FI Euroopan unionin virallinen lehti C 261/19

Kanne 4.8.2006 — Total ja Elf Aquitaine v. komissio

(Asia T-206/06)

(2006/C 261/37)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Asianosaiset

Kantajat: Total ja Elf Aquitaine (Courbevoie, Ranska) (asiamiehet: asianajajat E. Morgan de Rivery ja S. Thibault-Liger)

Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio

Vaatimukset

— pääasiallisesti on kumottava 31.5.2006 tehdyn komission päätöksen C(2006) 2098 lopullinen 1 artiklan c ja d kohta, 2 artiklan b kohta, sekä 3 ja 4 artikla

— toissijaisesti on muutettava 31.5.2006 tehdyn komission päätöksen C(2006) 2098 lopullinen 2 artiklan b kohtaa, jolla Arkema SA, Altuglas International SA ja Altumax Europe SAS määrätään yhdessä ja yhteisvastuullisesti maksamaan 21 913 125 miljoonan euron suuruinen sakko, josta Total SA ja Elf Aquitaine vastaavat yhdessä ja yhteisvastuullisesti, ensin mainittu 140,4 miljoonan euron ja toiseksi mainittu 181,35 miljoonan euron määrään asti, ja kyseisen sakon määrää on alennettava siten, että se on asianmukainen

— komissio on joka tapauksessa velvoitettava korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Kantajat vaativat kumoamaan asiassa COMP/F/38.645 — Metakrylaatti 31.5.2006 tehdyn komission päätöksen C(2006) 2098 (lopullinen), jossa komissio on katsonut, että kantajat ovat rikkoneet EY 81 artiklaa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla metakrylaatti-kartelliin, jossa neuvoteltiin hinnoista, sovittiin, otettiin käyttöön ja valvottiin hintasopimuksia joko nostamalla hintoja tai ainakin pysyttämällä olemassa oleva hintataso ennallaan, neuvoteltiin palvelujen lisäkustannusten vyöryttämisestä asiakkaille, vaihdettiin kaupallisesti tärkeitä ja luottamuksellisia markkinoihin ja/tai yrityksiin liittyviä tietoja ja osallistuttiin säännöllisiin kokouksiin ja muihin yhteydenpitoihin rikkomisen helpottamiseksi. Toissijaisesti ne vaativat, että niiden tytäryhtiölle, määrätyn sakon, josta ne vastaavat yhdessä ja yhteisvastuullisesti, määrää alennetaan.

Pääasiallinen kanne perustuu yhdeksään kumoamisperusteeseen.

Ensimmäisen kanneperusteen mukaan puolustautumisoikeuksia ja syyttömyysolettaman periaatetta on loukattu. Kantajat väittävät, että riidanalainen päätös on tehty sellaisen hallinnollisen menettelyn päätteeksi, jonka kuluessa ne eivät voineet asianmukaisesti puolustautua, koska komissio ei ollut ottanut kantaakseen sille kuuluvaa todistustaakkaa, laiminlyöden näin asianosaisten prosessuaalista yhdenvertaisuutta koskevan periaatteen.

Toisessa kanneperusteessa ne katsovat, että riidanalaisessa päätöksessä on laiminlyöty perusteluvelvollisuus, mitä kantajien mukaan vakavoittaa se, että komission kanta on uusi. Ne väittävät, että riidanalaisessa päätöksessä, jossa kantajat tuomitaan niiden tytäryhtiön riidanalaisesta rikkomuksesta, kantajien vastuu perustetaan vain siihen, että niillä oletetaan olevan määräävä vaikutusvalta tytäryhtiöönsä siitä syystä, että ne omistavat lähes 100 prosenttia sen osakepääomasta, eikä oletuksen vahvistavia tai kumoavia tosiseikkoja ole otettu huomioon. Lisäksi ne väittävät, että riidanalaisessa päätöksessä on tiettyjä ristiriitaisuuksia, jotka johtuvat siitä, että käsite rikkomisesta vastaava yritys/taloudellinen yksikkö ja käsite taloudellinen yksikkö, jolle päätös on osoitettu, on sekoitettu keskenään. Tässä perusteessa kantajat moittivat komissiota myös siitä, että se on pidättäytynyt riittävällä tavalla vastaamasta niiden tytäryhtiönsä itsenäisyydestä esittämiin lausumiin.

Kolmannessa kanneperusteessa kantajat väittävä, että komissio on päätöksessään rikkonut EY 81 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun yrityksen käsitteen yhtenäisyyttä. (1)

Neljännessä kanneperusteessa ne väittävät, että komissio on rikkonut sääntöjä, jotka koskevat tytäryhtiöiden tekemien rikkomusten lukemista emoyhtiöiden syyksi. Kantajat katsovat, että komissio on syyksilukemista koskevan arviointiperusteen määrittämisen osalta jättänyt huomiotta toimivaltansa rajat, tulkiten virheellisesti siihen liittyvää oikeuskäytäntöä ja toimimalla vastoin omaa tämän alan ratkaisukäytäntöään. Kantajien mukaan komissio on lisäksi loukannut oikeushenkilön itsenäisyyden periaatetta.

Viides kanneperuste koskee kaikkien jäsenvaltioiden tunnustamien, yhteisön oikeusjärjestelmän kiinteän osan muodostavien olennaisten periaatteiden, kuten syrjintäkiellon periaatteen, teon henkilökohtaisuutta koskevan periaatteen, periaatteen, jonka mukaan rangaistukset ovat henkilökohtaisia ja laillisuusperiaatteen, loukkaamista.

Kuudennessa kanneperusteessaan kantajat väittävät, että komissio on loukannut hyvän hallinnon periaatetta.

Seitsemäs kanneperuste koskee sitä, että komissio on loukannut oikeusvarmuuden periaatetta kantajien suhteen.

Kahdeksannessa kanneperusteessa kantajat väittävät, että riidanalaisella päätöksellä käytetään väärin harkintavaltaa, koska siinä kantajien katsotaan olevan vastuussa riidanalaisesta yhdenmukaistetusta menettelytavasta ja tuomitaan ne maksamaan sakko yhteisvastuullisesti tytäryhtiönsä kanssa.

Yhdeksännessä kanneperusteessa kantajat katsovat, että komissio on rikkonut tiettyjä sakkojen vahvistamiseen liittyviä perustavanlaatuisia periaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, koska se ei soveltanut 25 prosentin suuruista alennusta kantajien maksettavaksi määrättyyn alkumäärään, vaikka se sovelsi sitä erääseen toiseen riidanalaisen päätöksen adressaattiin siitä syystä, ettei se tiennyt rikkomisesta kokonaisuudessaan. Kantajat väittävät lisäksi, että syyttömyysolettamaa ja oikeusvarmuutta koskevia perustavanlaatuisia periaatteita on loukattu siitä syystä, että niiden mukaan komissio ei ole huomioinut niitä rajoja, jotka on asetettu sen toimivallalle, kun se ottaa huomioon varoittavan vaikutuksen.

Toissijaisesti kantajat katsovat, että niiden tytäryhtiölle määrätty sakko, josta ne vastaavat yhdessä ja yhteisvastuullisesti, pitäisi sovittaa oikeisiin mittasuhteisiin. Ne vaativat, että määrää alennetaan 25 prosentilla sakon alkumäärästä siitä syystä, etteivät ne tienneet rikkomisesta, ja että niihin sovellettaisiin lieventäviä asianhaaroja, koska ne on lähes samanaikaisesti tuomittu huomattaviin sakkoihin kahdessa samanlaisessa asiassa.

(1) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, s. 1).