Asia T-15/02

BASF AG

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Kilpailu – Vitamiinituotealan kartellit – Puolustautumisoikeudet – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat – Sakon laskentapohjan vahvistaminen – Varoittava vaikutus – Raskauttavat asianhaarat – Johtajan tai yllyttäjän rooli – Yhteistyö hallinnollisen menettelyn kuluessa – Salassapitovelvollisuus ja hyvän hallinnon periaate

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 15.3.2006

Tuomion tiivistelmä

1. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Väitetiedoksianto – Välttämätön sisältö – Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohta; komission asetuksen N:o 2842/98 2 ja 3 artikla)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

3. Kilpailu – Sakot – Päätös, jolla määrätään sakkoja – Perusteluvelvollisuuden laajuus

(EY 253 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohta)

6. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

7. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

8. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Varoittava vaikutus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artikla; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

9. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Varoittava vaikutus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 1 kohdan A alakohta)

10. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Varoittava vaikutus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

11. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

12. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Varoittava vaikutus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

13. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat asianhaarat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

14. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat asianhaarat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

15. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

16. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(EY 229 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla)

17. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat asianhaarat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

18. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat asianhaarat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

19. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat asianhaarat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

20. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat asianhaarat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

21. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus – Raskauttavat asianhaarat

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

22. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Komission tiedonanto sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä rikkomiseen syyllistyneiden yritysten yhteistyön johdosta

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 96/C 207/04)

23. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomiseen syyllistyneen yrityksen komission kanssa tekemän yhteistyön huomioon ottaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 B jakson b kohta)

24. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomiseen syyllistyneen yrityksen komission kanssa tekemän yhteistyön huomioon ottaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 B jakso)

25. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 B jakso ja komission tiedonannon 98/C 9/03 2 kohta)

26. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomiseen syyllistyneen yrityksen komission kanssa tekemän yhteistyön huomioon ottaminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 96/C 207/04 B jakso)

27. Kilpailu – Sakot – Tuomioistuinvalvonta

(EY 81 ja EY 229 artikla; ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla)

28. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Rikkomiseen syyllistyneen yrityksen komission kanssa tekemän yhteistyön huomioon ottaminen yhteistyöstä annetussa tiedonannossa esitetyn kehyksen ulkopuolella

(Neuvoston asetuksen N:o 17 17 artikla; komission tiedonanto 96/C 207/04 ja komission tiedonannon 98/C 9/03 3 kohta)

29. Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Salassapitovelvollisuus

(EY 287 artikla; neuvoston asetuksen N:o 17 20 artiklan 2 kohta)

1. Kilpailusääntöjen soveltamisen yhteydessä väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon siitä, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen. Tämä tehtävä ei vaihtele väitetiedoksiannon vastaanottajana olevan yrityksen erityisen tilanteen ja sen komission kanssa tekemän yhteistyön asteen mukaan. Mainittua vaatimusta noudatetaan, jos päätöksessä ei aseteta asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja jos siinä esitetään ainoastaan sellaisia tosiseikkoja, joista asianomaiset henkilöt ovat voineet antaa selvityksen.

Puolustautumisoikeuksien käytöstä sakkojen määräämisen osalta on todettava, että silloin, kun komissio on väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittanut aikovansa tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja kun se on myös ilmoittanut ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomiseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”, se on täyttänyt velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Tällöin komissio on antanut yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden vahvistetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan. Tästä seuraa sakkojen suuruuden määrittämisen osalta, että asianosaisten yritysten puolustautumisoikeudet komissiossa käytävässä menettelyssä taataan sillä, että yrityksillä on mahdollisuus esittää huomautuksia niiden tosiseikkojen, joista niitä moititaan, kestosta, vakavuudesta ja kilpailunvastaisesta luonteesta.

Komissio ei ole väitetiedoksiannossa velvollinen ilmoittamaan siitä, että se mahdollisesti muuttaa käytäntöään sakkojen yleisen suuruusluokan osalta, koska tällainen mahdollisuus on sidoksissa kilpailupolitiikan yleisiin näkökohtiin, joilla ei ole suoraa yhteyttä kysymyksessä olevien asioiden erityisolosuhteisiin, eikä myöskään varoittavan vaikutuksen varmistamiseksi mahdollisesti toteutettavan sakkojen korotuksen laajuudesta, koska kunhan komissio on ilmoittanut ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden perusteella se laskee sakkojen määrän, sillä ei ole velvollisuutta täsmentää, kuinka se aikoo soveltaa kutakin näistä seikoista sakkojen suuruuden määrittämisessä. Viitteiden antaminen suunniteltujen sakkojen määrästä ennen kuin yrityksille on annettu mahdollisuus esittää huomautuksensa niitä vastaan esitetyistä väitteistä johtaisi komission päätöksen sopimattomaan ennakoimiseen.

(ks. 46–49, 58, 59 ja 62 kohta)

2. Vaikka komissiolla on harkintavaltaa kunkin sakon määrän vahvistamisen osalta, eikä sen tarvitse soveltaa tarkkaa matemaattista kaavaa, se ei voi kuitenkaan olla noudattamatta itse itselleen asettamiaan sääntöjä. Koska asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetut komission suuntaviivat ovat väline, jolla komissio pyrkii täsmentämään ylemmäntasoista oikeutta noudattaen ne perusteet, joita se aikoo soveltaa kyseistä harkintavaltaansa käyttäessään, komission on sakkojen määrää vahvistaessaan todellakin otettava huomioon suuntaviivojen sanamuoto ja erityisesti niissä pakottavasti todetut seikat.

(ks. 119 kohta)

3. Siltä osin kuin on kyse päätöksestä, jossa määrätään yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta sakkoja useille yrityksille, perusteluvelvollisuuden ulottuvuutta arvioitaessa on otettava huomioon, että kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuus on määriteltävä erittäin monien seikkojen, kuten erityisesti asiaan liittyvien erityisolosuhteiden, asiayhteyden ja sakkojen varoittavan vaikutuksen perusteella, vaikka huomioon otettavista perusteista ei ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa. Perusteluvelvollisuudesta johtuvat vaatimukset täyttyvät täten, jos komissio ilmoittaa päätöksessään ne arviointiperusteet, joiden avulla se on määrittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston, eikä sen ole esitettävä päätöksessä täsmällisempää selvitystä tai sakkojen laskentatapaa koskevia lukuja, vaikkakin on toivottavaa, että komissio käyttää mahdollisuutta esittää ne luvut, jotka ovat ohjanneet – muun muassa toivotun varoittavan vaikutuksen osalta – sen harkintavallan käyttöä sakkojen määräämisessä.

(ks. 131, 206, 213 ja 214 kohta)

4. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa komission suuntaviivoissa esitetään sakkojen määrän laskemisen lähtökohdaksi määrää, joka määritetään sellaisten vaihteluvälien avulla, jotka heijastelevat rikkomisten eriasteista vakavuutta mutta jotka sellaisinaan eivät ole yhteydessä merkitykselliseen liikevaihtoon. Tämä menetelmä perustuu näin ollen olennaisesti sakkojen – vaikkakin suhteelliseen ja joustavaan – tariffiointiin. Niinpä, kun komissio toteaa samassa päätöksessä useita rikkomisia, mainittu menetelmä ei mitenkään edellytä – eikä myöskään kiellä – sitä, että kutakin rikkomista koskevan laskentapohjan määrittämisessä otetaan huomioon kyseessä olevien markkinoiden koko, eikä se edellytä myöskään, että komissio määrittää mainitut laskentapohjat nojautumalla kiinteään prosenttiosuuteen kokonaisliikevaihdosta.

(ks. 133–135 kohta)

5. Määrittäessään yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta määrättävien sakkojen määrää komissio ei ole velvollinen laskemaan sakon määrää kyseisten yritysten liikevaihtoa koskevien summien pohjalta eikä varmistumaan tapauksissa, joissa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon taikka kyseisen tuotteen markkinoita koskevan liikevaihdon osalta. Rikkomisten vakavuus on määritettävä monien seikkojen, kuten asian erityisten ominaispiirteiden, asiayhteyden ja sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen perusteella. Täten määrittäessään sakkojen määrää komissio voi kyllä ottaa huomioon rikkomisessa kyseessä olevaan tuotteeseen liittyvän liikevaihdon seikkana, jonka perusteella arvioidaan rikkomisen vakavuutta, mutta liikevaihdolle ei ole annettava kohtuutonta merkitystä suhteessa muihin arviointikriteereihin, koska sakkojen määrän määrittäminen ei voi seurata pelkästä mainittuun liikevaihtoon perustuvasta laskelmasta.

Lisäksi vaikka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa komission suuntaviivoissa ei todeta, että sakkojen määrä lasketaan tuotteeseen liittyvän maailmanlaajuisen liikevaihdon perusteella, niissä ei myöskään kielletä sitä, että tällaiset liikevaihdot otetaan huomioon sakkoa määritettäessä yhteisön yleisten oikeusperiaatteiden noudattamiseksi ja tilanteen sitä vaatiessa. Lisäksi suuntaviivoissa korostetaan, että samasta toiminnasta määrättävän seuraamuksen tasapuolisuuden periaate voi olosuhteiden niin vaatiessa johtaa siihen, että asianomaisille yrityksille määrätään erisuuruiset määrät, vaikka nämä erot eivät perustu matemaattisiin laskelmiin.

Myöskään suhteellisuusperiaate ja yhdenvertaisen kohtelun periaate eivät edellytä sitä, että sakkojen laskentapohjan on kaikkien kartellin jäsenten osalta oltava sama prosenttiosuus yrityskohtaisesta liikevaihdosta.

(ks. 139 ja 145–149 kohta)

6. Kartellin eri osapuolille määrättävien sakkojen määrien vahvistamisen yhteydessä ei voida pitää lainvastaisena menetelmää, jonka mukaan kartellin jäsenet jaetaan useisiin luokkiin ja joka johtaa samaan luokkaan kuuluvien yritysten laskentapohjan vahvistamiseen kiinteämääräisesti, siitä huolimatta, että se johtaa samaan luokkaan kuuluvien yritysten kokoerojen huomioimatta jättämiseen. Yrityksiä luokkiin jaettaessa on kuitenkin noudatettava yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, jonka mukaan on kiellettyä kohdella toisiinsa rinnastettavissa olevia tapauksia eri tavalla ja erilaisia tapauksia samalla tavalla, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua. Lisäksi sakkojen määrän on oltava ainakin oikeassa suhteessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioimisen osalta huomioon otettaviin seikkoihin nähden.

Sen tarkastamiseksi, onko kartellin jäsenet jaettu luokkiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta noudattaen, yhteisöjen tuomioistuinten on valvoessaan sitä, onko komissio käyttänyt sille tässä asiassa kuuluvaa harkintavaltaansa laillisesti, tarkastettava ainoastaan, onko tämä jako yhtenäinen ja objektiivisesti perusteltu, eivätkä ne saa korvata suoralta kädeltä komission arviointia omalla arvioinnillaan.

Tältä osin kartellin jäsenten jakaminen kahteen luokkaan, suurten tuottajien ja muiden tuottajien luokkaan, on hyväksyttävä tapa ottaa huomioon niiden suhteellinen merkitys markkinoilla laskentapohjan mukauttamiseksi, kunhan se ei johda kyseisten markkinoiden karkeasti vääristyneeseen esittämiseen.

(ks. 150, 156, 157 ja 159 kohta)

7. Komissiolla on harkintavaltaa, jonka puitteissa se voi, kyseessä olevan asian olosuhteiden mukaan, ottaa huomioon tai olla ottamatta huomioon tiettyjä seikkoja vahvistaessaan sellaisten sakkojen määrää, jotka se aikoo määrätä kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta. Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen komission suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan kuudennen alakohdan sanamuoto, on todettava, että kun on kyse rikkomisista, joihin on osallistunut useita yrityksiä, komissiolla on tietty harkintavalta sen mahdollisuuden suhteen, joka koskee sakkojen määrän vaihtelua kunkin yrityksen koon mukaisesti. Suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan kuudennessa alakohdassa olevan ilmauksen ”tietyissä tapauksissa” ja sanan ”erityisesti” käytöstä aiheutuu se, että yksittäisten yritysten kokoon perustuva määrien vaihtelu ei ole komission itselleen asettama järjestelmällinen laskentavaihe vaan harkinnanvarainen joustomahdollisuus, jonka komissio on itselleen varannut niitä asioita varten, joissa se osoittautuu tarpeelliseksi.

Tämän suhteen komissio ei ylitä harkintavaltansa rajoja, kun se määrittäessään sakkojen laskentapohjat sellaisen rikkomisen johdosta, johon ovat syyllistyneet kaksi ainoaa markkinoilla toimivaa yritystä, ei kohtele mainittuja toimijoita eri tavalla, huolimatta yritysten kyseisiä markkinoita koskevien liikevaihtojen ja niiden markkinaosuuksien välisistä eroista, yhtäältä koska kartelli voi tällaisilla markkinoilla toteutua ainoastaan, mikäli nämä molemmat toimijat osallistuvat siihen, ja näin markkinaosuuksien perusteella pienemmän toimijan osallistuminen on aivan yhtä välttämätöntä kartellin olemassaololle kuin suuremman toimijan osallistuminen, ja toisaalta, koska esillä olevassa asiassa kyseessä on kaksi suurta tuottajaa.

(ks. 180–182 kohta)

8. Asetuksen N:o 17 15 artiklassa kilpailusääntöjen rikkomisten johdosta säädettyjen rangaistusten tarkoituksena on päättää lainvastaiset toiminnat ja estää niiden uudistaminen. Koska varoittava vaikutus muodostaa kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta määrättävien sakkojen päämäärän, tämän päämäärän varmistamiseen liittyvä vaatimus muodostaa yleisluonteisen vaatimuksen, jonka on ohjattava komissiota koko sakkojen laskennan ajan, eikä edellytä välttämättä sitä, että mainittuun laskentaan sisältyy tietty vaihe, jossa suoritetaan kokonaisarviointi kaikista olosuhteista, jotka ovat merkityksellisiä kyseisen päämäärän saavuttamiseksi.

(ks. 218–220, 226 ja 238 kohta)

9. Määritettäessä asetuksen N:o 17 15 artiklan nojalla kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta määrättävien sakkojen määrää rangaistusten kohteena olevan yrityksen koko ja sen yleiset voimavarat ovat arvioinnin kannalta merkityksellisiä tekijöitä, jotka voidaan ottaa huomioon sakkojen varoittavan vaikutuksen varmistamiseksi. Suuryritys, jolla on kartellin muihin jäseniin verrattuna käytettävissään huomattavan suuria taloudellisia resursseja, voi helpommin hankkia sakkojen maksamiseen tarvittavat varat, mikä oikeuttaa – jotta sakkojen riittävä varoittava vaikutus kyseisen yrityksen suhteen toteutuisi – määräämään sille suhteellisesti korkeamman sakon kuin samaan rikkomiseen syyllistyneelle yritykselle, jolla ei ole käytettävissään kyseisenlaisia resursseja.

Komissiolla ei ole estettä soveltaa korotuskerrointa, jolla pyritään varoittavan vaikutuksen johdosta ottamaan huomioon yritysten koko ja yleiset voimavarat, siitä syystä, että suuntaviivoissa ei nimenomaisesti säädetä tällaisesta mahdollisuudesta. Yritysten koon ja yleisten voimavarojen huomioon ottaminen voi auttaa täyttämään tarpeen määrittää sakon määrä tasolle, jolla varmistetaan suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan neljännen alakohdan mukainen riittävä varoittava vaikutus, ja näin on sekä silloin, kun välittömästi laskentapohjaa määritettäessä otetaan huomioon muun muassa mainitut seikat, että silloin, kun muiden seikkojen perusteella (kuten rikkomisen luonne tai yksittäisen sääntöjenvastaisen toiminnan merkitys) määritettyyn laskentapohjaan sovelletaan korjauskerrointa, jolla pyritään ottamaan huomioon yritysten koko ja yleiset voimavarat. Sen lisäksi, että tämä viimeksi mainittu toimintatapa ei ole suuntaviivojen vastainen, se myös edesauttaa komission suorittaman laskelman avoimuutta verrattuna ensimmäiseen toimintatapaan.

(ks. 235 ja 253 kohta)

10. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa komission suuntaviivoissa ei missään kielletä soveltamasta kilpailusääntöjen erittäin vakavien rikkomisten osalta 100 prosentin korotuskerrointa laskentapohjaan sakkojen varoittavan vaikutuksen varmistamiseksi.

Erityisesti mainittujen rikkomisten osalta suuntaviivoissa todetaan ainoastaan, että sakkojen mahdollinen määrä on yli 20 miljoonaa euroa. Ainoat suuntaviivoissa mainitut ylärajat, joita sovelletaan mainitunlaisiin rikkomisiin, ovat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetty yleinen 10 prosentin enimmäismäärä kokonaisliikevaihdosta ja rikkomisen keston perusteella määrättäviä lisämääriä koskevat enimmäismäärät (ks. suuntaviivojen 1 kohdan B alakohdan ensimmäisen alakohdan toinen ja kolmas luetelmakohta). Täten suuntaviivoihin ei voida perustaa mitään luottamuksensuojaa laskentapohjan määrän osalta, tähän määrään muilla perusteilla kuin rikkomisen keston johdosta sovellettavien lisämäärien osalta eikä täten myöskään erittäin vakavien rikkomisten johdosta määrättävien sakkojen lopullisen määrän osalta. Sama pätee siihen, kuinka suurta osaa lopullisesta sakosta laskentavaiheessa määrätty lisämäärä voi vastata.

(ks. 249, 251 ja 252 kohta)

11. Se seikka, että yritys, jolle on määrätty rangaistuksia kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta, on rikkomisen päätyttyä toteuttanut sisäisesti toimenpiteitä estääkseen sen, ettei se syyllisty uuteen rikkomiseen, ei mitenkään velvoita komissiota soveltamaan sakkojen alennuskertoimia. Vaikka onkin tärkeää, että yritys toteuttaa toimenpiteitä estääkseen sen, että sen työntekijät rikkoisivat tulevaisuudessa uudelleen yhteisön kilpailuoikeutta, tämä ei millään tavalla muuta sitä, että todettu kilpailusääntöjen rikkominen on todella tapahtunut. Pelkästään se, että komissio on aikaisemmassa päätöskäytännössään eräissä tapauksissa ottanut lieventävänä asianhaarana huomioon kilpailusääntöjen noudattamisohjelman käyttöön ottamisen, ei merkitse, että komissiolla olisi velvollisuus toimia samoin kaikissa yksittäistapauksissa.

(ks. 266 ja 267 kohta)

12. Komissiolla ei ole velvollisuutta ottaa huomioon samojen salaisten sopimusten johdosta kolmansissa valtioissa kärsittyjä rangaistuksia, kun se arvioi varoittavan vaikutuksen asettamia vaatimuksia sellaisen yrityksen osalta, jolle on määrättävä rangaistuksia yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta. Varoittavan vaikutuksen päämäärällä, jota komissiolla on oikeus tavoitella sakon määrää vahvistaessaan, pyritään varmistamaan se, että yritykset noudattavat perustamissopimuksen kilpailusääntöjä harjoittaessaan toimintaansa yhteisön alueella tai Euroopan talousalueella (ETA). Tästä seuraa, että yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta määrätyn sakon varoittava vaikutus ei määräydy yksinomaan asianomaisen yrityksen erityisen tilanteen perusteella eikä sen perusteella, onko tämä noudattanut ETA:n ulkopuolisissa kolmansissa valtioissa vahvistettuja kilpailusääntöjä.

(ks. 269 kohta)

13. Silloin, kun kilpailusääntöjen rikkomiseen on osallistunut useita yrityksiä, sakkojen määrän määrittämisen yhteydessä on selvitettävä kunkin yrityksen osallistumisen suhteellinen vakavuus, mikä merkitsee muun muassa sitä, että on selvitettävä kunkin yrityksen rooli rikkomisessa sinä aikana, jolloin ne siihen osallistuivat. Tästä seuraa muun muassa, että yhden tai useamman yrityksen toiminta kartellin ”johtajina” on otettava huomioon sakon määrää laskettaessa, sillä tällaisessa asemassa olleilla yrityksillä on sen perusteella oltava erityinen vastuu muihin yrityksiin verrattuna. Näiden periaatteiden mukaisesti asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen komission suuntaviivojen 2 kohdassa, otsikolla raskauttavat olosuhteet, vahvistetaan luettelo, joka ei ole tyhjentävä, asianhaaroista, joiden perusteella sakon perusmäärää voidaan korottaa, ja näihin kuuluu muun muassa ”toiminta rikkomusten johtajana tai yllyttäjänä”.

(ks. 280–282 kohta)

14. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen komission suuntaviivojen 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan sanamuodostakin ilmenee, että arvioitaessa yrityksellä kilpailusääntöjen rikkomisessa ollutta roolia on erotettava johtajan roolin käsite yllyttäjän roolin käsitteestä ja suoritettava kaksi erillistä arviointia sen selvittämiseksi, onko kyseisellä yrityksellä ollut jompikumpi näistä rooleista. Yllyttäjän rooli liittyy kartellin luomis- tai laajenemishetkeen, kun taas johtajan rooli liittyy kartellin toimintaan.

(ks. 316 kohta)

15. Jotta yritys voitaisiin luokitella kartellin yllyttäjäksi, sen on tullut painostaa tai kannustaa muita yrityksiä kartellin perustamiseen tai siihen liittymiseen. Sitä vastoin ainoastaan kartellin perustajajäseniin kuuluminen ei ole riittävää. Täten esimerkiksi ainoastaan kahden yrityksen perustamassa kartellissa ei ole perusteltua luokitella automaattisesti molempia yrityksiä yllyttäjiksi. Tämä luokittelu on varattava sille yritykselle, joka on mahdollisesti toiminut aloitteentekijänä esimerkiksi ehdottamalla toiselle yritykselle mahdollisuutta yhteisjärjestelyyn tai pyrkimällä houkuttelemaan sen suostumaan siihen.

(ks. 321 ja 456 kohta)

16. Kun komission päätöksestä, jolla on määrätty sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta, nostetun kanteen yhteydessä todetaan, että komission arviointi raskauttavista asianhaaroista, joiden johdosta sakkoja on korotettu niiden perusmäärään nähden, on ollut lainvastainen, tämä antaa yhteisöjen tuomioistuimille mahdollisuuden täyden harkintavallan käyttämiseen – siten, että huomioon otetaan kaikki esillä olevan asian kannalta merkitykselliset olosuhteet – edellä mainitun sakkojen korotuksen vahvistamiseksi, kumoamiseksi tai muuttamiseksi.

(ks. 303, 338 ja 394 kohta)

17. Mitä tulee yrityksen luokittelemiseen kilpailusääntöjen rikkomisen johtajaksi, se, että kartellin yhteydessä hinnankorotuksista – mukaan luettuna niiden laajuus, ajankohta ja toteutustapa – päätetään yhteisellä sopimuksella kartellin jäsenten välisissä tapaamisissa, ei ole sen luonteinen seikka, että sillä poistettaisiin se erityinen vastuu, jonka joku yrityksistä kantaa päättäessään olla ensimmäinen, joka tosiasiallisesti toteuttaa sovitun korotuksen. Kun yritys tekee tällaisen aloitteen ilman, että sen tekeminen oli nimenomaisesti ja erityisesti osoitettu sille kartellin kokouksessa tehdyssä hintojenkorotussopimuksessa, se antaa spontaanisti merkittävän impulssin sopimuksen täytäntöönpanosta varmistamalla, ettei sopimus jää kuolleeksi kirjaimeksi, vaan että siitä aiheutuu vaikutuksia markkinoille.

Sitä vastoin pelkästään sitä, että kartellin jäsen ilmoittaa ensimmäisenä uudesta hinnasta tai hintojenkorotuksesta, ei voida pitää osoituksena sillä kartellissa olleesta johtajan roolista, kun asian olosuhteista ilmenee, että kyseisestä hinnasta tai korotuksesta on sovittu etukäteen yhteisellä sopimuksella kartellin muiden jäsenten kanssa ja että kartellin jäsenet ovat myös päättäneet, kuka niistä ilmoittaisi asiasta ensimmäisenä, sillä tällainen päätös osoittaa, että hinnan tai hinnankorotuksen ilmoittaminen ensimmäisenä on ainoastaan osoitus ennakkoon yhteisen tahdon mukaisesti määritetyn järjestelmän noudattamisesta tarkalleen eikä spontaani aloite, joka antaa alkusykäyksen kartellille.

(ks. 348 ja 427 kohta)

18. Se, että yritys harjoittaa painostusta tai jopa määrää muita kartellin jäseniä toimimaan tietyllä tavoin, ei ole välttämätön edellytys kyseisen yrityksen määrittelemiseksi kartellin johtajaksi. Tältä osin riittää, että yritys on toiminut kartellissa merkittävänä kantavana voimana, mikä voidaan päätellä muun muassa siitä, että sen tehtävänä on ollut valmistella kartellin jäsenten noudattama toimintatapa ja ehdottaa tätä muille, vaikkei se välttämättä olisikaan kyennyt velvoittamaan niitä toimimaan tämän mukaisesti.

(ks. 374 kohta)

19. Laajaan kartelliin kuuluvan yritysryhmän yhteneväiset edut ja tavoitteet sekä näiden omaksuma yhteinen kanta eivät väistämättä merkitse johtajan roolin osoittamista kyseisen ryhmän jäsenille eikä tällaisen luokittelun ulottamista kaikkiin muihin mainitun ryhmän jäseniin, jos jotakin tai joitakin näistä pidetään johtajana muiden syiden perusteella.

(ks. 402 kohta)

20. Kun useat yritykset ovat yhdessä syyllistyneet useisiin kilpailusääntöjen rikkomisiin, sen seikan perusteella, että yhtä kartellia koskevat tapaamiset mahdollisesti pidettiin samaan aikaan kuin jotain toista kartellia koskevat tapaamiset ja että niissä käsiteltiin pääpiirteissään samoja asioita, ei voida muodostaa mitään ennakkokäsitystä sen kysymyksen suhteen, mikä yritys todella toimi johtajan roolissa kussakin mainituista kartelleista. Näin ollen kahden tarkasteltavana olevan kartellin välisten edellä mainittujen yhdenmukaisuuksien perusteella ei voida olettaa, että yrityksellä, jolla on ollut johtajan rooli yhdessä näistä kartelleista, on ollut samanlainen rooli myös toisessa kartellissa.

(ks. 459 kohta)

21. Pitkäkestoisessa rikkomisessa kartellin jäsenet voivat eri aikana vuorotellen toimia johtajan roolissa, ja näin ei ole mahdotonta, että kuhunkin sovelletaan johtajan rooliin perustuvaa raskauttavaa asianhaaraa.

(ks. 460 kohta)

22. Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetulla komission tiedonannolla luodaan oikeutettuja odotuksia, joihin sellaiset yritykset, jotka haluavat ilmoittaa komissiolle kartellin olemassaolosta, perustavat toimintansa. Kun otetaan huomioon perusteltu luottamus, joka yrityksille, jotka haluavat ryhtyä komission kanssa yhteistyöhön, voi syntyä tämän tiedonannon perusteella, komissio on velvollinen noudattamaan tiedonantoa arvioidessaan yrityksen tekemää yhteistyötä yritykselle määrättävän sakon suuruutta määritettäessä.

(ks. 488 kohta)

23. Täydellisen vapautuksen tai sakon määrän alennuksen myöntäminen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon B jakson perusteella edellyttää muun muassa sitä, että kyseinen yritys on ollut ensimmäinen, joka esittää ratkaisevaa näyttää kartellin olemassaolosta.

Tältä osin vaikka tällaisen näytön ei välttämättä sinällään tarvitse olla riittävä kartellin olemassaolon todistamiseksi, sen on kuitenkin oltava tässä samassa tarkoituksessa ratkaiseva. Kyse ei näin ollen voi olla pelkästä suuntaa-antavasta lähteestä komission tutkimuksille vaan sellaisista seikoista, joita voidaan suoraan käyttää pääasiallisena näyttönä tehdä kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista koskeva päätös. Tämä näyttö on lisäksi tosiasiallisesti esitettävä komissiolle, eikä pelkkä ehdotus tai vihje sellaisesta lähteestä, josta mainittu näyttö voidaan hankkia, riitä.

Tällaisena näyttönä ei täten voida pitää ensinnäkään tietoja, joiden ansiosta komissio voi esittää tietojensaantipyyntöjä tai jopa määrätä tarkastuksia mutta jotka jättävät kuitenkin lähes kokonaan komission tehtäväksi tosiseikkojen esittämisen ja todistamisen huolimatta siitä, että tiedot esittänyt yritys myöntää vastuunsa asiassa, eikä myöskään yrityksen tekemää ehdotusta työntekijöidensä saattamisesta komission kuultaviksi, koska komissiolla ei ole velvollisuutta hyväksyä tällaista ehdotusta, sillä se voi pyytää yritystä keräämään tiedot työntekijöiltään ja toimittamaan ne sitten sille kirjallisesti, jotta toimielimen työtaakkaa ei tarpeettomasti kuormiteta.

Komissiolla ei myöskään ole velvollisuutta kiinnittää yrityksen huomiota toimitettujen tietojen puutteellisuuteen eikä tarpeeseen täydentää niitä, sillä tiedonannon E jakson 2 kohdan mukaan ”lopullinen päätös siitä, että täyttyvätkö edellä B, C tai D [jaksossa] mainitut edellytykset, tehdään samaan aikaan kun komissio tekee lopullisen päätöksen”.

(ks. 492, 493, 517, 518, 521, 522, 526 ja 568 kohta)

24. Kyseessä oleva yritys voi esittää komissiolle suullisesti sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon B jakson mukaisen täydellisen vapautuksen tai sakon määrän alennuksen myöntämisen edellyttämän ratkaisevan näytön kartellin olemassaolosta. Tietojen esittäminen suullisesti ei sisällä mitään merkittäviä ongelmia oikeusvarmuuden kannalta, koska viranomaiselle suullisesti tapaamisen puitteissa esitetyt tiedot tavanomaisesti kirjataan ylös ja säilytetään äänityksenä ja/tai toisinnetaan kirjallisesti laatimalla pöytäkirja.

Vaikka tältä osin pitää paikkansa, että komissiolla ei ole yleistä velvollisuutta laatia pöytäkirjoja tapaamisista, joita se pitää henkilöiden tai yritysten kanssa, sellaisen nimenomaisen säännöksen puuttuminen, jossa säädetään pöytäkirjan laatimisesta, ei kuitenkaan estä sitä, että komissiolla voi tietyissä tapauksissa olla velvollisuus säilyttää vastaanottamansa ilmoitukset pöytäkirjan tapaisen asiakirjan muodossa. Tällainen velvollisuus voidaan kunkin yksittäistapauksen olosuhteista riippuen johtaa suoraan hyvän hallinnon periaatteesta, joka kuuluu yhteisön oikeusjärjestelmässä annettuihin hallinnollista menettelyä koskeviin takeisiin. Kun yritys ottaa yhteyttä komissioon tarkoituksenaan toimia sellaisessa yhteistyössä, joka voi johtaa yhteistyöstä annetun tiedonannon mukaisiin etuuksiin, ja kun tässä yhteydessä pidetään tapaaminen komission ja kyseisen yrityksen välillä, hyvän hallinnon periaate edellyttää, että tapaamisesta laaditaan pöytäkirja tai ainakin äänitallenne, jossa toistetaan pääpiirteissään tapaamisen sisältö, mikäli yritys on tätä pyytänyt viimeistään tapaamisen alkaessa.

(ks. 498–502 ja 506 kohta)

25. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen komission suuntaviivojen 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa ja sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon B jakson e kohdassa mainittujen käsitteiden ”rikkomisen johtajan tai yllyttäjän rooli” ja ”toiminnan aloittaja tai ratkaiseva toimija” – jotka muodostavat yhtäältä raskauttavan asianhaaran sakkojen laskennassa ja toisaalta olosuhteen, joka estää täydellisen vapautuksen tai hyvin huomattavan sakkojen määrän alennuksen myöntämisen – ulottuvuus on pääpiirteissään sama.

Tämän johdosta, kun yrityksellä on todettu kartellissa olleen johtajan tai yllyttäjän rooli, kyseinen yritys ei voi saada edukseen yhteistyöstä annetun tiedonannon mukaista vapautusta tai hyvin huomattavaa sakkojen määrän alennusta.

(ks. 535, 536, 544 ja 545 kohta)

26. Kun otetaan huomioon sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon B jakson b kohdan sanamuoto, jolla pyritään palkitsemaan hyvin huomattavalla sakkojen määrän alentamisella ainoastaan se yritys, joka on todella ollut ”ensimmäinen”, joka esittää ratkaisevaa näyttöä, ei voida väittää, että kaksi yritystä täyttävät yhdessä mainitun edellytyksen, kun ne eivät ole esittäneet kyseisenlaista näyttöä samana päivänä.

(ks. 550 kohta)

27. Valvonta, jota yhteisöjen tuomioistuimet harjoittavat sellaisen päätöksen suhteen, jolla komissio on todennut EY 81 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklaa rikotun ja määrännyt sakkoja, rajoittuu päätöksen laillisuuden valvontaan. EY 229 artiklassa ja asetuksen N:o 17 17 artiklassa tarkoitettua yhteisöjen tuomioistuimilla olevaa täyttä harkintavaltaa voidaan tarvittaessa käyttää ainoastaan sen jälkeen, kun päätöksen on todettu olevan lainvastainen ja kun asianomainen yritys on kanteessaan vedonnut tähän lainvastaisuuteen, niiden seurauksien oikaisemiseksi, joita lainvastaisuudesta on aiheutunut määrätyn sakon määrän määrittämisen suhteen, tarvittaessa joko kumoamalla sakko tai oikaisemalla sitä.

Täten kantajan, jonka osalta komissio on soveltanut sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua tiedonantoa, esittämä vaatimus siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi kyseisen yrityksen yhteistyötä hallinnollisen tutkimuksen kuluessa ja palkitsee sen tämän johdosta jättämällä huomiotta mainitun tiedonannon säännökset, joiden lainvastaisuuteen yritys ei kuitenkaan vetoa, on hylättävä.

(ks. 581–583 kohta)

28. Mahdollisuus myöntää kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn aikana komission kanssa yhteistyössä toimineelle yritykselle asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettujen komission suuntaviivojen 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan mukainen sakkojen alennus sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetussa tiedonannossa esitetyn kehyksen ulkopuolella edellyttää välttämättä, että kyseessä olevaa yhteistyötä ei voida palkita yhteistyöstä annetun tiedonannon puitteissa ja että se on ollut tehokasta, eli että se on helpottanut komission tehtävää, joka koostuu yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisten toteamisesta ja ehkäisemisestä.

(ks. 585 ja 588 kohta)

29. Kontradiktorisissa menettelyissä, joissa saatetaan määrätä seuraamuksia, ehdotetun seuraamuksen laatu ja määrä kuuluvat lähtökohtaisesti salassapitovelvollisuuden piiriin siihen saakka, kun seuraamuksesta ei ole lopullisesti päätetty eikä sitä ole julistettu. Tämä periaate perustuu muun muassa tarpeeseen varjella asianomaisen mainetta ja arvokkuutta siihen saakka, kun tätä ei ole todettu syylliseksi. Lisäksi komissiolla oleva velvollisuus olla paljastamatta lehdistölle tietoja täsmällisestä suunnitellusta seuraamuksesta ei liity ainoastaan sillä olevaan velvollisuuteen noudattaa salassapitovelvollisuutta vaan myös sillä olevaan hyvää hallintoa koskevaan velvoitteeseen.

Vaikka oletettaisiin, että komissio on vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta määrättävän sakon täsmällisiä yksityiskohtia koskevien tietojen paljastamisesta tiedotusvälineille ennen sakosta päättämistä, tämänkaltainen sääntöjenvastaisuus voi johtaa kyseessä olevan päätöksen kumoamiseen ainoastaan, mikäli asiassa osoitetaan, että ilman kyseistä sääntöjenvastaisuutta päätöstä ei olisi tehty tai se olisi ollut sisällöltään erilainen. Sen, jota asia koskee, on esitettävä ainakin viitteitä, jotka tukevat mainitunkaltaista johtopäätöstä. Tämän kriteerin seurauksena ei ole, että tämänkaltaisista sääntöjenvastaisuuksista ei käytännössä rangaistaisi. Riippumatta mahdollisuudesta saada kyseinen päätös kumottua tilanteessa, jossa sääntöjenvastaisuus on vaikuttanut sen sisältöön, asianosaisella on oikeus pyrkiä saattamaan kyseessä oleva toimielin vastuuseen sen vahingon vuoksi, jonka se katsoo itselleen aiheutuneen tästä sääntöjenvastaisuudesta.

(ks. 604, 606 ja 607 kohta)

YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)

15 päivänä maaliskuuta 2006 ( )

Kilpailu – Vitamiinituotealan kartellit – Puolustautumisoikeudet – Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat – Sakon laskentapohjan vahvistaminen – Varoittava vaikutus – Raskauttavat asianhaarat – Johtajan tai yllyttäjän rooli – Yhteistyö hallinnollisen menettelyn kuluessa – Salassapitovelvollisuus ja hyvän hallinnon periaate

Asiassa T-15/02,

BASF AG, kotipaikka Ludwigshafen (Saksa), edustajinaan solicitor N. Levy, solicitor J. Temple-Lang, barrister R. O’ Donoghue ja asianajaja C. Feddersen,

kantajana,

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään R. Wainwright ja L. Pignataro-Nolin, prosessiosoite Luxemburgissa,

vastaajana,

jossa vaaditaan kumoamaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/E-1/37.512 – Vitamiinit) 21 päivänä marraskuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 2003/2/EY (EYVL 2003, L 6, s. 1) 3 artiklan b kohdassa kantajalle määrätty sakko tai alentamaan sen määrää,

EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja H. Legal sekä tuomarit P. Mengozzi ja I. Wiszniewska-Białecka,

kirjaaja: hallintovirkamies I. Natsinas,

ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 12.1.2005 pidetyssä istunnossa esitetyn,

on antanut seuraavan

tuomion

Asian tausta

1 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia COMP/E-1/37.512 – Vitamiinit) 21 päivänä marraskuuta 2001 tehdyn päätöksen 2003/2/EY (EYVL 2003, L 6, s. 1; jäljempänä päätös) 1 artiklassa komissio totesi, että useat yritykset ovat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla joukkoon erilaisia kartelleja, jotka vaikuttavat kahdentoista eri vitamiinituotteen eli A-, E-, B1-, B2-, B5- ja B6-vitamiinien, foolihapon, C-, D3- ja H-vitamiinien, beetakaroteenin sekä karotenoidien markkinoihin. Päätöksen toisesta perustelukappaleesta ilmenee erityisesti, että kyseessä olevat yritykset ovat komission mukaan määränneet näiden kartellien yhteydessä eri tuotteiden hintoja, jakaneet myyntikiintiöitä, sopineet hinnankorotuksista ja toteuttaneet niitä, julkistaneet sopimustensa mukaisia hintauutisia, myyneet tuotteitaan sovituilla hinnoilla, perustaneet järjestelyn sopimustensa noudattamisen seuraamista ja valvomista varten sekä osallistuneet säännöllisiin kokouksiin suunnitelmiensa toteuttamiseksi.

2 Kyseisten yritysten joukossa on muun muassa BASF AG (jäljempänä BASF tai kantaja), jonka katsottiin olevan vastuussa A-, E-, B1-, B2-, B5, C-, D3- ja H-vitamiinien, beetakaroteenin sekä karotenoidien yhteisön markkinoihin ja ETA:n markkinoihin vaikuttavista kilpailusääntöjen rikkomisista (päätöksen 1 artiklan 1 kohdan d alakohta).

3 Päätöksen 2 artiklassa yritykset, joiden katsotaan syyllistyneen todettuihin rikkomisiin, määrättiin lopettamaan mainitut rikkomiset välittömästi, mikäli näin ei ollut vielä tapahtunut, ja pidättäytymään vastedes harjoittamasta todettua kilpailusääntöjä rikkovaa toimintaa ja toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on samanlaisia tai vastaavia tavoitteita tai seurauksia.

4 Vaikka komissio määräsi A-, E-, B2-, B5-, C- ja D3-vitamiinien sekä beetakaroteenin ja karotenoidien markkinoilla todetuista rikkomisista sakkoa, jonka määrä oli yhteensä 855,23 miljoonan euroa, se ei määrännyt kuitenkaan sakkoja B1-, B6- ja H-vitamiinien sekä foolihapon markkinoilla todetuista rikkomisista (päätöksen 3 artikla).

5 Päätöksen 645–649 perustelukappaleesta nimittäin ilmenee, että näillä viimeksi mainituilla markkinoilla todetut kilpailusääntöjen rikkomiset ovat päättyneet yli viisi vuotta ennen kuin komissio on aloittanut tutkimuksensa ja että tästä syystä näihin rikkomisiin sovellettiin vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 26 päivänä marraskuuta 1974 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2988/74 (EYVL L 319, s. 1) 1 artiklaa.

6 Etenkään BASF:lle ei näin ollen määrätty sakkoa sen osallistumisesta B1- ja H-vitamiineja koskeneisiin kilpailusääntöjen rikkomisiin.

7 BASF:lle määrättiin sitä vastoin sakkoa kunkin rikkomisen osalta sen osallistumisesta A-, E-, B2-, B5-, C- ja D3-vitamiinien, beetakaroteenin sekä karotenoideja koskeneisiin kilpailusääntöjen rikkomisiin (päätöksen 3 artiklan b kohta).

8 Komissio määritti mainittujen sakkojen määrän soveltamalla asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta antamiaan suuntaviivoja (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat) ja sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa antamaansa tiedonantoa (EYVL 1996, C 207, s. 4; jäljempänä yhteistyöstä annettu tiedonanto).

9 Komissio esitti päätöksen 657 ja 658 perustelukappaleessa yleiset arviointiperusteet, joiden nojalla se määritti sakkojen määrän. Komissio täsmensi, että sen on otettava huomioon kaikki käsiteltävän tapauksen olosuhteet ja erityisesti kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus ja kesto – jotka ovat kaksi 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, [EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus (EYVL 1962, 13, s. 204), 15 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti mainittua perustetta –, arvioitava erikseen kunkin rikkomisissa osallisena olleen yrityksen rooli, otettava määrätyn sakon suuruutta vahvistaessaan huomioon muun muassa mahdolliset raskauttavat tai lieventävät asianhaarat ja sovellettava tarpeen mukaan yhteistyöstä annettua tiedonantoa.

10 Rikkomisten vakavuuden osalta komissio katsoi, että kun otetaan huomioon tutkinnan kohteena olleiden rikkomisten luonne, niiden vaikutus kunkin yksittäisen vitamiinituotteen markkinoihin ja se, että kukin rikkominen ulottui yhteisön markkinoille kokonaisuudessaan ja ETA-alueen perustamisen jälkeen myös ETA-alueelle kokonaisuudessaan, ne yritykset, joita päätös koskee, olivat syyllistyneet perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan erittäin vakaviin rikkomisiin, joista kummankin kohdalla todennäköinen sakko on vähintään 20 miljoonaa euroa (päätöksen 662–674 perustelukappale).

11 Määritelläkseen sakkojen laskentapohjan komissio täsmensi, että se ottaa huomioon kunkin eri vitamiinin markkinoiden koon, ja muistutti tämän jälkeen, että ”kun on kyse erittäin vakavasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, todennäköisten sakkojen ehdotettu porrastaminen mahdollistaa yritysten erilaisen kohtelun, jotta voidaan ottaa huomioon rikkomiseen syyllistyneiden todelliset taloudelliset mahdollisuudet vaarantaa kilpailua merkittävästi ja jotta sakko voidaan määrätä niin suureksi, että se vaikuttaa rikkomista estävästi”. Komissio huomautti, että ”tällainen harkinta on erityisen tarpeellista silloin, kun rikkomiseen osallistuneiden yritysten välillä on huomattavia kokoeroja, kuten käsiteltävässä tapauksessa”. Komissio totesi myös, että ”tällaisen useita yrityksiä koskevan asian ollessa kyseessä sakkojen perusmäärää asetettaessa on tarpeen ottaa huomioon kunkin yrityksen erityinen painoarvo ja siten kunkin yrityksen lainvastaisen toiminnan vaikutus kilpailuun” (päätöksen 675, 678 ja 679 perustelukappale).

12 Komissio katsoi, että tässä mielessä kyseessä olleet yritykset voitiin ryhmitellä ”sen mukaan, mikä on niiden suhteellinen merkitys kunkin merkityksellisen vitamiinituotteen markkinoilla”, ja lisäsi, että ”yrityksen sijoittamista tiettyyn ryhmään voidaan tarpeen vaatiessa muuttaa, jotta voidaan ottaa huomioon erityisesti tarve tehokkaan estävän vaikutuksen varmistamiseksi”. Komissio katsoi, että eri yritysten suhteellista merkitystä kunkin vitamiinituotteen markkinoilla on asianmukaista arvioida kyseisen tuotteen maailmanlaajuisen liikevaihdon perusteella. Komissio totesi, että ”jokainen kartelli oli luonteeltaan maailmanlaajuinen [ja niiden] tarkoituksena oli mm. markkinoiden jakaminen maailmanlaajuisesti ja siten ETA-markkinoiden kilpailupaineiden hillitseminen” ja että ”minkä tahansa tietyssä kartellissa osapuolena olleen yrityksen maailmanlaajuinen liikevaihto antaa myös viitteitä sen osallisuudesta kartellin vaikutukseen kokonaisuutena tai siitä epävakaudesta, joka olisi kohdistunut kyseiseen kartelliin, jos yritys ei olisikaan ollut mukana”. Komissio totesi myös, että se on ottanut edellä mainittujen liikevaihtojen määrittämisessä huomioon ”viimeisen kokonaisen kalenterivuoden, jona rikkominen tapahtui” (päätöksen 680 ja 681 perustelukappale).

13 Päätöksen 695 ja 696 perustelukappaleesta ilmenee kuitenkin, että komissio katsoi beetakaroteenin ja karotenoidien markkinoiden ominaispiirteiden johdosta, että yritysten erotteleminen eri luokkiin näitä tuotteita koskevien rikkomisten osalta ei ollut asianmukainen menettelytapa, ja täten näihin rikkomisiin osallistuneille kahdelle yritykselle, eli F. Hoffmann-La Roche AG:lle (jäljempänä Roche) ja BASF:lle määrättiin sama sakkojen laskentapohja.

14 Täten komissio määräsi kantajalle seuraavat, kokonaismäärältään 128,5 miljoonan euron suuruiset sakkojen laskentapohjat: 18 miljoonaa euroa A-vitamiinin osalta; 35 miljoonaa euroa E-vitamiinin osalta; 10 miljoonaa euroa B2-vitamiinin osalta; 14 miljoonaa euroa B5-vitamiinin osalta; 7,5 miljoonaa euroa C-vitamiinin osalta; 4 miljoonaa euroa D3-vitamiinin osalta; 20 miljoonaa euroa beetakaroteenin osalta ja 20 miljoonaa euroa karotenoidien osalta (päätöksen 683–696 perustelukappale).

15 Varmistaakseen sakkojen riittävän varoittavan vaikutuksen, komissio korotti BASF:n, Rochen ja Aventis SA:n osalta vahvistettua sakkojen laskentapohjaa 100 prosentilla, jotta voidaan ottaa huomioon näiden yritysten koko ja yleiset voimavarat (päätöksen 697–699 perustelukappale).

16 Tämän jälkeen komissio korotti sakkojen laskentapohjia – joita oli mukautettu tarvittaessa soveltamalla niihin edellisessä kohdassa esitettyä 100 prosentin korotusta – kunkin yrityksen osalta sen mukaan, kuinka pitkäkestoinen sen osallistuminen kuhunkin rikkomiseen oli ollut. Näin ollen kantajan osalta sakkojen perusmäärät, joiden kokonaismäärä oli 438,75 miljoonaa euroa, vahvistettiin seuraavasti: A-vitamiinin osalta 68,4 miljoonaa euroa; E-vitamiinin osalta 133 miljoonaa euroa; B2-vitamiinin osalta 28 miljoonaa euroa; B5-vitamiinin osalta 50,4 miljoonaa euroa; C-vitamiinin osalta 21,75 miljoonaa euroa; D3-vitamiinin osalta 11,2 miljoonaa euroa; beetakaroteenin osalta 64 miljoonaa euroa ja karotenoidien osalta 62 miljoonaa euroa (päätöksen 701–711 perustelukappale).

17 Rochen ja BASF:n osalta sovellettiin raskauttavaa asianhaaraa, joka perustui niillä eri yhteisjärjestelyissä yhdessä olleeseen johtajan ja yllyttäjän rooliin. Mainittujen yritysten sakkojen perusmääriä korotettiin tämän seurauksena 50 prosentilla ja 35 prosentilla (päätöksen 712–718 perustelukappale). Tämän johdosta BASF:n sakkojen perusmääräksi muodostui kokonaisuudessaan lähes 592,32 miljoonaa euroa.

18 Yhteistyöstä annetun tiedonannon soveltamisen osalta komissio myönsi ensinnäkin tiedonannon B jakson mukaisen vapautuksen Aventikselle A- ja E-vitamiineja koskevien rikkomisten osalta. Komissio totesi tältä osin muun muassa, että Aventis oli 19. ja 25.5.1999 päivättyjen ilmoitustensa perusteella ensimmäinen yritys, joka toimitti yhteistyöstä annetun tiedonannon B jakson b kohdassa säädettyjen edellytysten mukaista ratkaisevaa näyttöä rikkomisten olemassaolon todistamiseksi (päätöksen 741 ja 742 perustelukappale).

19 Komissio totesi myös, että toimittamalla 2.6.–30.7.1999 komissiolle todistusaineistoa Roche ja BASF esittivät ensimmäisinä komissiolle ratkaisevaa näyttöä B2-, B5-, C- ja D3-vitamiinin, beetakaroteenin ja karotenoidien markkinoilla tehtyjen kartellijärjestelyjen todistamiseksi. Komissio katsoi kuitenkin, että koska Roche ja BASF toimivat yllyttäjinä tai niillä oli ollut ratkaiseva asema A-, E-, B2-, B5-, C- ja D3-vitamiinin, beetakaroteenin ja karotenoidien markkinoihin vaikuttaneissa laittomissa toimenpiteissä, ne eivät kumpikaan täyttäneet yhteistyöstä annetun tiedonannon B jakson e kohdassa vahvistettua ehtoa. Täten niille määrättyjä sakkoja ei alennettu kyseisen tiedonannon B tai C jakson mukaisesti (päätöksen 743–745 perustelukappale).

20 Molempien edellä mainittujen yritysten eduksi sovellettiin kuitenkin yhteistyöstä annetun tiedonannon D jakson mukaista sakkojen määrän alennusta. Komissio totesi erityisesti, että koska Roche ja BASF olivat esittäneet yksityiskohtaisia todisteita kartellijärjestelyistä A-, E-, B2-, B5-, C- ja D3-vitamiinin, beetakaroteenin ja karotenoidien markkinoilla, ne olivat edistäneet ratkaisevasti näiden rikkomisten olennaisten piirteiden osoittamista ja/tai vahvistamista. Tämän johdosta komissio katsoi, että Roche ja BASF täyttivät yhteistyöstä annetun tiedonannon D jakson 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa asetetut edellytykset, ja myönsi niille kaikkien rikkomisten osalta 50 prosentin alennuksen siitä sakkojen määrästä, joka niille olisi määrätty, jos ne eivät olisi tehneet yhteistyötä komission kanssa (päätöksen 747, 748, 760 ja 761 perustelukappale).

21 Näin ollen BASF:lle määrätyt sakot vahvistettiin lopulta seuraavasti: A-vitamiinin osalta 46,17 miljoonaa euroa; E-vitamiinin osalta 89,78 miljoonaa euroa; B2-vitamiinin osalta 18,9 miljoonaa euroa; B5-vitamiinin osalta 34,02 miljoonaa euroa; C-vitamiinin osalta 14,68 miljoonaa euroa; D3-vitamiinin osalta 7,56 miljoonaa euroa; beetakaroteenin osalta 43,2 miljoonaa euroa ja karotenoidien osalta 41,85 miljoonaa euroa (päätöksen 3 artiklan b kohta). Näiden sakkojen kokonaismäärä (jäljempänä kokonaissakko) oli 296,16 miljoonaa euroa.

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset

22 Kantaja nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 31.1.2002 jättämällään kannekirjelmällä nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

23 Aventis pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 24.6.2002 jättämällään kirjelmällä saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen vastaajan vaatimuksia. Kuultuaan asianosaisia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (neljäs jaosto) hylkäsi väliintulopyynnön 25.2.2003 antamallaan määräyksellä (Kok. 2003, s. II-213), ja kirjallinen käsittely päättyi täten mainittuna päivänä.

24 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (neljäs jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja pyysi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin ja vastaajaa esittämään eräitä asiakirjoja.

25 Asianosaisten suulliset lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 12.1.2005 pidetyssä istunnossa. Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pyysi vastaajaa esittämään kirjeen, jonka Roche oli toimittanut sille osana yhteistyötä, jota mainittu yritys oli hallinnollisen tutkinnan kuluessa tehnyt, ja lykkäsi suullista käsittelyä.

26 Vastaaja vastasi pyyntöön asetetussa määräajassa esittämällä 18.1.2005 pyydetyn kirjeen sekä eräitä muita kirjeitä, joita Roche oli sille toimittanut yhteistyön puitteissa hallinnollisen menettelyn kuluessa. Kantaja esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pyynnöstä 8.2.2005 huomautuksensa vastaajan esittämistä asiakirjoista.

27 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– kumoaa päätöksen 3 artiklan b kohdassa määrätyn kokonaissakon tai alentaa sitä huomattavasti

– velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja kantajalle tämän kanteen yhteydessä aiheutuneet muut kulut.

28 Vastaaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin

– hylkää kanteen

– velvoittaa kantajan korvaaman oikeudenkäyntikulut.

Kokonaissakkojen kumoamista tai alentamista koskeva vaatimus

29 Kantaja myöntää täysin ja varauksetta osallistumisensa A-, E-, B2-, B5-, C- ja D3-vitamiinia sekä beetakaroteenia ja karotenoideja koskeviin rikkomisiin ja myöntää näiden rikkomisten vakavuuden. Se korostaa kuitenkin, että päätös on ankaruutensa ja siinä määrättyjen sakkojen osalta ensimmäinen laatuaan ja että päätös edustaa merkittävää muutosta komission rangaistuskäytännössä.

30 Kokonaissakkojen kumoamista tai alentamista koskevan vaatimuksensa tueksi kantaja esittää kahdeksan kanneperustetta. Näistä kaksi ensimmäistä perustuvat puolustautumisoikeuksien erilaisiin loukkauksiin. Kolmas kanneperuste perustuu suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen eräiden kantajalle määrättyjen sakkojen laskentapohjien määrittämisessä. Neljäs kanneperuste liittyy kantajalle määrättyjen sakkojen laskentapohjien korottamiseen varoittavan vaikutuksen perusteella. Viides kanneperuste perustuu arviointivirheisiin katsottaessa kantajan toimineen seitsemän rikkomisen yhteydessä johtajan ja yllyttäjän roolissa. Kuudes ja seitsemäs kanneperuste liittyvät arviointiin kantajan yhteistyöstä hallinnollisen menettelyn kuluessa. Kahdeksas kanneperuste perustuu salassapitovelvollisuuden loukkaamiseen ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen.

A Ensimmäinen ja toinen kanneperuste, jotka perustuvat puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen

1. Asianosaisten lausumat

a) Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, koska siitä, että komissio arvioi kyseessä olevan useita erillisiä kartelleja, ei ollut ilmoitettu etukäteen

31 Kantaja väittää, että komission arviointia, jonka johdosta määrättiin useita erillisiä sakkoja ja jonka mukaan kunkin vitamiinin osalta kyse oli erillisestä kartellista, ei ollut koskaan esitetty kantajalle ennen päätöstä. Etukäteisen ilmoituksen puuttuminen tästä arvioinnista häiritsi merkittävällä tavalla kantajan puolustautumisoikeuksien käyttämistä sikäli kun kyse on kaikkien määrättyjen sakkojen merkityksestä.

32 Kantaja muistuttaa, että vakiintuneen periaatteen mukaan komission päätös ei voi perustua sellaisiin oikeudellisiin tai tosiasiallisiin arviointeihin, jotka eroavat merkittävästi väitetiedoksiannossa esitetyistä arvioinneista. Komissio on kuitenkin loukannut tätä periaatetta esittämällä ensimmäistä kertaa päätöksessä uuden ratkaisevan arvioinnin lainvastaisten järjestelyiden oikeudellisesta luokittelusta. Kantajan mukaan väitetiedoksiannossa ja erityisesti sen 206, 210 ja 212 kohdassa täsmennettiin, että kyseessä oli ainoastaan yksi kokonaisvaltainen kartelli, joka muodostui eri vitamiineja koskevista salaisista järjestelyistä, kun taas päätöksen 584 perustelukappaleessa mainitaan ensimmäistä kertaa, että kutakin vitamiinia koskeva järjestely muodosti oman yhteisön kilpailulainsäädännön rikkomisen.

33 Täten kantajalle mahdollisesti määrättävien sakkojen perusmäärä ei olisi ollut 20 miljoonaa euroa – mitä suuntaviivoissa ehdotetaan lähtökohdaksi yksittäisestä rikkomisesta – vaan 160 miljoonaa euroa kahdeksasta eri rikkomisesta. Tosiasiallisesti arviointi, jonka mukaan rikkominen toteutui kaikkien niiden vitamiinien osalta, joita kyseessä olleet järjestelyt koskivat, johti komission asettamaan kantajalle määrättävien sakkojen perusmäärän vähintään kahdeksan kertaa korkeammaksi kuin ennakoitavissa ollut määrä. Kantaja katsoo, että sillä olisi näin ollen tullut olla mahdollisuus esittää näkemyksensä tästä arvioinnista ja niistä johtopäätöksistä, joita arvioinnin perusteella tehtiin sakkojen määräämisen osalta.

34 Vastaaja kiistää nämä väitteet perusteettomina. Sen mukaan päätöksellä, jossa uskollisesti toistetaan väitetiedoksiannon rakenne ja siinä esitetty oikeudellinen arviointi, ei muutettu mitenkään väitetiedoksiannon perustana ollutta arviointia. Vastaaja väittää erityisesti, että sekä väitetiedoksiannon rakenne että useat sen kohdista osoittavat selkeästi, ettei komissio pitänyt eri vitamiinituotteiden markkinoita koskevien sopimusten kokonaisuutta yhtenä ja samana jatkuvana rikkomisena, vaan useina erillisinä rikkomisina. Tämä käy ilmi myös kantajan väitetiedoksiantoon esittämästä vastauksesta, sillä kantaja viittaa sen sivulla viisi olevassa toiseksi viimeisessä kappaleessa useisiin ”rikkomisiin” eikä ainoastaan yhteen rikkomiseen.

35 Vastauksessaan kantaja huomauttaa, että väitetiedoksiannon sen osan, jossa kuvaillaan lainvastaisia järjestelyjä, otsikkona oli ”kartelli”, kun taas päätöksen vastaavassa osassa mainitaan ”kartellit”. Se lisää, että väitetiedoksiantoon sisältyi useita viittauksia siihen, että komission mukaan kyse oli yhdestä kartellista. Joka tapauksessa, riippumatta väitetiedoksiannon rakenteesta ja tietyistä sen kohdista, kantajan mukaan ainoa merkityksellinen seikka on siinä esitetty oikeudellinen johtopäätös, jonka mukaan sakkojen laskemisen osalta kyse oli yhdestä ainoasta kartellista.

36 Mitä tulee vastaajan lainaamaan kohtaan kantajan väitetiedoksiantoon esittämästä vastauksesta, kantaja väittää, ettei se käsitellyt kysymystä siitä, muodostivatko lainvastaiset järjestelyt yhden vai useampia rikkomisia, vaan viittasi ainoastaan BASF:llä kartellissa olleeseen rooliin liittyvistä lieventävistä asianhaaroista.

b) Toinen kanneperuste, joka perustuu puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen siitä syystä, että väitetiedoksiannossa on selvitetty puutteellisesti ne seikat, jotka komissio aikoi ottaa huomioon sakkojen laskennassa

37 Kantaja väittää, että väitetiedoksiannossa esitetty selvitys sille määrättyjen sakkojen laskemisen kannalta merkityksellisistä seikoista oli riittämätön eikä kantaja voinut tämän selvityksen perusteella käyttää asianmukaisesti puolustautumisoikeuksiaan kyseisten sakkojen osalta.

38 Kantaja huomauttaa, että väitetiedoksianto on yleisluonteinen ja epämääräinen sen selvityksen osalta, joka koskee seikkoja, joihin komission oli tarkoitus nojautua sakkojen määrän laskemisessa. Yleisen johdanto-osan jälkeen väitetiedoksiannon yhteensä 230 perustelukappaleesta ainoastaan kolmessa selvitetään vakiomuotoisin ja erittäin yleisluonteisin sanakääntein se, kuinka komissio aikoi ottaa sakkojen määrän vahvistamisessa huomioon vakavuuden, varoittavan vaikutuksen ja kaikki raskauttavat tai lieventävät asianhaarat. Tämäntasoinen selvitys suunnitelluista sakoista loukkaa puolustautumisoikeuksia kolmesta pääasiallisesta syystä.

39 Ensinnäkin, kun yritys toimii täysin yhteistyössä komission kanssa eikä kiistä tosiseikkoja, kuten kantaja nyt esillä olevassa asiassa, väitetiedoksiannon ensisijainen – tai jopa ainoa – tarkoitus on mahdollistaa se, että kyseinen yritys ymmärtää mahdollisimman selvästi, mihin komissio perustaa väitteensä yritykselle määräämikseen aikomiensa sakkojen osalta.

40 Toiseksi päätöksessä vahvistetut sakot ovat korkeimmat yhteisön kilpailuoikeudellisessa menettelyssä koskaan vahvistetut sakot ja ne heijastavat merkityksellistä ja ennennäkemätöntä muutosta komission politiikassa sakkojen osalta. Esimerkkinä kantaja mainitsee, että ennen yhteistyötä koskevan tiedonannon soveltamista päätöksen adressaatteina olleille yrityksille vahvistettujen sakkojen yhteismäärä oli lähes 1 800 miljoonaa euroa, eli yli kuusi kertaa enemmän kuin koskaan aiemmin yhdessä asiassa määrättyjen sakkojen kokonaismäärä, eli EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä 16 päivänä syyskuuta 1998 tehdyllä komission päätöksellä 1999/243/EY (Asia IV/35.134 – Trans-Atlantic Conference -sopimus) (EYVL 1999, L 95, s. 1) määrätty 273 miljoonaa euroa. Kantaja lisää, että sille määrättyjen sakkojen kokonaismäärä ennen yhteistyöstä annetun tiedonannon soveltamista – eli lähes 600 miljoonaa euroa (ks. edellä 17 kohta) – on noin kuusi kertaa korkeampi kuin suurin komission aiemmin määräämä yksittäinen sakko, eli Volkswagen AG:lle EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä 28 päivänä tammikuuta 1998 tehdyllä komission päätöksellä 98/273/EY (Asia IV/35.733 – VW) (EYVL L 124, s. 60) määrätty 102 miljoonan euron sakko. Perusteluvelvollisuuden laajuuden ja niistä olennaisista seikoista, joihin toimielimellä on aikomus perustaa harkintansa sakkojen määrän määrittämiseksi, kuulluksi tulemista koskevan oikeuden ulottuvuuden on kantajan mukaan oltava oikeassa suhteessa mainitun määrän merkityksellisyyteen.

41 Kolmanneksi kantaja väittää, että seikat, joita ei ole riittävästi selvitetty väitetiedoksiannossa, ovat äärimmäisen merkityksellisiä, koska niiden johdosta korotettiin huomattavasti kantajalle määrätyn sakkojen kokonaismäärää. Tällainen seikka on muun muassa varoittavan vaikutuksen johdosta tehty 100 prosentin korotus, jonka vuoksi komissio korotti vakavuuden perusteella lasketun kokonaissakon määrän 128,5 miljoonasta eurosta 257 miljoonaan euroon (ks. edellä 14 ja 15 kohta), sekä arviointi, jonka mukaan kantaja oli yksi kartellin johtajista ja jonka perusteella komissio korotti kokonaissakon perusmäärää 35 prosentilla eli yli 153 miljoonalla eurolla ja kieltäytyi myöntämästä suurempaa alennusta yhteistyöstä annetun tiedonannon nojalla (ks. edellä 17 ja 19 kohta). Kantaja korostaa erityisesti, että väitetiedoksiannossa ei mainittu mitenkään komission aikomusta määrätä BASF:lle näin merkittävää sakkojen korotusta varoittavan vaikutuksen johdosta ja että johtajan roolin osoittaminen BASF:lle on ristiriidassa väitetiedoksiannon kanssa.

42 Vastaaja väittää, että kantajan väitteet ovat perusteettomia.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

43 Kantaja pyrkii ensimmäisellä ja toisella kanneperusteellaan, jotka on tarkoituksenmukaista käsitellä yhdessä, päätöksen 3 artiklan b kohdan kumoamiseen kokonaisuudessaan ja tämän seurauksena sille mainitulla päätöksen kohdalla määrättyjen sakkojen kumoamiseen.

44 On muistutettava, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia – erityisesti sakkoja tai uhkasakkoja – on yhteisön oikeuden perusperiaate, jota on noudatettava myös luonteeltaan hallinnollisessa menettelyssä (asia 85/76, Hoffmann-La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok. 1979, s. 461, Kok. Ep. IV, s. 341, 9 kohta ja asia C-176/99 P, ARBED v. komissio, tuomio 2.10.2003, Kok. 2003, s. I-10687, 19 kohta).

45 Tämän periaatteen mukaisesti asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdassa ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2842/98 (EYVL L 354, s. 18) 2 ja 3 artiklassa – jotka ovat nyt esillä olevaan asiaan ajallisesti sovellettavat säännökset – velvoitetaan komissio antamaan tiedoksi ne väitteet, joihin se vetoaa yrityksiä ja muita osapuolia vastaan, ja ottamaan päätöksissään huomioon ainoastaan ne väitteet, joiden osalta viimeksi mainituilla on ollut mahdollisuus esittää näkökantansa.

46 Oikeuskäytännön mukaan väitetiedoksiannossa on oltava väitteistä riittävän selvästi muotoiltu vaikka vain tiivistelmän muodossa esitetty selvitys, jotta ne, joita asia koskee, voisivat tosiasiallisesti saada tiedon siitä, mihin toimintaan komissio väittää niiden syyllistyneen. Vain tämän edellytyksen täyttäessään väitetiedoksianto voi täyttää sen tehtävän, joka sille on yhteisön asetuksilla annettu, eli että sen on annettava yrityksille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen (yhdistetyt asiat C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85–C-129/85, Ahlström osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok. 1993, s. I-1307, Kok. Ep. IX, s. 671, 42 kohta ja asia T-352/94, Mo och Domsjö v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II-1989, 63 kohta, vahvistettu muutoksenhaussa asiassa C-283/98 P, Mo och Domsjö v. komissio, tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I-9855).

47 Tätä vaatimusta noudatetaan, jos päätöksessä ei aseteta asianomaisten henkilöiden vastuulle väitetiedoksiannossa tarkoitetuista rikkomisista poikkeavia rikkomisia ja jos siinä esitetään ainoastaan sellaisia tosiseikkoja, joista asianomaiset henkilöt ovat voineet antaa selvityksen (asia 41/69, ACF Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 661, Kok. Ep. I, s. 455, 94 kohta ja yhdistetyt asiat T-191/98, T-212/98–T-214/98, Atlantic Container Line ym. v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. II-3275, 138 kohta).

48 Puolustautumisoikeuden käytöstä sakkojen määräämisen osalta vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu, että silloin, kun komissio on väitetiedoksiannossaan nimenomaisesti ilmoittanut aikovansa tutkia, onko yrityksille määrättävä sakkoja, ja kun se on myös ilmoittanut ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomiseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”, se on täyttänyt velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluiksi. Tällöin komissio on antanut yrityksille tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta ne voivat puolustautua paitsi sitä vastaan, että niiden vahvistetaan rikkoneen kilpailusääntöjä, myös sakkojen määräämistä vastaan (yhdistetyt asiat 100/80–103/80, Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomio 7.7.1983, Kok. 1983, s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 21 kohta ja asia T-16/99, Lögstör Rör v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II-1633, 193 kohta, vahvistettu muutoksenhaussa yhdistetyissä asioissa C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P, C-208/02 P ja C-213/02 P, Dansk Rørindustrie ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, erityisesti 428 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

49 Tästä seuraa sakkojen suuruuden määrittämisen osalta, että asianosaisten yritysten puolustautumisoikeudet komissiossa käytävässä menettelyssä taataan sillä, että yrityksillä on mahdollisuus esittää huomautuksia niiden tosiseikkojen, joista niitä moititaan, kestosta, vakavuudesta ja kilpailunvastaisesta luonteesta (asia T-83/91, Tetra Pak v. komissio, tuomio 6.10.1994, Kok. 1994, s. II-755, Kok. Ep. XVI, s. II-1, 235 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Lögstör Rör v. komissio, tuomion 194 kohta).

50 Nyt esillä olevassa asiassa komissio on selvästi maininnut väitetiedoksiannon 229 kohdan b alakohdassa aikomuksestaan määrätä sakkoja niille yrityksille, joille kyseinen tiedoksianto oli osoitettu.

51 Komissio on niin ikään todennut väitetiedoksiannon 227 kohdassa, että EY 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA 53 artiklan 1 kohtaa oli rikottu tahallisesti.

52 Moitteenalaisten tosiseikkojen osalta komissio muistutti ensin väitetiedoksiannon 226 kohdassa, että se otti huomioon itse rikkomisen luonteen, sen tosiasiallisen vaikutuksen markkinoihin ja ulottuvuuden kyseessä olevilla maantieteellisillä markkinoilla – mitkä ovat suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asianmukaisia tekijöitä arvioitaessa rikkomisen vakavuutta – ja täsmensi sitten 227 kohdassa, että markkinoiden jakaminen ja hintojen määrittäminen yhteisellä sopimuksella muodostavat jo luonteensa vuoksi EY 81 artiklan 1 kohdan ja ETA 53 artiklan 1 kohdan erittäin vakavan rikkomisen. Lisäksi komissio totesi, että kyseessä olevat yritykset olivat täysin tietoisia toimintansa lainvastaisuudesta ja että ne toimivat yhteistoiminnassa luodakseen salaisen ja vakinaisen järjestelmän, jolla pyrittiin rajoittamaan kilpailua merkittävällä teollisuuden alalla. Samassa kohdassa komissio totesi edelleen, että salaisilla järjestelyillä oli vaikutettu vitamiiniteollisuuteen kokonaisuudessaan, että mainituista järjestelyistä oli sovittu, niitä oli ohjailtu ja niihin oli kannustettu erittäin korkealla tasolla kyseessä olevissa yrityksissä, että ne olivat toimineet yksinomaan mainittujen yritysten eduksi ja niiden asiakkaiden – ja loppujen lopuksi määrittämättömän yleisön – vahingoksi ja että kyseisillä järjestelyillä katettiin yhteismarkkinat kokonaisuudessaan ja ETA:n luomisen jälkeen myös kaikki ETA-sopimuksen jäsenvaltiot.

53 Komissio mainitsee väitetiedoksiannon 226 kohdassa niin ikään aikomuksestaan määrätä sakkoja, jotka ovat määrältään riittäviä varoittavan vaikutuksen aikaansaamiseksi.

54 Komissio lisää väitetiedoksiannon 228 kohdassa, että määrittääkseen kullekin yritykselle määrättävän sakon, se tulee ottamaan kunkin yrityksen osalta huomioon tällä salaisissa järjestelyissä olleen roolin, yrityksen merkityksen vitamiiniteollisuudessa, sääntöjenvastaisen toiminnan vaikutuksen kilpailuun ja kaikki muut raskauttavat tai lieventävät asianhaarat. Komissio mainitsi nimenomaisesti, että muun muassa kantajalla oli johtajan rooli salaisissa järjestelyissä.

55 Edelleen samassa 228 kohdassa komissio viittaa välttämättömyyteen ottaa huomioon kunkin yrityksen osalta näihin järjestelyihin osallistumisen kesto, siten kuin tämä täsmennetään 220 kohdassa kunkin vitamiinin ja kunkin osallistujan osalta.

56 Näin on ilmeistä, että komissio on ilmoittanut väitetiedoksiannossa ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden perusteella se laskee kantajalle määrättävien sakkojen määrän, ja täten ensi näkemältä voidaan todeta, että oikeutta tulla kuulluksi on kantajan osalta noudatettu.

57 On kuitenkin selvitettävä, missä määrin kantajan ensimmäisen ja toisen kanneperusteen yhteydessä esittämillä täsmällisillä väitteillä voidaan horjuttaa tätä päätelmää.

58 Tilanne ei ole näin sen väitteen osalta, joka perustuu erityiseen tarkoitukseen, joka olisi sellaisella väitetiedoksiannolla, joka on osoitettu yritykselle, joka on toiminut komission kanssa täysin yhteistyössä ja joka ei kiistä tosiseikkoja (ks. edellä 39 kohta). Kuten vastaaja on paikkansa pitävästi väittänyt, väitetiedoksiannon tarkoitus ei vaihtele sen vastaanottajana olevan yrityksen erityisen tilanteen mukaan. Yrityksen yhteistyöasteesta riippumatta väitetiedoksiannon tarkoituksena on aina antaa yrityksille ja yritysten yhteenliittymille kaikki sellaiset tiedot, joita ne tarvitsevat pystyäkseen tehokkaasti puolustautumaan ennen kuin komissio tekee lopullisen päätöksen (edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomion 42 kohta ja edellä 46 kohdassa mainittu asia Mo och Domsjö v. komissio, tuomion 63 kohta). Kun asiaa arvioidaan tältä kannalta, sillä seikalla, että kantaja toimi yhteistyössä komission kanssa, myönsi syyllistyneensä rikkomisen perustana oleviin tekoihin ja kuvaili nämä samat teot, ei mitenkään poistettu kantajan oikeutta ja intressiä saada komissiolta asiakirja, jossa esitetään täsmällisesti kaikki ne väitteet, joita komissio esitti kantajaa vastaan, mukaan luettuna väitteet, jotka saattoivat perustua lausuntoihin tai todisteisiin, joita muut asiaan liittyvät yritykset olivat esittäneet. Kantajan väite on lisäksi ristiriitainen sikäli kuin se perustuu nimenomaisesti sellaiseen seikkaan – eli tässä tapauksessa siihen, ettei kantaja kiistänyt tosiseikkoja – joka loogisesti edellyttää, että väitetiedoksianto, jossa selvitetään komission esittämät syytökset ja tosiseikat, joihin ne perustuvat, on lähetetty jo aiemmin eikä tämän tiedoksiannon luonteeseen ja merkitykseen voida täten mitenkään vaikuttaa mainitunlaisella tämän jälkeen tapahtuvalla seikalla.

59 Niin ikään toisen kanneperusteen yhteydessä esitettyä väitettä, joka perustuu siihen merkittävään ja ennennäkemättömään muutokseen, jota päätös edusti komission sakkojen alalla noudattamassa käytännössä (ks. edellä 40 kohta), ei voida myöskään hyväksyä. Ilman, että on tarpeen selvittää, muodostivatko – ja missä määrin – päätöksellä määrätyt sakot todellakin niiden huomattavan määrän johdosta uuden askeleen mainitussa käytännössä, on muistettava, että oikeuskäytännön mukaan komissio ei ole väitetiedoksiannossa velvollinen ilmoittamaan siitä, että se mahdollisesti muuttaa käytäntöään sakkojen yleisen suuruusluokan osalta, koska tällainen mahdollisuus on sidoksissa kilpailupolitiikan yleisiin näkökohtiin, joilla ei ole suoraa yhteyttä kysymyksessä olevien asioiden erityisolosuhteisiin (edellä 48 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 22 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Lögstör Rör v. komissio, tuomion 203 kohta). Komissiolla ei nimittäin ole velvollisuutta varoittaa yrityksiä ilmoittamalla niille aikomuksestaan korottaa sakkojen yleistä suuruusluokkaa (asia T-12/89, Solvay v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-907, 311 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Lögstör Rör v. komissio, tuomion 203 kohta).

60 Niin ikään perusteeton on edelleen toisen kanneperusteen yhteydessä esitetty väite, joka perustuu erityisen sekavalla tavalla siihen, että väitetiedoksiannossa ei ole esitetty riittävästi niitä kahta kantajan mukaan ”erityisen merkityksellistä” seikkaa, jotka päätöksessä mainitaan sakkojen määrän laskemisen yhteydessä, eli yhtäältä 100 prosentin korotusta varoittavan vaikutuksen vuoksi ja toisaalta johtajan roolin osoittamista kantajalle (ks. edellä 41 kohta).

61 Näistä jälkimmäisen seikan osalta vaikuttaa siltä, ettei kantaja tosiasiassa vetoa riittävien selvityksien puuttumiseen väitetiedoksiannosta, vaan siihen, että väitetiedoksianto ja päätös eivät ole johdonmukaisia keskenään sikäli kuin kyseistä päätöksessä huomioon otettua seikkaa ei mainita väitetiedoksiannossa. Tältä osin on kuitenkin todettava, että kuten edellä 54 kohdassa on muistutettu, väitetiedoksiannon 228 kohdassa mainittiin nimenomaisesti kantajalla ollut johtajan rooli, eikä tämän esiin tuomaa epäjohdonmukaisuutta näin ollen ole olemassa.

62 Edellä 60 kohdassa mainitun ensimmäisen seikan osalta komission tehtävänä ei ollut ilmoittaa kantajalle väitetiedoksiannossa varoittavan vaikutuksen varmistamiseksi mahdollisesti toteutettavan sakkojen korotuksen laajuutta. Mikäli komissio on ilmoittanut ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden perusteella se laskee sakkojen määrän, sillä ei ole velvollisuutta täsmentää, kuinka se aikoo soveltaa kutakin näistä seikoista sakkojen suuruuden määrittämisessä. Viitteiden antaminen suunniteltujen sakkojen määrästä ennen kuin yrityksille on annettu mahdollisuus esittää huomautuksensa niitä vastaan esitetyistä väitteistä johtaisi komission päätöksen sopimattomaan ennakoimiseen (edellä 48 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française, tuomion 21 kohta; asia 322/81, Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3461, Kok. Ep. VII, s. 339, 19 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Lögstör Rör v. komissio, tuomion 200 kohta).

63 Tämän jälkeen on tutkittava väitteet/lausumat, jotka kantaja on esittänyt ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä, ja niiden vaikutus edellä 56 kohdassa esitettyyn alustavaan johtopäätökseen.

64 Tällä kanneperusteellaan kantaja moittii komissiota siitä, ettei se ole sallinut kantajan esittää huomautuksiaan eräästä toisesta täsmällisestä seikasta, jolla kantajan mielestä on ollut huomattava ja raskauttava vaikutus päätöksessä esitetyssä sakkojen määrän laskemisessa, eli komission arvioinnista, jonka mukaan moitteenalaiset toiminnat muodostivat yhden ainoan rikkomisen sijasta useita erillisiä rikkomisia.

65 Tältä osin on ensimmäiseksi suhteutettava sen vahingon merkitys, jota tämä komission arviointi on voinut kantajalle aiheuttaa.

66 Kantaja pitää lähtökohtana ajatusta, että mikäli komissio olisi päätynyt siihen lopputulokseen, että asiassa oli kyse yhdestä ainoasta rikkomisesta, se olisi määrännyt kantajalle vain yhden sakon, jonka laskentapohja olisi suuntaviivojen mukaan ollut noin 20 miljoonaa euroa, kun taas kantajalle tosiasiallisesti määrättyjen kahdeksan sakon laskentapohja oli kahdeksan kertaa suurempi kuin laskentapohja, jota olisi sovellettu yhden ainoan sakon mukaisessa tilanteessa.

67 Tällainen ajatus perustuu kuitenkin suuntaviivojen virheelliseen tulkintaan. Suuntaviivojen 1 kohdan A alakohdan toisen alakohdan mukaan ”mahdollinen määrä”, jota sovelletaan ”erittäin vakaviin rikkomuksiin”, kuten ”’hintakartelleihin’ tai markkinoiden jakamiseen horisontaalisin rajoituksin”, on ”yli 20 miljoonaa [euroa]”. Tästä suuntaviivojen kohdasta ei näin ollen mitenkään ilmene, että yritykselle tämän luonteisesta rikkomisesta määrättävän sakon laskentapohja olisi lähtökohtaisesti rajoitettu 20 miljoonaan euroon.

68 On todettava, että komissio täsmensi päätöksen 675 perustelukappaleessa, että määritelläkseen sakkojen laskentapohjan se ottaa huomioon kunkin eri vitamiinin markkinoiden koon. Niinpä, vaikka oletettaisiin, että komissio on päätöksessä tullut siihen tulokseen, että kyseessä on vain yksi yleinen rikkominen, joka kattaa kaikki kyseessä olevien vitamiinituotteiden eri markkinat, se olisi päätöksen 675 perustelukappaleessa esitetyn arviointiperusteen mukaisesti voinut ottaa ainoan määrättävän sakon laskentapohjaa päättäessään huomioon näiden samojen markkinoiden yhteenlasketun suuruuden. Täten laskentapohja olisi normaalisti määrätty hyvinkin korkeammaksi kuin 20 miljoonaa euroa, joka muodosti erittäin vakavan rikkomisen viitteellisen alarajan.

69 Kun otetaan huomioon, että suuntaviivoissa erittäin vakavien rikkomisten osalta mainittu 20 miljoonan euron määrä on luonteeltaan ”alaraja” eikä ”yläraja”, mikään ei viittaa siihen, että mikäli komissio olisi päätöksessä päätynyt yhteen ainoaan rikkomiseen, se olisi välttämättä määrännyt kantajalle vahvistettavan yhden ainoan sakon laskentapohjan alhaisemmaksi kuin kantajalle tosiasiallisesti määrättyjen kahdeksan sakon laskentapohjien yhteenlaskettu määrä.

70 Pitää tosin paikkansa, että tiettyjen lainvastaisten toimien luokitteleminen niin, että ne muodostavat yhden ja saman rikkomisen, tai niin, että ne muodostavat useita eri rikkomisia, ei lähtökohtaisesti ole yhdentekevää mahdollisesti määrättävän seuraamuksen kannalta, koska usean erillisen rikkomisen toteaminen voi johtaa useiden eri sakkojen määräämiseen niin, että kussakin tapauksessa sovelletaan asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädettyjä rajoituksia (yhdistetyt asiat T-71/03, T-74/03, T-87/03 ja T-91/03, Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomio 15.6.2005, 118 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja noudatetaan näin ollen 10 prosentin enimmäismäärää päätöksen tekemistä edeltävän tilikauden liikevaihdosta.

71 Tästä huolimatta nyt esillä olevassa asiassa on todettava, että sillä seikalla, että komissio katsoi toteamiensa seikkojen muodostavan useita erillisiä rikkomisia, ei ole ollut mitään merkitystä, kun asiaa arvioidaan edellä mainitun ylärajan soveltamisen kannalta. Kantajalle määrättyjen sakkojen määrä – myös ennen yhteistyöstä annetun tiedonannon soveltamista suunniteltu määrä (592,32 miljoonaa euroa) – pysyy selvästi 10 prosentin rajan alapuolella, joka on ymmärrettävä niin, että sillä tarkoitetaan kokonaisliikevaihtoa (edellä 48 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 119 kohta), koska päätöksen tekemistä edeltävänä vuonna eli vuonna 2000 kantajan kokonaisliikevaihto oli 35 946 miljoonaa euroa (ks. päätöksen 123 perustelukappaleessa esitetty ensimmäinen taulukko).

72 On vielä lisättävä, että mikäli komissio olisi nyt esillä olevassa asiassa katsonut, että kyseessä oli ainoastaan yksi rikkomus, joka kattoi kaikki päätöksessä tarkoitetut vitamiinituotteet, se olisi luultavasti voinut ottaa kantajalle määrättävien sakkojen laskemisessa huomioon myös kantajan B1- ja H-vitamiineja koskevat salaiset järjestelyt, joiden osalta komissio ei kuitenkaan määrännyt rangaistuksia, koska se katsoi, että kyseessä olivat erilliset rikkomiset, joiden osalta sen mahdollisuus rangaistusten määräämiseen oli asetuksen N:o 2988/74 mukaisesti vanhentunut.

73 Edellä esitetyt pohdinnat, joilla pyrittiin arvioimaan kantajan väitteitä kattavammasta ja objektiivisemmasta näkökulmasta, eivät kuitenkaan ole riittäviä sulkemaan pois sitä, että komission arvioinnilla, jonka mukaan esillä olevassa asiassa on kyse useista erillisistä rikkomisista, on saattanut olla jonkunlaista vaikutusta kantajalle vahvistettujen sakkojen määrään. Näin ollen on selvitettävä, annettiinko kantajalle mahdollisuus ilmaista väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa kantansa siihen kysymykseen, muodostivatko ne seikat, joihin sen väitetiedonannossa väitettiin syyllistyneen, yhden ainoan rikkomisen vai useita rikkomisia.

74 On tosin myönnettävä, että vaikka komissio väitetiedoksiannossa yksilöi selkeästi tosiseikat, joista kyseessä olevia yrityksiä moitittiin, ja kuvailee mainittuja tosiseikkoja yksityiskohtaisesti sekä mainitsee määräykset (EY 81 artikla ja ETA-sopimuksen 53 artikla), joita se katsoo mahdollisesti mainituilla tosiseikoilla rikotun, se ei kuitenkaan ota selkeästi kantaa tähän kysymykseen.

75 Kantaja on yhtäältä oikeassa tuodessaan esiin tiettyjä väitetiedoksiannossa mainittuja tekijöitä, jotka voivat osoittaa, että komissio katsoi kyseessä olevan kilpailunvastaisen toiminnan muodostavan yhden ainoan rikkomisen.

76 Ensinnäkin on viitattava väitetiedoksiannon 206 kohdan kolmanteen alakohtaan, jossa komissio huomauttaa seuraavaa:

”Tuottajien määrästä riippumatta vaihtelu tapaamisiin osallistumisissa ja tuottajien tuotevalikoimien lukuisuus sekä salaisten järjestelyiden kokonaisuus muodosti käytännössä ja tosiasiallisesti yleisen järjestelmän, jolla valvottiin kaikkien vitamiinituotteiden maailmanmarkkinoita ja jossa [Roche] toimi järjestelyjen ja sopimusten muodostaman verkoston keskuksessa.”

(”Notwithstanding the number of producers, the variation in the participation in the meetings and the diversity of their product ranges, the complex of collusive arrangements, in practice and in effect, constituted an overall coordinated scheme to control the world market across the whole range of vitamin products with [Roche] at the centre of the network of agreements and arrangements.”)

77 On syytä mainita erityisesti väitetiedoksiannon 212 kohta, jossa komissio toteaa seuraavaa:

”Kun otetaan huomioon menetelmän jatkuvuus ja samankaltaisuus, komissio katsoo, että on tarkoituksenmukaista käsitellä yhden ja saman menettelyn puitteissa eri vitamiinit kattavaa sopimusten kokonaisuutta. Komissio katsoo, että kyseessä on yksi ainoa kokonaisvaltainen, vitamiinit kattava kartelli, jonka pääasiasiallisen ’sisällön’ muodostavat [Roche], BASF ja Rhône-Poulenc, ja muut kartelliin liittyvät tuottajat täydentävät sitä niiden vitamiinien osalta, jota ne tuottavat.”

(”Given the continuity and similarity of method, the Commission considers it appropriate to treat in one and the same procedure the complex of agreements covering the different vitamins. The Commission will consider this as one single overarching vitamin cartel with [Roche], BASF and Rhône-Poulenc forming the main ‘mass’ and the other producers adhering to, and forming a subset of, the cartel for the particular vitamins which they produce.”)

78 Väitetiedoksiannon 225 kohdan kolmannessa ja neljännessä alakohdassa komissio korosti, ettei ollut mahdollista todeta varmuudella, että ”rikkominen” oli kokonaisuudessaan päättynyt, ja että niitä yrityksiä, joille tiedonanto oli osoitettu, oli pyydettävä lopettamaan ”rikkominen”.

79 Toisaalta vastaaja tuo perustellusti esiin väitetiedoksiannossa olevia eräitä muita seikkoja, jotka ovat omiaan osoittamaan tilanteen olevan päinvastoin, eli että sen aikomuksena oli todeta usean rikkomisen olemassaolo.

80 Tältä osin on mainittava, että komissio huomautti väitetiedoksiannon 212 kohdan kolmannessa alakohdassa yhdistetyissä asioissa 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73, Suiker Unie ym. vastaan komissio, 16.12.1975 annetun tuomion (Kok. 1975, s. 1663, 111 kohta) sanamuotoa seuraten seuraavaa:

”Mikään ei estä komissiota ratkaisemasta yhdellä päätöksellä useita rikkomisia, vaikka eräät yrityksistä, joille päätös on osoitettu, eivät olisi yhteydessä joihinkin mainituista rikkomisista, kunhan päätöksen ansiosta kaikki mainitut yritykset voivat saada selkeän kuvan niitä vastaan esitetyistä väitteistä – – . Kun – ja jos – sakkojen määrääminen tulee harkittavaksi, komissio ottaa täysimääräisesti huomioon kullakin osallistujalla olleen roolin ja kunkin eri vitamiinin markkinoiden koon.”

(”There is no reason at all why the Commission should not make a single decision covering several infringements, even if some of the undertakings to which it is addressed are unconnected with some of these infringements, provided that the decision permits each addressee to obtain a clear picture of the complaints made against it. […] When and if any penalty is to be assessed, the Commission will take full account of the part played by each of the participants and the size of the market for the particular vitamin concerned.”)

81 Väitetiedoksiannon 212 kohdan ensimmäisessä alakohdassa todetaan seuraavaa:

”Komissio katsoo, että nyt esillä olevassa asiassa kyseessä oleva rikkomisten kokonaisuus muodostaa ominaispiirteiltään [EY] 81 artiklassa tarkoitetun täysimääräisen sopimuksen.”

(”The Commission considers that the complex of infringements in this case present all the characteristics of a full agreement in the sense of Article 81.”)

82 Väitetiedoksiannon 225 kohdan kolmannessa alakohdassa todetaan seuraavaa:

”Rikkomiset ovat jatkuneet tuotteiden valtaosan osalta pitkään tutkinnan alkamisen jälkeen.”

(”The infringements continued for most products long after the start of the investigations.”)

83 Komissio täsmentää väitetiedoksiannon 226 kohdan neljännessä alakohdassa, että yhteistyöstä annetun tiedonannon soveltamisen osalta se tulisi ottamaan huomioon kaiken tuottajien tekemän yhteistyön ”kunkin tuotteen osalta erikseen” (in relation to each product separately).

84 Tämän oikeudenkäynnin asianosaiset vetoavat useisiin muihin väitetiedoksiannon kohtiin, joilla niiden mielestä vahvistetaan juuri kyseisen asianosaisen tästä asiakirjasta esittämä tulkinta sikäli kuin kyse on yhdestä ainoasta tai useammasta erillisestä rikkomisesta. Nämä kohdat, jotka muodostuvat muun muassa sellaisten sanojen käytöstä kuten ”järjestely”, ”sopimus” tai ”kartelli”, joita on taivutettu joko yksikössä tai monikossa, vaikuttavat vähemmän merkityksellisiltä.

85 Tämän mukaisesti vastaaja korostaa muun muassa, että väitetiedoksiannossa käytetyt käsitteet ”sopimusten kokonaisuus” (complex of agreements), ”sopimusten ja järjestelyjen kokonaisuus” (complex of agreements and arrangements), ”kartellisopimukset” (cartel agreements) ja ”salaiset sopimukset” (collusive agreements) osoittavat, että komissio katsoi selvästi, että asiassa oli kyse useista erillisistä rikkomisista.

86 Tällaisia käsitteitä, samoin kuin ilmausta ”salaiset sopimukset” (collusive arrangements), joka niin ikään mainitaan väitetiedoksiannossa, ei voida tulkita siten, että niihin sisältyy välttämättä täsmällinen oikeudellinen luonnehdinta siitä, että kyseessä on useita rikkomisia. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että useat menettelytavat, joilla on sama kilpailua rajoittava tarkoitus ja joista jokainen kuuluu erikseen arvioituna ”sopimuksen”, ”yhdenmukaistetun menettelytavan” tai ”yritysten yhteenliittymien päätösten” käsitteeseen, voivat olla erilaisia ilmauksia yhdestä ainoasta EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomisesta (asia C-49/92 P, komissio v. Anic Participazioni, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I-4125, 113 kohta).

87 Toisaalta kantaja puolestaan vetoaa useisiin väitetiedoksiannon kohtiin, joissa komissio on käyttänyt ilmausta ”kartelli” mainitsematta erityisesti mitään vitamiinia, muun muassa todetessaan väitetiedoksiannon 195 kohdassa, jossa se vahvistaa olevansa asiassa toimivaltainen, että ”kartellilla oli huomattava vaikutus EY:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja kilpailuun yhteismarkkinoilla” (the cartel had an appreciable effect on trade between EC Member States and competition in the Common Market).

88 Ensinnäkään sanan ”kartelli” käyttäminen ei välttämättä merkitse sitä, että kyseessä arvioidaan olevan yksi ainoa EY 81 artiklassa tarkoitettu yhteisjärjestely. Tällä sanalla voidaan tarkoittaa horisontaalista kartellia, mutta sitä voidaan myös käyttää yleisemmässä merkityksessä kuvaamaan rakennetta tai organisaatiota, joka on vastuussa kilpailusääntöjen vastaisesta toiminnasta. Täten ei ole poissuljettua, että sanaa ”kartelli” käytettiin väitetiedoksiannossa kuvaamaan vitamiinin tuottajien käyttöönottamaa yleistä organisaatiota ilman, että tällä estettiin mahdollisuus päätyä siihen lopputulokseen, että kyseessä on useita kartelleja ja näin ollen useita rikkomisia. Toiseksi eräät väitetiedoksiannossa mainitut ”kartellia” koskevat väitteet – kuten 195 kohdassa oleva väite kartellin vaikutuksista jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tai 227 kohdassa esitetty väite siitä, että kartellin luonteen johdosta sillä rikottiin tahallisesti EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa – voidaan tulkita myös niin, että niillä pyrittiin todellisuudessa kuvailemaan kaikille väitetiedoksiannon kattamille kartelleille yhteisiä ominaispiirteitä, jotta vältyttäisiin toistamasta tarpeettomasti mainittuja ominaispiirteitä kunkin yhteisjärjestelyn osalta.

89 Vastaajan puolustuksekseen esittämän väitetiedoksiannon rakenteen osalta voidaan todeta, että se on järjestetty siten, että C osassa, jonka otsikkona on ”kartelli”, esitetään täsmällinen ja yksityiskohtainen kuvaus kutakin eri vitamiinia koskevista salaisista järjestelyistä tosin niin, että A- ja E-vitamiinia käsitellään yhdessä mutta niiden on kuitenkin katsottu kuuluvan eri markkinoille. Tällä varauksella komissio tutki C osan kussakin jaksossa tietyn vitamiinituotteen, sen ominaispiirteet, tuottajat, markkinat (jotka yksilöitiin erillisiksi markkinoiksi) ja kyseistä vitamiinia koskevan kartellin alkuperän, keston, perustoimintamekanismin sekä kartellin yhteydessä pidetyt tapaamiset ja sen toiminnan ja osallistujat. Vaikka otsikko oli yksikössä (the cartel), väitetiedoksiannon C osasta saa selkeästi sen kuvan, että kyse oli useista eri rikkomisista.

90 Täten väitetiedoksiannon arvioiminen kokonaisuudessaan viittaa siihen, että komissio on kyseisessä asiakirjassa osoittanut selvää epäröintiä siitä, mikä on moitteenalaisten tosiseikkojen täsmällinen oikeudellinen luonnehdinta eli onko niitä pidettävä yhtenä ainoana rikkomisena vai useina eri rikkomisina, lukuun ottamatta yksiselitteistä mainintaa siitä, että tosiseikat ovat EY 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaisia. Väitetiedoksiannosta ei näin ollen ilmennyt selkeästi, oliko komission aikomuksena katsoa, että kyseessä on yksi vai useampia rikkomisia.

91 Tämä toteamus ei kuitenkaan tarkoita sitä, että katsoessaan näissä olosuhteissa päätöksessä, että kyseessä oli eri rikkominen kunkin kyseessä olevan vitamiinin osalta, komissio olisi loukannut kantajan puolustautumisoikeuksia.

92 Pitää paikkansa, että yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa C-62/86, AKZO vastaan komissio, 3.7.1991 antamassaan tuomiossa (Kok. 1991, s. I-3359, 29 kohta), johon kantaja on vedonnut, että ”väitetiedoksiannossa on esitettävä selvästi tosiseikat, joihin komissio nojautuu, sekä tosiseikkojen oikeudellinen luonnehdinta”.

93 On kuitenkin muistutettava, että oikeuskäytännön mukaan päätöksessä, jossa todetaan rikkominen, ei välttämättä tarvitse täsmällisesti toistaa väitetiedoksiantoa. Komissiolla on oltava mahdollisuus ottaa mainitussa päätöksessä huomioon asianosaisten yritysten väitetiedoksiantoon antamat vastaukset. Täten komission mahdollisuuksien ei tule rajoittua näiden yritysten väitteiden ja perusteiden hyväksymiseen tai hylkäämiseen vaan sen on voitava myös suorittaa oma analyysinsa näiden esiin tuomista tosiseikoista joko luopuakseen perusteettomiksi osoittautuneista väitteistä tai muuttaakseen taikka täydentääkseen sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta väitteidensä tueksi esittämiä perusteluja (edellä 47 kohdassa mainittu asia ACF Chemiefarma v. komissio, tuomion 91 ja 92 kohta; edellä 80 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Suiker Unie ym. v. komissio, tuomion 437 ja 438 kohta ja yhdistetyt asiat 209/78–215/78 ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, Kok. Ep. V, s. 355, 68 kohta).

94 Erityisesti on katsottava, että tosiseikkojen arviointi kuuluu päätökseen itseensä ja että oikeus tulla kuulluksi ulottuu kuitenkin kaikkiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin, jotka ovat päätöksen perusteena, mutta ei lopputulokseen, jonka hallintoviranomainen aikoo hyväksyä (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-129/95, T-2/96 ja T-97/96, Neue Maxhütte Stahlwerke ja Lech-Stahlwerke v. komissio, tuomio 21.1.1999, Kok. 1999, s. II-17, 231 kohta ja asia T-16/02, Audi v. SMHV, tuomio 3.12.2003, Kok. 2003, s. II-5167, 75 kohta).

95 Niinpä yhtäältä on todettava, että se, että väitetiedoksiannon ja lopullisen päätöksen välillä on eroja, loukkaa puolustautumisoikeuksia vain, jos päätöksessä esitettyä väitettä ei ole esitetty tiedoksiannossa riittävällä tavalla, jotta adressaatit voivat puolustautua. Toisaalta väitetiedoksiantoon sisältyvien tosiseikkojen oikeudellinen luonnehdinta voi jo tiedoksiannon luonteen vuoksi olla vain väliaikainen, ja komission myöhempää päätöstä ei voida kumota pelkästään sillä perusteella, että näistä tosiseikoista tehdyt lopulliset päätelmät eivät täsmällisesti vastaa tätä väliaikaista luonnehdintaa. Komission on kuultava väitetiedoksiannon adressaatteja ja tarvittaessa otettava huomioon huomautukset, joita ne esittävät vastatessaan esitettyihin väitteisiin, ja muutettava tarkasteluaan nimenomaan niiden puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseksi (asia T-44/00, Mannesmannröhren-Werke v. komissio, tuomio 8.7.2004, 98–100 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).

96 Nyt esillä olevassa asiassa on katsottava, että komissio on päätöksessä ainoastaan muokannut ja selventänyt oikeudellisesti perusteluja, joihin se on perustanut esittämänsä väitteet, eikä se täten ole estänyt kantajaa esittämästä kantaansa mainituista väitteistä ennen päätöksen tekemistä (ks. vastaavasti asia T-9/89, Hüls v. komissio, tuomio 10.3.1992, Kok. 1992, s. II-499, 59–65 kohta). Kantajan olisi nimittäin tullut ymmärtää väitetiedoksiannon lukemisen perusteella, ettei komissio sulkenut pois sitä mahdollisuutta, että se katsoo kyseessä olevan useita eri rikkomisia. Komissio olisi toki voinut välttää valitettavan sekaannuksen ja ristiriitaisuuden, joka väitetiedoksiannosta syntyi sen kysymyksen osalta, oliko asiassa kyse yhdestä vai useammasta rikkomisesta, helposti ilmaisemalla selkeämmin tältä osin vallitsevat vaihtoehdot, joiden väliltä se tulisi tekemään ratkaisunsa lopullisessa päätöksessä. Tämä sekaannus ja ristiriita ei kuitenkaan ole estänyt kantajaa esittämästä kantaansa tästä kysymyksestä väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa.

97 Kuten vastaaja on perustellusti korostanut, kantajan vastauksesta ilmenee lisäksi, että kantaja itsekin oli ainakin tietoinen siitä seikasta, että hallinnollinen menettely saattoi koskea useita rikkomisia. Kantaja huomauttaa mainitun vastauksen sivulla 5, päättäessään kuvauksen niistä toimenpiteistä, joita se oli toteuttanut estääkseen omalta osaltaan uusien kilpailusääntöjen rikkomisen, että se oli ”lopettanut välittömästi tämän menettelyn kohteena olevat rikkomiset” (immediately brought to an end the infringements which are subject of this proceedings). Se kantajan esittämä seikka, että mainittu huomautus oli esitetty sellaisessa yhteydessä, jossa se oli pyrkinyt saamaan komission tunnustamaan lieventävien asianhaarojen olemassaolon kantajan osalta, ei mitenkään estä päättelemästä, että kantaja oli hallinnollisen menettelyn tässä vaiheessa tietoinen siitä, että sen voidaan katsoa syyllistyneen useisiin rikkomisiin kyseisen menettelyn päätteeksi.

98 Lisäksi vastaaja vetoaa perustellusti siihen, että – toisin kuin kantaja – saman väitetiedoksiannon adressaattina ollut Roche esitti tiedoksiantoon antamassaan vastauksessa huomautuksia siitä kysymyksestä, oliko asiassa kyse yhdestä vai useammasta rikkomisesta. Tältä osin ei ole merkitystä sillä, että Roche halusi täsmentää, että sen mukaan komission tuli katsoa, että kyseessä oli useita erillisiä rikkomisia. Toisin kuin kantaja väittää, Rochen huomautusten tästä näkökannasta ei voida päätellä, että mainittu yritys oli ymmärtänyt väitetiedoksiannon niin, että sen adressaatteja syytettiin ainoastaan yhdestä kokonaisvaltaisesta kartellista. Joka tapauksessa asiassa ei ole tarpeen pohtia sitä, kuinka Roche mahdollisesti on tulkinnut väitetiedoksiantoa, koska se, millä on asiassa merkitystä, on väitetiedoksiannon objektiivinen sisältö. Tämän suhteen kantaja väittää virheellisesti, että väitetiedoksiannossa sen katsottiin osallistuneen yhteen ainoaan kokonaisvaltaiseen kartelliin. Väitetiedoksiantoon sisältyi tähän suuntaan viittaavien seikkojen ohella lukuisia seikkoja, jotka viittasivat komission päätöksessä lopulta omaksuman kannan suuntaan.

99 Näissä olosuhteissa kantajalla oli m