ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Verotus – Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen – Liikevaihtoverot – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Välittäjien suorittamat palvelut – Verotuksellisen liittymäkohdan määrittäminen kuudennen direktiivin 28 b artiklan E kohdan 3 alakohdan nojalla – Soveltamisala – Sillä, että pääasiallinen liiketoimi ei ole arvonlisäverollinen, ei ole merkitystä – Pääasiallisen liiketoimen suorituspaikan määrittäminen – 28 b artiklan A ja B kohdan erityissäännösten soveltaminen

(Neuvoston direktiivin 77/388 28 b artiklan A ja B kohta ja E kohdan 3 alakohta)

Tiivistelmä

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/680, 28 b artiklan E kohdan 3 alakohtaa, jossa säädetään, että poiketen siitä, mitä kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, tiettyihin liiketoimiin osallistuvien toisen nimissä ja toisen lukuun toimivien välittäjien suorittamien palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa nämä liiketoimet suoritetaan, ei pidä tulkita siten, että sillä tarkoitettaisiin vain sellaisia välittäjän palveluja, joiden vastaanottaja on arvonlisäverovelvollinen tai oikeushenkilö, joka ei ole arvonlisäverovelvollinen.

Kuten tämän säännöksen sanamuodosta ilmenee, tämä säännös nimittäin koskee yleisesti välittäjien suorittamia palveluja, eikä siinä tehdä eroa sen perusteella, ovatko palvelujen vastaanottajat arvonlisäverovelvollisia vai eivät, ja välitystoiminnan suorituspaikan määrittämisen kannalta ei ole merkitystä sillä, että pääasiallinen liiketoimi on arvonlisäverollinen tai että kyse on liiketoimesta, joka ei ole arvonlisäverollinen.

Silloin, kun välitystoimi kuuluu 28 b artiklan E kohdan 3 alakohdan soveltamisalaan, välityspalvelujen kohteena olevien liiketoimien suorituspaikan määrittämiseksi on turvauduttava 28 b artiklan A ja B kohdan erityissäännöksiin. Tavaran yhteisöhankinnan paikasta säädetään näissä viimeksi mainituissa säännöksissä, joissa näin ollen poiketaan kuudennen direktiivin 8 artiklan yleisistä säännöksistä, jotka koskevat tavaroiden luovutusta jäsenvaltion sisällä.

(ks. 18, 21, 23, 25 ja 26 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Yhdistetyt asiat C-186/02 P ja C-188/02 P

Ramondín SA ym. ja Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

Muutoksenhaku – Valtiontuet – Verotukselliset toimenpiteet – Harkintavallan väärinkäyttö – Perustelut – Uudet perusteet

Tuomion tiivistelmä

1. Kumoamiskanne – Valitusperusteet – Harkintavallan väärinkäyttö – Käsite

2. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tosiseikkojen virheellinen arviointi – Tutkimatta jättäminen – Yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin ei kuulu selvitysaineiston arviointi, paitsi jos se on otettu huomioon vääristyneellä tavalla

(EY 225 artikla; yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)

3. Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Peruste, joka esitetään ensimmäistä kertaa vasta muutoksenhaun yhteydessä – Tutkimatta jättäminen

(Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artikla)

1. Toimenpidettä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin, jos objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi.

(ks. 44 kohta)

2. Tosiseikkoja koskeva arviointi, joka lukuun ottamatta sitä tapausta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, ei ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin muutoksenhaun yhteydessä.

(ks. 46 kohta)

3. Jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa vaatimuksilleen perusteita, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus laajentaa yhteisöjen tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Yhteisöjen tuomioistuin on siten valitusasioissa toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista.

(ks. 60 kohta)
Asia C-36/02

Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH

vastaan

Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn

(Bundesverwaltungsgerichtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)

Palvelujen tarjoamisen vapaus – Tavaroiden vapaa liikkuvuus – Rajoitukset – Yleinen järjestys – Ihmisarvo – Kansallisessa perustuslaissa vahvistettujen perusarvojen suojaaminen – ”Tappamispelit”

Tuomion tiivistelmä

1. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Perusteleminen yleistä järjestystä koskevilla syillä – Toimenpiteiden tarpeellisuus ja oikeasuhteisuus – Erilaisten suojajärjestelmien olemassaololla eri jäsenvaltioissa ei ole merkitystä

(EY 46 ja EY 49 artikla)

2. Palvelujen tarjoamisen vapaus – Rajoitukset – Kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään pelin, jossa simuloidaan ihmisten tappamista, kaupallinen hyödyntäminen – Perustelu – Yleisen järjestyksen turvaaminen – Ihmisarvon kunnioittaminen yleisenä oikeusperiaatteena

(EY 46 ja EY 49 artikla)

1. Vaikka palvelujen tarjoamisen vapautta rajoittavat toimenpiteet voidaan perustella yleistä järjestystä koskevilla syillä ainoastaan silloin, kun kyseiset toimenpiteet ovat välttämättömiä niiden etujen suojaamiseksi, jotka kyseisillä toimenpiteillä pyritään turvaamaan, ja ainoastaan siltä osin kuin näitä tavoitteita ei voida saavuttaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, ei ole välttämätöntä, että jäsenvaltion viranomaisten toimenpide vastaa kaikkien jäsenvaltioiden käsitystä kysymyksessä olevan perusoikeuden tai oikeutetun intressin suojaamista koskevista menettelytavoista. Pelkästään se seikka, että jäsenvaltio on ottanut käyttöön erilaisen suojajärjestelmän kuin jokin toinen jäsenvaltio, ei näin ollen sulje pois sitä, että kyseiset toimenpiteet ovat tarpeellisia ja oikeasuhteisia.

(ks. 36–38 kohta)

2. Yhteisön oikeus ei estä sitä, että taloudellinen toiminta, jossa hyödynnetään kaupallisesti peliä, jossa simuloidaan ihmisten tappamista, kielletään kansallisella toimenpiteellä, joka on annettu yleisen järjestyksen turvaamiseksi sillä perusteella, että tämä toiminta loukkaa ihmisarvoa.

Kyseistä toimenpidettä ei ole pidettävä palvelujen tarjoamisen vapautta perusteettomasti rajoittavana toimenpiteenä, kun yhtäältä perusoikeuksien suojelu – kun täsmennetään, että yhteisön oikeusjärjestyksessä pyritään kiistatta takaamaan ihmisarvon kunnioittaminen yleisenä oikeusperiaatteena – on perusteltu intressi, jonka vuoksi yhteisön oikeudessa asetettujen velvoitteiden eli jopa tavaran vapaan liikkuvuuden kaltaisista perustamissopimuksessa taatuista perusvapauksista johtuvien velvoitteiden rajoittaminen voi lähtökohtaisesti olla perusteltua, ja kun toisaalta kyseinen toimenpide vastaa sitä ihmisarvon suojan tasoa, joka kansallisella perustuslailla on haluttu turvata asianomaisen jäsenvaltion alueella ja kun se ei mene pidemmälle kuin on välttämätöntä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.

(ks. 34, 35 ja 39–41 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kaupalliset valtion monopolit — EY 31 artikla — Kohde — Velvollisuus mukauttaa myyntimonopoleja niin, ettei kaupankäynnissä syrjitä toisista jäsenvaltioista peräisin olevia tavaroita

(EY 31 artikla)

2. Kaupalliset valtion monopolit — EY 31 artikla — Lääkkeiden vähittäismyyntiä koskeva valtion monopoli — Monopolia, johon liittyy tuotteiden valintajärjestelmiä, joilla ei taata sitä, ettei syrjintää esiinny, ei hyväksytä — Perustelemista EY 86 artiklan 2 kohdan nojalla ei voida hyväksyä

(EY 31 artikla ja EY 86 artiklan 2 kohta)

Tiivistelmä

1. EY 31 artiklan 1 kohdassa määrätään ilman, että vaadittaisiin kaikkien kaupallisten valtion monopolien lakkauttamista, niiden mukauttamisesta siten, että tavaroiden hankintaa tai myyntiä koskevissa ehdoissa ei syrjitä jäsenvaltioiden kansalaisia. Siten tämän määräyksen kanssa ovat ristiriidassa myyntimonopolit, joita on mukautettu siten, että toisista jäsenvaltioista tuotavat tavarat asetetaan kaupankäynnissä oikeudellisesti tai tosiasiallisesti huonompaan asemaan kuin kotimaiset tavarat. Erityisesti valtion myyntimonopolin on oltava mukautettu niin, ettei siinä syrjitä toisista jäsenvaltioista peräisin olevia tavaroita tuotteiden valintajärjestelmän, myyntiverkoston järjestämisen eikä harjoitetun markkinoinnin ja mainonnan osalta.

(ks. 34, 36 ja 39–41 kohta)

2. EY 31 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa lääkkeiden vähittäismyyntimonopoli, jota on mukautettu siten, että siinä ei määrätä ostosuunnitelmasta eikä tarjouspyyntöjärjestelmästä, joiden nojalla valmistajilla, joiden tuotteita ei valita, olisi oikeus saada tieto valintapäätöksen perusteluista ja riitauttaa kyseinen päätös riippumattomassa valvontaelimessä. Tällaista monopolia ei nimittäin ole mukautettu niin, ettei syrjintää esiinny, vaan toisista jäsenvaltioista peräisin olevat lääkkeet voivat kaupankäynnissä joutua huonompaan asemaan kuin kotimaiset lääkkeet.

Tällaista myyntijärjestelyä ei voida perustella EY 86 artiklan 2 kohdan nojalla. On nimittäin niin, että vaikka tähän määräykseen voidaan vedota sen perustelemiseksi, että jäsenvaltio myöntää yritykselle, joka tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, yksinoikeuksia, jotka ovat EY 31 artiklan 1 kohdan vastaisia, jos yritykselle uskottujen erityistehtävien hoitaminen voidaan varmistaa vain myöntämällä tällaisia oikeuksia ja jos kaupan kehitykseen ei vaikuteta tavalla, joka on ristiriidassa yhteisön etujen kanssa, kyseisellä määräyksellä ei kuitenkaan voida perustella myyntimonopolia, josta puuttuu tuotteiden valintajärjestelmä, jossa ei syrjitä toisista jäsenvaltioista peräisin olevia lääkkeitä.

(ks. 42–45 ja 47–49 kohta sekä tuomiolauselma)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Päätös, joka sisältyy komission maatalouden pääosaston pääjohtajan kirjeeseen, jossa ilmoitetaan jäsenvaltiolle EMOTR:n yhteydessä myönnettyjen ennakkomaksujen vähennyksestä – Päätöksen kuuluminen käsitteen alaan

(EY 230 artikla; komission asetuksen N:o 1750/1999 39 artiklan 3 kohta)

2. Maatalous – Yhteinen maatalouspolitiikka – EMOTR:sta maksettava rahoitus – Myönnettyjen ennakkomaksujen kiinteämääräinen vähennys – Päätös, joka sisältyy komission maatalouden pääosaston pääjohtajan kirjeeseen – Komissio ei ollut siirtänyt toimivaltaa – Ilman toimivaltaa tehty päätös

(Komission työjärjestyksen 13 ja 14 artikla; komission asetuksen N:o 1750/1999 39 artiklan 3 kohta)

Tiivistelmä

1. Sen määrittelemiseksi, ovatko toimenpiteet EY 230 artiklassa tarkoitettuja toimia, on kiinnitettävä huomiota nimenomaan niiden sisältöön, koska niiden muodolla ei lähtökohtaisesti ole tässä suhteessa merkitystä. Mainitussa artiklassa tarkoitettuja, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi.

Tästä on kyse päätöksessä, joka sisältyy komission maatalouden pääosaston pääjohtajan kirjeeseen, jossa ilmoitetaan jäsenvaltiolle myönnettyjen ennakkomaksujen vähennyksestä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun asetuksen N:o 1257/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 1750/1999, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella N:o 1763/2001, 39 artiklan 3 kohdan nojalla, koska kyseinen päätös on ainoa toimenpide, jossa selvästi määritellään riidanalaisen rahoituskorjauksen sisältö ja laajuus, kun taas jäsenvaltioille suoritettaviin ennakkomaksuihin liittyvissä päätöksissä ilmoitetaan ainoastaan kullekin jäsenvaltiolle suoritettavan kuukausittaisen ennakkomaksun kokonaismäärä eikä niihin sisälly mitään mainintaa päätösten adressaattien osalta tehtyjen rahoituskorjausten määrästä.

(ks. 35, 41 ja 42 kohta)

2. Päätös, joka sisältyy komission maatalouden pääosaston pääjohtajan kirjeeseen, jossa ilmoitetaan jäsenvaltiolle myönnettyjen ennakkomaksujen vähennyksestä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun asetuksen N:o 1257/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen N:o 1750/1999, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella N:o 1763/2001, 39 artiklan 3 kohdan nojalla, on tehty ilman toimivaltaa, koska sen allekirjoittajalla ei ollut itsenäistä toimivaltaa tällaisen päätöksen tekemiseen ja koska komissio ei ole vedonnut mihinkään toimivallan siirtämistä tai sen edelleen siirtämistä koskevaan toimeen, joka olisi komission työjärjestyksen 13 tai 14 artiklan nojalla tehty kyseisen johtajan hyväksi.

(ks. 44 ja 47 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Ympäristö – Jätteistä huolehtiminen – Direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artiklan ensimmäinen kohta – Jäsenvaltioiden velvollisuus varmistaa, että jätteistä huolehditaan – Velvollisuuden laajuus – Toteutettavien toimenpiteiden tarpeellisuus – Harkintavalta – Rajat

(Neuvoston direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artiklan ensimmäinen kohta)

Tiivistelmä

Vaikka jätteistä annetun direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156, 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei täsmennetäkään, millaisia niiden toimenpiteiden on käytännössä oltava, jotka on toteutettava sen varmistamiseksi, että jätteistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle, on kuitenkin niin, että tämä säännös sitoo jäsenvaltioita saavutettavaan tavoitteeseen nähden, vaikkakin sillä jätetään niille harkintavaltaa, kun ne arvioivat tällaisten toimenpiteiden tarpeellisuutta.

Lähtökohtaisesti ei siis ole mahdollista päätellä automaattisesti, että aina silloin kun käytännön tilanne ei ole yhdenmukainen direktiivin 75/442, sellaisena kuin se on muutettuna, 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa vahvistettujen tavoitteiden kanssa, jäsenvaltio on välttämättä jättänyt noudattamatta tämän säännöksen mukaisen velvollisuutensa. Tällaisen tilanteen jatkuminen voi kuitenkin osoittaa, että jäsenvaltiot ovat ylittäneet tässä säännöksessä niille annetun harkintavallan, erityisesti jos ympäristön tila on jo pitkään huomattavasti heikentynyt toimivaltaisten viranomaisten puuttumatta asiaan.

(ks. 21 ja 22 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Sosiaalipolitiikka — Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät — Samapalkkaisuus — Äitiysloma — Äitiysloman ajalta saadun palkan määrittämisperusteet — Velvollisuus huomioida viitepalkan kattaman ajanjakson alun ja äitiysloman loppumisen välisenä aikana saadut palkankorotukset — Edellytykset — (EY:n perustamissopimuksen 119 artikla (EY:n perustamissopimuksen 117–120 artikla on korvattu EY 136–EY 143 artiklalla))

2. Sosiaalipolitiikka — Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu — Raskaana olevat ja äskettäin synnyttäneet tai imettävät työntekijät — Direktiivi 92/85/ETY — Äitiysloman ajalta saatu palkka — Jäsenvaltioiden velvollisuus vahvistaa kaikkien palkankorotusten huomioimista koskevat säännöt — (Neuvoston direktiivi 92/85/ETY)

Tiivistelmä

1. EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa (EY:n perustamissopimuksen 117–120 artikla on korvattu EY 136–EY 143 artiklalla) on tulkittava siten, että siltä osin kuin naispuolisen työntekijän äitiysloman aikana saama palkka määritetään ainakin osittain sen palkan perusteella, jota hän on saanut ennen äitiysloman alkamista, kyseinen määräys edellyttää, että kaikki viitepalkan kattaman ajanjakson alun ja äitiysloman loppumisen välisenä aikana saadut palkankorotukset on huomioitava määritettäessä niitä palkkaan vaikuttavia tekijöitä, joiden perusteella kyseisen palkan määrä lasketaan. Tämä edellytys ei rajoitu koskemaan vain niitä tapauksia, joissa korotusta sovelletaan taannehtivasti viitepalkan kattamaan ajanjaksoon.

(ks. 50 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)

2. Asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön puuttuessa on toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tehtävänä vahvistaa kaikkia, erityisesti toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä annetusta direktiivistä 92/85/ETY johtuvia yhteisön oikeuden sääntöjä noudattaen, millä tavalla ennen äitiyslomaa tai sen aikana myönnetyt palkankorotukset on huomioitava niissä palkkaan vaikuttavissa tekijöissä, joiden perusteella määritetään naispuoliselle työntekijälle äitiysloman aikana suoritettavan palkan määrä.

(ks. 56 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Yhteinen tullitariffi — Tariffinimikkeet — Alanimike 2101 20 92 (tee‑ tai mateuutteisiin, ‑esansseihin tai ‑tiivisteisiin perustuvat valmisteet) — Tiettyjen sellaisten tavaroiden, joiden teeuutepitoisuus ei ylitä 2,5:tä tai 2,2:ta kokonaispainoprosenttia, luokittelu tähän alanimikkeeseen asetuksella N:o 306/2001 — Perusteltavuus — Analoginen soveltaminen sekoituksiin, joiden teeuutepitoisuus on lievästi alhaisempi — (Komission asetus N:o 306/2001)

Tiivistelmä

Yhteisen tullitariffin yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on muutettuna tariffi- ja tilastonimikkeistöstä sekä yhteisestä tullitariffista annetun asetuksen N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta annetulla asetuksella N:o 2031/2001, alanimikettä 2101 20 92 (tee tai mateuutteisiin, esansseihin tai tiivisteisiin perustuvat valmisteet), on tulkittava siten, että se kattaa sellaiset tuotteet, joiden teeuutepitoisuus on vähäinen, kuten tiettyjen tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön annetun asetuksen N:o 306/2001 liitteenä olevan taulukon 2 ja 3 kohdassa esitetyt tuotteet (tavarat, joiden teeuutepitoisuus ei ylitä 2,5:tä tai 2,2:ta kokonaispainoprosenttia).

Komission asetuksessa N:o 306/2001 päättämää tuotteiden luokitettua sovelletaan vastaavasti kahteen teehen perustuvan juoman valmistamiseen tarkoitettuun sekoitukseen, joissa molemmissa on 64 prosenttia kristallisokeria ja 1,9 prosenttia teeuutetta ja joista toiseen on lisätty 0,8 prosenttia sitruunahappoa.

(ks. 32 ja 38 kohta sekä tuomiolauselman 1 ja 2 kohta)
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Yhteisön oikeus - Periaatteet - Perusoikeudet - Sukupuoleen perustuvan syrjinnän kielto - Yhteisön toimien laillisuuden edellytys

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisvapaus - Palvelujen tarjoamisen vapaus - Lääkärit - Direktiivit 86/457/ETY ja 93/16/ETY - Yleislääkärin erityiskoulutus - Edellytys, jonka mukaan tietty määrä koulutusjaksoja on suoritettava täysipäiväisesti - Arviointi sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän kiellon kannalta - Sallittavuus

(Neuvoston direktiivi 76/207/ETY, neuvoston direktiivin 86/457/ETY 5 artiklan 1 kohta ja neuvoston direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohta)

Tiivistelmä

$$1. Sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän kiellon, joka kuuluu perusoikeuksiin yhtenä yhteisön oikeuden yleisistä oikeusperiaatteista, joiden noudattamista yhteisön tuomioistuin valvoo, noudattaminen on kaikkien yhteisön toimielinten antamien säädösten, päätösten ja muiden toimien laillisuuden edellytys.

( ks. 25 ja 28 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta )

2. Yleislääkärin erityiskoulutuksesta annetun direktiivin 86/457/ETY 5 artiklan 1 kohta sekä lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta annetun direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohta, joiden mukaan yleislääketieteen osa-aikaisen koulutuksen tulee sisältää tietty määrä täysipäiväisiä koulutusjaksoja, eivät ole direktiivissä 76/207/ETY tarkoitetun sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän kiellon vastaisia.

Vaikka tällainen vaatimus on tosiasiallisesti epäedullinen erityisesti naisille miehiin verrattuna, sitä on kuitenkin pidettävä perusteltuna objektiivisilla seikoilla, joilla ei mitenkään syrjitä sukupuolen perusteella, koska yhteisön lainsäätäjä on voinut katsoa, että tämä mahdollistaa sen, että lääkäri hankkii tarvittavan kokemuksen seuraamalla potilaiden taudinkuvan kehittymistä pitkällä aikavälillä ja riittävän kokemuksen erityisesti yleislääkärin toimintaan kuuluvista erilaisista tilanteista.

( ks. 35, 40 ja 42 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta )
Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen - Kasvinsuojelu - Direktiivi 77/93/ETY - Kolmansista maista peräisin olevien, erityisvaatimusten alaisten kasvien tuonti yhteisöön - Erityisvaatimukset, joita ei voida täyttää muualla kuin alkuperäpaikassa - Riittävän alkuperämerkinnän tekeminen kasvien pakkaukseen - Kasvien terveystodistuksen antamisen osalta toimivaltaiset viranomaiset - Alkuperämaan viranomaiset

(Neuvoston direktiivin 77/93/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 91/683/ETY, 92/103/ETY ja 98/2/EY, liitteessä IV olevan A osan I jakson 16.1-16.4 kohta)

Tiivistelmä

$$Kasvien tai kasvituotteiden haitallisten organismien jäsenvaltioihin tuomisen ja siellä leviämisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä annettua direktiiviä 77/93/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna muun muassa direktiiveillä 91/683/ETY, 92/103/ETY ja 98/2/EY, on tulkittava niin, että se tämän direktiivin liitteessä IV olevan A osan I jakson 16.1 kohdassa säädetty erityisvaatimus, jonka mukaan kasvien pakkauksessa on oltava riittävä alkuperämerkintä, voidaan täyttää ainoastaan kyseisten kasvien alkuperämaassa.

Koska riittävän alkuperämerkinnän tekeminen mahdollistaa sen, että viejän ei tarvitse hankkia edellä mainitun I jakson 16.2-16.4 kohdassa tarkoitettuja virallisia lausuntoja alkuperämaassa, olisi paradoksaalista, jos tällainen merkintä, jonka tarkoituksena on todistaa tuotteiden alkuperä, voitaisiin tehdä muualla kuin alkuperämaassa kasvien maastaviennin jälkeen. Jo pelkästään se, että 16.1 kohdassa edellytetään tällaisen merkinnän tekemistä pakkaukseen, osoittaa, että tämä vaatimus on täytettävä silloin, kun tuotteet pakataan ensimmäistä kertaa niiden lähettämistä varten, eli välttämättä ennen niiden kuljettamista muuhun kolmanteen maahan kuin alkuperämaahan.

Lisäksi se, että tällaisen merkinnän tekeminen vapauttaa viejän velvollisuudesta hankkia edellä mainituissa 16.2-16.4 kohdassa tarkoitettuja virallisia lausuntoja, sulkee pois sen, että merkinnän voisi tehdä kasvien tuottaja niin, ettei virallisten lausuntojen antamiseen toimivaltaisten viranomaisten toimia edellytettäisi lainkaan.

Tätä 16.1 kohdasta tehtyä tulkintaa ei voida kyseenalaistaa sillä perusteella, millaisia muutoksia direktiivillä 98/2/EY on tehty 16.2 ja 16.3 kohtaan; näillä muutoksilla on haluttu tehdä virallisten lausuntojen hankkiminen kaikissa tilanteissa pakolliseksi, mikä koskee myös sitä tilannetta, että alkuperämaana oleva kolmas maa on tunnustettu vapaaksi kyseisistä haitallisista organismeista.

Kasvien terveystodistus, joka vaaditaan näiden kasvien tuomiseksi yhteisöön, on näin ollen annettava näiden kasvien alkuperämaassa niin, että tämän maan viranomaiset antavat sen tai että se annetaan näiden viranomaisten valvonnassa.

( ks. 60, 61, 66 ja 67 kohta sekä tuomiolauselma )