Systranille oli aiheutunut sen jouduttua kirjaamaan vuoden 2008 lopussa osan 11,6 miljoonan euron suuruisesta varauksesta aineellisten varojensa arvon alenemisen vuoksi. Komissio katsoo myös, että sen toiminta ei haitannut Systranin liikesuhteita eikä muodostanut merkittävää estettä Systranista kiinnostuneille sijoittajille (ensimmäinen väite). Se toteaa lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin on viittaamalla valituksenalaisen tuomion 300 kohdassa sen 324 ja 325 kohtaan jättänyt perustelematta tuomionsa siltä osin kuin kyse on Systranin väittämän aineettoman vahingon ja komission toiminnan välisestä syy-yhteydestä (toinen väite).

162. Toisessa osassa komissio väittää, että päätellessään syy-yhteyden olemassaolon tutkimatta, oliko Systran toiminut kohtuullisen huolellisesti välttääkseen vahingon tai rajoittaakseen sen mahdollisimman vähäiseksi, unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen. Se korostaa, että kantajat eivät ole turvautuneet niiden käytettävissä olleisiin oikeussuojakeinoihin vastustaakseen riidanalaisen hankintasopimuksen tekemistä, eli SEUT 263 artiklassa tarkoitettuun kumoamiskanteeseen taikka Belgian tai Luxemburgin oikeuden mukaiseen kanteeseen, jossa vaaditaan oikeuksien loukkaamisen lopettamista.

b) Asian arviointi

163. Haluan aluksi täsmentää, että komission seitsemännen valitusperusteensa toisessa osassa esittämä väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole tutkinut syy-yhteyden mahdollista katkeamista, on mielestäni perusteltu, minkä vuoksi kyseisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa esitettyjä kahta väitettä ei pitäisi olla tarpeen tutkia. Esitän kuitenkin joitakin ajatuksia tältä osin tässä ratkaisuehdotuksessa tähän asti noudattamani linjan mukaisesti, jotta unionin tuomioistuin saisi tarvittaessa selvityksen kaikista tässä asiassa esille tulleista oikeudellisista kysymyksistä.

i) Syy-yhteyden katkeaminen (seitsemännen valitusperusteen toinen osa)

164. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on vakiintuneesti katsottu, että jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteisen yleisperiaatteen mukaan vahinkoa kärsineen on osoitettava toimineensa kohtuullisen huolellisesti välttääkseen vahingon tai rajoittaakseen vahingon mahdollisimman vähäiseksi, jotta hän itse välttyisi vastaamasta vahingosta. ( 57 )

165. Unionin tuomioistuin on niin ikään katsonut, että kun unionin yleinen tuomioistuin ei ole vahingonkorvausvaatimusta käsitellessään tutkinut, oliko vahinkoa kärsinyt henkilö myötävaikuttanut vahingon toteutumiseen, se on tehnyt oikeudellisen virheen. ( 58 )

166. Esillä olevassa asiassa on todettava komission tavoin, että valituksenalaisen tuomion perusteluista (291–300 kohta), jotka koskevat väitetyn lainvastaisuuden ja väitettyjen vahinkojen välisen syy-yhteyden tutkimista, ei ilmene, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tutkinut tätä kysymystä.

167. Tätä puutetta ei voida katsoa korjattavan sillä kantajien esille tuomalla seikalla, että unionin yleinen tuomioistuin oli päättänyt aloittaa suullisen käsittelyn uudelleen pyytääkseen asianosaisia lausumaan kolmanteen kysymyssarjaan antamissaan vastauksissa siitä, ( 59 ) oliko vahingon määrän arvioinnissa otettava huomioon se, että kantajat olivat tehneet kaiken mahdollisen rajoittaakseen aiheutuneiden tappioiden määrää.

168. Vaikka unionin yleinen tuomioistuin olisi todellisuudessa ottanut nämä seikat huomioon vahingon kiinteämääräisessä arvioinnissa, unionin tuomioistuin ei voi harjoittaa tältä osin valvontaansa, koska valituksenalaisessa tuomiossa ei ole esitetty siitä lainkaan perusteluja.

169. Komission esittämän seitsemännen valitusperusteen toinen osa, jonka mukaan syy-yhteyden mahdollista katkeamista ei ole tutkittu, on näin ollen hyväksyttävä.

170. Valituksenalainen tuomio pitäisi siis kumota myös tällä perusteella ja asia pitäisi palauttaa unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se tutkisi tämän seikan, sillä unionin tuomioistuin ei voi itse ratkaista sitä lopullisesti.

ii) Välitön syy-yhteys (seitsemännen valitusperusteen ensimmäinen osa)

171. Unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että kun unionin yleinen tuomioistuin on määrittänyt asian tosiseikaston tai arvioinut sitä, unionin tuomioistuin on EY 225 artiklan nojalla toimivaltainen harjoittamaan tämän tosiseikaston oikeudelliseen luonnehdintaan ja unionin yleisen tuomioistuimen sen pohjalta tekemiin oikeudellisiin päätelmiin kohdistuvaa valvontaa. ( 60 )

172. Oikeuskäytännössä on nimenomaisesti katsottu, että sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta koskevassa asiassa kysymys siitä, onko vahingon aiheuttaneen teon tai laiminlyönnin ja vahingon välillä syy-yhteys, on tämän vastuun syntymisen edellytys ja muodostaa oikeuskysymyksen, jonka tutkiminen kuuluu unionin tuomioistuimen toimivaltaan. Näin ollen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on väärin perustein todennut välittömän syy-yhteyden komission lainvastaisen toimen ja valittajana olevalle yritykselle väitetysti aiheutuneen vahingon välillä, otetaan tutkittavaksi, koska sillä pyritään nimenomaisesti saattamaan tutkittavaksi unionin yleisen tuomioistuimen suorittama tosiseikkojen oikeudellinen luonnehdinta, jonka perusteella tämä päätyi toteamaan, että välitön syy-yhteys oli olemassa, ja koska tämä tutkinta voidaan toteuttaa asettamatta kyseenalaiseksi tosiseikaston määrittämistä ja arvioimista. ( 61 )

173. Esillä olevassa asiassa on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on tutkinut valituksenalaisen tuomion 291–300 kohdassa samalla, onko Systranille todella aiheutunut vahinkoa, ja tämän vahingon ja komission toiminnan välistä syy-yhteyttä, kun se on kahteen kertaan, tarkastelunsa alussa ja lopussa, luonnehtinut tämän yhteyden ”riittävän ilmeiseksi” (valituksenalaisen tuomion 291 ja 300 kohta).

174. Kuitenkaan yksin sillä perusteella, että valituksenalaisen tuomion perusteluita on vaikeaa erottaa toisistaan tai että unionin yleinen tuomioistuin ei ole erikseen tarkastellut vaadittua syy-yhteyttä sitä koskevissa erityisissä perusteluissa, ei voida päätellä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi luonnehtinut tosiseikkoja oikeudellisesti virheellisesti, koska kyseisistä perusteluista ilmenee selvästi, että se on tehnyt oikeat päätelmät omista toteamuksistaan luonnehtiessaan komission toiminnan todettujen vahinkojen välittömäksi ja varmaksi syyksi. ( 62 )

175. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen tuomion 292 kohdassa pyrkineensä ”mittaamaan komission toiminnan vaikutuksia Systran-konsernin toimintaan” osoittamalla asianosaisille toisen kysymyssarjan.

176. Se katsoi, että kantajien jälleenmyyjien lausunnoista, jotka kantajat esittivät vastauksena näihin kysymyksiin, kävi ”täysin uskottavasti ilmi, että riita-asia, jossa vastapuolina ovat yritys – – ja sen toimielinasiakas, – – hankaloittaa tämän yrityksen liikesuhteita sen nykyisiin ja potentiaalisiin asiakkaisiin” (valituksenalaisen tuomion 294 kohta). Se katsoi myös, että rahoitusyhtiöiden todisteista ja lausunnoista kävi ”riittävän vakuuttavalla tavalla ilmi useiden sijoittajien reaktiot tilanteessa, jossa vaihtoehtoina ovat toiminnan jatkaminen entiseen tapaan, investointien tekeminen tai ostaminen, kun kyse on yhtiöstä, joka pitää kaupan tietokoneohjelmaa, jota koskevat oikeudet komissio kiistää” (valituksenalaisen tuomion 296 kohta). Lopuksi se totesi, että Systranin tilintarkastajien lausunnon perusteella voitiin katsoa, että aineettomien varojen arvon alenemisen vuoksi tehty 11,6 miljoonan euron varaus liittyi kolmeen lausunnossa mainittuun syyhyn, joista ensimmäinen oli komission ja kantajan välinen oikeudenkäynti.

177. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole voinut näiden hyväksymiensä eri seikkojen perusteella todeta riittävän ilmeistä ja välitöntä syy-yhteyttä komission toiminnan ja kantajien väittämän vahingon eri osatekijöiden välillä. Niiden perusteella voidaan korkeintaan todeta, että Systranin ja komission välisellä immateriaalioikeusriidalla on voinut olla vaikutusta Systranin taloudellisen tilanteen heikkenemiseen.

178. Tämän riidan ja Systranin liikesuhteiden hankaloitumisen välistä yhteyttä on pidetty unionin yleisen tuomioistuimen käyttämän ilmaisun mukaisesti ”täysin uskottavana”. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin itse korostaa, että aineettomien varojen arvon alenemisen vuoksi tehty 11,6 miljoonan euron varaus oli perusteltu kolmesta syystä. Se ei kuitenkaan ole täsmentänyt millään tavoin sitä osaa vahingosta, jonka se on katsonut johtuvan Systranin ja komission välisestä riidasta ja oikeuttavan aiheutuneen aineellisen vahingon kiinteämääräisen arvioinnin.

179. Vaikka lähtökohtaisesti – kuten edellä on todettu – unionin tuomioistuimen asiana ei ole muutoksenhaun yhteydessä kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen päätöstä arvioida vahinkoa kiinteämääräisesti, unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan voi tämän päätöksen johdosta jättää tutkimatta tarkasti sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymisen kolmatta edellytystä, joka koskee väitetyn lainvastaisuuden ja väitetyn vahingon välistä suoraa ja välitöntä syy-yhteyttä.

180. Komission seitsemännen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa esittämä ensimmäinen väite, joka koskee syy-yhteyden virheellistä oikeudellista luonnehdintaa, on näin ollen hyväksyttävä.

181. Sitä vastoin komission seitsemännen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa esittämä toinen väite, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa ei ole perusteluja sen toiminnan ja kantajien väittämän aineettoman vahingon välisestä syy-yhteydestä, on hylättävä kyseisestä vahingosta edellä esitetyn tarkastelun perusteella.

4. Vahinkojen määrän määrittäminen (kahdeksas valitusperuste)

182. Kun otetaan huomioon johtopäätös, johon olen päätynyt tarkasteltuani syy-yhteyttä koskevasta edellytyksestä esitettyä seitsemättä valitusperustetta, kahdeksatta valitusperustetta, jossa kritisoidaan yksilöityjen vahinkojen arviointia, tutkitaan vain toissijaisesti.

a) Yhteenveto komission lausumista

183. Komissio katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tukeutuessaan fiktiivisen mukauttamista koskevan lisenssin arvoon arvioidakseen Systranille vuosina 2004–2010 aiheutunutta vahinkoa. Se on komission mukaan tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja vääristänyt tosiseikkoja ottaessaan tämän ajanjakson huomioon, vaikka Gosseliesin toteuttamat työt suoritettiin kolmen vuoden aikana ajanjaksolla 2004–2006, minkä se on todennut valituksenalaisen tuomion 313 kohdassa. Valituksenalaisessa tuomiossa on näin ollen ristiriita, ja sen perustelut ovat puutteelliset. Unionin yleinen tuomioistuin on täysin vastoin asiakirja-aineistoon sisältyviä todisteita todennut, että lähdekoodin muuttamista koskevan lisenssin myöntäminen oli epätavallista, koska se ei sisälly ohjelmistovalmistajien perinteiseen taloudelliseen toimintamalliin, kun taas Systran-konsernin kanssa vuodesta 1975 tehdyissä eri sopimuksissa komissiolle annettiin oikeus toteuttaa tai teettää EC-Systran -ohjelmiston mukauttamista ja kehittämistä koskevat työt.

184. Unionin yleisen tuomioistuimen suorittama viiden miljoonan euron ”lisäsummaa” koskeva arviointi perustuu komission mukaan niin ikään ilmeiseen ristiriitaan todettujen tosiseikkojen ja käytetyn laskentamenetelmän välillä. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 321 kohdassa, että Systranin toimintaan ja kehittämiseen vuodesta 2004 kohdistunut vaikutus vastasi vuodessa 650000 euron kiinteämääräistä summaa, vaikka se oli aikaisemmin todennut, että uutinen komission tekemästä ohjelmiston ja siihen liittyvän taitotiedon paljastuksesta levisi vasta vuonna 2005, ja siitä tuli julkinen vasta vuonna 2006.

185. Komissio kiistää paitsi edellä todetulla tavalla kaiken aineettoman vahingon, myös sen arvioinnin. Se toteaa, että korvauksen on lähtökohtaisesti vastattava tarkasti vahinkoa, minkä vuoksi väitetyn lainvastaisen toimen vakavuutta ei voida ottaa huomioon vahinkoa arvioitaessa. Velvoittaessaan valituksenalaisen tuomion 324 ja 325 kohdassa yhteisön maksamaan Systranille 1000 euroa korvauksena sille aiheutuneesta aineettomasta vahingosta komission väitetyn lainvastaisen toimen vakavuuden perusteella unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteiset yleiset periaatteet ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön.

b) Asian arviointi

186. Aluksi on todettava, että kun unionin yleinen tuomioistuin on todennut vahingon olemassaolon, se on yksin toimivaltainen arvioimaan esitetyn vaatimuksen rajoissa vahingonkorvauksen laadun ja ulottuvuuden, mutta unionin yleisen tuomioistuimen tuomion on kuitenkin oltava riittävästi perusteltu ja siinä on ilmoitettava ne perusteet, joita on käytetty vahingonkorvauksen määrää vahvistettaessa, ( 63 ) jotta unionin tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa.

i) Aineellinen vahinko

187. Esillä olevassa asiassa unionin yleinen tuomioistuin on päättänyt direktiivin 2004/48 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti vahvistaa kiinteämääräisen vahingonkorvauksen (valituksenalaisen tuomion 301–326 kohta). Se on täsmentänyt, että kyseisessä 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun kielteisten taloudellisten seurausten menetelmän soveltamiseen liittyi huomattavia hankaluuksia, sillä komission talousasiantuntija kiisti systemaattisesti kaikki kantajien talousasiantuntijan tekemät arviointiyritykset (valituksenalaisen tuomion 303–306 kohta).

188. Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin luetteli seikat, joiden perusteella tämä kiinteämääräinen korvaus on maksettava, ja katsoi sen koostuvan varsinaisesta korvaussummasta, joka muodostuu niiden rojaltien tai maksujen määrästä, jotka komissio olisi joutunut suorittamaan, jos se olisi pyytänyt lupaa käyttää kyseistä teollis- ja tekijänoikeutta (valituksenalaisen tuomion 307–319 kohta), lisäsummasta, joka on maksettava muiden sellaisten seikkojen huomioon ottamiseksi, joita pelkällä kyseisten rojaltien maksamisella ei voida korvata (valituksenalaisen tuomion 320–323 kohta), ja vielä summasta, jolla korvataan Systranille aiheutunut aineeton vahinko (valituksenalaisen tuomion 324 ja 325 kohta).

189. Komissio kritisoi kahta seikkaa unionin yleisen tuomioistuimen suorittamassa varsinaisen summan ja lisäsumman arvioinnissa.

190. Komissio väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin ei voinut pitää varsinaisen kiinteämääräisen korvaussumman laskemisen perusteena ohjelmiston lähdekoodin muuttamista koskevaa lisenssiä pelkän ohjelmistoa koskevan käyttölisenssin sijaan. Se kritisoi erityisesti tämän ratkaisun perustelemista sillä, että lähdekoodin muuttamista koskevan lisenssin myöntäminen on epätavallista, sillä se ei sisälly ohjelmistovalmistajien perinteiseen taloudelliseen toimintamalliin (valituksenalaisen tuomion 308 kohta). Komissio katsoo, että tämä toteamus on ristiriidassa asiakirja-aineistoon sisältyvien todisteiden kanssa, sillä sen Systran-konsernin kanssa tekemät sopimukset osoittavat tässä tapauksessa, että tällaiset lisenssit eivät ole epätavallisia.

191. On kuitenkin todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on laskenut varsinaisen korvaussumman arvioimalla ohjelmiston teoreettisen vuosittaisen käyttölisenssin perusteella lasketun, kyseisen ohjelmiston lähdekoodin muuttamista koskevan teoreettisen vuosilisenssin rojaltien määrää ja siten lähtemällä olettamasta, että muuttamista koskeva lisenssi oli sisältönsä vuoksi kalliimpi kuin pelkkä käyttölisenssi. Komission esille tuomien sopimusten perusteella ei voida ilman minkäänlaisia numerotietoja kyseenalaistaa tämän erottelun merkitystä, minkä vuoksi unionin yleisen tuomioistuimen ei voida katsoa tehneen ilmeistä arviointivirhettä, kun se on lähtenyt tästä olettamasta.

192. Komissio kritisoi seuraavaksi ajanjaksoa, jonka unionin yleinen tuomioistuin on ottanut huomioon arvioidakseen todettua aineellista vahinkoa koskevan varsinaisen korvaussumman. Koska Gosselies on toteuttanut työt vuosina 2004–2006, unionin yleinen tuomioistuin on komission mukaan tehnyt ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, että lähdekoodin muuttamista koskevan teoreettisen vuosilisenssin rojaltien määrä oli laskettava kaudelta 2004–2010 (valituksenalaisen tuomion 318 kohta).

193. Tältä osin riittää kuitenkin, kun todetaan, että lähdekoodin muuttamista koskevan teoreettisen vuosilisenssin rojaltien määrän laskemisen tavoitteena ei ole korvata suoraan Systranille Gosseliesin toteuttamien töiden vuoksi aiheutunutta vahinkoa vaan arvioida varsinaisen kiinteämääräisen korvauksen summa, jolla on tarkoitus korvata vahinko – oletettaessa se toteen näytetyksi – joka Systranille on aiheutunut siitä, että komissio on katsonut oikeudekseen toteuttaa ilman lupaa sellaisia töitä, joissa oli muutettava EC-Systran Unix -ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevia tietoelementtejä. Unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen loogisesti päätellyt, joskin implisiittisesti, ( 64 ) että