YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)

10 päivänä heinäkuuta 1997

Asia T-81/96

Christos Apostolidis ym.

vastaan

Euroopan yhteisöjen komissio

”Henkilöstö — Palkkaus — Korjauskerroin — Kumoamistuomion täytäntöönpanotoimet — EY:n perustamissopimuksen 176 artikla — Kohtuullinen korvaus — Oikeussuojaintressi — Työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta”

Täydellinen teksti ranskankielellä II-607

Aihe:

Kanne, jossa vaaditaan toisaalta kumoamaan komission päätös, jolla se hylkäsi kantajien hakemuksen, jossa nämä vaativat vuoden 1992 tammikuun palkkalaskelmiensa vahvistamista asiassa T-64/92, Chavane de Dalmassy ym. vastaan komissio, 27.10.1994 annetun tuomion (Kok. H. 1994, s. II-723) täytäntöön panemiseksi, ja toisaalta aineettoman vahingon korvaamista.

Lopputulos:

Hylkääminen.

Tuomion lyhennelmä

Kantajina ovat 65 komission virkamiestä ja väliaikaista toimihenkilöä, jotka työskentelevät Saksassa Karlsruhen transuraanin tutkimuslaitoksessa.

Nämä henkilöt olivat kantajina myös asiassa T-64/92, Chavane de Dalmassy ym., jossa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 27.10.1994 tuomion (Kok. H. 1994, s. II-723), jónica täytäntöönpanosta nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on kysymys.

Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 64 artiklan ja Euroopan yhteisöjen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 20 artiklan mukaan virkamiesten ja väliaikaisten toimihenkilöiden palkkaan sovelletaan korjauskerrointa, joka vahvistetaan heidän asemapaikkansa elinolojen mukaan, jotta heillä olisi asemapaikastaan riippumatta sama ostovoima.

Karlsruhessa työskentelevien kantajien palkkaan sovellettu korjauskerroin oli Bonnissa (joka oli Saksan liittotasavallan pääkaupunki lokakuuhun 1990 asti) työskenteleviin virkamiehiin sovellettava korjauskerroin Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muun henkilöstön palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin liittyvien korjauskertoimien mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 1994 alkaen 19 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EHTY, EY, Euratom) N:o 3161/94 (EYVL L 335, s. 1, jäljempänä asetus N:o 3161/94) antamiseen saakka.

Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen lokakuussa 1990 Berliinistä tuli tämän valtion pääkaupunki. Komissio antoi tästä syystä 4.9.1991 neuvostolle asetusehdotuksen [SEC (91) 1612 lopull.], jonka mukaan Saksassa sovelletaan taannehtivasti 1.10.1990 alkaen korjauskerrointa, joka on laskettu Berliinin elinkustannusten perusteella ja Bonnille ja Karlsruhelle vahvistetaan erityiset korjauskertoimet.

Neuvosto antoi 19.12.1991 asetuksen (EHTY, ETY, Euratom) N:o 3834/91 Euroopan yhteisöjen virkamiesten ja muuhun henkilöstöön kuuluvien palkkojen ja eläkkeiden sekä näihin palkkoihin ja eläkkeisiin sovellettavien korjauskertoimien mukauttamisesta 1 päivästä heinäkuuta 1991 alkaen (EYVL L 361, s. 13, korjaus EYVL 1992, L 10, s. 56, jäljempänä asetus N:o 3834/91). Tässä asetuksessa vahvistetaan muun muassa Saksassa sovellettava korjauskerroin, joka on laskettu entisen pääkaupungin Bonnin elinkustannusten perusteella, sekä erityinen Berliinissä sovellettava korjauskerroin.

Tammikuussa 1992 kukin kantaja sai ylimääräisen palkkalaskelman, jossa sovellettiin asetuksen N:o 3834/91 6 artiklan 2 kohdassa säädettyä Bonnin korjauskerrointa (95,1).

Kantajien näistä palkkalaskelmista nostamien kanteiden perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi asiassa Chavane de Dalmassy antamassaan tuomiossa kantajien tammikuun 1992 palkkalaskelmat siltä osin kuin niissä oli sovellettu Bonnin elinkustannusten perusteella laskettua korjauskerrointa.

Saman tuomion 56 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti, että neuvostolla ei ollut ollut oikeutta vahvistaa väliaikaista Saksan korjauskerrointa muun kuin pääkaupungin elinkustannusten perusteella. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lisäksi, että neuvoston olisi näin ollen pitänyt vahvistaa tarvittaessa väliaikainen Saksan korjauskerroin Berliinin elinkustannusten perusteella ja erityiset, myös tarvittaessa väliaikaiset korjauskertoimet tässä maassa oleville muille asemapaikoille, jos niissä olisi havaittu ostovoiman vääristyneen huomattavasti pääkaupungin Berliinin elinkustannuksiin verrattuna.

Tuomiosta tuli lainvoimainen, koska siitä ei valitettu yhteisöjen tuomioistuimeen.

Tämän tuomion julistamisen jälkeen komissio laati 9.12.1994 ensimmäisen muutetun ehdotuksen neuvoston asetukseksi [SEC (94) 2024 lopull.] mukauttaakseen vuosittain virkamiesten palkat ja eläkkeet. Tämän jälkeen komissio antoi toisen ehdotuksen asetukseksi [doc. SEC (94) 2085 lopull.], jolla muutettiin edellä mainittua ehdotusta [SEC (91) 1612 lopull.] ja jolla oli tarkoitus vahvistaa taannehtivasti 1.10.1990 alkaen yleinen Saksassa sovellettava korjauskerroin sekä erityiset korjauskertoimet Bonnia ja Karlsruhea varten.

Neuvosto antoi ensimmäisen muutetun ehdotuksen perusteella asetuksen N:o 3161/94, joka koskee muun muassa korjauskertoimien mukauttamista 1.7.1994 alkaen. Asetuksen 6 artiklassa vahvistetaan yleinen Saksassa sovellettava korjauskerroin, joka perustuu Berliinin elinkustannuksiin, ja erityiset korjauskertoimet, joita sovelletaan Karlsruhessa työskentelevien virkamiesten ja muun henkilöstön palkkoihin.

Komissio vahvisti tämän säännöksen perusteella Karlsruhessa työskentelevän henkilöstön pääpiirteittäiset palkkalaskelmat ajalle 1.7.-31.12.1994.

Neuvosto ei ryhtynyt toimenpiteisiin komission toisen muutosehdotuksen johdosta, jossa ehdotetaan vahvistettavaksi korjauskertoimet taannehtivasti lokakuusta 1990 alkaen.

Kantajat esittivät 5.5.1995 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisen vaatimuksen, jossa he vaativat ensinnäkin, että heidän palkkalaskelmansa vahvistetaan tammikuusta 1992 alkaen laillisesti sovellettavan korjauskertoimen perusteella, toiseksi, että komission todetaan menetelleen virheellisesti, koska se ei ollut EY:n perustamissopimuksen 176 artiklassa määrätyin tavoin toteuttanut kohtuullisessa määräajassa asiassa Chavane de Dalmassy annetussa tuomiossa edellytettyjä toimenpiteitä, ja kolmanneksi, että kullekin kantajalle korvataan 50000 Belgian frangia kärsitystä aineettomasta vahingosta.

Tämä vaatimus hylättiin 5.9.1995 eli neljä kuukautta sen esittämisen jälkeen tehdyllä implisiittisellä päätöksellä.

Tutkittavaksi ottaminen

Kumoamistuomiota, jossa edellytetään useiden hallinnollisten toimenpiteiden toteuttamista, ei voida panna välittömästi täytäntöön. Komissiolla on käytössään ”kohtuullinen määräaika”, jossa sen on pantava täytäntöön tuomio, jolla on kumottu perustamissopimuksen nojalla tehty päätös, vaikka perustamissopimuksessa ei ole tästä nimenomaista määräystä (37 kohta).

Viittaukset: asia 266/82, Turner v. komissio, 12.1.1984 (Kok. 1984, s. 1, 5 kohta); asia T-120/89, Stahlwerke Peine-Salzgitterv. komissio, 27.6.1991 (Kok. 1991, s. II-279, 66 kohta) ja asia T-73/95, Oliveira v. komissio, 19.3.1997 (Kok. 1997, s. II-0000,41 kohta).

Näin ollen, toisin kuin komissio väittää, asiassa Chavane de Dalmassy voittaneilla kantajilla ei ole ollut velvollisuutta nostaa kannetta perustamissopimuksen 176 artiklan rikkomisesta välittömästi kumoamiskanteen julistamisen jälkeen eli tämän tuomion jälkeisen ensimmäisen palkkalaskelman toimittamisen aikaan. Tällaisen velvoitteen asettamisella loukattaisiin kumotun päätöksen tehneen toimielimen oikeutta käyttää hyväkseen edellä mainittu ”kohtuullinen määräaika” (38 kohta).

Kun kumoamistuomion täytäntöönpano on erityisen vaikeaa, kyseinen toimielin voi täyttää perustamissopimuksen 176 artiklan mukaisen velvoitteen tekemällä minkä tahansa sellaisen päätöksen, joilla voidaan kohtuullisesti korvata kumoamispäätöksestä asianomaisille aiheutunut haitta. Tässä yhteydessä nimittävä viranomainen voi myös käydä keskustelua asianomaisten kanssa sellaisen sopimuksen aikaansaamiseksi, jossa asianomaisille tarjotaan kohtuullinen korvaus heidän karsimastaan lainvastaisuudesta (42 kohta).

Viittaukset: asia C-412/92, parlamentti v. Meskens, 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-3757,28 kohta).

Tämä komissiolle annettu mahdollisuus korvata kohtuullisesti asianomaisille aiheutunut haitta estää samalla sen, että komission olisi pelkästään asiassa Chavane de Dalmassy annetun tuomion 23 kohdan perusteella oikeudellisesti täysin mahdotonta toteuttaa mitään toimenpiteitä. Koska lopullinen arviointi siitä, onko kantajien nostama kanne perusteltu, kuuluu pääasian yhteyteen, ei voida katsoa, että kantajien kanne olisi ennenaikainen (43 kohta).

Pääasia

Kantajat vetoavat kanteensa tueksi kahteen perusteeseen, jotka perustuvat perustamissopimuksen 176 artiklan ja henkilöstösääntöjen 24, 64 ja 65 artiklan rikkomiseen.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu perustamissopimuksen 176 artiklan rikkomiseen

Yhteisöjen tuomioistuinten kumottua toimielimen säädöksen tai päätöksen kyseisen toimielimen on perustamissopimuksen 176 artiklan nojalla toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Lisäksi silloin kun säädös tai päätös on todettu lainvastaiseksi, kyseisen toimielimen antama uusi vastaisuudessa sovellettava säädös tai päätös ei poista asianomaiseen henkilöön aiemmin kohdistuneen lainvastaisuuden seurauksia (60 kohta).

Viittaukset: era. asia parlamentti v. Meskens, 24 kohta; asia T-84/91, Meskens v. parlamentti, 8.10.1992(Kok. 1992. s. II-2335,76-78 kohta)jayhdistetytasiat T-17/90, T-28/91 ja T-17/92, Cámara Alloisio ym. v. komissio, 15.7.1993 (Kok. 1993, s. II-841, 78-83 kohta).

Asetuksella N:o 3161/94 ei panna riittävällä tavalla täytäntöön asiassa Chavane de Dalmassy annettua tuomiota, koska tämä asetus ei koske virkamiesten palkkalaskelmia tammikuusta 1992 kesäkuuhun 1994 (61 kohta).

Näin ollen on tutkittava, millä tavoin asiassa Chavane de Dalmassy annetussa tuomiossa velvoitettiin myös komissio toteuttamaan toimenpiteitä, jotka koskevat tammikuun 1992 ja asetuksen N:o 3161/94 voimaantuloajankohdan 1.7.1994 välistä aikaa (62 kohta).

Kun hallintoviranomainen käyttää harkintavaltaansa määritelläkseen perustamissopimuksen 176 artiklan mukaiset tarvittavat toimenpiteet kumoamistuomion täytäntöön panemiseksi, sen on noudatettava sekä yhteisön oikeuden säännöksiä että täytäntöön pantavana olevan tuomion tuomiolauselmaa ja perusteluja (63 kohta).

Viittaukset: em. asia Meskens v. parlamentti, 74 kohtaja asia T-508/93, Mancini v. komissio, 27.10.1994 (Kok. H. 1994, s. II-761, 51 kohta).

Asiassa Chavane de Dalmassy annetussa tuomiossa täsmennetään, että kun neuvosto käyttää henkilöstösääntöjen 64 ja 65 artiklan mukaista toimivaltaansa, sillä ei ole henkilöstösääntöjen liitteessä XI olevan 1 artiklan 3 kohdan a alakohdassa ilmaistu periaate huomioon ottaen oikeutta vahvistaa Saksassa sovellettavaa korjauskerrointa muun kuin pääkaupungin elinkustannusten perusteella. Näin ollen neuvoston on vahvistettava toisaalta tarvittaessa väliaikainen korjauskerroin Saksalle Berliinin elinkustannusten perusteella ja toisaalta erityiset — myös tarvittaessa väliaikaiset — korjauskertoimet tässä maassa oleville muille asemapaikoille, jos niissä olisi havaittu ostovoiman vääristyneen huomattavasti pääkaupungin Berliinin elinkustannuksiin verrattuna (64 kohta).

Näiden neuvostolle asetetun kahden velvoitteen keskinäinen riippuvuus merkitsee sitä, että kantajat eivät voi vaatia, että heidän edukseen sovelletaan toista näistä velvoitteista, jos samalla ei oteta huomioon toisen velvoitteen sisältöä kun heidän oikeuksiensa laajuutta määritetään (69 kohta).

Näillä perusteilla kantajien vaatimus, jonka mukaan komission pitää soveltaa heidän palkkalaskelmiinsa Berliinin korjauskerrointa taannehtivasti tammikuusta 1992 alkaen, merkitsisi sitä, että tämän toimielimen olisi pakko olla noudattamatta asiassa Chavane de Dalmassy annetun tuomion tuomiolauselmaa, sellaisena kuin sitä on selvennetty tuomion 56 kohdassa. Tällainen vaatimus ylittää selvästi kantajien perustamissopimuksen 176 artiklaan perustuvat oikeudet (71 kohta).

Kun kumoamistuomion täytäntöönpano on erityisen vaikeaa, kyseinen toimielin voi täyttää perustamissopimuksen 176 artiklan mukaisen velvoitteen tekemällä minkä tahansa sellaisen päätöksen, joilla voidaan kohtuullisesti korvata kumoamispäätöksestä asianomaisille aiheutunut haitta (73 kohta).

Viittaukset: em. asia parlamentti v. Meskens, 28 kohta.

Asiassa Chavane de Dalmassy annetun tuomion 23 kohdasta ilmenee selvästi, että komissio ei neuvoston antaman säädöksen puuttuessa ollut voinut soveltaa kantajien palkkalaskelmiin muuta kuin voimassa olevan lainsäädännön mukaista korjauskerrointa. Tämä kykenemättömyys oli kiistatta asiassa Chavane de Dalmassy annetun tuomion täytäntöönpanoon liittyvä ”erityinen vaikeus”, jonka vuoksi komission oli toteutettava toimenpiteitä, joilla voitiin kohtuullisesti korvata kantajille mahdollisesti aiheutunut haitta (74 kohta).

Tällaisten korvaavien toimenpiteiden toteuttaminen edellyttää kuitenkin, että kantajille on aiheutunut ”haittaa”. On kuitenkin riidatonta, että kaikkien kantajien palkkalaskelmaan on tammikuun 1992 ja 1.7.1994 välisenä aikana sovellettu suurempaa korjauskerrointa kuin sitä, jota olisi sovellettu, jos neuvosto olisi jo aikaisemmin muuttanut voimassa ollutta lainsäädäntöä. Koska kantajat eivät ole näyttäneet minkäänlaisen haitan olemassaoloa, komissiolla ei ole ollut velvollisuutta toteuttaa oikeuskäytännössä tarkoitettuja korvaavia toimenpiteitä (75 kohta).

Kantajat väittävät lopuksi, että perustamissopimuksen 176 artikla, sellaisena kuin sitä on tulkittu edellä mainitussa asiassa parlamentti vastaan Meskens annetussa tuomiossa (24 kohta ja sitä seuraavat kohdat), velvoittaa komissiota paitsi toteuttamaan välittömiä täytäntöönpanotoimia, myös korvaamaan kumotun toimen aiheuttaman lisävahingon, edellyttäen, että perustamissopimuksen 215 artiklan toisen kohdan edellytykset täyttyvät (77 kohta).

Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 kohdan 1 kohdan c alakohdan mukaan kanteessa on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Jotta kanne, jolla pyritään yhteisön toimielimen aiheuttaman vahingon korvaamiseen täyttäisi nämä edellytykset, siihen on sisällytettävä seikkoja, joiden avulla voidaan yksilöidä muun muassa se vahinko, jonka kantaja väittää kärsineensä, sekä tämän vahingon laatu ja suuruus. Kyseisen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkominen kuuluu ehdottomiin prosessinedellytyksiin, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi työjärjestyksensä 113 artiklan mukaan kaikissa asian käsittelyn vaiheissa tutkia viran puolesta (79 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-481/93 ja T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens ym. v. komissio, 13.12.1995 (Kok. 1995, s. II-2941, 75 ja 76 kohta).

On todettava, että kantajien vahingonkorvauskanne ei täytä työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdassa asetettuja edellytyksiä (80 kohta).

Toinen kanneperuste, joka perustuu henkilöstösääntöjen 24, 64 ja 65 artiklan rikkomiseen

Hallinnon velvollisuus pitää huolta henkilöstöstään kuvastaa henkilöstösäännöissä vahvistettujen julkishallinnon ja sen henkilöstön välisten vastavuoroisten oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa. Virkamiesten oikeuksia ja etuja voidaan kuitenkin suojata vain voimassa olevien säännösten asettamissa rajoissa (90 kohta).

Viittaukset: yhdistetyt asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackman v. parlamentti, 16.3.1993 (Kok. 1993, s. II-249, 96 kohta) ja asia T-46/90, Devillez ym. v. parlamentti, 30.6.1993 (Kok. 1993. s. II-699, 37 ja 38 kohta).

On siis mahdotonta, että virkamiehet vetoavat toimielinten huolenpitovelvollisuuteen tavoitellessaan etuja, jotka ovat kanteen perustana olevan tuomion vastaisia. Aivan kuten huolenpitovelvollisuuteen vetoaminen toimielintä vastaan ei voi johtaa siihen, että toimielin rikkoisi lain säännöstä, huolenpitovelvollisuus ei voi velvoittaa tätä toimielintä toimimaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lainvoimaiseksi tulleen tuomion tuomiolauselman vastaisesti, sellaisena kuin sitä on selvennetty tuomion perusteluissa (91 kohta).

Sen kysymyksen osalta, onko komissio mahdollisesti laiminlyönyt avustamisvelvollisuuttaan, kun se ei ole saattanut asetusten N:o 3161/94 ja N:o 3834/91 pätevyyttä yhteisön tuomioistuinten käsiteltäväksi, on osoitettu, että yhteisön toimielimillä on yhteisöjen tuomioistuimen valvonnassa harkintavalta, loin ne valitsevat avustamisvelvollisuutensa täyttämisessä käytettäviä toimenpiteitä ja keinoja (99 ja 100 kohta).

Viittaukset: asia T-59/92, Caronna v. komissio, 26.10.1993 (Kok. 1993, s. II-1129, 64 ja 65 kohta) ja yhdistetyt asiat T-39/93 ja T-553/93, Baltsavias v. komissio, 11.10.1995 (Kok. H. 1995, s. II-695, 59 kohta).

Koska komissiolla on tällainen harkintavalta, yksityishenkilö ei voi velvoittaa sitä nostamaan laiminlyöntikannetta, toisin sanoen se ei voi velvoittaa sitä toimimaan määrätyllä tavalla, sillä tällöin vaarannettaisiin komissiolla tässä asiassa olevaan harkintavaltaan kuuluva toimintavapaus (101 kohta).

Viittaukset: asia T-575/93, Koelman v. komissio, 9.1.1996 (Kok. 1996, s. II-1, 71 kohta).

Koska päätös saattaa asia yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi on komission sisäinen valmisteleva toimenpide, jota ei ole osoitettu kenellekään, yksityishenkilöt eivät voi nostaa laiminlyöntikannetta, jossa ne vaativat komissiota nostamaan tällaisen kanteen (102 kohta).

Viittaukset: asia T-277/94, AITEC v. komissio, 22.5.1996 (Kok. 1996, s. II-351, 58 kohtaja sitä seuraavat kohdat).

Kantajat eivät siten voi vedota henkilöstösääntöjen 24 artiklassa säädettyyn avustamisvelvollisuuteen velvoittaakseen komission nostamaan laiminlyöntikanteen toista toimielintä vastaan (103 kohta).

Ratkaisu:

Kanne hylätään.