ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 304/22

Kanne 21.8.2013 — Bora Creations v. SMHV — Beauté prestige International (essence)

(Asia T-448/13)

2013/C 304/38

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: Bora Creations, SL (Ceuta, Espanja) (edustajat: asianajajat R. Lange, G. Hild ja C. Pape)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Beauté Prestige International SA (Pariisi, Ranska)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) viidennen valituslautakunnan 6.6.2013 asiassa R 1085/2012-5 tekemän päätöksen

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Rekisteröity yhteisön tavaramerkki, jonka mitättömäksi julistamista on vaadittu: Sanamerkki ”essence” luokkiin 3, 4, 8, 14, 16, 21, 25 ja 26 rekisteröidyille tavaroille — rekisteröity yhteisön tavaramerkki nro 6 816 144

Yhteisön tavaramerkin haltija: kantaja

Yhteisön tavaramerkin mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen esittäjä: Vastapuoli valituslautakunnassa

Mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen perustelut:26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (1) 52 artiklan 1 kohdassa säädetty ehdoton mitättömyysperuste eli että yhteisön tavaramerkki on rekisteröity kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan vastaisesti

Mitättömyysosaston ratkaisu: Mitättömäksi julistamista koskeva vaade hylätään

Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hyväksytään ja tavaramerkki julistetaan osittain mitättömäksi

Kanneperusteet: Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c kohdan rikkominen.

(1) EUVL L 78, s. 1.
—

kumoamaan useita komission asetuksia, joissa asetetaan sokeriruo'on jalostajat kilpailun kannalta heikompaan asemaan, eli i) täydentävistä poikkeuksellisista toimenpiteistä kiintiön ulkopuolisen sokerin ja isoglukoosin alennetulla ylijäämämaksulla unionin markkinoille saattamisen osalta markkinointivuoden 2012/2013 aikana annetut asetukset N:o 505/2013 (1) ja 629/2013 (2); ii) unionin markkinoilla alennetulla ylijäämämaksulla myytävien, kiintiön ulkopuolisen sokerin käytettävissä olevien määrien jakokertoimen vahvistamisesta annetut asetukset N:o 574/2013 (3) ja 677/2013 (4), iii) sokerin vähimmäistullin vahvistamisesta täytäntöönpanoasetuksella N:o 36/2013 aloitetun tarjouskilpailumenettelyn yhteydessä järjestettävässä kolmannessa osatarjouskilpailussa annettu asetus N:o 460/2013 (5) ja sokerin vähimmäistullin vahvistamisesta täytäntöönpanoasetuksella N:o 36/2013 aloitetun tarjouskilpailumenettelyn yhteydessä järjestettävässä neljännessä osatarjouskilpailussa annettu asetus N:o 542/2013 (6), sekä toteamaan, että pysyvän tarjouskilpailun avaamisesta markkinointivuodeksi 2012/2013 CN-koodien 1701 14 10 ja 1701 99 10 sokerin tuomiseksi alennetuin tullein annetusta asetuksesta N:o 36/2013 (7) SEUT 277 artiklan nojalla esitetty lainvastaisuusväite voidaan ottaa tutkittavaksi ja on perusteltu
1)

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan asetus (EY) N:o 16/2003 on lainvastainen, koska olennaisia menettelymääräyksiä ja ylemmänasteista säännöstä on rikottu Asetus (EY) N:o 16/2003 on lainvastainen, koska sitä ei ole antanut komission jäsenten kollegio delegointimenettelyssä, kirjallisessa menettelyssä tai muussa Euroopan komission työjärjestyksen (3), sellaisena kuin se oli voimassa mainitun asetuksen antamispäivänä, mukaisessa yksinkertaistetussa menettelyssä eikä siinä noudateta komission työjärjestyksen 18 artiklaa, sellaisena kuin se oli voimassa mainitun asetuksen antamispäivänä, ja koska komissio tulkitsee asetuksen (EY) N:o 16/2003 7 artiklaan asetuksen (EY) N:o 1164/94 vastaisesti
—

Komission kirjeessä todetaan lainvastaisesti, että jotta hallintotoimea voitaisiin tarkastella uudelleen unionin asetukseen N:o 1367/2006 perustuvan sisäistä uudelleentarkastelua koskevan pyynnön välityksellä, sen on oltava unionin toimielimen toteuttama yksittäistapausta koskeva toimi, jolla on oikeudellisesti sitovia vaikutuksia.
—

kumoamaan i) poikkeuksellisista toimenpiteistä kiintiön ulkopuolisen sokerin ja isoglukoosin alennetulla ylijäämämaksulla unionin markkinoille saattamisen osalta markkinointivuoden 2012/2013 aikana annetut asetukset (EU) N:o 131/2013 (1) ja N:o 281/2013 (2), ii) unionin markkinoilla alennetulla ylijäämämaksulla myytävien, kiintiön ulkopuolisen sokerin käytettävissä olevien määrien jakokertoimen vahvistamisesta annetut asetukset (EU) N:o 194/2013 (3) ja N:o 332/2013 (4), iii) pysyvän tarjouskilpailun avaamisesta markkinointivuodeksi 2012/2013 CN-koodien 1701 14 10 ja 1701 99 10 sokerin tuomiseksi alennetuin tullein annetun asetuksen (EU) N:o 36/2013 (5) sekä iv) vähimmäistullin vahvistamisesta ensimmäisessä osatarjouskilpailussa annetun asetuksen (EU) N:o 67/2013 (6) ja vähimmäistullin vahvistamisesta toisessa osatarjouskilpailussa annetun asetuksen (EU) N:o 178/2013 (7)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 171/34

Kanne 10.4.2013 — 1872 Holdings v. SMHV — Havana Club International (THE SPIRIT OF CUBA)

(Asia T-207/13)

2013/C 171/64

Kannekirjelmän kieli: englanti

Asianosaiset

Kantaja: 1872 Holdings vof (Amsterdam, Alankomaat) (edustaja: asianajaja M. Antoine-Lalance)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli: Havana Club International, SA (Havana Club)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston ensimmäisen valituslautakunnan 31.1.2013 tekemän päätöksen (asia R 684/2012-1)

— velvoittamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Rekisteröity yhteisön tavaramerkki, jonka mitättömäksi julistamista on vaadittu: Sanamerkki THE SPIRIT OF CUBA luokkiin 33, 35 ja 42 kuuluville tavaroille ja palveluille — Rekisteröity yhteisön tavaramerkki nro 2 109 106

Yhteisön tavaramerkin haltija: Kantaja

Yhteisön tavaramerkin mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen esittäjä: Havana Club International, SA

Mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen perustelut: Vaatimus perustui neuvoston asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohtaan ja 7 artiklan 1 kohdan b, c ja g alakohtaan

Mitättömyysosaston ratkaisu: Kyseinen yhteisön tavaramerkki julistettiin mitättömäksi

Valituslautakunnan ratkaisu: Valitus hylätään

Kanneperusteet: Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on rikottu
1)

Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, selvitysaineiston vääristämiseen, suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen, asetuksen (EY) N:o 45/2001 (1) 20 artiklan rikkomiseen ja tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden loukkaamiseen. Tältä osin valittaja väittää, että Euroopan unionin virkamiestuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen ja loukannut hänen puolustautumisoikeuksiaan katsoessaan, ettei hän ole voinut luottaa EKP:n velvollisuuteen kunnioittaa puolustautumisoikeuksia. Päätös, jolla valittajan pyyntö avun saamisesta hylättiin, on nimittäin merkittävästi vaikuttanut hänen etuihinsa, minkä lisäksi menettelyyn valittajaa kohtaan oli ryhdytty sillä tavoin kuin oikeuskäytännössä (komissio v. Lisrestal) tarkoitetaan. Koska valittajalle ei ole annettu oikeutta tutustua selvitysaineistoon, valittajalla ei myöskään ole ollut mahdollisuutta puolustaa oikeuksiaan unionin tuomioistuimissa asianmukaisesti selvitysaineiston perusteella, mistä on seurannut se, että myös hänen oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin on loukattu.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu asetuksen (EY) N:o 2371/2001 2 artiklan 1 kohdan sekä New Yorkin vuoden 1995 sopimuksen 6 artiklan rikkomiseen — Kantajat väittävät tältä osin, että elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 2 artiklan 1 kohdassa mainitaan ennalta varautumisen periaate pariaatteena, jonka olisi oltava perustana kalavarojen säilyttämistä ja kestävää hyödyntämistä koskevien toimenpiteiden toteuttamiselle, ja että sama periaate sääntelee ”hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen” (New York, 1995, EYVL L 189, 3.7.1998, s. 14-41), johon Euroopan unioni ja sen silloiset jäsenvaltiot liittyivät 19.12.2003 ja joka tuli voimaan 18.1.2004, 6 artiklaa. Kantajat katsovat, että se, miten mustakitaturskakantaa hallinnoidaan Koillis-Atlantilla riidanalaisella asetuksella — siltä osin kuin siinä ei eroteta toisistaan kannan pohjoista ja eteläistä osatekijää — edellyttää saaliiden vähentämistä eteläisellä osatekijällä niin voimakkaasti ja syrjivällä tavalla, että se johtaa ”vaaraan”, joka olisi edellyttänyt ennalta varautumisen periaatteen soveltamista.
1)

Kun Euroopan komissio antoi riidanalaisen päätöksen jakamatta Liettuan tasavallan kanssa vastuuta SAPARD-rahoitusvälineen hallinnointiin liittyvistä tappioista tai edes tutkimatta asiaa ja perustelematta millään tavoin kieltäytymistään osallistua tappioiden jakamiseen, se rikkoi asetuksen N:o 1258/1999 (1) 8 artiklan 2 kohtaa tarkasteltuna yhdessä asetuksen N:o 1605/2002 (2) 73 artiklan 2 kohdan, asetuksen N:o 2342/2002 (3) 87 artiklan ja SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen kanssa.
—

kumoaa 29.11.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1117/2012 siltä osin kuin sen johdosta pidettiin voimassa kantajan merkitseminen neuvoston asetuksen (EU) N:o 36/2012 liitteeseen II 23.1.2012 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen N:o 55/2012 1 artiklan ja liitteessä olevan 27 kohdan mukaisesti
2)

Toinen valitusperuste, joka perustuu siihen, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 artiklan ensimmäisellä rivillä ja 47 artiklan ensimmäisellä ja toisella rivillä olevia säännöksiä on rikottu. ”Oikeutta saada asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi” koskevaa periaatetta ja tuomioistuimen puolueettomuutta koskevaa periaatetta on rikottu, koska virkamiestuomioistuin on jättänyt valittajan kanteen tutkimatta sillä perusteella, että sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat, antamatta hänelle mahdollisuutta korjata/täydentää kannetta, mikä on jokaisen Euroopan maan lainsäädännössä säädetty ja tunnustettu oikeus ja myös eurooppalaisten tuomioistuinten (esimerkiksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen) tunnustama oikeus.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 108/29

Kanne 6.2.2013 — Melt Water v. SMHV (NUEVA)

(Asia T-61/13)

2013/C 108/74

Oikeudenkäyntikieli: liettua

Asianosaiset

Kantaja: Research and Production Company Melt Water UAB (Klaipėda, Liettua) (edustaja: asianajaja V. Viešiūnaitė)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan SMHV:n neljännen valituslautakunnan 3.12.2012 tekemän päätöksen asiassa R 1794/2012-4 ja katsomaan tavaramerkkiä NUEVA (rekisteröintihakemus nro 010573541) koskevan kantajan valituksen valituslautakunnassa tehdyksi

— velvoittamaan vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Yhteisön tavaramerkin hakija: Kantaja

Haettu yhteisön tavaramerkki: Kuviomerkki NUEVA luokkaan 32 kuuluvia tavaroita varten — yhteisön tavaramerkkihakemus nro 010573541

Tutkijan päätös: Hakemuksen hylkääminen

Valituslautakunnan ratkaisu: Valituksen katsominen tekemättä jätetyksi

Kanneperusteet: Riidanalaisessa päätöksessä, joka on päivätty 3.12.2012, vastaaja katsoi virheellisesti, että kantajan valituslautakunnassa tekemä valitus oli asetuksen N:o 207/2009 (1) 60 artiklan ja asetuksen N:o 2868/95 (2) 49 säännön 3 kohdan mukaisesti katsottava tekemättä jätetyksi, koska valitusmaksua ei ollut maksettu määräajassa. Kantaja kiistää vastaajan näkemyksen, jonka mukaan kyseinen maksu oli maksettava valituksen tekemiselle säädetyssä kahden kuukauden määräajassa. Kantaja väittää, että sekä tutkijan päätöksestä hylätä rekisteröintihakemus että asetuksen N:o 207/2009 60 artiklan virallisesta liettuankielisestä käännöksestä ilmenee, että valitusmaksun on liityttävä valituksen perusteet sisältävän kirjelmän eikä valituksen jättämiseen. Kantaja liitti näin ollen perustellusti valitusmaksun maksamisen valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämistä koskevan määräaikaan ja maksoi kyseisen maksun kyseisessä määräajassa.

Kantajan mukaan asetuksen N:o 207/2009 liettuankielistä käännöstä on pidettävä todistusvoimaisena kielenä, ja kyseisen asetuksen liettuankieliseen versioon on tukeuduttava sen arvioimiseksi, saiko vastaaja kantajan tälle maksaman valitusmaksun säädetyssä määräajassa. Kantaja väittää myös, että tilanteessa, jossa tietyn jäsenvaltion kielellä eli tässä tapauksessa liettuaksi todistusvoimainen säädös on epäselvä eikä sen käännös vastaa muunkielisiä säädöstekstejä, sitä on oikeusvarmuuden ja täsmällisyyden takaamiseksi tulkittava siten, että se vastaa niin hyvin kuin mahdollista sen henkilön etua, jolle se on tarkoitettu, erityisesti tilanteessa, jossa päinvastaisella tulkinnalla saattaa olla kielteisiä seurauksia kyseiselle henkilölle.

(1) Yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1)

(2) Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annettu komission asetus (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1)
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 86/26

Kanne 25.1.2013 — Think Schuhwerk v. SMHV — Müller (VOODOO)

(Asia T-50/13)

2013/C 86/43

Kannekirjelmän kieli: saksa

Asianosaiset

Kantaja: Think Schuhwerk GmbH (Kopfing, Itävalta) (edustaja: Rechtsanwalt M. Gail)

Vastaaja: sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)

Vastapuoli valituslautakunnassa: Andreas Müller (Ulm, Saksa)

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— kumoamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) 14.11.2012 asiassa R 474/2012-4 tekemän päätöksen

— velvoittamaan sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) korvaamaan oikeudenkäyntikulut

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Rekisteröity yhteisön tavaramerkki, jonka mitättömäksi julistamista on vaadittu: sanamerkki ”VOODOO” luokkaan 25 kuuluville tavaroille — yhteisön tavaramerkki nro 5 832 464

Yhteisön tavaramerkin haltija: Andreas Müller

Yhteisön tavaramerkin mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen esittäjä: kantaja

Mitättömäksi julistamista koskevan vaatimuksen perustelut: asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohdan, luettuna yhdessä 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan kanssa, rikkominen sekä asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen

Mitättömyysosaston ratkaisu: vaatimuksen hylkääminen

Valituslautakunnan ratkaisu: valituksen hylkääminen

Kanneperusteet: asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan a alakohdan, luettuna yhdessä 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan kanssa, rikkominen sekä asetuksen N:o 207/2009 52 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkominen
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 79/22

Kanne 7.1.2013 — ADEAS v. komissio

(Asia T-7/13)

2013/C 79/40

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantaja: Association pour la Défense de l'Épargne et de l'Actionnariat des Salariés de France-Télécome-Orange (Pariisi, Ranska) (edustajat: asianajajat A.-L. Lefort des Ylouses ja A.-S. Gay)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— toteamaan, että ADEAS:n nostama kanne otetaan tutkittavaksi,

— kumoamaan päätöksen,

— velvoittamaan komission korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan 20.12.2011 tehdyn komission päätöksen K(2011) 9403 (lopullinen), jolla todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi tietyin edellytyksin valtiontuki, jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut France Télécomin hyväksi ja joka koskee sen palveluksessa olevien valtion virkamiesten eläkkeiden rahoitusjärjestelyjen uudistamista [valtiontuki C 25/08 (ex NN 23/08)] (1).

Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen, jotka ovat olennaisilta osin samankaltaiset tai samat kuin ne, joihin on vedottu asiassa T-2/13, CFE-CGC France Télécom-Orange vastaan komissio.

(1) EUVL 2012, L 279, s. 1.
2)

Toinen kanneperuste: komissio on soveltanut kanteen kohteena olevassa päätöksessä virheellisesti SEUT 107 artiklan 1 kohtaa ja on rikkonut olennaisia menettelymääräyksiä, koska se on arvioinut virheellisesti tosiseikkoja ja on perustellut valituksenalaisen päätöksen riittämättömästi tai virheellisesti sen näkemyksen osalta, jonka mukaan vuonna 2008 tehtyä Elanin pääomapohjan vahvistamista ei ole toteutettu markkinatalouden ehdoin toimivan sijoittajan periaatteen mukaisesti, ja Elanille on siten myönnetty valikoiva etu. Kantaja väittää kanteessaan, että 2008 toteutettu Elanin pääomapohjan vahvistaminen on tehty markkinatalouden ehdoin toimivan sijoittajan periaatteen mukaisesti, koska yhtiökumppanit tukeutuivat pääomapohjan vahvistamista koskevassa päätöksessä yritystä koskevaan arviointiin ja ottivat asianmukaisesti huomioon Elanin toiminnan heikkenemisen suurimpana osana talvikautta 2007/2008 ja siis myös vuoden 2008 ensimmäisellä neljänneksellä. Toiminnan heikkeneminen vuonna 2008 ei ole ollut niin jyrkkää, että se olisi vaikuttanut yrityksen arvoa koskevaan arviointiin. Yhtiökumppanit ovat tehneet päätöksensä sellaisen yrityksen, jolla on ollut tilapäisiä vaikeuksia mutta joka on kyennyt pitkällä aikavälillä sekä selviytymään että toimimaan uudelleen tuottavasti, pitkäaikaisten osakkeenomistajien asemassa. Komissio ei ole selvittänyt riittävästi kanteen kohteena olevassa päätöksessä, miksi se on ottanut yrityksen arvoa koskevan arvioinnin valikoivasti huomioon ja on toiminut siten mielivaltaisesti.
—

vastaaja on velvoitettava korvaamaan kantajien oikeudenkäyntikulut; toissijaisesti vastaaja ja väliintulija on velvoitettava korvaamaan yhteisvastuullisesti kantajien oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli valituslautakunnassa on väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa.
—

toissijaisesti sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) toisen valituslautakunnan 12.6.2012 tekemää päätöstä asiassa R 1451/2011-2 on muutettava ja on katsottava, että valitus on perusteltu, ja
—

Kantaja väittää lisäksi, että suunniteltu leniency-hakijoiden toimittamien tietojen julkaiseminen kuuluu asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (2) 4 artiklan 2 kohdan soveltamisalan piiriin ja että asetuksessa (EY) N:o 1/2003 (3) ja lienency-säännöstössä (4) on erityisiä säännöksiä oikeudesta tutustua tällaisiin leniency-hakijoiden toimittamiin tietoihin. Kantajan mielestä on siis olemassa Euroopan unionin tuomioistuimen antaman oikeuskäytännön (asia C-139/07 P, komissio v. Technische Glaswerke Ilmenau, tuomio 29.6.2010, Kok., s. I-5885 ja asia C-404/10 P, komissio v. Éditions Odile Jacob, tuomio 28.6.2012, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) mukaisesti olettama siitä, että kyseisten tietojen julkaisemisella loukataan kantajan kaupallisia etuja ja komission tutkintatoimien tarkoitusta. Erityinen yleinen etu kyseisten tietojen julkaisemiseen on tämän vuoksi todistettava erikseen. Koska kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on jättänyt tämän kantajan mukaan tekemättä, hän on syyllistynyt ilmeiseen arviointivirheeseen.
—

toteamaan, että tämä SEUT 263 artiklan neljänteen kohtaan perustuva kumoamiskanne ja/tai SEUT 277 artiklaan perustuva väite asetuksen N:o 367/2012, asetuksen N:o 397/2012, asetuksen N:o 356/2012, asetuksen N:o 382/2012, asetuksen N:o 444/2011 ja asetuksen N:o 485/2012 lainvastaisuudesta täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset ja on perusteltu
—

Kantajan mukaan komission olisi pitänyt todeta, että EACEA oli rikkonut ilmeisellä tavalla Administrative and Financial Handbookin, joka on olennainen osa Framework Partnership Agreementin liitteenä olevaa Specific Grant Agreementia, II.A.1 ja II.B.4 osastoa, sekä Framework Partnership Agreementin II.12.3 artiklaa tarkastellessaan hankkeen reCity Erasmus Mundus Masters Course muutettua suunnitelmaa, jonka Calabrian alueen Università degli Studi ”Mediterranea” oli esittänyt 21.12.2011 alkuperäisestä konsortiosta poikkeavan konsortion lukuun.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 273/16

Kanne 2.7.2012 — Evropaïki Dynamiki v. komissio

(Asia T-297/12)

2012/C 273/27

Oikeudenkäyntikieli: kreikka

Asianosaiset

Kantaja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Ateena, Kreikka) (edustaja: asianajaja V. Christianos)

Vastaaja: Euroopan komissio

Vaatimukset

Kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta

— määräämään komission maksamaan kantajalle korvauksena kantajan ammatillisen maineen loukkaamisesta sen perusteella, että komissio on rikkonut ammattisalaisuuden, 50 000 euroa viivästyskorkoineen 3.7.2007 alkaen tässä asiassa annettavan tuomion julistamiseen saakka ja koko korvausmäärän lopulliseen maksamiseen saakka

— velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantaja vaatii kanteessaan Euroopan unionin yleistä tuomioistuinta määräämään, että kantajalle on korvattava vahinko, joka on aiheutunut Euroopan komission (jäljempänä komissio) lainvastaisesta toiminnasta, SEUT 340 artiklan toisen kohdan (sopimussuhteen ulkopuolinen unionin vastuu) nojalla. Kantaja toteaa täsmällisemmin, että komissio on loukannut kantajan ammatillista mainetta lähettämällä 3.7.2007 kolmansille yhtiöille asiakirjan, joka koskee kantajan osalta käynnissä olevaa tutkimusta.

Kantaja väittää, että komission sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun edellytykset, sellaisina kuin ne on vahvistettu oikeuskäytännössä, täyttyvät siinä tarkoituksessa, että kantajalle on maksettava korvausta sen ammatillisen maineen loukkaamisesta sillä perusteella, että komissio on lainvastaisesti ilmoittanut kolmansille osapuolille kantajan osalta käynnissä olevan tutkimuksen olemassaolosta ja sisällöstä sekä kantajaa koskevia luottamuksellisia ammatillisia tietoja.
2)

Toinen kanneperuste, joka perustuu siihen, että komissio on ylittänyt toimivaltansa. Helleenien tasavalta katsoo, että komissio on ylittänyt toimivaltansa perustamissopimuksen noudattamisen valvojan tehtävässä, koska se ei ole tyytynyt vain säännösten noudattamisen edellyttämien toimenpiteiden ilmeiseen tai vähemmän ilmeiseen täytäntöönpanoon, mihin sillä oli velvollisuus. Se on lisäksi mennyt unionin tuomioistuimen tuomioita pidemmälle, koska Helleenien tasavalta on noudattanut niitä täysimääräisesti.
5)

Viidenneksi kantaja vetoaa toissijaisesti toiseen, kolmanteen ja neljänteen kanneperusteeseen nähden siihen, että sakon laskemisessa on virheellisesti otettu huomioon liukuikkunoiden ja -ovien helojen liikevaihto tai erityisten avausmekanismien liikevaihto ja Saksan ulkopuolinen liikevaihto. Tämän vuoksi vastaajan määrittämä liikevaihto, jota on käytetty sakon perusmäärän määrittämisessä, on selvästi liian korkea. Näin ollen asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohtaa on rikottu.
1)

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu perustamissopimusten rikkomiseen ja oikeudelliseen virheeseen siltä osin kuin komissio on antanut perusteettomia saatavia koskevat veloitusilmoitukset ja toteuttanut perinnän kuittaamalla saatavat, jotka eivät olleet selviä, rahassa määriteltyjä ja erääntyneitä. Kantaja väittää, että komissio vaatii määriä, jotka ylittävät määrät, jotka taataan säännöksissä komission sijaantulosta sellaisten oikeuksien osalta, jotka on sellaisten tapaturmien kohteiksi joutuneilla komission virkamiehillä, joiden aiheuttajilla on kantajan myöntämä vastuuvakuutus.