VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)

15 päivänä joulukuuta 2011

Asia F‑9/11

Verónica Sabbag Afota

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

Henkilöstö – Virkamiehet – Arviointi – Ylennys – Vuoden 2010 ylennyskierros – Arviointikertomuksen puuttuminen

Aihe: SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Verónica Sabbag Afota, neuvoston virkamies, vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan hänestä ajanjaksolle 1.1.2008–30.6.2009 laaditun arviointikertomuksen ja neuvoston päätöksen jättää hänet ylentämättä vuoden 2010 ylennyskierroksella.

Ratkaisu: Kanne hylätään. Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

1. Virkamiehet – Kanne – Kanne valituksen hylkäämispäätöksestä – Vaikutus – Riidanalaisen toimenpiteen saattaminen tuomioistuimen käsiteltäväksi – Poikkeus – Päätös, joka ei ole luonteeltaan vahvistava päätös

(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)

2. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu – Yksityiskohtaiset säännöt – Arviointikertomusten huomioon ottaminen – Puutteellinen henkilökansio – Seuraukset

(Henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artikla)

3. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu – Hallinnon harkintavallan laajuus – Seikat, jotka voidaan ottaa huomioon

(Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohta)

4. Virkamiehet – Ylennys – Ansioiden vertailu – Hallinnon harkintavalta – Tuomioistuinvalvonnan rajat

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

5. Virkamiehet – Ylennys – Perusteet – Ansiot – Vastuullisten tehtävien tason ja kielitaidon huomioon ottaminen – Vaikutus

(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)

6. Virkamiehet – Ylennys – Ylentämättä jääneen hakijan valitus – Hylkäämispäätös – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Perustelujen puutteellisuus – Asian korjaaminen oikeudenkäynnin aikana – Edellytys

(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan 2 kohta, 45 artikla ja 90 artiklan 2 kohta)

1. Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklasta seuraa, että kanne, jonka henkilöstösäännöissä tarkoitettu henkilö on nostanut nimittävän viranomaisen päätöksestä tai siitä, ettei nimittävä viranomainen ole toteuttanut henkilöstösäännöissä edellytettyä toimenpidettä, voidaan ottaa tutkittavaksi vain, jos asianomainen on ensin tehnyt nimittävälle viranomaiselle hallinnollisen valituksen, joka on ainakin osittain hylätty nimenomaisesti tai implisiittisesti.

Hallinnollinen valitus ja sen nimenomainen tai implisiittinen hylkääminen ovat siten olennainen osa monitahoista menettelyä ja ovat vain edellytys sille, että asia voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi. Näin ollen vaikka kanne koskee muodollisesti hallinnollisen valituksen hylkäämistä, se johtaa siihen, että asianomaiselle vastainen toimi, josta hallinnollinen valitus oli tehty, saatetaan tuomioistuimen käsiteltäväksi, paitsi jos hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen ulottuvuus poikkeaa kyseisen valituksen kohteena olleen toimen ulottuvuudesta. Hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehty nimenomainen päätös ei voi sen sisältö huomioon ottaen olla kantajan riitauttaman toimen vahvistava päätös. Näin on silloin, kun päätöksessä, jolla valitus hylätään, tutkitaan kantajan tilanne uudelleen uusien oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella tai kun sillä muutetaan tai täydennetään alkuperäistä päätöstä. Näissä tapauksissa valituksen hylkääminen on tuomioistuinvalvonnan piiriin kuuluva toimi, jonka tuomioistuin ottaa huomioon arvioidessaan riitautetun toimen laillisuutta tai jota se jopa pitää virkamiehelle vastaisena toimena, joka on korvannut riitautetun toimen.

(ks. 24 ja 25 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 33/79 ja 75/79, 28.5.1980, Kuhner v. komissio, 9 kohta ja asia 293/87, Vainker v. parlamentti, 17.1.1989, 7 ja 8 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑338/00 ja T‑376/00, Morello v. komissio, 12.12.2002, 35 kohta; asia T‑258/01, Eveillard v. komissio, 10.6.2004, 31 kohta; asia T‑389/02, Sandini v. yhteisöjen tuomioistuin, 14.10.2004, 49 kohta; asia T‑375/02, Cavallaro v. komissio, 7.6.2005, 63–66 kohta ja asia T‑281/04, Staboli v. komissio, 25.10.2006, 26 kohta

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑377/08 P, komissio v. Birkhoff, 9.12.2009, 50–59 ja 64 kohta ja asia T‑325/09 P, Adjemian ym. v. komissio, 21.9.2011, 32 kohta

2. Arviointikertomuksessa on kyse sellaisesta arvioinnin osatekijästä, joka on välttämätön joka kerta, kun virkamiehen uraa arvioidaan hänen ylentämistään koskevan päätöksen tekemistä varten.

Tästä seuraa, että ylennysmenettely on sääntöjenvastainen silloin, kun nimittävä viranomainen ei ole voinut suorittaa ehdokkaiden ansioiden vertailua sen takia, että hallinto on laatinut yhden tai useamman virkamiehen arviointikertomuksen huomattavan myöhässä.

Tällainen sääntöjenvastaisuus ei kuitenkaan johda seuraamuksiin silloin, kun arviointikertomuksen puuttuminen voidaan korvata sillä, että virkamiehen ansioista on olemassa muita tietoja. Lisäksi ylennysten peruuttamiseksi ei ole riittävää, että hakijan asiakirja-aineisto on sääntöjenvastainen ja epätäydellinen, koska tämän lisäksi on osoitettava, että tämä seikka on vaikuttanut ylennysmenettelyyn ratkaisevasti.

(ks. 42–44 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: yhdistetyt asiat 156/79 ja 51/80, Gratreau v. komissio, 18.12.1980, 22 ja 24 kohta

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑386/94, Allo v. komissio, 19.9.1996, 38 kohta; em. asia Morello v. komissio, 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia T‑289/04, Lantzoni v. yhteisöjen tuomioistuin, 8.3.2006, 62 kohta

3. Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan mukaan ylennyksen myöntämistä varten nimittävä viranomainen ottaa ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailua varten huomioon erityisesti virkamiehistä laaditut kertomukset, virkamiesten tehtäviensä hoitamisessa käyttämät muut kielet kuin ne, joiden perusteellinen taito on osoitettu, sekä tarvittaessa ylennyskelpoisten virkamiesten hoitamien vastuullisten tehtävien tason. Nimittävän viranomaisen on suoritettava ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailu näiden kolmen seikan valossa. Nimittävä viranomainen voi kuitenkin siinä tapauksessa, että ylennyskelpoisten virkamiesten ansiot ovat yhtäläiset henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittujen kolmen seikan perusteella, ottaa toissijaisesti huomioon muita seikkoja, kuten ehdokkaiden iän ja heidän virkaikänsä palkkaluokassa tai yksikössä.

Hallintoviranomaiselle näin tunnustettua laajaa harkintavaltaa rajoittaa kuitenkin se, että hakemuksia on verrattava huolellisesti ja puolueettomasti yksikön edun ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti. Käytännössä tämä vertailu on suoritettava yhdenvertaisin perustein, ja siinä on käytettävä toisiinsa verrattavissa olevia tietolähteitä ja tietoja.

(ks. 53, 55 ja 60 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑132/03, Casini v. komissio, 15.9.2005, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen

Virkamiestuomioistuin: asia F‑57/06, Hinderyckx v. neuvosto, 7.11.2007, 45 kohta ja asia F‑53/08, Bouillez ym. v. neuvosto, 5.5.2010, 50 kohta

4. Nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailua varten, ja unionin tuomioistuinten valvonnan on rajoituttava koskemaan sitä, onko hallintoviranomainen pitäytynyt sallituissa rajoissa kun otetaan huomioon ne keinot ja perusteet, joihin se on voinut perustaa arvionsa, ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen väärin. Tuomioistuimet eivät siten voi korvata omalla arvioinnillaan nimittävän viranomaisen hakijoiden ansioista ja pätevyydestä suorittamaa arviota.

(ks. 54 kohta)

Viittaukset:

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: em. asia Casini v. komissio, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen

5. Kun on kyse vastuullisten tehtävien tasoa koskevasta arviointiperusteesta, ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailun yhteydessä tätä tasoa ei pidä määritellä ennen kaikkea hoidettujen johtotehtävien merkityksellä, koska virkamies voi toimia huomattavan vastuullisessa tehtävässä ilman useita alaisia ja päinvastoin virkamiehellä voi olla useita alaisia ilman, että hän hoitaa erityisen vastuullisia tehtäviä.

Samalla tavoin kun on kyse kielitaitoa koskevasta arviointiperusteesta, jos virkamies korostaa hallitsevansa useita työkieliä, on kuitenkin niin, että, kuten henkilöstösääntöjen 45 artiklan sanamuodosta käy ilmi, ansioiden vertailua varten on otettava huomioon kielten käyttäminen eikä niiden osaamista.

(ks. 58 ja 59 kohta)

Viittaukset:

Unionin yleinen tuomioistuin: asia T‑175/09 P, neuvosto v. Stols, 16.12.2010, 48 kohta

6. Vaikka nimittävän viranomaisen ei tarvitse perustella ylennyspäätöksiään ylentämättä jääneille virkamiehille, sen on sitä vastoin perusteltava ylentämättä jääneen virkamiehen valituksen hylkäämispäätös. Tämän hylkäämispäätöksen perustelujen on vastattava sen päätöksen perusteluja, josta valitus oli tehty. Lisäksi sitä, ovatko perustelut riittävät, on arvioitava niiden väitteiden keskeisiin seikkoihin nähden, joihin toimielin vastaa.

Tältä osin nimittävän viranomaisen alustavia perusteluja voidaan täydentää käsittelyn aikana.

(ks. 62, 63 ja 65 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑343/87, Culin v. komissio, 7.2.1990 13

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑171/05, Nijs v. tilintarkastustuomioistuin, 3.10.2006, 42 kohta ja asia T‑502/04, Lopparelli v. komissio, 4.7.2007, 77 kohta

Virkamiestuomioistuin: em. asia Hinderyckx v. neuvosto, 32 kohta