ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Jos riidanalaisen lähdeveron pidättäminen voidaan lähtökohtaisesti hyväksyä pääomien vapaan liikkuvuuden kannalta, — estävätkö kyseiset määräykset pidättämästä lähdeveroa osingoista, jotka kotimainen yhtiö on maksanut toisessa jäsenvaltiossa asuvalle tappiolliselle yhtiölle, jos tämä ulkomainen yhtiö lopettaa toimintansa palautumatta voitolliseksi, kun kerran samassa tilanteessa olevaa kotimaista yhtiötä ei tosiasiallisesti veroteta tällaisista osingoista, ja — onko kyseisiä määräyksiä tulkittava siten, että kun verotussäännöissä kohdellaan osinkoja eri tavalla sen mukaan, maksetaanko niitä kotimaisille vai ulkomaisille tahoille, on verrattava kumpaankin tahoon osinkojen yhteydessä kohdistuvaa tosiasiallista verorasitusta, minkä seurauksena pääomien vapaalle liikkuvuudelle asetettu rajoitus, joka johtuu siitä, että säännöissä suljetaan ainoastaan ulkomaisilta verovelvollisilta pois mahdollisuus vähentää menot, joilla on välitön yhteys osinkojen saamiseen sellaisenaan, voi olla oikeutettu kotimaisiin verovelvollisiin myöhempänä tilikautena sovellettavan tavanomaisen verokannan ja ulkomaisille verovelvollisille maksettuihin osinkoihin sovellettavan lähdeverokannan välisellä erolla, kun tämä ero kompensoi suoritetun veron suuruuden osalta veroperusteen eroa?
4.

Toinen oikeudellinen virhe ja menettelymääräysten rikkominen oli se, että unionin yleinen tuomioistuin kieltäytyi ottamasta vastaan tietoja, jotka olivat tarpeen kyseessä olevan merkin rekisteröintitodistuksen sisällön ymmärtämiseksi. Kyseessä oleva asiakirja on Maailman henkisen omaisuuden järjestön julkaisu ST.60, jossa selitetään henkisen omaisuuden järjestöjen, joihin EUIPO kuuluu, antamissa rekisteröintitodistuksissa yleisesti käytettyjen INID-koodien merkitys niissä olevien merkintöjen luonteen ja merkityksen määrittämiseksi. INID-koodien merkitys voidaan määrittää yksinomaan viittaamalla julkaisuun ST.60 tai vastaavaan lähteeseen, ja rekisteröintitodistusten sisältö voidaan määrittää yksinomaan viittaamalla niissä olevien INID-koodien merkitykseen. Unionin yleinen tuomioistuin piti virheellisesti tällaisten tietojen lähdettä todisteena ja kieltäytyi näin ollen virheellisesti ottamasta vastaan kyseistä asiakirjaa tai sen sisältämiä tietoja, vaikka se on tosiasiassa oikeudellinen asiakirja, joka vastaa sanakirjaa. Jos unionin tuomioistuin olisi huomioinut sille esitetyt tulkintavälineet, se olisi ymmärtänyt, että rekisteröintitodistus koskee kuviomerkkiä, joka sisältää rekisteröintihakemuksessa olevan esityksen. EUIPO:n ensimmäinen valituslautakunta on aiemmin asianmukaisesti katsonut, että tällaisella merkillä on edellytetty erottamiskyky sen rekisteröimiseksi, minkä vuoksi unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt katsoa näin.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 309/30

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice, Chancery Division, Patents Court (Yhdistynyt kuningaskunta) on esittänyt 24.7.2017 – Abraxis Bioscience LLC v. The Comptroller General of Patents

(Asia C-443/17)

(2017/C 309/41)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

High Court of Justice, Chancery Division, Patents Court

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Abraxis Bioscience LLC

Vastapuoli: The Comptroller General of Patents

Ennakkoratkaisukysymys

Onko lisäsuojatodistusasetuksen (1) 3 artiklan d alakohtaa tulkittava siten, että siinä sallitaan lisäsuojatodistuksen myöntäminen, jos 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettu myyntilupa on ensimmäinen peruspatentin soveltamisalalla myönnetty lupa saattaa tuote lääkkeenä markkinoille ja jos tuote on vanhan vaikuttavan aineen uusi formulaatio?

(1) Lääkkeiden lisäsuojatodistuksesta 6.5.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 469/2009 (EUVL 2009, L 152, s. 1).
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 309/22

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Landesarbeitsgericht Hamm (Saksa) on esittänyt 29.5.2017 – Surjit Singh Bedi v. Saksan liittotasavalta ja Saksan liittotasavalta Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan prosessuaalisena edustajana

(Asia C-312/17)

(2017/C 309/28)

Oikeudenkäyntikieli: saksa

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Landesarbeitsgericht Hamm

Pääasian asianosaiset

Kantaja ja muutoksenhakumenettelyn valittaja: Surjit Singh Bedi

Vastaaja ja muutoksenhakumenettelyn vastapuoli: Saksan liittotasavalta ja Saksan liittotasavalta Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan prosessuaalisena edustajana

Ennakkoratkaisukysymys

Onko yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (1) 2 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kollektiivisen sopimuksen määräykselle, jonka mukaan siirtymäajan korvauksen, jonka myöntämisen tarkoituksena on taata asianmukainen toimeentulo työpaikkansa menettäneille työntekijöille kollektiivisen sopimuksen mukaisen peruspalkan perusteella siihen saakka, kunnes työntekijä on oikeutettu eläkkeeseen lakisääteisestä eläkevakuutuksesta ja hänen taloutensa on näin turvattu, maksaminen päättyy, kun työntekijä on oikeutettu saamaan varhennettua vanhuuseläkettä, ja tätä määräystä sovellettaessa lähtökohdaksi otetaan mahdollisuus saada varhennettua vanhuuseläkettä vamman vuoksi?

(1) EYVL 2000, L 303, s. 16.
1)

Ovatko luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (1) 6 artiklan 2 ja 3 kohta esteenä lakisääteiselle järjestelmälle, jonka tavoitteena on, että hankkeet ja muut toimet, jotka aiheuttavat kynnys- tai raja-arvon alle jäävää typpilaskeumaa, vapautetaan lupavelvoitteesta ja ovat siten sallittuja ilman erillistä hyväksyntää, kun lähtökohtana on, että kaikkien tällaisten hankkeiden ja muiden toimien, jotka voivat hyödyntää lakisääteistä järjestelmää, yhteisvaikutukset on arvioitu kyseisen lakisääteisen järjestelmän vahvistamista varten?
2)

Jos käsitettä ”oikeudenkäynti” on tulkittava siten, että se viittaa muutoksenhakumenettelyyn, jonka päätteeksi annetaan muutettu tuomio, tai että se kattaa tämän menettelyn, tekeekö se seikka eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä mitättömän, että siinä ei täsmennetä, että henkilölle, jonka luovuttamista vaaditaan, on ilmoitettu kyseisestä muutoksenhausta tai että hän oli edustettuna muutoksenhakumenettelyssä, riippumatta siitä, että jäsenvaltiossa, jolle pyyntö on esitetty, käydyn menettelyn aikana toimitetuista lisätiedoista ilmenee se tosiseikka, että kyseiselle henkilölle tosiasiassa ilmoitettiin muutoksenhausta ja että hän oli edustettuna siinä?
—

toteaa, ettei Ranskan tasavalta ole noudattanut vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteisiin ja SEUT 49 artiklaan, SEUT 63 artiklaan ja SEUT 267 artiklan 3 kohtaan perustuvia velvoitteitaan pitämällä voimassa säännökset, joiden tavoitteena on osinkojen taloudellisen kaksinkertaisen verotuksen poistaminen, ja joiden mukaan emoyhtiö saa vähentää pidätyksestä, joka sen on tehtävä jakaessaan edelleen osakkeenomistajilleen tytäryhtiöidensä maksamia osinkoja, näiden osinkojen jakamiseen liittyvän veronhyvityksen, jos osingot ovat peräisin Ranskaan sijoittautuneesta tytäryhtiöstä, mutta jonka mukaan tätä mahdollisuutta ei ole, jos osingot ovat peräisin toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta tytäryhtiöstä, koska tällainen lainsäädäntö ei jälkimmäisessä tapauksessa oikeuta veronhyvitykseen, joka liittyy kyseisen tytäryhtiön jakamiin osinkoihin, koska tältä osin Conseil d'État’n oikeuskäytännön mukaan on tehty päätös pidätetyn veron palauttamisesta unionin oikeuden vastaisesti unionin tuomioistuimen tuomiossa C-310/09 Accor (1) tarkoitetulla tavalla, seuraavien kolmen rajoituksen perusteella: — oikeutta perusteettomasti perittyjen verojen palauttamiselle on rajoitettu kieltäytymällä ottamasta huomioon muualle kuin Ranskaan sijoittautuneilta tytäryhtiöiltä perittävää veroa — oikeutta perusteettomasti perittyjen palauttamiselle on rajoitettu todisteita koskevien suhteettomien vaatimusten osalta — oikeutta lainvastaisesti perittyjen verojen palauttamiselle on rajoitettu veronhyvityksen osalta Ranskassa edelleen jaetulla määrällä, joka on peritty kolmannelta, muualle kuin Ranskaan sijoittautuneelta tytäryhtiöltä, ja ennen kuin Conseil d'État, hallinnollisia asioita käsittelevänä tuomioistuimena ja ylimpänä oikeusasteena, on ottanut käyttöön kyseiset rajoitukset ilman, että se on tiedustellut unionin tuomioistuimelta kyseisten rajoitusten yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa.
1)

Onko asetuksen (EU) N:o 1007/2011 (1) 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että on ehdottomasti selvennettävä, että kyseessä on puhdas tekstiilituote, jossa on vain yhtä kuitulajia?
1)

Onko SEUT 30 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä sähköenergiamarkkinoiden toimintaa koskevista säännöistä annetun Slovakian tasavallan hallituksen asetuksen nro 317/2007 (Nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 317/2007 Z. z., ktorým sa ustanovujú pravidlá pre fungovanie trhu s elektrinou) (jäljempänä asetus) 12 §:n 9 momentin kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jolla otetaan käyttöön erityinen maksu sähköenergian viennille Slovakian tasavallan alueelta erottelematta sitä, kohdistuuko sähköenergian vienti Slovakian alueelta Euroopan unionin jäsenvaltioihin vai kolmansiin maihin, ellei sähköenergian viejä osoita, että viety sähköenergia on tuotu Slovakian tasavallan alueelle, eli kyseessä on maksu, jota sovelletaan yksinomaan Slovakian tasavallan alueella tuotettuun ja sieltä vietävään sähköenergiaan?
b)

on tuomioistuimella, jonka tuomiopiirissä on sen pankin kotipaikka/tilinpitäjäkonttori, jossa kantajalla on pankkitili, josta tämä on siirtänyt sijoittamansa summan selvitystilille,
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 239/28

Valitus, jonka Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd ja Csi Solar Power (China), Inc. ovat tehneet 8.5.2017 unionin yleisen tuomioistuimen (viides jaosto) asiassa T-163/14, Canadian Solar Emea ym. v. neuvosto, 28.2.2017 antamasta tuomiosta

(Asia C-237/17 P)

(2017/C 239/35)

Oikeudenkäyntikieli: englanti

Asianosaiset

Valittajat: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd ja Csi Solar Power (China), Inc. (edustajat: J. Bourgeois, avocat, S. De Knop, advocaat, M. Meulenbelt, advocaat, ja A. Willems, avocat)

Muut osapuolet: Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio

Vaatimukset

Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-163/14 antaman tuomion

— hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn vaatimuksen ja kumoaa riidanalaisen asetuksen valittajia koskevilta osin

— velvoittaa vastapuolet korvaamaan valittajille sekä ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet että valitusasteessa aiheutuvat oikeudenkäyntikulut ja vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan kummassakin oikeusasteessa

— velvoittaa valituksen mahdolliset muut osapuolet vastaamaan omista kuluistaan.

Valittajat vaativat toissijaisesti, että unionin tuomioistuin

— kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-163/14 antaman tuomion

— palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi

— määrää, että ensimmäisen asteen ja valitusasteen oikeudenkäyntikuluista päätetään, kun unionin yleinen tuomioistuin on antanut lopullisen ratkaisunsa

— velvoittaa valituksen mahdolliset muut osapuolet vastaamaan omista kuluistaan.

Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut

Unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen vaatiessaan valittajia osoittamaan, että niillä on intressi ensimmäisen ja toisen kanneperusteen esittämiseen; joka tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa, koska valittajilla on tällainen intressi.
1)

Onko [direktiivin 93/13/ETY] (1) 3 artiklan 2 kohtaa ja 4 artiklan 1 kohtaa tulkittava ja sovellettava siten, että pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevien kaltaisissa olosuhteissa – siten kuin niitä on kuvannut SC Topaz Development SRL, joka on viitannut kansalliseen oikeuskäytäntöön (Înalta Curte de Casație și Justiție, Secția comercialăn (ylin kassaatiotuomioistuin, kaupallisia asioita käsittelevä jaosto) kassaatiovalituksesta 18.4.2011 antama tuomio 1646 ja Curtea de Apel Bacăun (Bacăun muutoksenhakutuomioistuin) muutoksenhaussa 6.4.2016 antama siviilituomio nro 466 (menettely nro 3364/110/2014)) eli siihen, että sen toteennäyttämiseksi, että kaikista sopimuspuolten tekemän, kauppaa koskevan esisopimuksen ehdoista on neuvoteltu, riittää pelkästään se, että Juncut ovat kuluttajina hyväksyneet nämä ehdot allekirjoittaessaan rakennuttajan ennakolta laatiman ja notaarin sittemmin vahvistaman esisopimuksen, – olettamus siitä, että elinkeinonharjoittajan ennakolta laatimista ehdoista ei olisi neuvoteltu, on lähtökohtaisesti kumottavissa vastakkaisella näytöllä?
1)

Onko Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (1) 10 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että oleskeluoikeuden toteamista koskeva päätös on sen mukaan tehtävä ja annettava tiedoksi kuuden kuukauden kuluessa vai että päätös on tehtävä kyseisen ajan kuluessa mutta voidaan antaa tiedoksi myöhemmin? Jos edellä mainittu päätös voidaan antaa tiedoksi myöhemmin, minkä ajan kuluessa tiedoksi antaminen on suoritettava?
3)

Mikäli edeltävään kahteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta 26.10.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1889/2005 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että taloudellinen seuraamus on määrätty oikeasuhteisuuden vaatimuksen mukaisesti, vaikka se on riippumatta kuljetetusta määrästä jopa 25 prosenttia ilmoittamatta jätetystä käteisrahan määrästä?
3.

Kolmas valitusperuste, joka koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt ilmeisiä virheitä vaadittuja menettelyjä soveltaessaan ja on antanut ristiriitaiset perustelut. Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että komission toimivalta hylätä väite sillä perusteella, että vastaus oli annettu sen tiedonannossa määrätyn 15 arkipäivän pituisen määräajan huomattavasti ylityttyä, koski ainoastaan vastaajan ja kantajina olevien yhtiöiden välistä ensimmäistä yhteydenpitoa sulkien pois myöhemmät tiedonannot, minkä johdosta unionin yleinen tuomioistuin on voinut katsoa, että tämä määräajan ylitys oli vailla merkitystä. Näin menetellessään unionin yleinen tuomioistuin on antanut ristiriitaiset perustelut siltä osin kuin ne koskevat komission tiedonannossa ilmoitetun menettelyn luonnetta, kulkua ja eri osapuolten rooleja.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 213/20

Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Conseil d’État (Ranska) on esittänyt 3.4.2017 – Morgan Stanley & Co International plc v. Ministre de l’Économie et des Finances

(Asia C-165/17)

(2017/C 213/26)

Oikeudenkäyntikieli: ranska

Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin

Conseil d’État

Pääasian asianosaiset

Valittaja: Morgan Stanley & Co International plc

Vastapuoli: Ministre de l’Économie et des Finances

Ennakkoratkaisukysymykset

1) Kun kyseessä on tilanne, jossa jäsenvaltioon sijoittautuneen sivuliikkeen kustannukset liittyvät yksinomaan liiketoimien toteuttamiseen sen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen päätoimipaikan kanssa, onko kuudennen direktiivin 77/388/ETY (1) 17 artiklan 2, 3 ja 5 kohtaa ja 19 artiklan 1 kohtaa, jotka nykyään sisältyvät direktiivin 2006/112/EY (2) 168, 169 ja 173–175 artiklaan, tulkittava siten, että niissä edellytetään, että sivuliikkeen jäsenvaltion on sovellettava näihin kustannuksiin sivuliikkeen vähennyksen suhdelukua, joka määritetään sen rekisteröintivaltiossa toteuttamien liiketoimien ja kyseisessä valtiossa sovellettavien sääntöjen perusteella, vai onko sen sovellettava päätoimipaikan vähennyksen suhdelukua vai erityistä vähennyksen suhdelukua, jonka määrittämiseksi yhdistetään sivuliikkeen rekisteröintivaltiossa ja päätoimipaikan jäsenvaltiossa sovellettavia verosääntöjä, kun otetaan erityisesti huomioon, että verovelvollisilla voi olla oikeus arvonlisäverotuksen valitsemiseen liiketoimiensa osalta?

2) Mitä verosääntöjä on sovellettava etenkin yleiskustannusten käsitteen ja vähennyksen suhdeluvun kannalta siinä erityistapauksessa, että sivuliikkeelle aiheutuneet kustannukset liittyvät sekä liiketoimien toteuttamiseen sivuliikkeen rekisteröintivaltiossa että liiketoimien toteuttamiseen päätoimipaikan kanssa?

(1) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17.5.1977 annettu kuudes neuvoston direktiivi 77/388/ETY (EYVL 1977, L 145, s. 1).

(2) Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1).
1)

Voidaanko 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/[1]3/ETY (1) kuluttajasopimusten ehtojen kohtuuttomuutta koskevaa 4 artiklan 1 kohtaa, yhdessä saman direktiivin 5 artiklan 1 kohdan toisesta virkkeestä johtuvan periaatteen, jonka mukaan epäselvissä tilanteissa on valittava kuluttajalle suotuisa tulkinta (”in dubio pro consumer”), ja unionin oikeuskäytännön kanssa tulkita siten, että pankkilainaa koskevan sopimuksen ehdot saattavat olla kohtuuttomia, jos — niissä lainanottajalle myönnetään yhdessä rahayksikössä (ulkomaan valuutassa) ilmaistu rahamäärä ja velvoitetaan lainanottaja maksamaan määrä takaisin samassa rahayksikössä (ulkomaan valuutassa), mutta sopimuksen tekoon ja toteuttamiseen liittyvistä olosuhteista käy ilmi, että laina on tosiasiallisesti saatu käyttöön aivan toisessa valuutassa ja että tilivaluuttaa käytetään ainoastaan virtuaalisesti ja laskennallisesti — niissä virtuaalisesti käytetyn tilivaluutan (ulkomaan valuutan) ulkoisen ja/tai sisäisen arvon nousuun liittyvä riski siirretään kokonaisuudessaan lainanottajalle (kuluttajalle), vaikka tämä on vastaanottanut tosiasiallisesti toteutuneen maksun eri valuutassa — niissä ei avoimesti esitetä virtuaalisesti käytetyn tilivaluutan vaihtomekanismin toimintaa käytännössä niin, että kuluttaja pystyisi selkeiden ja ymmärrettävien kriteerien perusteella arvioimaan sopimuksen allekirjoittamisesta johtuvat taloudelliset seuraukset — niistä aiheutuu kuluttajalle velvollisuus maksaa lainaeränsä sellaisina rahamäärinä, jotka perustuvat lainanottajalle virtuaalisesti tarjotussa tilivaluutassa laskettujen erien ja tosiasiallisesti maksetussa valuutassa maksettujen erien väliseen erotukseen?
2)

Onko sikojen suojelun vähimmäisvaatimuksista 18.12.2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/120/EY (1) 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä iberialaista sianlihaa, kinkkua, sianlapaa ja sianpaistia koskevan laatustandardin hyväksymisestä 10.1.2014 annetun kuninkaan asetuksen nro 4/2014 8 §:n 1 momentin kaltaiselle kansalliselle oikeussäännölle, jossa asetetaan käsitteen ”Iberialainen” käytön edellytykseksi Espanjassa jalostetuissa tai myytävissä tuotteissa se, iberialaisrotuun kuuluvien sikojen kasvattajat laajentavat (rehuilla ruokkimiseen perustuvissa) tehokasvatusjärjestelmissä eläimen, jonka elopaino on yli 110 kg, käytettävissä olevan vapaan kokonaislattia-alan vähimmäismäärän 2 neliömetriin, vaikka kyseisen kansallisen oikeussäännön tarkoituksena on tuotteiden laadun parantaminen eikä erityisesti sikojen suojelun parantaminen? Mikäli edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko direktiivin [2008/120/EY] 12 artiklaa, luettuna yhdessä SEUT 34 ja SEUT 35 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että kuninkaan asetuksen nro 4/2012 8 §:n 1 momentin kaltaisessa oikeussäännössä edellytetään Espanjassa jalostettujen tai myytävien tuotteiden laadun parantamiseksi – eikä sikojen suojelemiseksi – muiden jäsenvaltioiden tuottajilta samojen eläinten kasvatusta koskevien edellytysten täyttämistä, joiden täyttämistä edellytetään espanjalaisilta tuottajilta, jotta niiden sianlihasta valmistetuille tuotteille voitaisiin hyväksyä myyntinimitykset, joista säädetään kyseisessä kuninkaan asetuksessa?
1)

Onko kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (1) (uudelleenlaadittu) (jäljempänä menettelydirektiivi) 46 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että hakijan kansainvälisen suojelun perusteita arvioiva kansallinen tuomioistuin voi, jos asiassa annettu kielteinen päätös on jo aiemmin toistuvasti kumottu ja asiakirjat on palautettu hallintoviranomaiselle, koska valitus on toistuvasti ratkaistu hakijan hyväksi – ja ratkaisu näyttää siten jääneen vaille vaikutusta – päättää kansainvälisen suojelun myöntämisestä hakijalle, vaikka tällaista tuomioistuimen toimivaltaa ei mainita kansallisessa lainsäädännössä?
2)

Onko arvonlisäverodirektiivi eli yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY (erityisesti sen 213, 214 ja 273 artikla) pääasian kaltaisissa olosuhteissa esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle tai verotuskäytännölle, jonka mukaan verovelvollisella ei ole oikeutta arvonlisäveron vähentämiseen useissa arvonlisäveroilmoituksissa, jotka on tehty sen jälkeen, kun verovelvollisen arvonlisäverotunniste oli saatettu uudelleen voimaan, sillä perusteella, että vaikka kyseinen arvonlisävero koskee laskuja, jotka on tehty sen jälkeen, kun verovelvollisen arvonlisäverotunniste oli saatettu uudelleen voimaan, se koskee kuitenkin hankintoja, jotka on tehty ajanjaksolla, jolloin kyseinen arvonlisäverotunniste ei ollut voimassa?
3)

Jos edellisiin kysymyksiin annettujen vastausten mukaan on mahdollista tutkia sen sopimusehdon kohtuuttomuus, jolla kuluttaja velvoitetaan vastaamaan valuuttakurssiriskistä, onko direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua edellytystä, jonka mukaan ehdot on laadittava selkeästi ja ymmärrettävästi, tulkittava siten, että tämä edellytys täyttyy myös silloin, kun – tosiseikoissa esitetyn mukaisesti – laissa säädettyä ja pakostakin yleisesti muotoiltua ilmoittamisvelvoitetta on noudatettu, vai koskeeko ilmoittamisvelvoite myös niitä kuluttajalle aiheutuvaan riskiin liittyviä tietoja, jotka ovat rahoituslaitoksen tiedossa tai jotka se voi saada tietoonsa sopimuksen tekohetkellä?
4)

Mikäli pyynnön saaneen jäsenvaltion on vastattava uudelleenkäsittelypyyntöön soveltamisasetuksen 5 artiklan 2 kohdan perusteella kohtuullisessa ajassa, voidaanko ajanjaksoa, joka on kestänyt seitsemän ja puoli viikkoa, kuten käsiteltävässä asiassa, pitää vielä kohtuullisena aikana? Mikäli tähän kysymykseen on vastattava kieltävästi, mitä on silloin pidettävä kohtuullisena aikana?