Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kuudes jaosto) 16 päivänä tammikuuta 2001. - Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Tecnologie Vetroresina SpA (TVR). - Välityslauseke - Sopimuksen täyttämättä jättäminen. - Asia C-40/98.



Oikeustapauskokoelma 2001 sivu I-00307



Asianosaiset

Tuomion perustelut

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Päätöksen päätösosa



Avainsanat

Oikeudenkäyntimenettely - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi välityslausekkeen perusteella - Sopimusmääräyksiin perustuva yksipuolinen irtisanominen - Oikeus ennakkomaksun palautukseen sopimuksen mukaisine korkoineen - Vahingonkorvausvaatimus, jota on pidettävä perusteettomana näytön riittämättömyyden vuoksi

(EY:n perustamissopimuksen 181 artikla (josta on tullut EY 238 artikla))

Asianosaiset

Asiassa C-40/98,

Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään E. de March, avustajanaan avvocato A. Dal Ferro, prosessiosoite Luxemburgissa,

kantajana,

vastaan

Tecnologie Vetroresina SpA (TVR), kotipaikka Rooma (Italia), edustajanaan avvocato G. Merla,

vastaajana,

jossa komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 181 artiklan (josta on tullut EY 238 artikla) nojalla kanteen, jossa se vaatii yhteisöjen tuomioistuinta velvoittamaan Tecnologie Vetroresina SpA:n palauttamaan komissiolle yhteensä 211 307 ecun suuruisen summan, jonka komissio on suorittanut ennakkona sopimuksen nro 3440/1/0/187/91/6-BCR-I(30) mukaisesti, sopimuksen mukaisine korkoineen 21.12.1991 lukien sekä maksamaan komissiolle vahingonkorvauksena 20 000 ecua,

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),

toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Gulmann (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J.-P. Puissochet ja R. Schintgen,

julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,

kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,

ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,

kuultuaan asianosaisten 11.5.2000 pidetyssä istunnossa esittämät lausumat,

kuultuaan julkisasiamiehen 15.6.2000 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,

on antanut seuraavan

tuomion

Tuomion perustelut

1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 181 artiklan (josta on tullut EY 238 artikla) mukaisen välityslausekkeen perusteella Tecnologie Vetroresina SpA:ta (jäljempänä TVR) vastaan kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 18.2.1998 ja jossa se vaatii yhteisöjen tuomioistuinta velvoittamaan TVR palauttamaan komissiolle yhteensä 211 307 ecun suuruisen summan, jonka komissio on suorittanut ennakkona sopimuksen nro 3440/1/0/187/91/6-BCR-I(30) (jäljempänä sopimus) mukaisesti, sopimuksen mukaisine korkoineen eli 69,47 ecua päivässä 21.12.1991 lukien sekä maksamaan komissiolle vahingonkorvauksena 20 000 ecua.

2 Sopimus tehtiin 13.8.1991. Sopimuspuolina olivat toisaalta komission edustama Euroopan talousyhteisö ja toisaalta TVR ja englantilainen yliopisto Brunel University (jäljempänä Brunel), ja sopimus koski rahallista tukea, jota myönnettiin 29.6.1988 tehdyllä neuvoston päätöksellä 88/418/ETY (EYVL L 206, s. 29) sovelletun metrologian ja kemiallisten analyysien tutkimusta ja kehittämistä koskevan, vuosiksi 1988-1992 hyväksytyn yhteisön ohjelman yhteydessä.

3 Sopimus oli tehty 36 kuukaudeksi 1.9.1991 alkaen, ja sen avulla oli tarkoitus tutkia kuidunkelausmenetelmää käyttäen komponenttirakenteista valmistettujen tuotteiden mittausjärjestelmiä ja -laitteita. Tutkimuksen ansiosta oli tarkoitus saada näiden tuotteiden valmistamisen yhteydessä tapahtuva aineiden ja työvoiman huomattava tuhlaus päättymään.

4 Sopimuksessa TVR nimettiin koordinoijaksi. Tässä ominaisuudessaan TVR:lle kuului erityisiä velvollisuuksia, joita olivat muun muassa

- vastaanottaa komissiolta kaikki suoritukset ja huolehtia siitä, että kullekin sopimuksen osapuolelle siirretään viipymättä tälle kuuluva rahasumma (sopimuslauseke 4.3)

- toimittaa komissiolle vuosittaiset kustannusselvitykset ja puolivuosittaiset selvitykset töiden etenemisestä kuukauden kuluessa kunkin asianomaisen ajanjakson päättymisestä sekä tyhjentävä yhteenvetolaskelma aiheutuneista kustannuksista kolmen kuukauden ja loppuselvitys saaduista tuloksista kahden kuukauden kuluessa siitä, kun komission rahoittamat työt on saatu päätökseen, keskeytetty tai lopetettu (sopimuslausekkeet 5.1, 5.2 ja 6.1 sekä sopimuksen liitteessä II olevat 6.1 kohta ja 36.1 kohta).

5 Sopimuksen liitteessä II olevassa 8.2.d kohdassa määrätään, että komissio voi purkaa sopimuksen, jos sopimuksen osapuoli rikkoo minkä tahansa sopimusvelvoitteensa, jollei velvoitteen täyttämättä jättäminen ole järkevistä teknisistä tai taloudellisista syistä perusteltua, sen jälkeen kun osapuolelle on toimitettu kirjattuna kirjeenä vastaanottotodistuksin kehotus täyttää velvoitteensa eikä velvoitetta ole tästä huolimatta täytetty kuukauden kuluessa.

6 Saman liitteen 8.4.1 kohdassa määrätään, että komissio voi 8.2.d kohdan soveltamisen yhteydessä vaatia rahallisena tukena suoritettujen määrien palauttamista kokonaisuudessaan tai osittain, missä yhteydessä komission on otettava kohtuullisella ja järkevällä tavalla huomioon tehtyjen töiden luonne ja tulokset sekä niiden hyödyllisyys komission kannalta.

7 Kyseisen liitteen 8.4.2 kohdassa määrätään, että korkoa voidaan vaatia siitä päivästä lukien, jona sopimuksen osapuoli vastaanotti suoritetut määrät, ja että korko on Euroopan raha-asiain yhteistyörahaston ecumääräisissä operaatioissaan käyttämä korko, sellaisena kuin se on julkaistuna Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä kunkin kuukauden ensimmäisenä työpäivänä, korotettuna 2 prosenttiyksiköllä.

8 Sopimuksen liitteessä II olevan 12 kohdan mukaan kaikkien sopimusriitojen ratkaiseminen kuuluu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan. Sopimuslausekkeen 11 mukaan sopimukseen sovelletaan Italian lakia.

9 Komissio suoritti 20.9.1991 TVR:lle ennakkona toteutettavista töistä 230 000 ecua. Tästä määrästä 65 000 ecua oli tarkoitettu TVR:lle ja 165 000 ecua Brunelille.

10 TVR myönsi 25.3.1993 olevansa kyllä vastuussa yhteensä 165 000 ecun siirtämisestä Brunelille mutta ilmoitti komissiolle, että väärinkäsitysten vuoksi oli epäselvää, oliko summa siirretty Brunelille, ja sitoutui siirtämään sen mahdollisimman nopeasti siinä tapauksessa, että sitä ei ollut vielä tehty.

11 Komissio kehotti 15.4.1993 päivätyssä kirjeessään TVR:ää toimittamaan jäljennökset asiakirjoista, joista olisi käynyt todistettavasti ilmi, että siirto oli tehty asianmukaisesti. Se täsmensi kehotustaan toteamalla, että jollei sille toimitettaisi tällaista näyttöä, se purkaisi sopimuksen ja vaatisi TVR:ää palauttamaan 230 000 ecun suuruisen ennakon sopimuksen mukaisine korkoineen.

12 Koska vaadittua näyttöä ei ollut edelleenkään esitetty, komissio purki kahdella 31.1.1994 päivätyllä kirjeellään sopimuksen ja vaati TVR:ää palauttamaan 165 000 ecua sopimuksen mukaisine korkoineen. Komissio myös katsoi, että TVR:n ajanjaksolta 1.9.1992-26.5.1993 kustannusselvityksessään ilmoittamat kulut olivat liian suuret, ja vaati tätä toimittamaan itselleen asiakirjat, jotka olivat tarpeen kulujen paikkansapitävyyden varmistamiseksi, sekä ilmoitti, että muussa tapauksessa TVR:n olisi palautettava komissiolle 65 000 ecun määräinen ennakko sopimuksen mukaisine korkoineen.

13 Komissio purki samana päivänä myös sopimuksensa Brunelin kanssa, koska tämä ei pystynyt yksinään huolehtimaan rahoitetun hankkeen teknisestä toteutuksesta.

14 Komissio hyväksyi TVR:n kustannusselvityksissään ilmoittamista kuluista vain osan, minkä vuoksi se vaati heinäkuussa 1994 TVR:ää palauttamaan sille 46 307 ecun suuruisen summan, joka saatiin vähentämällä alkuperäisestä 65 000 ecun suorituksesta puolet hyväksytyistä kuluista, koska 50 prosenttia hyväksytyistä kuluista kuului yhteisön vastattavaksi sopimuslausekkeen 3.2 perusteella.

15 Komissio sai syyskuussa 1994 tilien tarkastuksesta kertomuksen, joka käsitti ajanjakson 1.9.1991-31.8.1992 ja jonka oli sen pyynnöstä laatinut Reconta Ernst & Young -niminen yhtiö. Kertomuksessa todettiin, että 165 000 ecun siirtämisestä Brunelille ei ollut löytynyt mitään todisteita ja että TVR:n työvoimakustannuksina laskuttamat kulut olivat todellisia kuluja pienemmät.

16 Komissio vaati 22.6.1995 päivätyssä kirjeessään TVR:ää palauttamaan sille 165 000 ecua eli rahamäärän, joka tämän olisi pitänyt suorittaa Brunelille, mutta jota Brunel ei ollut saanut, sopimuksen mukaisine korkoineen sekä 46 307 ecua, joka oli TVR:lle myönnetyn summan ja hyväksyttyjä kuluja vastaavan summan välinen erotus.

17 TVR ei suorittanut mitään näistä summista.

Kanteen tutkittavaksi ottaminen

18 TVR väittää komission nostaman kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuvan. Koska komissio ei ollut nimenomaisesti vaatinut ensin yhteisöjen tuomioistuinta purkamaan sopimusta, se ei voinut saada hyväkseen Italian siviililain (codice civile) 1458 §:ssä tarkoitettua maksettujen suoritusten palautusta, varsinkin siitä syystä, että TVR on riitauttanut komission suorittaman sopimuksen purkamisen.

19 Komissio väittää, että TVR:n perusteettomasti itsellään pitämien rahamäärien palauttamista koskeva vaatimus perustuu siihen, että komissio on purkanut sopimuksen sen liitteessä II olevan 8.2.d kohdan mukaisesti. Kun sopimus on purettu kyseisen määräyksen mukaisesti, rahasuoritusten palautusta ja vahingonkorvausta koskeviin vaatimuksiin sisältyy komission mukaan implisiittisesti sopimuksen tosiasiallisen purkautumisen toteamista koskeva vaatimus.

20 Tältä osin on syytä ensinnäkin todeta, että kun laissa tai sopimuksessa annetaan sopimusosapuolille mahdollisuus purkaa sopimus yksipuolisesti sopimusvelvoitteiden laiminlyönnin vuoksi, kaikki sopimuksen osapuolet, jotka ovat käyttäneet tätä mahdollisuutta hyväkseen, voivat tarvittaessa vaatia tuomioistuinta toteamaan vahvistustuomiolla, että sopimus on purkautunut (ks. vastaavasti Corte suprema di cassazionen (Italian kassaatiotuomioistuin) 12.12.1979 antama tuomio nro 6489, Mass. Foro it. 1979, s. 1309 ja 5.4.1990 antama tuomio nro 2802, Mass. Foro it. 1990, s. 406).

21 Corte suprema di cassazione on lisäksi katsonut, että myös vaatimusta, jota ei ole nimenomaisesti esitetty, voidaan pitää implisiittisesti tuomioistuimessa nostettuun kanteeseen sisältyvänä, jos se liittyy välttämättä kanteen kohteeseen ja perustaan (ks. mm. Corte suprema di cassazionen 14.6.1991 antama tuomio nro 6727, Mass. Foro it. 1991, s. 582).

22 Komissio ilmoittaa tässä tapauksessa kannekirjelmässään, että se oli soveltanut sopimuksen liitteessä II olevaan 8.2.d kohtaan sisältyvää purkulauseketta sen vuoksi, että TVR oli laiminlyönyt sopimuksen täyttämisen, ja että sopimuksen purkamisen seurauksena komissio oli vaatinut TVR:ltä asiakirjoja, jotka olivat tarpeen sen selvittämiseksi, minkä suuruinen summa yhtiön oli palautettava saamistaan rahamääristä. Komissio täsmentää, että se pyysi tämän jälkeen TVR:ää palauttamaan sopimuksen täyttämiseksi saamansa ennakkosuoritukset lukuun ottamatta rahamäärää, jonka katsottiin kohdistuvan komission hyväksymään osaan TVR:lle aiheutuneita kuluja. Komissio on tämän perusteella vaatinut muun muassa, että yhteisöjen tuomioistuin velvoittaisi TVR:n palauttamaan sille rahallisena tukena saamastaan summasta osan sopimuksen liitteessä II olevan 8.4.1 kohdan mukaisesti.

23 Koska komissio on vedonnut sopimuksen liitteessä II olevan 8.4.1 kohdan mukaiseen oikeuteensa saada kyseinen summa palautetuksi siitä syystä, että sopimus on purettu komission mukaan sopimuksen liitteessä II olevan 8.2.d kohdan mukaista purkumenettelyä noudattaen, komission vaatimuksessa edellytetään myös välttämättä, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa sopimuksen todella purkautuneen.

24 Tämän perusteella on siis pääteltävä, että komissio on nyt käsiteltävässä asiassa implisiittisesti vaatinut sen toteamista, että sopimus on purkautunut kyseisen purkumenettelyn mukaisesti.

25 Näin ollen oikeudenkäyntiväitettä ei voida hyväksyä.

Sopimuksen purkaminen

26 Komissio väittää purkaneensa sopimuksen sopimuksenmukaisesti siitä syystä, että TVR, joka oli saanut ennakkona 230 000 ecua, joista 165 000 ecua oli tarkoitettu Brunelille, ei ollut koskaan toimittanut jälkimmäistä summaa Brunelille ja oli siten laiminlyönyt sopimuslausekkeen 4.3 mukaisen sopimusvelvoitteensa. Komissio ilmoittaa, että se oli 15.4.1993 päivätyllä kirjatulla kirjeellä ensin virallisesti kehottanut TVR:ää siirtämään kyseisen summa Brunelille ja että koska TVR ei tätä tehnyt, komissio purki sopimuksen 31.1.1994 päivätyllä kirjatulla kirjeellään. Komissio on vastauskirjelmässään myös todennut, että koska TVR ei ollut täyttänyt sopimusvelvoitettaan kuukauden kuluessa 15.4.1993 päivätyn kirjeen vastaanottamisesta, sopimus oli määräajan päätyttyä purkautunut automaattisesti. Näin ollen 31.1.1994 päivätyssä kirjeessä vain vahvistettiin sopimuksen purkautuminen.

27 TVR:n mukaan edellytykset 15.4.1993 päivätyn vaatimuskirjeen lähettämiselle ja 31.1.1994 päivättyyn kirjeeseen sisältyvälle purkuilmoitukselle eivät olleet missään vaiheessa täyttyneet. Tältä osin TVR katsoo, että komissio siirsi pankkisiirrolla yhteensä 230 000 ecun suuruisen summan TVR:n osoittamaan pankkiin. Pankki hyvitti 65 000 eculla TVR:n valuuttatiliä ja piti itsellään 165 000 ecua siirtääkseen ne Brunelille. Brunel ei kuitenkaan koskaan saanut tätä suoritusta. Koska pankki piti itsellään nämä 165 000 ecua hyvittämättä tällä summalla TVR:n tiliä, TVR:ää ei voida velvoittaa palauttamaan kyseistä summaa, koska sillä ei ole koskaan ollut sitä hallussaan.

28 Tältä osin on todettava, että koska komissio on pankkisiirrolla siirtänyt 230 000 ecun suuruisen summan TVR:n osoittamaan pankkiin, se on asianmukaisesti suorittanut maksuvelvollisuutensa TVR:ää kohtaan. Näiden osapuolten välisessä sopimussuhteessa TVR:n on katsottava saaneen kyseisen summan.

29 TVR:n oli sopimuslausekkeen 4.3 mukaan siirrettävä Brunelille välittömästi sille sopimuksen mukaan kuuluva summa.

30 Nyt esillä olevassa asiassa on selvää, että 165 000 ecun suuruinen summa, joka oli siirrettävä Brunelille, ei koskaan saapunut tälle.

31 Näin ollen on todettava, että TVR ei ole noudattanut sopimuksen systematiikassa aivan olennaista, sopimuslausekkeesta 4.3 seuraavaa velvoitettaan.

32 Vaikka oletettaisiin, että pankki, jonka tehtäväksi TVR oli antanut kyseisen siirron toteuttamisen, vastaisi tämän velvoitteen laiminlyömisestä TVR:n ja tämän pankin välisessä suhteessa, sillä ei olisi vaikutusta komission ja TVR:n väliseen sopimussuhteeseen, jonka mukaan kyseinen yhtiö oli vastuussa komissiota kohtaan 165 000 ecun suuruisen summan siirtämisestä Brunelille. Pankin mahdollinen virhe, joka on siirron tapahtumatta jäämisen syynä, ei voi vapauttaa TVR:ää vastuusta komissioon nähden.

33 Aineelliset edellytykset sopimuksen purkamiselle ovat siis joka tapauksessa täyttyneet, toisin kuin TVR väittää.

34 Edellä esitetyn perusteella on todettava, että sopimus purettiin viimeistään päivänä, jona TVR sai komission 31.1.1994 päivätyn kirjeen.

Ennakon palauttaminen

35 Sopimuksen liitteessä II olevassa 8.4.1 kohdassa määrätään, että jos komissio purkaa sopimuksen toisen osapuolen rikottua sopimusvelvoitteensa, komissio voi vaatia rahallisena tukena suorittamiensa määrien palauttamista kokonaisuudessaan tai osittain, missä yhteydessä komission on otettava kohtuullisella ja järkevällä tavalla huomioon tehtyjen töiden luonne ja tulokset sekä niiden hyödyllisyys komission kannalta.

36 Komissio vaatii TVR:ää palauttamaan kokonaisuudessaan 165 000 ecun suuruisen summan, joka TVR:n olisi pitänyt siirtää Brunelille ennakkona tämän suoritettavina olevista töistä.

37 Edellä esitetystä ja erityisesti tämän tuomion 30-34 kohdasta seuraa, että komission vaatimus on hyväksyttävä.

38 Komissio katsoo 46 307 ecun palauttamista koskevan vaatimuksen osalta, että tieteellisten selvitysten, kustannuslaskelmien ja muiden TVR:n toimittamien tietojen perusteella TVR:lle aiheutuneet kustannukset, jotka voidaan katsoa kuuluvan komission vastuulle, ovat yhteensä 18 693 ecua. Koska komissio on maksanut vastaajalle 65 000 ecun suuruisen ennakon, vastaajan on siis palautettava sille 46 307 ecua.

39 TVR vaatii kyseisen vaatimuksen hylkäämistä sillä perusteella, että komission maksama 65 000 ecun suuruinen ennakko on käytetty kokonaisuudessaan sopimuksen täyttämiseen. TVR väittää Reconta Ernst & Youngin korostaneen tilien tarkastamisesta laatimassaan kertomuksessa, että TVR:n laskemat työtunnit vastasivat täysin tehtyä työtä ja sen todellisia kustannuksia. Kyseisen kertomuksen mukaan työtunnin hinta oli jopa aliarvioitu, koska se laskettiin vuonna 1991 sovelletun taulukon eikä vuonna 1992, jolloin työ tehtiin, sovelletun taulukon mukaan.

40 Aluksi on huomautettava, että TVR:n mainitsemalla tilien tarkastamisesta laaditulla kertomuksella ei ole miltään osin merkitystä esillä olevassa asiassa. Kyseinen kertomus koskee yksinomaan ajanjaksoa 1.9.1991-31.8.1992, kun taas sopimuspuolten välinen riita koskee 1.9.1992 ja 26.5.1993 välisenä aikana syntyneitä kuluja.

41 Tämän jälkeen on todettava, että TVR ei ole toimittanut yhteisöjen tuomioistuimelle todisteita, jotka saattaisivat kyseenalaisiksi komission väitteet, jotka koskevat niitä tänä jälkimmäisenä kautena syntyneitä kuluja, joita se ei ole hyväksynyt. Erityisesti on korostettava, että kyseinen yhtiö ei ole esittänyt yhtään asiakirjaa, jossa eriteltäisiin suoritetuista töistä aiheutuneet kustannukset sopimusasiakirjojen ehtoja vastaavasti. TVR on itse asiassa toimittanut asiakirja-aineistoon lähinnä ainoastaan suppean laskelman 1.9.1991 ja 26.5.1993 välisenä ajanjaksona aiheutuneista kuluista.

42 Koska vastaajan esittämää näyttöä ei ole pidettävä riittävänä, vaatimus 46 307 ecun palauttamisesta on hyväksyttävä.

Korko

43 Komissio vaatii niin ikään, että TVR velvoitettaisiin maksamaan sopimuksen mukainen korko 165 000 ecun ja 46 307 ecun suuruisille summille 21.12.1991 lukien.

44 TVR ei ole esittänyt tältä osin väitteitä.

45 Sopimuksen liitteessä II olevan 8.4.2 kohdan mukaan komission purkaessa sopimuksen sopimusvelvoitteensa laiminlyönyt sopimuspuoli joutuu paitsi palauttamaan komission sille ennakkoina maksamat suoritukset myös maksamaan kyseisille summille sopimuksen mukaisen koron niiden vastaanottamispäivästä lähtien. Sovellettava korkokanta on Euroopan raha-asiain yhteistyörahaston ecumääräisissä operaatioissaan käyttämä korko, sellaisena kuin se on julkaistuna kunkin kuukauden ensimmäisenä työpäivänä, korotettuna 2 prosenttiyksiköllä.

46 Koska TVR:n on palautettava komissiolle sen päävelvoitteen nojalla vaatimat yhteensä 211 307 ecua, TVR:n on siis myös maksettava sille liitännäisvelvoitteen nojalla sopimukseen perustuvaa korkoa tälle summalle 21.12.1991 lukien eli siitä päivämäärästä, jona se on saanut 230 000 ecun suuruisen ennakon ja jota ei ole kiistetty.

Vahingonkorvaus

47 Komissio vaatii lisäksi Italian siviililain 1453 §:n nojalla TVR:n velvoittamista suorittamaan sille 20 000 ecua korvauksena komissiolle sopimuksen täyttämättä jäämisestä aiheutuneesta vahingosta.

48 Tältä osin komissio toteaa ensinnäkin, että sen virkamiehet ovat käyttäneet runsaasti työtunteja vastaajan toiminnan valvontaan ja sopimuksen mukaan säännöllisin väliajoin toimitettavien kertomusten pyytämiseen. Toiseksi komissio on joutunut käyttämään tilintarkastusyhtiön palveluja tarkastaakseen TVR:n tekemän työn kirjanpidolliselta kannalta. Kolmanneksi komissio ei ole saanut sopimuksen liitteessä II olevan 19 kohdan mukaisia etuja eikä siis ole kyennyt hyödyntämään rahoittamistaan tutkimuksista saatuja tietoja tai mahdollisesti saatavia patentteja. Neljänneksi komissiolle on aiheutunut vahinkoa sen vuoksi, että se on menettänyt uskottavuuttaan kaikkien sellaisten henkilöiden silmissä, jotka saattaisivat olla kiinnostuneita tekemään sopimuksia sen kanssa, tehdessään sopimuksen sellaisen oikeushenkilön kanssa, joka ei täytä sopimusvelvoitteitaan.

49 TVR vastaa tähän, ettei komission aiheutuneeksi väittämää vahinkoa ole näytetty toteen.

50 Aluksi on todettava, että sopimuslausekkeen 11 mukaan sopimukseen sovelletaan Italian lainsäädäntöä.

51 Vaikka oletettaisiin, että Italian siviililain 1453 §:ää, jossa sopimuskumppanille annetaan oikeus vaatia velvoitteensa laiminlyöneeltä osapuolelta korvausta aiheutuneesta vahingosta, sovellettaisiin ainoastaan sopimuksen purkuun oikeusteitse, saman lain 1218 §:n mukaan velallisen, joka ei suorita täysin velvoitettaan, on kuitenkin korvattava vahinko, ellei hän näytä velvoitteen laiminlyönnin johtuneen sellaisesta mahdottomuudesta velvoitteen täyttämiseen, jonka ei voida katsoa olevan hänen vastuullaan.

52 On näin ollen tutkittava, kykeneekö komissio näyttämään väittämänsä vahingon toteen.

53 Niistä kuluista, jotka ovat syntyneet sopimuksen hallinnoinnista komission virkamiehille aiheutuneesta ylimääräisestä työstä, on todettava, että sopimuslausekkeen 4.3 ja sopimuksen liitteessä II olevan 8.2.d kohdan määräykset antoivat komissiolle mahdollisuuden ryhtyä hyvissä ajoin toimenpiteisiin, kun sen sopimuskumppani oli laiminlyönyt ne velvoitteet, joihin se oli sitoutunut, ja saattaa sopimussuhde yksipuolisesti päättymään ennenaikaisesti (ks. vastaavasti asia C-334/97, komissio v. Montorio, tuomio 10.6.1999, Kok. 1999, s. I-3387, 53 kohta).

54 Koska komissio on ennen sopimuksen purkamista sallinut tietyn ajan, tässä tapauksessa riittävän pitkän ajan kulua, jolloin TVR ei ole noudattanut velvoitteitaan, sopimuksen ylimääräiset hallinnointikulut tältä ajalta eivät voi olla TVR:n korvattavaksi kuuluvaa vahinkoa.

55 Asiakirja-aineistosta ilmenee tilintarkastuskuluista aiheutuneeksi väitetyn vahingon osalta, että syyskuun 1991 ja elokuun 1992 välisenä ajanjaksona, jota tilien tarkastus koski, komissio saattoi hyväksyä jopa ennen tilien tarkastamisesta laaditun kertomuksen saamista lähes kaikki TVR:n laskuttamat kulut. Asiakirja-aineistosta ilmenee niin ikään, että komissio oli useita kuukausia ennen tilintarkastuksen uskomista Reconta Ernst & Youngille ilmoittanut TVR:lle, että sen tarkastettu laskelma edellä mainittuna ajanjaksona aiheutuneista kuluista vaikutti tekniseltä kannalta hyväksyttävältä. Näin ollen TVR:n ei voida mitenkään katsoa olevan vastuussa tilintarkastuskuluista.

56 Komissio ei ole esittänyt täsmällistä ja vakuuttavaa näyttöä muusta vahingosta.

57 Näin ollen komission esittämä vahingonkorvausvaatimus on hylättävä.

58 Tietyistä euron käyttöön ottamiseen liittyvistä säännöksistä 17 päivänä kesäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, s. 1) 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti viittaukset ecuun on korvattava viittauksilla euroon siten, että yksi ecu vastaa yhtä euroa.

Päätökset oikeudenkäyntikuluista

Oikeudenkäyntikulut

59 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamisesta ja koska TVR on pääosin hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Päätöksen päätösosa

Näillä perusteilla

YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)

on antanut seuraavan tuomiolauselman:

1) Tecnologie Vetroresina SpA (TVR) velvoitetaan maksamaan Euroopan yhteisöjen komissiolle 211 307 euroa sopimuksen mukaisine korkoineen 21.12.1991 lukien, kunnes velka on kokonaisuudessaan maksettu.

2) Kanne hylätään muilta osin.

3) Tecnologie Vetroresina SpA (TVR) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.