JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

YVES BOT

26 päivänä lokakuuta 2010 ( )

Yhdistetyt asiat C‑201/09 P ja C‑216/09 P

ArcelorMittal Luxembourg SA, aiemmin Arcelor Luxembourg SA,

(C‑201/09 P)

vastaan

Euroopan komissio





ja





Euroopan komissio (C‑216/09 P)

vastaan

ArcelorMittal Luxembourg SA, aiemmin Arcelor Luxembourg SA,

ArcelorMittal Belval & Differdange SA, aiemmin Arcelor Profil Luxembourg SA, ja

ArcelorMittal International SA, aiemmin Arcelor International SA

Muutoksenhaku – Kilpailu – Palkkimarkkinoilla toteutetut kartellit – Komission päätöksen kumoaminen – Uuden päätöksen tekeminen EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen – Komission toimivalta – Oikeudellisen perustan valinta – HT 65 artiklan soveltaminen EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen asetuksen (EY) N:o 1/2003 nojalla – Yhteisön oikeusjärjestyksen jatkuvuus ja perustamissopimusten johdonmukaisuus – Periaatteet, joita sovelletaan lain ajalliseen soveltamiseen – Kilpailusääntöjen rikkomisesta vastuuseen joutuminen – Henkilökohtaisen vastuun periaate – Poikkeukset – Emoyhtiön vastuu tytäryhtiönsä kilpailuoikeuden vastaisesta toiminnasta – Emoyhtiön ratkaiseva vaikutus – Kumottavissa oleva olettama omistusosuuden ollessa 100 prosenttia – Sen yhtiön vastuu, jolle taloudellinen toiminta järjestellyillä markkinoilla on siirretty – Taloudellisen jatkuvuuden kriteeri – Seuraamusmenettelyjen vanhentumista koskevat säännöt – Vanhentumisajan katkeaminen suhteessa ”rikkomiseen osallistuneisiin” yrityksiin – Vanhentumisajan keskeytymisen kohde – Asianosaisia koskeva tai erga omnes -vaikutus – Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen – Todistustaakka

1. Nyt esillä oleva asia koskee ArcelorMittal Luxembourg SA:n( ) tekemää valitusta (asia C‑201/09 P) ja Euroopan komission tekemää valitusta (asia C‑216/09 P), jonka yhteydessä ArcelorMittal Belval & Differdange SA( ) ja ArcelorMittal International SA( ) ovat tehneet vastavalituksen. Nämä valitukset on tehty asiassa ArcelorMittal Luxembourg ym. vastaan komissio( ) 31.3.2009 annetusta Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta.

2. Asian taustalla on EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisesta eurooppalaisten teräspalkkituottajien sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin 8.11.2006 tehty komission päätös (asia COMP/F/38.907 – Teräspalkit). Komissio totesi tässä päätöksessään, että kyseiset yritykset, jotka kuuluvat samaan yritykseen, ovat rikkoneet 1. heinäkuuta 1988 ja 16. tammikuuta 1991 välisen ajan HT 65 artiklan 1 kohtaa vahvistaessaan hintoja, jakaessaan kiintiöitä ja vaihtaessaan yhteisön palkkimarkkinoita koskevia tietoja.( ) Tällä perusteella komissio velvoitti ARBEDin, TradeARBEDin ja ProfilARBEDin yhteisvastuullisesti maksamaan 10 miljoonan euron suuruisen sakon.

3. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen valituksenalaisella tuomiolla TradeARBEDia ja ProfilARBEDia koskevilta osin.

4. Heti aluksi on todettava, että nämä valitukset herättävät tiettyjä samoja kysymyksiä, jotka ovat läheisessä yhteydessä kysymyksiin, jotka ovat nousseet esille asiassa ThyssenKrupp Stainless vastaan komissio 1.7.2009 annetusta tuomiosta( ) tehdyssä valituksessa, joka on parhaillaan vireillä unionin tuomioistuimessa (asia C-352/09 P, ThyssenKrupp Nirosta v. komissio) ja josta myös laadin ratkaisuehdotuksen.

5. Ensimmäinen kysymys koskee seuraamusmenettelyjen vanhentumiseen sovellettavien sääntöjen tulkintaa ja erityisesti vanhentumisaikojen keskeytymistä. On kyse siitä, onko kanteen nostamisella unionin tuomioistuimissa suhteellinen vaikutus, jolloin vanhentumisajan keskeytyminen koko menettelyn ajaksi pätee vain suhteessa kantajana olevaan yritykseen (ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa omaksuma näkemys), vai onko sillä kaikkiin kohdistuva vaikutus, jolloin vanhentumisajan kulumisen pysähtyminen koko menettelyn ajaksi pätee suhteessa kaikkiin rikkomiseen osallistuneisiin yrityksiin siitä riippumatta, ovatko ne nostaneet kanteen vai eivät (komission omaksuma näkemys).

6. Toinen kysymys liittyy riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan pätevyyteen. HT 65 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteamiseksi ja seuraamusten määräämiseksi rikkomisesta komissio tukeutui asetuksen (EY) N:o 1/2003( ) säännöksiin, koska EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolo päättyi 23.7.2002.

7. Kolmas kysymys liittyy TradeARBEDin tekemän rikkomisen syyksi lukemiseen. Komissio nimittäin saattoi tästä toiminnasta ensimmäiseksi vastuuseen ARBEDin, kun se oli osoittanut, että ARBED oli tosiasiassa vaikuttanut ratkaisevasti tytäryhtiönsä käyttäytymiseen. Tämän jälkeen komissio saattoi rikkomisesta, johon siis ARBEDin katsottiin syyllistyneen, vastuuseen ProfilARBEDin, koska se katsoi tämän olevan ARBEDin taloudellinen seuraaja palkkien valmistuksen alalla. Tämän jälkeen komissio sovelsi henkilökohtaisen vastuun periaatteeseen tehtävää kahta poikkeusta, jotka unionin tuomioistuin hyväksyy, kun kyse on konsernista.

8. ARBEDin vastuuseen saattamisen osalta unionin tuomioistuimelta tiedustellaan jälleen, mikä on olettamuksen, jonka mukaan tytäryhtiönsä täysin omistavalla emoyhtiöllä on tosiasiassa ratkaiseva vaikutus tämän käyttäytymiseen ja sen on tällöin vastattava tämän kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä, luonne ja merkitys.

9. ProfilARBEDin vastuuseen asettamisen osalta on selvitettävä, oliko tarpeellista tai mahdollista jälleen poiketa henkilökohtaisen vastuun periaatteesta saattamalla ProfilARBED vastuuseen ARBEDin kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä ja sitä kautta TradeARBEDin kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A EHTY:n perustamissopimuksen määräykset

10. HT 65 artiklassa määrättiin seuraavaa:

”1. Kiellettyjä ovat yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan suoraan tai välillisesti estämään, rajoittamaan tai vääristämään tavanomaista kilpailua yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat, joilla pyritään:

a) vahvistamaan tai määräämään hintoja;

b) rajoittamaan tai valvomaan tuotantoa, tekniikan kehitystä tai investointeja;

c) jakamaan markkinoita, tuotteita, asiakkaita tai hankintalähteitä.

– –

4. Sopimukset ja päätökset, jotka ovat 1 kohdan mukaan kiellettyjä, ovat mitättömiä, eikä niihin voida vedota jäsenvaltioiden tuomioistuimissa.

Jollei oikeudesta saattaa asia yhteisön tuomioistuimen käsiteltäväksi muuta johdu, ainoastaan [komissiolla] on toimivalta ratkaista, onko tällainen sopimus tai päätös sopusoinnussa tämän artiklan kanssa.

5. [Komissio] voi määrätä yritykselle, joka on tehnyt mitättömän sopimuksen taikka välitysmenettelyssä tai seuraamusmaksun tai boikotin avulla taikka muilla keinoin soveltanut tai yrittänyt soveltaa mitätöntä sopimusta tai päätöstä taikka sopimusta, jota koskeva lupa on evätty tai peruutettu, tai joka on hankkinut luvan vääriksi tai harhaanjohtaviksi tietämiensä tietojen avulla taikka osallistunut tämän artiklan 1 kohdan mukaan kiellettyihin menettelytapoihin, sakon tai uhkasakon, joka on tämän artiklan 1 kohdan mukaan kielletyn sopimuksen, päätöksen tai menettelytavan kohteena olleista tuotteista kertyneen liikevaihdon määrä enintään kaksinkertaisena; jos sopimuksen, päätöksen tai menettelytavan tarkoituksena kuitenkin on rajoittaa tuotantoa, teknistä kehitystä tai investointeja, sakkojen enimmäismäärä voidaan korottaa 10 prosenttiin kyseisten yritysten vuosittaisesta liikevaihdosta ja uhkasakkojen enimmäismäärä 20 prosenttiin päivittäisestä liikevaihdosta.”

11. HT 97 artiklan mukaan EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolo on päättynyt 23.7.2002.

B EY:n perustamissopimuksen määräykset

12. EY 305 artiklan 1 kohdassa, joka on kumottu Lissabonin sopimuksen tultua voimaan, määrättiin seuraavaa:

”Tällä sopimuksella ei muuteta Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen määräyksiä, varsinkaan jäsenvaltioiden oikeuksia tai velvollisuuksia, mainitun yhteisön toimielinten valtuuksia eikä mainitussa sopimuksessa hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden toiminnasta annettuja määräyksiä koskevilta osin.”

C Asetus N:o 1/2003

13. Muistutan, että asetus N:o 1/2003 koskee EY 81 ja EY 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa.

14. Asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:

”Jos komissio toteaa kantelun perusteella tai omasta aloitteestaan, että [EY] 81 tai [EY] 82 artiklaa rikotaan, se voi päätöksellään määrätä asianomaiset yritykset ja yritysten yhteenliittymät lopettamaan todetun rikkomisen. – – Jos komissiolla on oikeutettu etu asiassa, se voi myös todeta rikkomisen tapahtuneen menneisyydessä.”

15. Kyseisen asetuksen 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 tai EY 82 artiklan määräyksiä.

16. Asetuksen N:o 1/2003 25 artiklassa säädetään seuraamusten määräämisen vanhentumisajoista.

17. Nämä säännöt ovat keskeisiltä osin samat kuin vanhentumisajoista Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimukseen liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 6.4.1978 tehdyssä komission päätöksessä N:o 715/78/EHTY( ) tarkoitetut säännöt.

18. Päätöksen N:o 715/78 1 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan seuraamusten vanhentumisaika päättyy, jos komissio ei ole määrännyt sakkoja tai seuraamuksia viidessä vuodessa siitä päivästä, jona rikkominen lakkaa.

19. Päätöksen N:o 715/78 2 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan kaikki komission suorittamat toimet rikkomisen tutkinnan tai rikkomista koskevan menettelyn aloittamiseksi voivat kuitenkin keskeyttää vanhentumisajan. Tällaisia toimia ovat tietojensaantipyynnöt, valtuutukset tarkastuksen suorittamista varten, menettelyn aloittaminen tai väitetiedoksiannon toimittaminen. Vanhentumisaika katkeaa suhteessa kaikkiin rikkomiseen osallistuneisiin yrityksiin.

20. Päätöksen N:o 715/78 2 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 5 kohdassa säädetään rajoituksesta. Niiden mukaan vanhentumisaika alkaa kulua uudelleen jokaisesta keskeytymisestä. Vanhentumisaika päättyy kuitenkin viimeistään sinä päivänä, jona kahden vanhentumisajan pituutta vastaava määräaika on kulunut komission määräämättä sakkoa tai uhkasakkoa; tämä määräaika pitenee ajalla, joksi vanhentuminen katkeaa.

21. Lopuksi päätöksen N:o 715/78 3 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdassa täsmennetään, että seuraamusten määräämiseen sovellettava vanhentumisaika katkeaa ajaksi, jonka komission päätöstä koskeva oikeudenkäynti on vireillä unionin tuomioistuimessa.

II Tosiseikat

22. Valituksenalaisen tuomion 16–37 kohdasta ilmenevät tosiasiat voidaan tiivistää seuraavasti.

23. ARBED valmisti terästeollisuustuotteita. TradeARBED perustettiin ARBEDin kokonaan omistamaksi tytäryhtiöksi harjoittamaan tämän terästeollisuustuotteiden jakelua. ProfilARBED puolestaan perustettiin 27.11.1992 ARBEDin kokonaan omistamaksi tytäryhtiöksi jatkamaan tuosta päivästä lähtien ARBEDin taloudellista ja teollista toimintaa palkkialalla.

24. Vuonna 1991 komissio suoritti HT 47 artiklan nojalla tehtyjen päätösten perusteella tarkastuksia eri yritysten, myös TradeARBEDin, toimitiloissa. Se toimitti 6.5.1992 väitetiedoksiannon asianomaisille yrityksille, joihin TradeARBED kuului, mutta ei ARBEDille. TradeARBED myös osallistui 11.–14.1.1993 pidettyyn kuulemiseen.

25. Komissio totesi päätöksessä 94/215/EHTY,( ) että 17 eurooppalaista terästeollisuusyritystä, niiden joukossa TradeARBED, oli HT 65 artiklan 1 kohdan vastaisesti osallistunut joukkoon sopimuksia, päätöksiä ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, jotka koskivat hintojen vahvistamista, markkinoiden jakamista ja luottamuksellisten tietojen vaihtamista yhteisön palkkimarkkinoilla 1.7.1988 ja 31.12.1990 välisenä aikana. Tällä perusteella komissio määräsi kullekin rikkomiseen osallistuneelle yritykselle, ARBED mukaan luettuna, sakon ja velvoitti nämä maksamaan 11 200 000 ecun suuruisen sakon.

26. ARBED nosti 8.4.1994 kanteen päätöksen kumoamiseksi.

27. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen suurimmaksi osaksi asiassa ARBED vastaan komissio 11.3.1999 antamassaan tuomiossa,( ) mutta alensi sakon määrän 10 miljoonaan euroon.

28. Yhteisöjen tuomioistuin kumosi asiassa ARBED vastaan komissio 2.10.2003 antamallaan tuomiolla( ) mainitun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion ja alkuperäisen päätöksen ARBEDia koskevilta osin tämän puolustautumisoikeuksien loukkaamisen perusteella.

29. Komissio päätti kumoamisen johdosta aloittaa uuden menettelyn, joka koski alkuperäisen päätöksen kohteena olleita kilpailunvastaisia menettelyjä. Se lähetti 8.3.2006 ARBEDille, TradeARBEDille ja ProfilARBEDille väitetiedoksiannon, jossa se ilmoitti niille aikomuksestaan tehdä päätös, jossa se katsoo ne yhteisvastuullisesti vastuussa oleviksi kyseessä olevista rikkomisista, mihin kantajat vastasivat 20.4.2006.

30. Komissio teki 8.11.2006 riidanalaisen päätöksen, jonka 1 ja 2 artiklassa todetaan seuraavaa:

”1 artikla

[ARBEDista, TradeARBEDista ja ProfilARBEDista] muodostuva yritys on osallistunut [HT] 65 artiklan 1 kohdan vastaisesti joukkoon sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden kohteena tai vaikutuksena on ollut hintojen vahvistaminen, kiintiöiden jakaminen ja laaja tietojen vaihtaminen yhteisön palkkimarkkinoista. Tällä koostumuksella yrityksen on todettu osallistuneen näihin rikkomisiin 1.7.1988 ja 16.1.1991 välisenä aikana.

2 artikla

[ARBED, TradeARBED ja ProfilARBED] määrätään maksamaan yhteisvastuullisesti 10 miljoonan euron sakko 1 artiklassa tarkoitetuista rikkomisista.”

III Kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio

31. ARBED, TradeARBED ja ProfilARBED nostivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 27.12.2006 jättämällään kannekirjelmällä kanteen riidanalaisesta päätöksestä HT 33 ja HT 36 artiklan sekä EY 229 ja EY 230 artiklan nojalla.

32. Yritykset vetosivat neljään kanneperusteeseen.

33. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi ensimmäisen kanneperusteen, jossa yritykset väittivät, että riidanalaiselta päätökseltä puuttui oikeudellinen perusta ja komissio oli käyttänyt väärin harkintavaltaansa. Se katsoi, että asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa ja 23 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä sallitaan, että komissio toteaa EHTY:n perustamissopimuksen aineelliseen ja ajalliseen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla toteutetut yritysten väliset kartellit ja määrää niistä seuraamukset ajankohdan 23.7.2002 jälkeen. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin palautti mieliin, että yhteisöjen perustamissopimuksilla on luotu yksi ainoa oikeusjärjestys ja että EHTY:n ja EY:n perustamissopimusten yhteisenä tarkoituksena on vapaata kilpailua koskevan järjestelmän ylläpitäminen. Lisäksi se totesi, että jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille yhteisen periaatteen mukaan lainsäädännön muuttamistapauksessa on varmistettava oikeudellisten rakenteiden jatkuvuus, jos unionin lainsäätäjä ei ilmaise päinvastaista tahtoaan.

34. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi myös toisen kanneperusteen, joka perustui niiden sääntöjen rikkomiseen, jotka koskevat kilpailusääntöjen rikkomisesta vastuuseen saattamista. Se katsoi erityisesti, että komission arviointi, jonka mukaan ARBED ja tämän taloudellinen seuraaja ProfilARBED ovat vastuussa TradeARBEDin suorittamista rikkomisista, ei ole oikeudellisesti virheellinen ja että näyttö vahvistaa ARBEDin ratkaisevan vaikutuksen TradeARBEDin käyttäytymiseen ja että tämä myöskin oli tosiasiallisesti käyttänyt määräysvaltaansa.

35. Kolmannen kanneperusteen osalta, joka koskee seuraamusmenettelyjen vanhentumista koskevien sääntöjen rikkomista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi ARBEDin osalta tämän väitetyn rikkomisen, koske se katsoi, että sen vuoksi, että vanhentumisaika lakkasi kulumasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja yhteisöjen tuomioistuimessa käydyn ensimmäisen oikeudenkäynnin ajaksi, riidanalainen päätös on tehty sekä viiden vuoden että kymmenen vuoden vanhentumisajassa. Sitä vastoin todetessaan, että kyseisellä keskeytymisellä on vain asianosaisiin eikä kaikkiin kohdistuva vaikutus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kymmenen vuoden vanhentumisaika oli ProfilARBEDin ja TradeARBEDin osalta ylittynyt, ja kumosi näin ollen riidanalaisen päätöksen niiden osalta.

36. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi neljännen kanneperusteen, joka koski ARBEDin puolustautumisoikeuksien loukkaamista. Se katsoi, että ARBED ei ollut osoittanut, miltä osin hallinnollisen menettelyn kesto oli voinut vahingoittaa sen puolustautumisoikeuksien käyttämistä.

37. Valituksenalaisella tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi siten riidanalaisen päätöksen ProfilARBEDia ja TradeARBEDia koskevilta osin ja hylkäsi kanteen muilta osin perusteettomana.

IV Oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa

38. ARBED teki yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 8.6.2009 jättämällään valituskirjelmällä ja komissio 15.6.2009 jättämällään valituskirjelmällä valituksen valituksenalaisesta tuomiosta. ProfilARBED ja TradeARBED ovat tehneet vastineensa esittäessään vastavalituksen komission tekemästä valituksesta.

39. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti päätti 10.9.2009 antamallaan määräyksellä yhdistää nämä asiat suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.

V Alustavat huomautukset

40. Näiden valitusten tarkastelu edellyttää ensin kilpailusääntöjen täytäntöönpanomenettelyn luonteen mieleen palauttamista.

41. Vaikka tämä menettely ei ole rikosoikeudellinen sen varsinaisessa merkityksessä, se on kuitenkin rikosoikeudellisen menettelyn kaltainen. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklassa tarkoitetut sakot ovat nimittäin luonteeltaan ja määrältään rinnastettavissa rikosoikeudelliseen seuraamukseen, ja kun otetaan huomioon komission tutkimus-, tutkinta- ja päätöksentekotehtävät, sen toimet yrityksiä kohtaan ovat lähinnä rikosoikeudellisten menettelyjen kaltaisia. Mielestäni kyseinen menettely on siis ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen( ) 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetulla tavalla ”rikosoikeudellinen” ja sitä koskevat siten kyseisen määräyksen rikosoikeutta koskevaan osaan liittyvät takeet.( )

42. Kantani on täysin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukainen. Määritellessään, kuuluuko syyte rikosoikeuden alaan, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin hyväksyy kolme perustetta, jotka ovat asian oikeudellinen luokittelu kyseisen valtion sisäisessä oikeudessa, seuraamuksen rankaiseva ja ehkäisevä luonne sekä tunnusmerkistön mukaan seuraamuksen vakavuus kyseiselle henkilölle.( ) Ensimmäisellä kriteerillä on vain muodollinen ja suhteellinen arvo, ja kaksi muuta ovat vaihtoehtoisia.( ) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on soveltanut tätä päättelyä useisiin hallinnollisiin seuraamuksiin,( ) joihin kuuluu myös kansallisten kilpailuviranomaisten määräämiä seuraamuksia.( ) Kun otetaan nimittäin huomioon kilpailuoikeuden tavoite (yleisen taloudellisen järjestyksen turvaaminen), seuraamusten luonne (yhtäaikaisesti ehkäisevä ja rankaiseva vaikutus täysin ilman vahingon korvaamiseen liittyvää ajatusta) ja niiden määrä (suuri sakkorangaistus), näissä menettelyissä on Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan turvattava Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan edellyttämät takeet.

43. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö noudattaa samaa linjaa. Unionin tuomioistuin on ottanut huomioon kilpailualan oikeudenkäyntien erityisen luonteen ja soveltanut rikosoikeudellisia perusperiaatteita ja perustakeita, jotka sisältyvät Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaan. Asiassa komissio vastaan Anic Partecipazioni( ) yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi henkilökohtaisen vastuun periaatteen soveltamisen kilpailusääntöihin.( ) Sittemmin asiassa Hüls vastaan komissio antamassaan tuomiossa( ) yhteisöjen tuomioistuin viittasi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa taattuun syyttömyysolettamaan. Kyseisessä tuomiossa todettiin, että kun otetaan huomioon kyseisten rikkomisten luonne sekä niihin liittyvien seuraamusten luonne ja ankaruus, syyttömyysolettaman periaate soveltuu sellaisiin yrityksiä koskevien kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyviin menettelyihin, jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen.( )

44. Lopuksi on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Landewyck ym. vastaan komissio antamansa tuomion( ) 81 kohdassa todennut, että vaikka komissiota ei voida pitää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena, se on velvollinen noudattamaan unionin oikeudessa määrättyjä ja säädettyjä menettelyllisiä takeita. Ei voida mielestäni kiistää, että erityisesti kyseessä olevat menettelylliset takeet on sisällytetty Euroopan unionin perusoikeuskirjaan( ) ja että komission on selvästi noudatettava niitä.

45. Nämä seikat ovat riittävä osoitus siitä, että näiden valitusten tutkimisen yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47–49 artiklassa sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tunnustettuihin perustakeisiin.

VI Komission tekemä valitus (C‑216/09 P)

46. Aloitan käsiteltävän asian selvittämisen komission tekemästä valituksesta. Koska siinä on tosiaankin esitetty vain yksi, vanhentumissääntöjen tulkintaa koskeva valitusperuste, se vaikuttaa ProfilARBEDin ja TradeARBEDin tekemän valituksen käsittelyyn.

47. Komissio väittää valituksessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan päätöksen N:o 715/78 3 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdassa tarkoitettuja vanhentumisajan keskeytymistä koskevia sääntöjä.

48. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin valituksenalaisessa tuomiossa katsonut, että kyseisissä säännöksissä tarkoitettu vanhentumisaika keskeytyi vain suhteessa kantajana olevaan yritykseen eli ARBEDiin. Se totesi tällä perusteella, että teot olivat vanhentuneita suhteessa ProfilARBEDiin ja TradeARBEDiin.

A Asianosaisten lausumat

49. Komissio kehottaa unionin tuomioistuinta peruuttamaan valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä kumotaan komission ProfilARBEDille ja TradeARBEDille määräämät sakot ja hylkäämään kyseisten yritysten nostaman kanteen ja velvoittamaan nämä maksamaan oikeudenkäyntikulut.

50. ProfilARBED ja TradeARBED ovat valituksen johdosta antamassaan vastineessa kehottaneet unionin tuomioistuinta vahvistamaan valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä kumotaan komission niille määräämät sakot. Lisäksi ne tekevät vastavalituksen siltä varalta, että unionin tuomioistuin hyväksyisi komission vaatimukset.

B Vanhentumisajan keskeytymiseen sovellettavan säännön virheellistä tulkintaa koskeva ainoa valitusperuste

51. On kyse siitä, onko vanhentumisen keskeytymisellä sellaisessa tapauksessa, jossa unionin tuomioistuimissa nostetaan kanne, suhteellinen (inter partes) vaikutus, jolloin se koskee kanteen tehnyttä yritystä (ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omaksuma näkemys, jota ProfilARBED ja TradeARBED puolustavat), vai kaikkia koskeva (erga omnes) vaikutus, jolloin vanhentumisen keskeytyminen oikeudenkäynnin ajaksi koskee kaikkia rikkomiseen osallistuneita yrityksiä, olivatpa nämä nostaneet kanteen tai eivät (komission omaksuma näkemys). Päinvastoin kuin vanhentumisajan katkeamisesta on nimenomaisesti säädetty, päätöksen N:o 715/78 2 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdassa ei oteta kantaa tähän asiaan.

52. Tämä kysymys on sama kuin se, joka on noussut esille edellä mainitussa asiassa ThyssenKrupp Nirosta vastaan komissio, jonka yhteydessä esitän myös ratkaisuehdotuksen, kuten olen muistuttanut. Unionin tuomioistuimen on ratkaistava tämä kysymys ensimmäistä kertaa.

1. Valituksenalainen tuomio

53. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut valituksenalaisessa tuomiossaan, että vanhentumisajan keskeytymistä pitäisi tulkita suppeasti, koska se muodostaa poikkeuksen viiden vuoden vanhentumisajan periaatteeseen. Lisäksi se on katsonut, ettei tähän keskeytymiseen ole enää tässä vaiheessa tarpeen liittää kaikkiin kohdistuvaa vaikutusta, koska se koskee määritelmällisesti tilannetta, jossa komissio on jo tehnyt päätöksen. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korostanut sitä, että yhteisöjen tuomioistuimen asiassa komissio vastaan AssiDomän Kraft Products ym. antaman tuomion( ) mukaan oikeudenkäynneillä on suhteellinen vaikutus, mikä lähtökohtaisesti estää sen, että yhden yrityksen yhdestä päätöksestä nostamalla kanteella olisi mitään vaikutusta tämän päätöksen muiden adressaattien tilanteeseen.

2. Asianosaisten pääasialliset lausumat

54. Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tekee päätöksen N:o 715/78 2 artiklan 3 kohdasta ja 3 artiklasta virheellisesti kirjaimellisen ja liian suppean tulkinnan. Tulkinta ei olisi ainoastaan asiassa Limburgse Vinyl Maatschappij ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa( ) omaksuttua tavoitteellista (teleologinen) lähestymistapaa vaan myös sitä lähestymistapaa vastaan, jonka Euroopan unionin neuvosto näyttää omaksuneen asetuksen N:o 2988/74( ) valmistelussa.

55. Lisäksi komissio vastustaa viittaamista edellä mainittuun asiassa komissio vastaan AssiDomän Kraft Products ym. annettuun tuomioon, jossa yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut kumoamistuomion suhteellisen vaikutuksen. Komission mukaan tämän tuomion päätelmiä ei voida soveltaa tutkintatoimien kaltaisiin päätöksiin, joiden riitauttaminen keskeyttää tai pysäyttää vanhentumisen.

56. Lopullisista päätöksistä poiketen tällaisten toimenpiteiden kumoaminen voi vaikuttaa komission mahdollisuuteen soveltaa menettelyä kaikkiin rikkomiseen osallistuneisiin yrityksiin, vaikka nämä toimenpiteet olisi muodollisesti osoitettu vain yhdelle yritykselle. Näin ollen kyseisen tuomion soveltaminen vanhentumisajan keskeytymiseen haittaisi kilpailuoikeuden moitteetonta toteuttamista, kun taas tulkinnalla, jolla säilytetään kaikkiin kohdistuva vaikutus, voidaan varmistaa sen tehokas vaikutus.

57. Komissio täsmentää, että silloin, kun yksi yhtiö on riitauttanut jonkin siihen kohdistuneen tutkimustoimenpiteen, komissio olisi valituksenalaisen tuomion mukaan velvollinen jatkamaan tutkimustaan muiden rikkomiseen osallisten yritysten osalta ja käyttämään lopullisessa päätöksessään sen kumoamisen uhalla asiakirjoja, joiden lainmukaisuus on epävarma. Koska vanhentumisaika kuluu tosiaankin suhteessa muihin yrityksiin, komissio ei voi odottaa tutkimustoimenpidettä koskevan oikeudenkäynnin tulosta.

58. Lisäksi komissio katsoo valituksenalaisen tuomion mahdollistavan sakon maksamisen välttelyn. Nimittäin yrityksessä, johon nähden vanhentuminen on keskeytynyt, voitaisiin toteuttaa uudelleenjärjestely tai sen varat voitaisiin siirtää toiseen yritykseen, jolloin konserni voisi välttyä sakon maksamiselta.

59. ProfilARBED ja TradeARBED katsovat, että eroa, joka on tehty saman päätöksen kahden peräkkäisen artiklan sanamuodon välille, ei voida tulkita miksikään muuksi kuin lainsäätäjän vapaaehtoiseksi ja tietoiseksi päätökseksi erottaa toisistaan vanhentumisajan katkeamisen ja vanhentumisajan keskeytymisen vaikutukset.

60. Vanhentumissääntöjen tavoitteilla ei ole tarkoitus turvata komission oikeutta määrätä oikeussubjekteille seuraamuksia vaan oikeusvarmuuden yleisen periaatteen mukaisesti suojella niitä tällaisilta seuraamuksilta sen jälkeen, kun tietty aika on kulunut. Näin ollen siltä osin kuin vanhentumisajan katkeaminen ja vanhentumisajan keskeytyminen ovat poikkeuksia yleisestä oikeusperiaatteesta, niitä olisi tulkittava, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korostanut, suppeasti ja siten yrityksen kannalta edullisimmalla tavalla.

61. ProfilARBED ja TradeARBED korostavat, että alkuperäinen päätös koski vain ARBEDia, ja päättelevät tällä perusteella, että päätös ei ole toimi, josta voidaan nostaa kanne niitä vastaan. Tästä seuraa, että tarvitsematta edes ottaa kantaa siihen, mikä on päätöksen N:o 715/78 3 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdassa säädetyn kaikkiin kohdistuvan vaikutuksen luonne, niitä koskevan vanhenemisajan keskeytymisen edellytykset eivät täyty.

62. ProfilARBEDin ja TradeARBEDin mukaan myös siinä tapauksessa, että oletettaisiin, että alkuperäinen päätös olisi kannekelpoinen toimi, oikeudenkäyntien asianosaisia koskeva vaikutus estää sen, että ARBEDin nostamalla kanteella olisi mitään vaikutusta niiden tilanteeseen. Lisäksi ProfilARBED ja TradeARBED katsovat, että tutkintatoimenpiteet ovat valmistelevia toimia, jotka eivät ole kannekelpoisia, jolloin kysymys vanhenemisen keskeytymisestä, ei nouse esiin. Vaikka oletettaisiin, että on olemassa kannekelpoisia tutkintatoimenpiteitä, tutkimusmenettely ei keskeytyisi kanteen nostamisen vaikutuksesta. Komissiolla olisi koko ajan mahdollisuus korjata muodolliset virheet. Näin ollen keskeytymistä koskevien sääntöjen kaikkiin kohdistuvaa vaikutusta ei tässäkään tilanteessa voitaisi millään tavalla perustella.

63. Sakon maksamisen välttämistä koskevista väitteistä ProfilARBED ja TradeARBED palauttavat mieliin kilpailunvastaisista toimista vastuuseen saattamista koskevan oikeuskäytännön, jonka mukaan vastuu rikkomisesta ja samalla vanhentumiseen liittyvät oikeudet on mahdollista siirtää toiselle yritykselle.

64. Lopuksi ProfilARBED ja TradeARBED korostavat, että asetusta N:o 2988/74 ei voida nyt esillä olevassa asiassa soveltaa, ja katsovat, että tämän asetuksen valmisteluasiakirjoihin ei oikeusvarmuuden periaatteen vuoksi voida vedota, sillä niitä ei ole julkaistu ja niitä ei mainita asetuksen N:o 2988/74 tekstissä.

3. Asian arviointi

65. Ennen ainoan valitusperusteen tarkastelua on tarpeen palauttaa mieleen vanhentumissääntöjen luonne ja ulottuvuus kilpailualan oikeudenkäynnin yhteydessä.

a) Alustavat huomautukset

66. Viranomaisten toimintaoikeuden vanhentuminen on yleinen ja perustavaa laatua oleva oikeusperiaate. Se voidaan määrittää syyksi, joka rikkomisesta kuluneen ajanjakson päättymisen vuoksi lopettaa viranomaisten oikeuden ryhtyä toimiin. Sitä sovelletaan periaatteessa kaikkiin rikkomuksiin, myös kaikkein vakavimpiin, poikkeuksena ainoastaan ihmisyyttä vastaan tehdyt rikokset, jotka eivät kansainvälisten vaatimusten mukaisesti vanhene. Vanhentumisajan päätyttyä viranomaistoimia ei enää voida aloittaa eikä rikkomiseen osallistuneita vastaan voida toimia.

67. Vanhentumisella pyritään luomaan yhteiskuntarauha ja turvaamaan oikeusvarmuus. Yhteisöjen tuomioistuin onkin yhdistetyissä asioissa Falck ja Acciaierie di Bolzano vastaan komissio 24.9.2002 antamassaan tuomiossa,( ) vahvistanut, että ”oikeusvarmuutta koskevasta perustavanlaatuisesta vaatimuksesta johtuu, ettei komissio voi loputtomiin viivyttää sakkojen määräämistä koskevan toimivaltansa käyttöä”, ja että jotta vanhentumisaika voisi täyttää tehtävänsä, se on vahvistettava etukäteen.( ) Vanhentumiselle on perinteisesti esitetty useita perusteluja. Ensinnäkin rankaiseminen menettää ajan myötä tarkoituksensa, koska rikkomisen yleiselle järjestykselle aiheuttama haitta häviää vähitellen. Toiseksi kyseisten henkilöiden ja yritysten etujen suojaamisen kannalta rikkomisen todisteita on vaikeampi säilyttää tai esittää tietyn ajan kuluttua. Lisäksi vanhentuminen ennen kaikkea mahdollistaa seuraukset viranomaisten toimimattomuudesta, laiminlyönnistä tai huolimattomuudesta ja edistää rikkomiseen syyllistyneiden tuomitsemista kohtuullisessa ajassa.

68. Kilpailuoikeuden rikkomisessa vanhentumisaika päättyy päätöksen N:o 715/78 1 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti viiden vuoden kuluttua päivästä, jona rikkominen on päättynyt. Tämän päätöksen 2 artiklan 1 kohdan ja asetuksen 25 artiklan 3 kohdan mukaan kaikki komission suorittamat toimet rikkomisen tutkinnan tai rikkomista koskevan menettelyn aloittamiseksi kuitenkin katkaisevat vanhentumisajan. Katkaiseminen mitätöi taannehtivasti jo kuluneen määräajan ja merkitsee uuden määräajan alkamista. Lisäksi kyseisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdan ja kyseisen asetuksen 25 artiklan 4 kohdan mukaisesti mainittu katkeaminen pätee suhteessa kaikkiin yrityksiin, ”jotka ovat osallistuneet rikkomiseen”.

69. Lisäksi päätöksen N:o 715/78 3 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdan mukaan vanhentumisaika voi keskeytyä ajaksi, jona oikeudenkäynti on vireillä. Tällöin vanhentumisajan kuluminen pysähtyy hetkellisesti.

70. Lopuksi unionin lainsäätäjä on säätänyt kyseisen päätöksen 2 artiklan 3 kohdassa ja kyseisen asetuksen 25 artiklan 5 kohdassa, että vanhentumisaika päättyy viimeistään silloin, kun kymmenen vuotta on kulunut komission määräämättä sakkoa. Lisäksi säädetään kuitenkin, että tämä määräaika pitenee vanhentumisen keskeytymisen ajalla.

b) Vanhentumisen keskeytymisen suhteellinen tai ehdoton vaikutus

71. Komission tavoin ja samoista edellä mainitussa asiassa ThyssenKrupp Nirosta vastaan komissio esitetyistä syistä katson, että vanhentumisajan kulumisen pysähtymisen oikeudenkäynnin ajaksi on pädettävä suhteessa kaikkiin rikkomiseen osallistuneisiin yrityksiin riippumatta siitä, ovatko ne nostaneet kanteen vai eivät.

72. En siis kannata ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa omaksumaa kantaa, ja tähän on kolme syytä.

73. Ensinnäkään tässä kannassa ei oteta huomioon vanhentumisen objektiivisuutta. Vanhentuminen liittyy nimittäin yksinomaan tosiseikkoihin. Se ei ole riippuvainen kyseisistä henkilöistä. Kun siis komission mahdollisuus ryhtyä toimiin päättyy vanhentumisen vaikutuksesta, päättyminen koskee kaikkia kyseessä olevia seikkoja ja kaikkia asianosaisia.

74. Vanhentumisajan katkaisemisen osalta tämä käy hyvin selvästi ilmi päätöksen N:o 715/78 2 artiklan 2 kohdasta ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 4 kohdasta, koska niissä todetaan, että vanhentumisaika katkeaa suhteessa kaikkiin rikkomiseen osallisiin yrityksiin tai yritysten yhteenliittymiin. Kyseisen päätöksen 3 artiklan ja kyseisen asetuksen 25 artiklan 6 kohdan vanhentumisajan keskeytymistä koskeva sanamuoto on yleisempi, eikä niissä täsmennetä tätä seikkaa. Koska sanamuodoissa ei mainita asiasta mitään, vanhentumisajan keskeytymisen ja katkeamisen aiheuttamien vaikutusten on kuitenkin oltava samat. Molemmat ovat poikkeuksia vanhentumissäännöistä. Koska vanhentuminen on objektiivista, keskeytymistä ja katkeamista on siis sovellettava itse tosiseikkoihin. Tämä on sitäkin tärkeämpää, kun kyse on monimutkaisesta, jatketusta ja erityisesti kollektiivisesta rikkomisesta.

75. Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valitsemalla ratkaisulla on haitallinen vaikutus. Keskeyttämisen suhteellinen vaikutus voi tosiasiallisesti johtaa siihen, ettei komissio enää voi aloittaa toimia menettelyn ulkopuolelle virheellisesti jätettyä yritystä vastaan, koska oikeus näihin toimiin saattaa olla vanhentunut.

76. Kolmanneksi tätä ratkaisua voidaan käsiteltävänä olevaan asiaan sovellettuna arvostella siitä, että lähtökohtana on se, että koska ARBEDilla on valta johtaa TradeARBEDia, se muodostaa tämän kanssa yhden ja saman taloudellisen kokonaisuuden ja sen on siten vastattava tämän tekemästä rikkomisesta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan tosiseikat ovat vanhentuneet suhteessa TradeARBEDiin, joka on tosiasiassa syyllistynyt rikkomiseen, mutteivät suhteessa siihen yhtiöön, jonka kuuluu vastata rikkomisesta, eli ARBEDiin.

77. En siis näe mitään syytä ottaa käyttöön keinotekoiselta vaikuttavaa erottelua keskeytymisen ja katkeamisen vaikutusten kesken rikkomiseen osallistuneille yrityksille.

78. Olen näin ollen sitä mieltä, että päätöksen N:o 715/78 3 artiklaa ja asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että vanhentumisajan keskeytymisen oikeudenkäynnin ajaksi pitää päteä suhteessa kaikkiin rikkomiseen osallistuneisiin yrityksiin riippumatta siitä, ovatko ne nostaneet kanteen vai eivät.

79. Tämä tarkoittaa käsiteltävänä olevaan asiaan sovellettuna, ettei vanhentumisaika ole päättynyt suhteessa TradeARBEDiin, mikä on mielestäni johdonmukaisempaa, kun otetaan huomioon nyt esillä olevaan asiaan sovelletut kilpailusääntöjen rikkomisesta vastuuseen joutumista koskevat säännöt. Tämä tarkoittaa myös sitä, että tosiseikat eivät olleet vanhentuneet suhteessa ProfilARBEDiin, edellyttäen kuitenkin, että tämän yrityksen voidaan tosiasiallisesti katsoa ”osallistuneen rikkomiseen”.( )

80. Katson näin ollen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että vanhentumisajan keskeytyminen päti vain suhteessa kumoamiskanteen nostaneeseen yritykseen eli ARBEDiin.

81. Edellä esitetyn perusteella kehotan unionin tuomioistuinta toteamaan, että vanhentumisajan keskeytymissäännön virheellistä tulkitsemista koskeva ainoa valitusperuste on perusteltu.

c) Päätelmä

82. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy asiassa C-216/09 P tehdyn komission valituksen ja kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut, että vanhentumisajan keskeytyminen pätee vain suhteessa ARBEDiin.

83. Asianosaisten jättämien kirjelmien mukaisesti kehotan unionin tuomioistuinta yhdistämään ProfilARBEDin ja TradeARBEDin asiassa C-216/09 P tekemän vastavalituksen ja ARBEDin asiassa C‑201/09 P tekemän pääasiallisen valituksen.

VII ARBEDin tekemä pääasiallinen valitus (C‑201/09 P) sekä ProfilARBEDin ja TradeARBEDin tekemä vastavalitus (C‑216/09 P)

84. ARBED, ProfilARBED ja TradeARBED (jäljempänä ARBED-konserni) vaativat kukin valituksessaan, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion ja velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.

85. Komissio on ARBEDin tekemän valituksen johdosta antamassaan vastineessa ja ProfilARBEDin ja TradeARBEDin tekemään vastavalitukseen antamassaan vastauksessa vaatinut unionin tuomioistuinta hylkäämään valitukset ja velvoittamaan ARBED-konsernin maksamaan oikeudenkäyntikulut.

86. ARBED-konserni esittää neljä pääpiirteiltään samanlaista valitusperustetta.( ) Ensimmäinen koskee riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan puuttumista, toinen niiden sääntöjen noudattamatta jättämistä, jotka koskevat kilpailunvastaisista menettelyistä vastuuseen joutumista konsernin sisällä, kolmas vanhentumissääntöjen virheellistä tulkintaa ja neljäs puolustautumisoikeuksien loukkaamisen arviointiin liittyviä oikeudellisia virheitä.

A Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan puuttumista

87. ARBED-konserni väittää pääasiallisesti, että koska EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolo päättyi 23.7.2002, komissio on menettänyt toimivaltansa määrätä seuraamuksia HT 65 artiklan rikkomisesta eikä sillä ole minkään säädöksen nojalla oikeutta soveltaa tätä määräystä.

1. Asianosaisten pääasialliset lausumat

88. Ensimmäinen valitusperuste jakautuu kolmeen osaan, joista ensimmäinen on HT 97 artiklan rikkominen, toinen asetuksen N:o 1/2003 rikkominen ja kolmas perusteluvelvollisuuden rikkominen.

a) Ensimmäinen osa, joka koskee HT 97 artiklan rikkomista

89. ARBED-konserni korostaa, että HT 97 artiklassa määrätään EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisestä 23.7.2002 ja että riidanalainen päätös, joka perustuu HT 65 artiklaan, on tehty 8.11.2006. Katsoessaan, että kyseessä olevia menettelytapoja oli aiheellista tutkia HT 65 artiklan perusteella, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut HT 97 artiklaa eikä ole vastannut ARBED-konsernin esittämiin väitteisiin oikeudellisen perustan puuttumisesta.

90. ARBED-konsernin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että yhteisöjen perustamissopimuksilla on otettu käyttöön yksi ainoa oikeusjärjestys. EY 305 artiklan 1 kohdan mukaan EHTY:n perustamissopimus muodosti erityisjärjestelmän, jolla poikettiin EY:n perustamissopimuksella määrätyistä, yleisesti sovellettavista säännöistä, ja EY:n perustamissopimuksen määräysten tuleminen sovellettavaksi EHTY:n perustamissopimuksen määräysten sijaan aiheutti muutoksia sovellettaviin oikeudellisiin perustoihin, menettelyihin ja aineellisiin säännöksiin 24.7.2002 alkaen. Toimielimet voivat noudattaa velvollisuuttaan tulkita eri perustamissopimuksia johdonmukaisesti vain, jos ne noudattavat näissä perustamissopimuksissa vahvistettuja rajoituksia, eikä tämä velvollisuus siis voi johtaa siihen, että toimielimet soveltavat 23.7.2002 jälkeen sellaista perustamissopimuksen määräystä, jonka voimassaolo oli tuona päivänä päättynyt.

91. Asioissa Klomp( ) ja Lucchini( ) annetut tuomiot, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustelujensa tueksi vetoaa, eivät voi muuttaa tätä päätelmää. Ensimmäinen tuomio nimittäin koskee yhteisön primaarioikeuden muuttamista, joka tapahtui sulautumissopimuksen eikä perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen vaikutuksesta, ja jälkimmäinen päätöstä, joka tehtiin EHTY:n perustamissopimuksen mukaisesti ennen tämän sopimuksen voimassaolon päättymistä eikä sen jälkeen.

92. Komissio kiistää nämä väitteet. Se korostaa erityisesti EY:n, EHTY:n ja Euratomin perustamissopimuksilla käyttöön otetun oikeusjärjestyksen yhdenmukaista luonnetta. Tälle oikeusjärjestykselle ovat ominaisia yhteiset tavoitteet, yhteiset oikeussubjektit, yhteiset normit ja menettelyt sekä yhteiset toimielimet. Erityisesti EHTY:n 65 artiklassa samoin kuin EY 81 artiklassa määrätään unionin tuomioistuimen valvonnassa olevasta komission toimivallasta. Komissio korostaa myös, että oikeuskäytännön nojalla EHTY:n ja EY:n perustamissopimuksen määräykset ovat erottamaton osa unionin oikeutta, jonka soveltamisessa on vältettävä epäjohdonmukaisuuksia ja jossa EHTY:n ja Euratomin perustamissopimuksia on tulkittava EY:n perustamissopimuksen yleisten periaatteiden valossa. Komission mukaan unionin tuomioistuin on oikeuskäytännössään katsonut, että EHTY:n ja EY:n perustamissopimusten aineelliset säännöt, joissa kielletään kartellit, vastaavat olennaisilta osin toisiaan, ja soveltanut EY 81 artiklaa koskevaa oikeuskäytäntöä HT 65 artiklan 1 kohtaan.

93. Kun otetaan huomioon EY 305 artiklan 1 kohta, unionin tuomioistuimet ovat aina katsoneet, että EHTY:n perustamissopimus oli yhteisessä oikeusjärjestyksessä omalla erityisalallaan lex specialis ja toisaalta, että siltä osin kuin EHTY:n perustamissopimuksessa ei ollut tältä osin määräyksiä, EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin voitiin soveltaa EY:n perustamissopimusta, joka oli lex generalis. Näin ollen sen vuoksi, että EY:n perustamissopimus oli EHTY:n perustamissopimuksen koko voimassaoloajan käytössä toissijaisena järjestelmänä, siitä tuli EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päätyttyä ensisijainen järjestelmä myös tällä erityisalalla. Erityisesti kartellioikeuden alalla HT 65 artiklassa määrätyt kiellot ja seuraamukset jatkuivat keskeytyksettä EY 81 artiklassa.

94. Komissio katsoo, että vaikka EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolo päättyi ilman, että kartelliasioita varten olisi vahvistettu siirtymäjärjestelmää, tästä ei voida päätellä, että jäsenvaltiot olisivat halunneet jättää EHTY:n perustamissopimuksen voimassaoloaikana toteutetut kartellit HT 65 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle vain sen tähden, että ne ovat tulleet ilmi tai niiden osalta on ryhdytty toimiin vasta tämän sopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen. Nimittäin silloin kun siirtyminen perustuu primaarioikeuteen, lainsäädännöllinen siirtymäjärjestelmä ei ole välttämätön, sillä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan säännösten ja määräysten ajallisen soveltamisalan arvioimiseksi on riittävää turvautua yleisesti tunnustettuihin tulkintaperiaatteisiin, kun otetaan huomioon erityisesti niiden tarkoitus ja asiayhteys.

95. Komission mielestä kiellon soveltamisalaan kuuluviin tosiseikkoihin sovelletaan näiden sääntöjen mukaisesti kilpailusääntöjen rikkomisen aikana voimassa ollutta aineellista oikeutta. Se, että HT 65 artiklan 1 kohta oli EY 81 artiklaan nähden ensisijainen, vaikka lainvastaiset menettelyt olivat yhtä lailla EY 81 artiklan vastaisia, puoltaa sitä, että komissiolla on ollut keskeytyksemätön valta määrätä seuraamuksia. Vaikka komission mukaan seuraamukset, joita on tällä hetkellä mahdollista määrätä, liittyvät EY 81 artiklaan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklaan, lex mitior ‑periaate on kuitenkin HT 65 artiklan 5 kohdan mukaan otettava huomioon.

96. Komissio korostaa, että se, ettei sillä olisi toimivaltaa toteuttaa menettelyjä ja määrätä seuraamuksia, veisi tehokkaan vaikutuksen HT 65 artiklan 1 kohdalta, joka on unionin oikeuden perusmääräys ja välttämätön unionin tehtävien toteuttamiseksi, ja vapauttaisi perusteettomasti seuraamuksista EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon aikana toteutetuista kielletyistä menettelyistä. Myöskään jäsenvaltiot eivät voisi panna vireille menettelyjä. Lisäksi tällainen este olisi sen perusperiaatteen vastainen, jonka mukaan oikeudenkäynti on voitava aloittaa uudelleen oikeudenkäynnin päättyessä siitä vaiheesta, jossa menettelyvirhe tapahtui. Komission mukaan minkään seikan perusteella ei voida ajatella, että jäsenvaltiot olisivat halunneet tällaista mahdollisuutta vapautua seuraamuksista sekä jatkuvuuden katkeamista alalla, jolla on aina määritelty yhteinen politiikka.

b) Toinen osa, joka koskee asetuksen N:o 1/2003 rikkomista

97. ARBED-konserni katsoo, että perustaessaan komission toimivallan asetukseen N:o 1/2003 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt väärin harkintavaltaansa, eikä tämä myöskään ole vastannut sen esittämiin väitteisiin. ARBED-konserni korostaa, että kyseinen asetus annettiin EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päätyttyä, ja katsoo, että kun otetaan huomioon sen 4 artikla ja EHTY:n perustamissopimuksen jättäminen kokonaan mainitsematta, komissiolla on kyseisen asetuksen nojalla toimivalta panna vireille seuraamusmenettelyjä ainoastaan EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomisen perusteella.

98. Vaikka asetuksessa N:o 1/2003 komissiolle annetaan toimivalta määrätä seuraamuksia HT 65 artiklan 1 kohdan määräysten rikkomisesta, se on ARBED-konsernin mukaan rikkonut EHTY:n perustamissopimusta, koska se on pyrkinyt muuttamaan EHTY:n perustamissopimuksen sisältöä pelkästään EY:n perustamissopimuksen nojalla. Oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että eri perustamissopimusten aineellisoikeudellisten määräysten yhdenmukainen tulkinta ei vaikuta toimielimille sopimuksissa myönnettyyn toimivaltaan, sillä toimielimet voivat kunkin perustamissopimuksen puitteissa käyttää yksinomaan sitä toimivaltaa, joka niille on kyseisessä sopimuksessa annettu.

99. ARBED-konsernin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lähestymistapa johtaa yhtäältä siihen, että neuvostolla on valta päättää, mitkä viranomaiset ovat toimivaltaisia panemaan HT 65 artiklan täytäntöön, vaikka tämä toimivalta on kuulunut EHTY:n perustamissopimuksen laatijoille, ja toisaalta siihen, että komissiolle EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklassa tunnustetun, yksinomaisen toimivallan luonne muuttuu, jolloin tämä toimivalta kilpailee asetuksessa N:o 1/2003 säädetyn kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten toimivallan kanssa.

100. Se, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut lakien ajallista soveltamista, loukkaa siis kunkin perustamissopimuksen omaa oikeudellista identiteettiä ja normihierarkiaa koskevia sääntöjä. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sekoittanut keskenään menettelysäännön, oikeudellisen säännön ja toimivallan antamisen. Oikeuskäytännöstä ilmenee yhtäältä, että kysymys toimielimen toimivallasta edeltää kysymystä siitä, mitä aineellisoikeudellisia sääntöjä ja menettelysääntöjä sovelletaan, ja toisaalta, että oikeudellisen perustan, jolla unionin toimielimelle annetaan toimivalta tietyn toimen toteuttamiseen, on oltava voimassa toimen antamishetkellä.

101. Komissio katsoo, että se on riidanalaisessa päätöksessään perustellusti tukeutunut HT 65 artiklan 1 kohtaan, koska rikkomiseen on syyllistytty sopimuksen ollessa voimassa ja koska tämä sopimus on ensisijainen EY:n perustamissopimukseen nähden. Lisäksi sen vuoksi, että tähän samaan määräykseen on rikkomishetkellä sisältynyt kielto ja sama kielto sisältyy EY 81 artiklaan, nulla poena sine lege -periaatetta ei ole rikottu.

102. Komissio täsmentää, että yhteisessä oikeusjärjestyksessä EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päätyttyä toimivalta oli siirtynyt katkeamattomasti, joten toimivalta määrätä rikkomuksista seuraamuksia ja siihen sovellettava menettely kuuluvat siten EY 81 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan soveltamisalaan. Komission mukaan tätä jälkimmäistä artiklaa sovelletaan EHTY:n perustamissopimuksen voimassaoloaikana tehtyihin sekä EY 81 artiklan, joka on toissijaisesti sovellettava lex generalis, että HT 65 artiklan, joka on sisällöltään vastaava lex specialis, rikkomisiin. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklassa oleva viittaus EY 81 artiklaan kattaa nimittäin tämän erityissuhteen vuoksi myös EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan.

103. Komission mukaan tämä menettelytapa on myös sopusoinnussa sen periaatteen kanssa, jonka mukaan vireillä oleviin asioihin sovelletaan voimassa olevia menettelysääntöjä. Tämän periaatteen mukaan menettely, jolla teräsalalla todetaan rikkominen ja siitä määrätään seuraamuksia, kuuluu EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päätyttyä EY:n perustamissopimuksesta johdetun oikeuden soveltamisalaan, ilman että tällä on vaikutusta HT 65 artiklan 1 kohdassa säädetyn aineellisen kiellon soveltamiseen vireillä oleviin asioihin.

104. Komissio viittaa erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa De Haan 7.9.1999 antamaan tuomioon( ) ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Lucchini vastaan komissio 19.9.2006 antamaan tuomioon( ) perustellessaan sen, että se voi ja sen täytyy yhdistää parhaillaan sovellettavat menettelysäännöt ja rikkomisen tapahtumishetkellä voimassa ollut aineellinen oikeus.

105. Lopuksi kaikki nämä seikat huomioon ottaen komissio katsoo, ettei jäsenvaltioilla ollut tarvetta nimenomaisesti siirtää komissiolle toimivaltaa ryhtyä toimenpiteisiin EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalalla 23.7.2002 jälkeen tehtyjen rikkomisten osalta ja ettei minkään seikan perusteella voida ajatella, että ne olisivat tätä vastustaneet. Komissio korostaa, että EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen seurauksista on kymmenen vuoden ajan keskusteltu kiivaasti neuvostossa, Euroopan parlamentissa ja komissiossa ja että siirtymämääräyksiä on otettu käyttöön silloin, kun se on osoittautunut tarpeelliseksi.

c) Kolmas osa, joka koskee perusteluvelvollisuuden rikkomista

106. ARBED-konserni väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemä arviointi oikeudellisen perustan pätevyydestä on puutteellisesti perusteltu. Se katsoo, ettei tämä ole kumoamiskanteen yhteydessä millään tavalla vastannut esitettyihin perusteluihin.

2. Asian arviointi

a) HT 97 artiklan rikkomista koskeva ensimmäinen osa ja asetuksen N:o 1/2003 rikkomista koskeva toinen osa

107. Ensimmäisen valitusperusteen kahta ensimmäistä osaa on tarkasteltava yhdessä. Näissä molemmissa osissa ARBED-konserni nimittäin pyytää unionin tuomioistuinta ratkaisemaan, oliko komissiolla EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen toimivalta todeta HT 65 artiklan 1 kohdan rikkominen ja perustaa siitä seuraamuksia määrätessään toimivaltansa asetukseen N:o 1/2003, joka on EY 81 artiklan soveltamisasetus.

108. Tämä kysymys on asiallisesti sama kuin se, joka on esitetty edellä mainitusta asiassa ThyssenKrupp Stainless vastaan komissio annetusta tuomiosta tehdyssä valituksessa (C-352/09 P), joka on parhaillaan unionin tuomioistuimen käsiteltävänä ja jossa myös esitän ratkaisuehdotuksen.

109. Komissio on nyt esillä olevassa asiassa, kuten myös edellä mainitussa asiassa ThyssenKrupp Nirosta vastaan komissio, perustanut päätöksensä EHTY:n ja EY:n perustamissopimuksista johdetun aineellisen oikeuden ja prosessioikeuden yhdistelmään( ) määrätessään EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen seuraamuksia HT 65 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Komissio totesi rikkomisen asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan perusteella. Lisäksi komissio määräsi kyseessä oleville yrityksille sakon kyseisen asetuksen 23 artiklan 2 kohdan nojalla. Joka tapauksessa komissio laski kussakin asiassa sakon määrän viittaamalla viimeksi mainitussa säännöksessä esitetyn laskentatavan sijaan HT 65 artiklan 5 kohdassa esitettyyn laskentatapaan lex mitior -periaatetta soveltaen.( )

110. Koska näissä kahdessa asiassa komissio on käyttänyt tätä yhdistelmää asiallisesti samalla tavoin ja koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin suoritti laillisuuden tarkastamisen pääasiallisesti samalla tavalla, esitän samat perustelut kuin edellä mainitussa asiassa ThyssenKrupp Nirosta vastaan komissio annetussa ratkaisuehdotuksessa.

111. Komissio on käyttänyt mainittua yhdistelmää, koska ei ole siirtymäsäännöstä, jonka nojalla se EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen voisi todeta HT 65 artiklan 1 kohdan rikkomisen ja määrätä siitä seuraamuksia. Jos komissio ei siis ole voinut tehdä päätöstä ennen mainitun perustamissopimuksen voimassaolon päättymistä joko siksi, että kilpailunvastaiset toimet tulivat ilmi vasta myöhemmin, tai kuten tässä tapauksessa, koska ensimmäinen päätös kumottiin, sillä ei ole yhdenkään säädöksen nojalla mahdollisuutta varmistaa kyseisestä määräyksestä johtuvien oikeuksien ja velvoitteiden noudattamista.

112. Kumpikaan yhteisön kilpailusääntöjen soveltamisasetus eli neuvoston 6.2.1962 antama asetus N:o 17( ) tai asetus N:o 1/2003, ei myöskään koske EHTY:n perustamissopimuksen määräysten voimassaoloaikana päättyneitä tilanteita. Tilannetta tarkastellaan ainoastaan EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen vaikutuksista kilpailuasioiden käsittelyyn annetussa komission tiedonannossa.( ) Tiedonannon 31 kohdassa todetaan seuraavaa:

”Soveltaessaan sopimuksiin yhteisön kilpailusääntöjä komissio voi havaita, että EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alalla on rikottu kilpailusääntöjä. Tässä tapauksessa rikkomiseen sovelletaan soveltamisen ajankohdasta riippumatta sen tapahtumahetkellä voimassa olleita aineellisen oikeuden säännöksiä. Menettelyihin sovelletaan EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen joka tapauksessa EY:n lainsäädäntöä – –”

113. Tämän puutteen vuoksi komissio sovelsi ensimmäistä ratkaisua, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi 25.10.2007 yhdistetyissä asioissa SP ym. vastaan komissio,( ) asiassa Riva Acciaio vastaan komissio (T-45/03), asiassa Feralpi Siderurgica vastaan komissio (T-77/03) ja asiassa Ferriere Nord vastaan komissio (T-94/03) antamissaan tuomioissa. Kaikissa näissä tapauksissa komissio perusti toimivaltansa yksinomaan EHTY:n perustamissopimuksen määräyksiin sen voimassaolon päättymisestä huolimatta. Niinpä asiassa Ferriere Nord SpA 17.12.2002 tekemässään päätöksessä komissio totesi rikkomisen HT 65 artiklan 1 kohdan ja HT 65 artiklan 4 kohdan nojalla ja määräsi yritykselle sakon HT 65 artiklan 5 kohdan nojalla.

114. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi kaikki nämä päätökset toimivallan puutteen vuoksi. Se muistutti erityisesti, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan( ) toiminnan oikeusperustana olevan säännöksen, joka antaa yhteisön toimielimelle mahdollisuuden kyseisen toimen toteuttamiseen, on oltava voimassa sen toteuttamishetkellä.

115. Komissio ei ole hakenut muutosta yhteenkään näistä asioista.

116. Komissio siis esittää samanaikaisesti asian ThyssenKrupp Nirosta vastaan komissio kanssa nyt käsiteltävässä asiassa uutta ratkaisua ja perustaa päätöksensä EHTY:n perustamissopimuksesta johdetun aineellisen oikeuden ja riidanalaisen päätöksen tekohetkellä voimassa olleen, EY:n perustamissopimuksesta johdetun menettelyä koskevan oikeuden yhdistelmään.

117. Valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti tämän yhdistelmän laillisuuden unionin lainsäädännön teleologisen tulkinnan perusteella. Tunnustaessaan komission vallan tehdä tällainen päätös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jakoi päättelynsä kolmeen vaiheeseen, kuten edellä mainitussa asiassa ThyssenKrupp Stainless vastaan komissio antamassaan tuomiossa. Ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 57 ja 58 kohdassa muistutetaan EHTY:n perustamissopimuksen luonteesta ja soveltamisalasta unionin oikeusjärjestyksessä. Seuraavaksi tuomion 59–64 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin soveltaa unionin tuomioistuimen luomia tulkintasääntöjä käyttäen perustana molempien perustamissopimusten tavoitteiden yhtenäisyyttä. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki mainitun tuomion 65–68 kohdassa, oliko komissio noudattanut laillisuusperiaatetta ja erityisesti lain ajallista soveltamista koskevia periaatteita.

118. Katson ratkaisuehdotuksessani ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tavoin, että oikeudellinen perusta on pätevä, ja toistan tämän osalta sen perustelut.

119. Unionin oikeusjärjestyksessä EHTY:n perustamissopimus muodosti teräs- ja hiilialan erityisjärjestelmän, jolla poikettiin EY:n perustamissopimuksella määrätyistä, yleisesti sovellettavista säännöistä. Näiden kahden perustamissopimuksen välinen suhde on määritelty EY 305 artiklassa. Määräyksellä suljetaan EY:n perustamissopimuksen ja siitä johdetun oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle hiili- ja teräsalan tuotteet silloin, kun kyseessä olleisiin kysymyksiin sovellettiin EHTY:n perustamissopimuksen puitteissa laadittuja erityissäännöksiä.( )

120. Erityissäännösten puuttuessa EY:n perustamissopimusta ja sen soveltamissäännöksiä sovellettiin kyseisen alakohtaisen yhteisön tuotteisiin,( ) ja sen jälkeen kun sopimuksen voimassaolo päättyi 23.7.2002, EY:n perustamissopimuksen yleinen soveltamisala laajentui aloille, jotka kuuluivat alun perin EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan.

121. EY:n perustamissopimuksen määräysten tuleminen sovellettavaksi EHTY:n perustamissopimuksen määräysten sijaan tapahtui näiden kahden yhteisön välisen ”toiminnallisen” yhtenäisyyden puitteissa.( ) Unionin oikeuskäytännössä todettiin jo hyvin varhain yhtenäisen oikeusjärjestyksen olemassaolo( ) ja tämän oikeusjärjestyksen jatkuvuus, jonka perusteella on, ellei lainsäätäjä ilmaise päinvastaista tahtoaan, varmistettava oikeudellisten rakenteiden jatkuvuus lakia muutettaessa.( )

122. Asiassa Busseni( ) ja edellä mainitussa asiassa Lucchini annetut tuomiot kuvastavat tapaa, jolla unionin tuomioistuin käsittää kahden perustamissopimuksen välisen toiminnallisen yhtenäisyyden. Molemmissa asioissa on kyse unionin tuomioistuimen toimivallasta ratkaista EHTY:n perustamissopimuksen tulkintaan liittyvät ennakkoratkaisukysymykset.

123. Ensin mainitussa asiassa oli kyse tilanteesta, jossa toimivallasta ei nimenomaisesti ollut määrätty HT 41 artiklassa, toisin kuin EY 234 artiklassa. Täyttääkseen tämän puutteen yhteisöjen tuomioistuin ohitti näiden kahden määräyksen sanamuotojen erot ja perusti päätelmänsä määräysten yhteisiin tavoitteisiin sekä perustamissopimusten tavoitteeseen ja yhtenäisyyteen. Se totesi näin ollen, että ”[näiden] tavoitteiden ja [tämän] yhtenäisyyden kanssa olisi ristiriidassa se, että yhtäältä ETY:n ja Euratomin perustamissopimuksissa olevien määräysten merkityksen ja ulottuvuuden määrittäminen kuuluu viime kädessä yhteisöjen tuomioistuimelle – – ja toisaalta EHTY:n perustamissopimuksen määräysten osalta tämä toimivalta kuuluisi ainoastaan useille kansallisille tuomioistuimille, joiden tulkinnat voisivat vaihdella, eikä yhteisöjen tuomioistuimella olisi valtaa varmistaa kyseisten sääntöjen yhdenmukaista tulkintaa[( )]”.( )

124. Yhteisöjen tuomioistuin sovelsi tätä päättelyä seuraavaksi edellä mainitussa asiassa Lucchini. Asiassa oli kyse tilanteesta, jossa yhteisöjen tuomioistuimen väitettiin menettäneen toimivaltansa ratkaista EHTY:n perustamissopimuksen tulkintaan ja soveltamiseen liittyvät ennakkoratkaisukysymykset EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen vuoksi. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että vaikka HT 41 artiklaa ei näissä oloissa voikaan enää soveltaa, perustamissopimusten tavoitteiden ja yhtenäisyyden sekä yhteisön oikeusjärjestyksen jatkuvuuden kanssa olisi ristiriidassa se, ettei sillä olisi toimivaltaa varmistaa sellaisten EHTY:n perustamissopimukseen liittyvien normien yhdenmukaista tulkintaa, joilla on oikeusvaikutuksia vielä mainitun sopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen.( )

125. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi mielestäni tämän oikeuskäytännön perusteella, että komissio oli asiassa toimivaltainen. HT 65 artiklan 1 kohdan ja EY 81 artiklan sanamuotojen eroista huolimatta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti, että näillä kahdella määräyksellä on sama tavoite ja että unionin tuomioistuin tulkitsee niitä samalla tavalla.( )

126. HT 65 artiklan 1 kohdan ja EY 81 artiklan 1 kohdan sanamuodot riittävät nimittäin osoittamaan, että jäsenvaltioiden oli tarkoitus vahvistaa samat säännöt ja samat unionin toimintamahdollisuudet. Vaikka nämä määräykset ovatkin sanamuodoltaan erilaisia, molemmissa ilmaistaan samat tarpeet eli tarve perustaa yhteismarkkinat, joilla harjoitetaan tervettä ja tehokasta kilpailua, ja tämän vuoksi tarve kieltää sopimukset, joiden tavoitteena tai seurauksena on normaalin kilpailun vääristäminen. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, vääristymättömään kilpailuun pyrkiminen hiili- ja teräsalalla ei siis ole loppunut EHTY:n perustamissopimuksen päättymiseen vaan se jatkuu EY:n perustamissopimuksen puitteissa. Lisäksi HT 65 artiklan 1 kohdassa ja EY 81 artiklan 1 kohdassa suojataan samoja oikeushyviä. Toimintakeinojen tasolla määräykset perustuvat samanlaisiin lähtökohtiin,( ) ja niiden täytäntöönpano kuuluu samalle viranomaiselle, nimittäin komissiolle.

127. Jos lain ajallista soveltamista koskevista periaatteista ei muuta johdu, katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi perustellusti päätellä, että unionin oikeusjärjestyksen ja sen toimintaa ohjaavien päämäärien jatkuvuus edellyttää, että niin jäsenvaltioille kuin yksityisillekin EHTY:n perustamissopimuksen ja sen soveltamiseksi annettujen säännösten nojalla syntyneitä oikeuksia ja velvollisuuksia kunnioitetaan, minkä myös Euroopan unioni, sikäli kuin se seuraa Euroopan hiili- ja teräsyhteisöä, takaa omien menettelyjensä puitteissa EHTY:n perustamissopimuksen määräysten voimassaoloaikana syntyneiden tilanteiden osalta.( ) Olettamus, jonka mukaan unionilta puuttuisi tällainen ominaisuus EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen vuoksi, on siis mielestäni ristiriidassa unionin lainsäätäjän tarkoittamien perussopimusten tavoitteiden ja yhtenäisyyden sekä unionin tuomioistuimen tunnustaman unionin oikeusjärjestyksen jatkuvuuden kanssa.

128. Tämä tulkinta on tietenkin mahdollinen vain, kun unioni, jota tässä tapauksessa edustaa komissio, toimii noudattaen lain ajallista soveltamista koskevia yleisiä periaatteita.( ) Nämä periaatteet, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin palauttaa mieleen valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa, ovat seuraavat.

129. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan menettelysääntöjä on sovellettava kaikkiin oikeusriitoihin, jotka ovat vireillä niiden tullessa voimaan. Toisin sanoen komission on toteutettava toimenpiteitä EHTY:n perustamissopimuksen voimassaoloaikana tehdyn rikkomisen osalta päätöksentekohetkellä voimassa olleissa säännöksissä säädettyä muotoa ja menettelyä noudattaen, eli asetuksen N:o 1/2003 säännösten mukaisesti.

130. Tilanne ei kuitenkaan ole sama aineellisten sääntöjen osalta. Ne eivät ole taannehtivia, jollei unionin lainsäätäjä ole toisin säätänyt.( ) Sovellettava aineellinen oikeus on siis rikkomisen tapahtumahetkellä voimassa ollut aineellinen oikeus. Tällä säännöllä taataan yksilöiden oikeusvarmuus, sillä näiden on voitava tuntea yksilönvapautensa rajoitukset, ilman että ne tulevat myöhemmin taannehtivan lainsäädännön yllättämiksi.

131. Tällainen sääntö perustuu perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan 1 kohdassa olevaan nulla poena sina lege -periaatteeseen.

132. Perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti:

”Ketään ei saa pitää syyllisenä rikokseen sellaisen teon tai laiminlyönnin perusteella, joka ei ollut tekohetkellä rikos kansallisen lainsäädännön tai kansainvälisen oikeuden mukaan. Rikoksesta ei saa määrätä sen tekohetkellä sovellettavissa ollutta rangaistusta ankarampaa rangaistusta. Jos rikoksen teon jälkeen laissa säädetään lievemmästä rangaistuksesta, sitä on sovellettava.”

133. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättely valituksenalaisen tuomion 68 kohdassa vaikuttaa minusta täysin tämän periaatteen mukaiselta. HT 65 artiklan 1 kohta, jossa rikkominen määritellään, on nimittäin todella sovellettavissa oleva ja komission päätöksessään tosiasiallisesti soveltama aineellinen sääntö. Riidanalainen päätös koski oikeudellista tilannetta, joka oli päättynyt lopullisesti ennen EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymistä, koska se tapahtui 1.7.1988 ja 16.1.1991 välisenä aikana. Lisäksi EHTY:n perustamissopimuksen lex specialis ‑luonteen vuoksi kyseinen sopimus ja sen soveltamissäännös olivat ainoat, joita tämänkaltaisiin ennen sen voimassaolon päättymistä päättyneisiin tilanteisiin voitiin soveltaa. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, unionin lainsäätäjä ei ole mitenkään säätänyt EY 81 artiklan soveltamista taannehtivaksi EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen.

134. Tehdessään riidanalaisen päätöksen komissio katsoi siis lainvastaiseksi teon, joka oli tekohetkellään luokiteltu rikkomiseksi. Rikkominen oli määritelty tapahtuma-aikana 1.7.1988–16.1.1991 selkeästi ja täsmällisesti EY 65 artiklan 1 kohdassa. Lisäksi kyseiselle rikkomiselle oli EY 65 artiklan 5 kohdassa selkeästi määritelty seuraamus. Yritykset olivat siis täysin tietoisia toimiensa seurauksista, niin alkuperäisen päätöksen tekoon johtaneessa ensimmäisessä menettelyssä kuin nyt esillä olevassa menettelyssä.

135. Menettelysäännöistä tiedetään tällä hetkellä, että EY 81 artiklan täytäntöönpanon yhteydessä säännökset, joilla komissio valtuutetaan tekemään langettava päätös ja määräämään seuraamuksia EY 81 artiklaa rikkoneille yrityksille, ovat olleet asetuksen N:o 1/2003 voimaantulosta 1.5.2004 alkaen kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohta ja 23 artiklan 2 kohta. Katsoessaan säännökset menettelysäännöiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siis tukee niiden välitöntä soveltamista.

136. Tästä viimeisestä seikasta olen eri mieltä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kanssa. Nimittäin asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa ei ainoastaan valtuuteta komissiota määräämään sakkoa. Siinä vahvistetaan myös sakon määrä. Tämän vuoksi katson, että on kyse aineellisesta säännöstä.

137. Tältä osin, kuten riidanalaisen päätöksen perustelujen 475 kohdasta käy selvästi ilmi, komissio käytti mainittua säännöstä toimivaltansa perusteena voidakseen määrätä ARBED-konsernille seuraamuksen. Sakon määrän komissio laski perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa esitettyä lex mitior -periaatetta soveltaen HT 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti, jotta ARBED-konsernin seuraamus olisi lievempi.

138. Edellä esitetyn perusteella katson, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan, että komissio voi tällaisessa tilanteessa käyttää oikeusperustana asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohtaa ja 23 artiklan 2 kohtaa, toteaa EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alalla toteutetut kilpailunrajoitukset ja määrää niistä seuraamuksia.

139. Minun on kuitenkin todettava, että toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa, komissiolla ei ollut toimivaltaa toimia näin EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymispäivästä 23.7.2002 alkaen vaan vasta asetuksen N:o 1/2003 voimaantulosta 1.5.2004 alkaen.

140. Tästä virheestä, joka on tehty myös edellä mainitun asiassa ThyssenKrupp Stainless vastaan komissio annetun tuomion yhteydessä, ei kuitenkaan aiheudu seurauksia riita-asian ratkaisemiselle.

141. Kaikkien edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen valitusperusteen kaksi ensimmäistä osaa perusteettomina.

b) Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa, joka koskee valituksenalaisen tuomion perustelujen puutteellisuutta

142. Velvollisuus perustella tuomiot perustuu Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklaan, jota sovelletaan perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 81 artiklan nojalla unionin yleiseen tuomioistuimeen.

143. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuomion perusteluista pitää selkeästi ja yksiselitteisesti ilmetä unionin yleisen tuomioistuimen päättely siten, että niille, joita päätös koskee, selviävät sen syyt ja että unionin tuomioistuin voi tutkia päätöksen laillisuuden.( ) EY 230 artiklaan perustuvan kanteen osalta perusteluvaatimus sisältää sen, että unionin yleinen tuomioistuin tutkii kumoamisperusteet, joihin kantaja on vedonnut, ja esittää syyt, jotka johtavat kanneperusteen hylkäämiseen tai riidanalaisen toimen kumoamiseen.

144. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Connolly vastaan komissio antamassaan tuomiossa( ) kuitenkin rajannut tätä velvollisuutta vastata kanneperusteisiin. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tuomion perusteluja arvioitaessa on otettava huomioon tapauksen olosuhteet( ) eikä voida vaatia, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vastaa ”yksityiskohtaisesti kaikkiin kantajan esittämiin väitteisiin varsinkaan silloin, kun nämä väitteet eivät ole riittävän selviä ja täsmällisiä ja kun ne eivät perustu yksityiskohtaiseen näyttöön”.( )

145. Nämä seikat huomioon ottaen katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vastannut riittävällä tavalla ARBED-konsernin esittämiin väitteisiin. Se on asianmukaisesti selittänyt syyt, joiden vuoksi se katsoi, että komission lähestymistapa oli vahvistettava. Tämän ansiosta oli paitsi ARBED-konsernilla mahdollisuus puuttua ensimmäisen asteen tuomioistuimen arvioinnin tiettyihin kohtiin myös unionin tuomioistuimella mahdollisuus valvoa päätöksen laillisuutta, kuten edellä esitetyistä toteamuksista voidaan päätellä.

146. Tätä taustaa vasten katson, että valituksenalaisen tuomion 56–69 kohdassa esiin tuotuja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perusteluja ei voida moittia, ja ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen valitusperusteen kolmannen osan perusteettomana.

c) Päätelmä

147. Edellä esitetyn perusteella katson, että riidanalaisen päätöksen oikeudellisen perustan puuttumista koskeva ensimmäinen valitusperuste, joka on esitetty ARBEDin tekemän valituksen (C‑201/09 P) ja TradeARBEDin ja ProfilARBEDin tekemän vastavalituksen (C-216/09 P) yhteydessä, on perusteeton ja se on hylättävä.

B Toinen valitusperuste, joka koskee sitä, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole noudattanut sääntöjä, jotka koskevat konsernin joutumista vastuuseen kilpailunvastaisista toimista

148. Toisessa valitusperusteessaan ARBED ja ProfilARBED väittävät, ettei niitä voida saattaa vastuuseen tytäryhtiö TradeARBEDin tekemästä rikkomisesta.

149. Tällä valitusperusteella on kolme osaa. Ensimmäinen koskee oikeushenkilön oikeudellisen riippumattomuuden, elinkeinovapauden ja yksilöllisen vastuun periaatteiden rikkomista, toinen sen oikeuskäytännön virheellistä soveltamista, joka koskee olosuhteita, joissa emoyhtiö voidaan saattaa vastuuseen tytäryhtiön tekemästä rikkomisesta, ja kolmas oikeudellisia virheitä sen toteamisessa, että ARBEDilla oli tosiasiassa ratkaiseva vaikutus TradeARBEDin käyttäytymiseen.

150. Vaikka tämän valitusperusteen yhteydessä esitetyt väitteet ovat kummassakin valituksessa lähes samat, sekä ARBED että ProfilARBED tavoittelevat niillä eri päämääriä. Näin ollen näitä väitteitä tutkittaessa on erotettava toisistaan kummankin yrityksen tilanne.

1. Asianosaisten pääasialliset lausumat

a) Komission asiassa C-201/09 P esittämä oikeudenkäyntiväite

151. Komissio katsoo kirjelmissään, ettei ARBEDin esittämää toista valitusperustetta voida ottaa tutkittavaksi. ARBED nimittäin asettaa kyseenalaiseksi ProfilARBEDin saattamisen vastuuseen kilpailusääntöjen rikkomisesta, vaikka ProfilARBED ei ole asiassa C‑201/09 P asianosainen.

152. Komissio väittää, että valitusperuste on joka tapauksessa tehoton. ARBED nimittäin vain asettaa kyseenalaiseksi sen, että nyt esillä olevassa asiassa voitaisiin soveltaa oikeuskäytännössä vahvistettua tehokasta määräysvaltaa koskevaa olettamaa. ARBED ei komission mukaan arvostele valituksenalaisen tuomion 96–98 kohtaa, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut komission osoittaneen muilla keinoin, että emoyhtiö on tosiasiallisesti ratkaisevasti vaikuttanut tytäryhtiönsä käyttäytymiseen.

b) Ensimmäinen osa, joka koskee oikeushenkilön oikeudellisen riippumattomuuden, elinkeinovapauden ja yksilöllisen vastuun periaatteiden rikkomista

153. ARBED-konserni vetoaa toisen valitusperusteen ensimmäisen osan tueksi kolmeen väitteeseen.

154. Ensimmäisessä valitusperusteessaan ARBED-konserni väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nyt esillä olevassa asiassa soveltanut virheellisesti kilpailuoikeudessa kehitettyä yrityksen käsitettä. Vaikka tämän käsitteen mukaan oikeudellisesti eri yritykset voivat muodostaa yhden ja saman taloudellisen yksikön, komissio on käyttänyt tätä käsitettä vain estääkseen EY 81 artiklan soveltamisen konsernien sisäisiin sopimuksiin sekä keskittymiä koskevien oikeussääntöjen soveltamisen konsernin sisäisiin ostoihin.

155. Toisessa valitusperusteessaan ARBED-konserni väittää, että katsoessaan, että ARBED ja ProfilARBED ovat kumpikin vastuussa rikkomisesta, johon TradeARBED on syyllistynyt, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut oikeushenkilön ja erityisesti konsernin tytäryhtiön oikeudellisen riippumattomuuden periaatetta. Tämän periaatteen mukaisesti tytäryhtiö on erillisenä oikeushenkilönä täysin itsenäisesti oikeustoimikelpoinen, jolloin sen on vastattava toimistaan itse, vaikka se olisikin emoyhtiön kokonaan omistama. Tämä periaate on yksi yhtiöoikeuden kulmakivistä.

156. Samaan tapaan ARBED-konserni on suullisessa käsittelyssä väittänyt, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut perusoikeuskirjan 16 artiklassa( ) vahvistettua elinkeinovapauden periaatetta saattaessaan koko konsernin vastuuseen toimista, joihin ainoastaan yksi konserniin kuuluvista yhtiöistä on syyllistynyt. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole siten ottanut huomioon jokaisen oikeutta harjoittaa taloudellista toimintaa sellaisessa oikeudellisessa yksikössä, jolla on itsenäisen oikeushenkilön asema ja jonka vastuu rajoittuu vain tämän yhtiön toimiin.

157. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten rikkonut myös seuraamusten henkilökohtaisuuden periaatetta.

158. Kolmannella valitusperusteellaan ARBED ja ProfilARBED arvostelevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviota, jolla on tarkoitus saattaa myös ne vastuuseen rikkomisesta, johon konsernin kolmas yritys eli TradeARBED on syyllistynyt. Tämä johtaa ProfilARBEDin perusteettomaan erilaiseen kohteluun, koska se ei pysty emoyhtiön tavoin kumoamaan olettamaa siitä, että se on ollut määräävässä asemassa. ARBEDin ja ProfilARBEDin mukaan tätä epäjohdonmukaisuutta voidaan verrata perustelujen puuttumiseen.

159. Komissio kiistää nämä väitteet. Se palauttaa ensinnäkin mieleen, mitä yrityksen käsite kattaa kilpailuoikeudessa. Sen jälkeen se selostaa laajasti oikeuskäytäntöä, joka koskee kilpailunvastaisista menettelyistä vastuuseen joutumista konsernien sisällä.( )

160. Lisäksi komissio korostaa, että oikeushenkilön oikeudellisen riippumattomuuden periaatteeseen, jonka olemassaolo unionin oikeuskäytännössä on kiistaton, on paljon poikkeuksia (esimerkiksi yritysten välinen taloudellinen seuraanto). Komissio toteaa kuitenkin, että tämä periaate voi olla tarpeen langettavan päätöksen adressaatin tai oikeushenkilön, jonka on vastattava rikkomisesta, määrittämiseksi.

c) Toinen osa, joka koskee sen oikeuskäytännön virheellistä soveltamista, joka liittyy olosuhteisiin, joissa tytäryhtiön tekemä rikkominen voidaan lukea emoyhtiön syyksi

161. ARBED-konserni arvostelee toisen valitusperusteensa toisen osan tueksi valituksenalaisen tuomion 89 ja 90 kohdassa olevaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättelyä, jonka mukaan tytäryhtiönsä täysin omistavan emoyhtiön oletetaan vaikuttavan ratkaisevasti tämän käyttäytymiseen, jolloin sen on vastattava tämän mahdollisesta kilpailusääntöjen vastaisesta toiminnasta. ARBED-konserni esittää tältä osin kaksi väitettä.

162. Ensimmäisessä väitteessään ARBED-konserni katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen ”yleisiä oikeusperiaatteita”. Ensinnäkin se viittaa oikeushenkilön oikeudellisen riippumattomuuden periaatteeseen, johon se on jo ensimmäisen osan yhteydessä vedonnut. Lisäksi vedotessaan periaatteeseen, jonka mukaan rangaistukset on määrättävä yksilökohtaisesti, se viittaa asiassa Hoek Loos vastaan komissio 4.7.2006 annettuun tuomioon.( ) Tässä tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tämän periaatteen edellyttävän komission näyttävän toteen, että kunkin väitetiedoksiannon kohteena olevan yrityksen voidaan osoittaa osallistuneen kiellettyyn menettelyyn.( )

163. Toisessa väitteessään ARBED-konserni katsoo, että tuomioilla, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa, ei voida perustella sen tekemää päätelmää.

164. Asiassa AEG-Telefunken vastaan komissio 25.10.1983 annettu tuomio( ) ei ARBED-konsernin mukaan ole merkityksellinen, sillä tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuimen oli otettava kantaa näyttöön emoyhtiön osallistumisesta rikkomiseen eikä mahdollisuuteen saattaa emoyhtiö vastuuseen tytäryhtiön rikkomisesta. Lisäksi kyseisessä asiassa tytäryhtiöllä ja emoyhtiöllä oli, toisin kuin nyt esillä olevassa asiassa, samat yhtiöjärjestyksen mukaiset toimielimet.

165. Toisaalta ARBED-konsernin mukaan asiassa Stora Kopparbergs Bergslags vastaan komissio 16.11.2000 annetussa tuomiossa( ) yhteisöjen tuomioistuin ei ole vahvistanut, että yhtiön omistaminen kokonaan riittäisi siihen, että emoyhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiönsä käyttäytymisestä. Tässä asiassa emoyhtiö oli, toisin kuin nyt esillä olevassa asiassa, ottanut hallinnollisen menettelyn aikana tytäryhtiön käyttäytymisen vastuulleen. Lisäksi kyseessä olevan tuomion antamiseen johtaneessa komission päätöksessä komission lähestymistapana oli ollut kyseessä olevan päätöksen osoittaminen emoyhtiölle, koska oli olemassa nimenomaista näyttöä sen osallistumisesta rikkomiseen.

166. Komissio kiistää erityisesti ARBED-konsernin esittämän tulkinnan kahdesta edellä mainitusta tuomiosta.

d) Kolmas osa, joka koskee oikeudellisia virheitä, jotka on tehty todettaessa ARBEDin tosiasiassa ratkaiseva vaikutus TradeARBEDiin

167. ARBED-konserni arvostelee valituksenalaisen tuomion 96 kohtaa, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komission esittämät todisteet vahvistavat ”ARBEDin ratkaiseva[n] vaikutu[ksen] TradeARBEDin käyttäytymiseen ja tämän vallan tosiasiallis[en] käyt[ön], mutteivät ARBEDin tosiasiallista aineellista osallistumista kyseessä oleviin rikkomisiin”.

168. ARBED-konsernin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti hyväksynyt komission nimenomaisesti hylkäämän olettaman rikkomiseen osallistumisesta. Niinpä se on oman toimivaltansa ylittäen korvannut komission arvioinnin omalla arvioinnillaan ja rikkonut alkuperäiseen päätökseen ja riidanalaiseen päätökseen liittyvää oikeusvoiman periaatetta. Se on nimittäin kyseisissä päätöksissä myöntänyt, ettei ARBED ole käyttänyt vaikutusvaltaansa siten, että sen voitaisiin katsoa osallistuneen rikkomiseen. Näin ollen riippumatta ARBEDin mahdollisesta ratkaisevasta vaikutusvallasta tytäryhtiöönsä, tässä vaikuttamisessa ei ole mitään kilpailusääntöjen rikkomiseen viittaavaa.

169. Toiseksi ARBED-konserni muistuttaa siitä, että edellä mainittujen asioissa AEG-Telefunken vastaan komissio ja Stora Kopparbergs Bergslags vastaan komissio annettujen tuomioiden mukaisesti emoyhtiöiden vastuu perustuu niiden tosiasialliseen rikkomiseen osallistumiseen.

170. Komissio kiistää nämä väitteet.

2. Arviointi toisesta valitusperusteesta, johon ARBED vetoaa (C‑201/09 P)

171. ARBEDin osalta kyse on siitä, voitiinko ARBEDin TradeARBEDin emoyhtiönä perustellusti katsoa olevan vastuussa jälkimmäisen toimista. Nimittäin todettuaan valituksenalaisessa tuomiossa ensin, että ARBED omisti kokonaan TradeARBEDin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oletti, että emoyhtiö vaikutti ratkaisevasti tytäryhtiönsä käyttäytymiseen siten, että niiden voitiin katsoa muodostavan HT 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhden ainoan yrityksen, jolloin niiden voitiin katsoa olevan yhteisvastuullisesti vastuussa käyttäytymisestä, josta niitä on moitittu, joten ARBED voitiin saattaa vastuuseen toimista, joihin TradeARBED on syyllistynyt.( )

a) Toisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen

172. Kuten komissio korostaa, tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee ProfilARBEDia, sillä se ei ole menettelyn asianosainen asiassa C‑201/09 P. Mielestäni tämä tutkimatta jättäminen koskee vain toisen valitusperusteen ensimmäisen osan kolmatta väitettä, jossa ARBED vetoaa siihen, että ProfilARBEDia on perusteettomasti kohdeltu eri tavalla.

173. Nämä seikat huomioon ottaen ehdotan, että unionin tuomioistuin jättää toisen valitusperusteen ensimmäisen osan kolmannen väitteen tutkimatta.

b) Ensimmäinen osa, joka koskee oikeushenkilön oikeudellisen riippumattomuuden, elinkeinovapauden ja yksilöllisen vastuun periaatteiden rikkomista

i) Ensimmäinen väite, joka koskee yrityksen käsitteen virheellistä soveltamista

174. Tämä väite koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 87 ja 88 kohdassa käyttämää päättelyä:

”87 Tältä osin on aluksi muistutettava, että EY 81 artiklassa tarkoitetun yrityksen käsite sisältää taloudelliset yksiköt, joista kullakin on erillinen organisaatio, joka muodostuu henkilöistä sekä aineellisista ja aineettomista tekijöistä ja jolla pyritään pysyvästi tiettyyn taloudelliseen päämäärään ja joka voi myötävaikuttaa tämän määräyksen rikkomiseen – –

88 Syy siihen, että komissiolla on oikeus osoittaa päätös, jossa määrätään sakkoja, konsernin emoyhtiölle, ei siis ole se, että emoyhtiö olisi yllyttänyt tytäryhtiötä rikkomaan kilpailusääntöjä, eikä varsinkaan se, että emoyhtiö olisi osallistunut kyseiseen rikkomiseen, vaan se, että ne muodostavat yhden ainoan yrityksen edellä mainitussa merkityksessä. Yhteisön kilpailuoikeudessa katsotaan, että samaan konserniin kuuluvat eri yhtiöt muodostavat yhden taloudellisen yksikön eli EY 81 ja EY 82 artiklassa tarkoitetun yrityksen, jos kyseiset yhtiöt eivät määritä itsenäisesti toimintaansa markkinoilla – –”

175. Kilpailuoikeudessa omaksuttu yrityksen käsite on itsenäinen unionin oikeuden käsite. Käsitteellä on katsottava tarkoitettavan taloudellista kokonaisuutta kysymyksessä olevan sopimuksen kohteen kannalta, vaikkakin oikeudellisesti tämän taloudellisen kokonaisuuden muodostaa useampi kuin yksi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö. Niinpä tämä määritelmä ei riipu mainitun kokonaisuuden organisaatiomuodosta, rahoitustavasta tai sen oikeudellisesta muodosta, ja sen olemassaolo voidaan päätellä useista samanaikaisista tekijöistä.( )

176. Konsernin osalta on siten vahvistettu, että emoyhtiön ja sen tytäryhtiöiden eri oikeushenkilöllisyydestä johtuva muodollinen erottaminen ei ole ratkaisevaa. Merkityksellistä on näiden yhtiöiden yhtenevä markkinakäyttäytyminen.( )

177. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis valituksenalaisen tuomion 87 ja 88 kohdassa antanut käsitteelle ”yritys” vakiintuneessa ja laajassa oikeuskäytännössä vahvistetun määritelmän, jonka ARBED näyttää (tieten tahtoen) jättäneen huomiotta ensimmäisen väitteen yhteydessä.

178. Tällainen yrityksen käsitteen tulkinta sulkee pois SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisen tytäryhtiön ja sen emoyhtiön välillä tehtyihin sopimuksiin, sillä kyseessä ei ole ”yritysten välinen” sopimus.( ) Toisin kuin ARBED väittää ensimmäisen väitteensä tueksi, tämä ei ole kuitenkaan ainoa seuraus. Se vaikuttaa myös toiseen suuntaan. Jo asiassa Europemballage ja Continental Can vastaan komissio 21.2.1973 annetusta tuomiosta( ) asti on katsottu, että emoyhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiön toiminnasta silloin, kun tytäryhtiö ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita, kun otetaan erityisesti huomioon näitä kahta oikeudellista yksikköä yhdistävät taloudelliset, organisatoriset ja oikeudelliset yhteydet.( ) Näissä oloissa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että emoyhtiö ja sen tytäryhtiö kuuluvat samaan taloudelliseen yksikköön ja muodostavat siten yhden ainoan yrityksen.( )

179. Sen vuoksi ensimmäinen väite, joka koskee kilpailuoikeudessa käytetyn yrityksen käsitteen virheellistä soveltamista, on mielestäni perusteeton.

ii) Toinen väite, joka koskee henkilökohtaista vastuuta koskevan periaatteen rikkomista

180. Muistuttaessaan oikeushenkilöiden oikeudellisen riippumattomuuden ja elinkeinovapauden periaatteista ARBED puolustaa käsitystä, jonka mukaan TradeARBEDin on erillisenä oikeushenkilönä oltava yksin vastuussa toimistaan. ARBED katsoo, että koska se ei ole tosiasiassa osallistunut rikkomiseen, sen ei tarvitse vastata siitä. Tällä perusteella ARBED päättelee, että rangaistusten ja seuraamusten henkilökohtaisuuden periaatetta on rikottu. Tarkastelen tätä väitettä näin ollen yksilöllisen vastuun periaatteen näkökulmasta palauttamalla aluksi mieliin tämän periaatteen luonteen ja merkityksen.

181. Rikosoikeudessa yksilöllisen vastuun periaate on perustavaa laatua oleva tae, joka rajoittaa viranomaisten mahdollisuutta määrätä seuraamuksia. Tämän periaatteen mukaisesti ainoastaan tekijä voidaan tuomita rangaistavasta käyttäytymisestä, ja seuraamusten henkilökohtaisuuden periaatteen mukaan toinen henkilö ei voi kärsiä rangaistusta syyllisen puolesta.

182. Yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt yksilöllisen vastuun periaatteen soveltamisen kilpailusääntöjen rikkomistapauksessa rikkomisen luonteen sekä siihen liittyvien seuraamusten luonteen ja ankaruuden perusteella.( ) Näin ollen tilanteessa, jossa taloudellinen yksikkö rikkoo kilpailusääntöjä, on kyseisen yksikön toiminnasta vastaavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön vastattava toimiensa seurauksista.( )

183. Kilpailun kaltaisella alalla viranomaiset joutuvat tulkitsemaan monimutkaisia järjestelyjä, jotka ilmenevät vilpillisinä toimina ja liittyvät monimutkaisiin rakenteisiin ja organisaatioihin. Konsernin sisällä tytäryhtiö, jolla ei ole markkinoilla itsenäistä asemaa, voi olla vain ”tyhjä kuori”, jolla kilpailunvastaisten sopimusten todelliset aloitteentekijät piilotetaan. Lisäksi toimilla, joilla toteutetaan uudelleenjärjestelyjä ja luovutuksia tai konsernia koskevia oikeudellisia tai organisatorisia muutoksia, voidaan peitellä pääomanliikkeitä, joilla voidaan estää komission päätösten asianmukainen täytäntöönpano.( )

184. Kilpailusääntöjen tehokkaan täytäntöönpanon takaamiseksi unionin tuomioistuin ottaa siis huomioon konsernien taloudellisen todellisuuden kahdella tavalla.

185. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetetuin tiukoin edellytyksin on mahdollista, että vastuu yrityksen kilpailunvastaisista menettelyistä voidaan siirtää toiselle yritykselle. On olemassa kaksi tällaista tapausta:

– ensimmäisessä tapauksessa emoyhtiön ja sen tytäryhtiön välisestä suhteesta vastaa suhdetta, jollainen nyt esillä olevassa asiassa vallitsee ARBEDin ja TradeARBEDin välillä

– toisessa tapauksessa kyse on kahden, samaan taloudelliseen yksikköön kuuluvan yrityksen välisestä taloudellisesta seuraannosta, mitä nyt esillä olevassa asiassa edustaa ARBEDin ja ProfilARBEDin välinen suhde.( )

186. Toinen väite liittyy ensimmäiseen esimerkkitapaukseen. Sen tutkimiseksi, onko väite perusteltu, on siis välttämätöntä ensin selvittää, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin noudattanut asianmukaisesti niitä oikeuskäytännössä asetettuja edellytyksiä, jotka ovat tarpeen ARBEDin saattamiseksi vastuuseen tytäryhtiönsä TradeARBEDin rikkomuksista.

187. Tarkastelen tätä samalla, kun arvioin toisen valitusperusteen nimenomaan tätä seikkaa koskevaa toista osaa. Osoitan tässä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asianmukaisesti soveltanut unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.

188. Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin toteaa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole rikkonut yksilöllisen vastuun periaatetta saattaessaan ARBEDin vastuuseen tämän tytäryhtiön TradeARBEDin tekemästä rikkomisesta. Ensimmäisen osan toinen väite, joka koskee tämän periaatteen rikkomista, on siis hylättävä perusteettomana.

iii) Päätelmä

189. Nämä kaikki seikat huomioon ottaen ehdotan, että unionin tuomioistuin jättää ensimmäisen osan, joka koskee oikeushenkilön oikeudellisen riippumattomuuden, elinkeinovapauden ja yksilöllisen vastuun periaatteiden rikkomista, osittain tutkimatta ja osittain hylkää sen perusteettomana.

c) Toinen osa, jonka mukaan oikeuskäytäntöä, joka koskee olosuhteita, joissa emoyhtiö voidaan saattaa vastuuseen tytäryhtiönsä tekemästä rikkomisesta, on sovellettu virheellisesti

190. ARBED arvostelee toisen osan tueksi ennen kaikkea sen olettaman luonnetta ja merkitystä, jonka mukaan emoyhtiö, joka omistaa kokonaan tytäryhtiönsä, vaikuttaa tosiasiassa ratkaisevasti tämän käyttäytymiseen, jolloin sen on vastattava tämän kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä.

191. Tältä osin ARBED arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 89–91 kohdassa käyttämää päättelyä:

”89 Sellaisessa erityistapauksessa, jossa emoyhtiöllä on täysi määräysvalta rikkomiseen syyllistyneessä tytäryhtiössään, on olemassa vääräksi osoitettavissa oleva olettama, jonka mukaan kyseisellä emoyhtiöllä on tosiasiassa ratkaiseva vaikutus tytäryhtiönsä käyttäytymiseen (em. asia – – AEG-Telefunken v. komissio, – – 50 kohta – –) ja ne muodostavat siis yhden [SEUT 101] artiklassa tarkoitetun yrityksen – –. Näin ollen emoyhtiön, joka riitauttaa yhteisöjen tuomioistuimissa komission päätöksen sakon määräämisestä sille sen tytäryhtiön käyttäytymisestä, on kumottava tämä olettama esittämällä todisteita, joilla voidaan osoittaa tytäryhtiön itsenäisyys (– – em. asia Stora Kopparbergs Bergsglas v. komissio, tuomion 29 kohta).

90 Tämän osalta on korostettava, että kuten kantajat väittävät, pitää paikkansa, että yhteisöjen tuomioistuin mainitsi edellä mainitussa asiassa Stora Kopparbergs Bergsglas vastaan komissio antamansa tuomion 28 ja 29 kohdassa sen ohella, että emoyhtiöllä on täysi määräysvalta tytäryhtiössään, muitakin seikkoja, joihin kuuluu esimerkiksi se, että emoyhtiö ei kiistä vaikutustaan tytäryhtiönsä kauppapolitiikkaan, sekä kahden yhtiön yhteinen edustus hallinnollisessa menettelyssä. Yhteisöjen tuomioistuin mainitsi kuitenkin kyseiset seikat yksinomaan tarkoituksenaan esittää kaikki seikat, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli perustanut päättelynsä, ja katsoi, että tämä ei ollut tukeutunut yksinomaan siihen, että emoyhtiöllä on täysi määräysvalta tytäryhtiössään. Näin ollen se, että yhteisöjen tuomioistuin pysytti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnin tässä asiassa, ei voi johtaa siihen, että muutetaan periaatetta, joka vahvistettiin edellä mainitussa asiassa AEG-Telefunken vastaan komissio annetun tuomion 50 kohdassa – –.

91 Tässä tilanteessa komissio voi katsoa, että olettama emoyhtiön ratkaisevasta vaikutuksesta tytäryhtiön käyttäytymiseen markkinoilla vahvistetaan, jos komissio näyttää toteen, että emoyhtiöllä on täysi määräysvalta tytäryhtiössä. Vaikka todettaisiinkin, että emoyhtiö ei ole suoraan osallistunut sopimuksiin, komissio voi sittemmin katsoa, että tämä emoyhtiö on yhteisvastuussa tytäryhtiölleen määrätyn sakon maksamisesta, paitsi jos tämä yhtiö näyttää toteen, että sen tytäryhtiö käyttäytyy itsenäisesti markkinoilla – –”

192. Vaikka tämän olettaman merkitys ja soveltaminen edelleen kyseenalaistettaisiin, olen kuitenkin sitä mieltä, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tältä osin tekemä arvio ole oikeudellisesti virheellinen.

193. Ensinnäkin ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää heti aluksi perustelun, joka koskee edellä mainitun asiassa AEG-Telefunken vastaan komissio annetun tuomion virheellistä tulkintaa. Nimittäin aivan kuten komissio väittää, ARBED tulkitsee selvästi virheellisesti tuota tuomioistuimen ratkaisua. Tuossa asiassa, kuten nyt esillä olevassa asiassa, emoyhtiö ei ollut syyllistynyt mihinkään toimeen ja kyse oli sen selvittämisestä, voitiinko emoyhtiö saattaa vastuuseen tytäryhtiöidensä toimista.

194. Toiseksi on korostettava sitä, että edellä mainitussa asiassa Akzo Nobel ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa vahvistetaan periaate, jonka mukaan komissiolla on oikeus saattaa emoyhtiö vastuuseen tämän tytäryhtiön kilpailunvastaisesta toiminnasta, silloin kun emoyhtiön todetaan omistavan tytäryhtiönsä kokonaan.

195. Tämä periaate perustuu olettamaan, jonka mukaan emoyhtiö, joka omistaa tytäryhtiönsä kokonaan, vaikuttaa tosiasiassa ratkaisevasti tämän käyttäytymiseen. Tällöin oletetaan, ettei tytäryhtiö päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan noudattaa emoyhtiön sille antamia ohjeita. Niinpä emoyhtiön ja tytäryhtiön katsotaan kuuluvan yhteen ja samaan taloudelliseen kokonaisuuteen ja muodostavan näin ollen kilpailuoikeudessa tarkoitetun yhden ainoan ”yrityksen”, mikä mahdollistaa sen, että komissio voi osoittaa sakkojen määräämistä koskevan päätöksen emoyhtiölle, ilman että sillä olisi velvollisuutta näyttää emoyhtiön osallistuneen rikkomiseen.

196. Unionin tuomioistuin muistutti, että kyse on yksinkertaisesta olettamasta, jolloin emoyhtiön on esitettävä riittävästi todisteita, joilla se voi osoittaa, että sen tytäryhtiö on toiminut markkinoilla itsenäisesti. Jos olettamaa ei kumota, komissio voi sen perusteella määrätä emoyhtiön ja tytäryhtiön maksamaan sakon yhteisvastuullisesti.

197. Lopuksi unionin tuomioistuin vahvisti, että siihen, että komissio voi olettaa emoyhtiön vaikuttavan ratkaisevasti tytäryhtiön kauppapolitiikkaan, riittää pelkästään sen osoittaminen, että tytäryhtiö on täysin emoyhtiön omistama. Mitään muuta vaatimusta komissiolle ei aseteta.

198. Unionin tuomioistuin lopetti näin tulkintavaikeudet, joita edellä mainitussa asiassa Stora Kopparbergs Bergslags vastaan komissio annettu tuomio on herättänyt ja joihin myös ARBED on vedonnut väitteensä tueksi. Kyseisessä asiassa antamassaan ratkaisuehdotuksessa julkisasiamies Mischo oli sitä mieltä, ettei emoyhtiötä voida asettaa vastuuseen pelkästään sen perusteella, että se omistaa tytäryhtiönsä kokonaan,( ) ja kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin mainitsikin tytäryhyiön kokonaan omistamisen lisäksi muita seikkoja, joilla voitiin osoittaa ratkaisevan vaikutusvallan tosiasiallinen käyttäminen.( )

199. Edellä mainitun asiassa Stora Koppargers Bergslags vastaan komissio annetun tuomion jälkeen nousi siis esille kysymys siitä, riittääkö pelkkä tytäryhtiön kokonaan omistaminen vahvistamaan olettaman samaan ”yritykseen” kuulumisesta, vai oliko nyt esillä olevassa asiassa tarpeen esittää, kuten ARBED näyttää ajattelevan, muitakin seikkoja, jollaisia olivat edellä mainitussa asiassa annetun tuomion yhteydessä mainitut seikat.

200. Edellä mainitussa asiassa Akzo Nobel ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin lopetti tämän epävarmuuden ja katsoi, että ”yhteisöjen tuomioistuin mainitsi [muut seikat, joilla voitiin osoittaa ratkaisevan vaikutusvallan todellinen käyttäminen,] – – yksinomaan tarkoituksenaan esittää kaikki seikat, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli perustanut päättelynsä, eikä asettaakseen – – olettaman soveltamisen edellytykseksi sitä, että esitetään muita todisteita siitä, että emoyhtiöllä on tosiasiallisesti ollut vaikutusta”.( )

201. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 90 kohdassa hyväksymän tulkinnan, jonka tämä teki edellä mainitussa asiassa Stora Kopparbergs Bergslags vastaan komissio antamassaan tuomiossa.

202. Nämä seikat huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 89–91 kohdassa esittämää arviota on siis vaikeaa arvostella.

203. Arvostelu on vielä sitäkin vaikeampaa, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ARBEDin saattamisessa vastuuseen soveltanut pelkästään olettamaa siitä, että tytäryhtiö on täysin emoyhtiönsä omistama, vaan se on valituksenalaisen tuomion 96–98 kohdassa todennut, että on muita todisteita, jotka osoittavat, ettei TradeARBED itsenäisesti päättänyt käyttäytymisestään unionin palkkimarkkinoilla.( )

204. Olen täysin samaa mieltä tästä menettelystä. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin onkin tosiasiassa ratkaissut tämän kysymyksen edellä mainitun asiassa Akzo Nobel ym. vastaan komissio antamansa tuomion 61 kohdassa, olen kuitenkin vakuuttunut siitä, että emoyhtiön vastuuta ei voida näyttää toteen pelkästään omistamista koskevalla olettamalla. Vaikka kokonaan omistaminen riittääkin näyttämään toteen konsernisuhteen, en katso, että pelkästään tällä perusteella voitaisiin olettaa, että määräysvallan käyttö on ollut niin todellista, että se tarkoittaa yhteisymmärrystä rikkomisen toteuttamisessa. Komission on mielestäni tarpeen esittää muita todisteita, joilla voidaan osoittaa tytäryhtiön itsenäisyyden puuttuminen; tämä on tarpeen yrityksille tunnustettujen perusoikeuksien turvaamiseksi.

205. Tarkoitan erityisesti perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa vahvistettuja puolustautumisoikeuksien ja syyttömyysolettaman periaatteen kunnioittamista. Unionin tuomioistuin on toistuvasti vahvistanut, että perusoikeuksia, jotka taataan myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa, on kunnioitettava kaikissa kilpailusääntöjen rikkomisia koskevissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia, esimerkiksi sakkoja tai uhkasakkoja, vaikka kyse olisi hallinnollisesta menettelystä. Tältä osin yhteisöjen tuomioistuin on tukeutunut nimenomaisesti kyseessä olevien rikkomisten luonteeseen sekä niihin liittyvien seuraamusten luonteeseen ja ankaruuteen.( ) Katson myös, että näiden takeiden noudattamisella on sitäkin olennaisempi merkitys, koska kyse on lähes rikosoikeudenkäynnistä, jossa komissio harjoittaa yrityksiin nähden tutkinta- ja päätöksentekovaltuuksia ja sillä on tältä osin laaja harkintavalta.( )

206. Vastuuolettama on jo luonteeltaankin poikkeus viattomuusolettaman periaatteesta. Tämän periaatteen nojalla nimittäin todistustaakan on oltava viranomaisilla ja jokainen syyllisyyteen kohdistuva epäilys on katsottava syytetyn eduksi. Kyseinen vastuuolettama keventää huomattavasti komissiolla olevaa todistustaakkaa ja velvoittaa emoyhtiöt esittämään riittävästi todisteita tämän olettaman kumoamiseksi. Tämä todistustaakan kääntäminen vaikuttaa kiistattomasti yritysten puolustautumisoikeuksiin.

207. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin hyväksyy todistustaakan kääntämisen, joka johtaa vastuuolettamiin. Edellä mainitussa asiassa Salabiaku vastaan Ranska annetussa tuomiossa( ) kyseinen tuomioistuin on katsonut, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa vahvistetun syyttömyysolettaman periaate ei ole esteenä tosiasialliselle tai legaaliselle vastuuolettamalle, jos sille on asetettu ”kohtuulliset rajat, joissa otetaan huomioon asian vakavuus ja suojataan puolustautumisoikeuksia”.