ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
59.

Mainittu tulkinta on toisaalta yhdenmukainen sen periaatteen kanssa, jonka mukaan merkin arvioinnin on perustuttava merkin kokonaisvaikutelmaan, ja tavaramerkki on miellettävä yhdeksi kokonaisuudeksi. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on näet niin, että direktiivin 2008/95 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan oikea soveltaminen edellyttää merkin kaikkien olennaisten piirteiden asianmukaista määritystä merkistä saatavan kokonaisvaikutelman perusteella. ( 25 )
6.

Yhteinen maataloustuottajien vakiokantajärjestelmä on pantu täytäntöön Yhdistyneen kuningaskunnan oikeudessa vuoden 1994 arvonlisäverolain (Value Added Tax Act 1994) 54 §:llä. Vuoden 1992 arvonlisäveropäätöksessä (maataloustuottajien vakiokantajärjestelmä; prosentuaalinen lisäys) (Value Added Tax (Flat-rate Scheme for Farmers) (Percentage Addition) Order 1992, SI 1992/3221) määritetään vakiokantajärjestelmän mukaiseksi prosenttimääräksi 4 prosenttia. Tätä prosenttiosuutta sovelletaan kaikkiin vakiokantajärjestelmään kuuluviin maataloustuottajiin. Vuoden 1995 arvonlisäveroasetuksen (Value Added Tax Regulations 1995) XXIV osan, joka on säädetty vuoden 1994 arvonlisäverolain 54 §:n säännösten täytäntöön panemiseksi, 206 §:ssä säädetään tapauksista, joissa Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Yhdistyneen kuningaskunnan veroviranomainen) voi peruuttaa tilalle vakiokantajärjestelmään kuulumisesta myönnetyn todistuksen. Näihin tapauksiin kuuluu se, että veroviranomainen pitää todistuksen peruuttamista tarpeellisena valtion tulojen suojaamiseksi.
9.

Vuokrasopimus sulkee pois sen, että vuokralleottaja lunastaa ajoneuvon vuokra-ajan päätyttyä. Pääasiassa on riidatonta, että kyseinen sopimus on arvonlisäverosäännöksissä tarkoitettua palvelujen suoritusta. Lunastusmahdollisuuden sisältävä vuokrasopimus on päinvastoin sellainen, että maksuerien arvo vastaa lähtökohtaisesti ajoneuvon hintaa rahoituskuluineen. Sopimuksessa voidaan määrätä joko samansuuruiset maksuerät tai huomattavasti korkeampi viimeinen maksuerä (ns. balloon payment), kuitenkin kaikkien näiden maksuerien maksaminen on asiakkaalle lähtökohtaisesti pakollista. Hän voi vapautua tästä velvollisuudesta ainoastaan irtisanomalla sopimuksen, mikä on mahdollista edellä mainittujen kuluttajaluottoja koskevien säännösten perusteella. Sopimukseen sisältyy asiakkaan mahdollisuus lunastaa ajoneuvo sopimuksen voimassaoloajan päättyessä, minkä perusteella asiakkaan on maksettava symbolinen loppumaksu (yleensä 95 Englannin puntaa (GBP)). Kokonaisuudessaan maksetun ajoneuvon lunastusmahdollisuudesta luopuminen ei ole taloudellisesti järkevää, koska yhtä kaikki maksuerien arvo vastaa ajoneuvon koko hintaa. Pääasiassa on kiistatonta, että lunastusmahdollisuuden sisältävä vuokrasopimus on arvonlisäverosäännöksissä tarkoitettua tavaroiden luovutusta.
61.

Saman on pädettävä etenkin silloin, kun lasku on oikein mutta tehtyä suoritusta ei ole maksettu eikä ole myöskään uhkaa verotulojen menettämisestä. Tällaista uhkaa ei käsiteltävässä asiassa yhtäältä ole niin kauan kuin se, joka lopulta vastaa veron maksamisesta, ei ole vielä suorittanut vastasuorituksen maksua, minkä vuoksi arvonlisäveroa ei ole aineellisesti vielä syntynyt (ks. edellä 23 kohta). Siitä, että maksun laiminlyövä suorituksen vastaanottaja vaatii perusteettomasti vähennystä, syntyvä verotulojen menettämisen uhka on toisaalta suljettu pois, koska arvonlisäverodirektiivin 185 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen mukaan jäsenvaltiot voivat vaatia tehdyn vähennyksen oikaisua.
–

menettely, jonka kohteena on sellaisen rangaistuksen täytäntöönpano, jonka määräämisessä jäsenvaltion tuomioistuimen on otettava huomioon toisen jäsenvaltion tuomioistuimen aiemmin antama tuomio, on rikosprosessi ja
40.

Unionin tuomioistuin on jo korostanut, että SEU 4 artiklan 3 kohdassa määrätyn vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaan jäsenvaltioiden on poistettava lainvastaiset seuraukset, jotka aiheutuvat unionin oikeuden rikkomisesta. Tällainen velvollisuus kuuluu kullekin asianomaisen jäsenvaltion viranomaiselle sen toimivallan rajoissa. Toimivaltaisten viranomaisten on siten toimivaltansa rajoissa ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin yleis- tai erityistoimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että tutkitaan, voiko hankkeilla olla merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja jos näin on, että hankkeiden ympäristövaikutukset arvioidaan. Tällaisia erityistoimenpiteitä ovat muun muassa jo myönnetyn luvan peruuttaminen tai lykkääminen kyseessä olevan hankkeen ympäristövaikutusten arvioimiseksi YVA-direktiivissä säädetyllä tavalla. Tällöin on kuitenkin otettava huomioon jäsenvaltioiden menettelyllinen autonomia. ( 18 )
7.

Asetuksen nro 91-1197 202-1 §:ssä säädetään seuraavaa: ”Kun asianajaja[, joka on jäsenvaltion kansalainen ja sijoittautunut pysyvästi johonkin jäsenvaltioon,] huolehtii asiakkaan edustamisesta tai puolustamisesta oikeudessa tai viranomaisessa, hän harjoittaa toimintaansa samoin edellytyksin kuin ranskalaiseen asianajajayhteisöön kuuluva asianajaja. – – Kun edustajan käyttäminen on pakollista siviiliasiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, asianajaja voi toimia vasta sitten, kun hän on ilmoittanut prosessiosoitteen sellaisen asianajajan luona, jolla on oikeus edustaa asianosaisia kyseisessä tuomioistuimessa ja jolle oikeudenkäyntiasiakirjat voidaan antaa pätevästi tiedoksi. – – Kun asianajajan käyttäminen edustajana on pakollista muutoksenhakutuomioistuimessa, tällainen asianajaja voi tarjota palvelujaan vasta sitten, kun hän on ilmoittanut prosessiosoitteen sellaisen asianajajan luona, jolla on oikeus edustaa asianosaisia kyseisessä tuomioistuimessa ja jolle oikeudenkäyntiasiakirjat voidaan antaa pätevästi tiedoksi. – –”
7.

Ennakkoratkaisupyynnössä todetaan lisäksi, että tällaisessa tilanteessa luovutuksensaajan on kuitenkin säännöksen 3 momentin mukaan sovellettava aikaisempaa työnantajaa sitoneen työehtosopimuksen ehtoja yhden vuoden ajan liikkeenluovutuksesta. Ehtoja on säännöksen mukaan sovellettava samalla tavoin kuin aikaisempi työnantaja olisi ollut velvollinen näitä ehtoja soveltamaan. Tämä ei kuitenkaan päde sen jälkeen, kun työehtosopimuksen voimassaoloaika on päättynyt tai kun siirrettyihin työntekijöihin on alettu soveltaa uutta työehtosopimusta.
38.

Arvonlisäverodirektiivin vapautusten tulkinnassa on lisäksi otettava huomioon verotuksen neutraalisuuden periaate. Tämän periaatteen vastaista on muun muassa se, että samanlaista toimintaa harjoittavia taloudellisia toimijoita kohdellaan arvonlisäverotuksessa eri tavoin. ( 14 ) Loppukuluttajan (tässä kolmannen) näkökulmasta erottelu sen mukaan, tapahtuuko aterioiminen tavallisessa ravintolassa vai opetusravintolassa, on merkityksetön sen arvonlisäverorasitteen kannalta. Molemmissa tapauksissa kuluttajaa palvellaan ja hänelle tarjoillaan ruokaa, ja molemmissa tapauksissa hän maksaa kulutuksensa rahalla. Se, että opetusravintolassa on mahdollisesti vielä suurempi virheen mahdollisuus, otetaan huomioon – kuten myös Yhdistynyt kuningaskunta istunnossa korosti – pelkästään vastikkeen määrässä (nyt tarkasteltavassa tapauksessa hinta on vain 80 prosenttia aterian kustannuksista). Ravintolapalvelun laatu ei aseta kyseenalaiseksi palvelun olemassaoloa.
35.

Tällainen valitusperusteisiin sovellettava rajoitus on mielestäni täysin oikeutettu unionin tuomioistuimessa käsiteltäviä muutoksenhakuasioita koskevien oikeudenkäyntiperiaatteiden perusteella. Unionin tuomioistuin on nimittäin muutoksenhaun yhteydessä lähtökohtaisesti toimivaltainen arvioimaan ainoastaan sitä oikeudellista ratkaisua, joka on tehty tosiseikat tutkiville tuomioistuimille esitetyistä perusteista. ( 16 ) Riitautettujen arviointien asiasisällön tarkastelu edellyttää välttämättä, että tarkastetaan, ovatko riidanalaisen päätöksen – jonka kumoamista unionin yleiseltä tuomioistuimelta on vaadittu – perusteet riittävät. Olisi kuitenkin liiallista vaatia, että unionin yleinen tuomioistuin tarkastaa viran puolesta tällaisen päätöksen perustelut sellaisten näkökohtien osalta, joita ei ole sille esitetty. ( 17 )
10.

Direktiivin 2007/64 44 artikla koskee puitesopimuksen ehtojen muutoksia. Sen 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan ”maksupalveluntarjoaja voi ehdottaa muutoksia puitesopimukseen sekä 42 artiklassa tarkoitettuihin tietoihin ja ehtoihin vain samalla tavoin kuin on säädetty 41 artiklan 1 kohdassa ja vähintään kaksi kuukautta ennen niiden ehdotettua soveltamispäivää”. Saman kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että ”jos 42 artiklan 6 alakohdan a alakohdan mukainen ehto tulee sovellettavaksi, maksupalveluntarjoajan on ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjälle, että tämän katsotaan hyväksyneen ehtojen muutokset, jos hän ei ilmoita maksupalveluntarjoajalle ehtojen ehdotettuun voimaantulopäivään mennessä, ettei hyväksy niitä. Tätä tapausta varten maksupalveluntarjoajan on mainittava, että maksupalvelunkäyttäjällä on oikeus irtisanoa puitesopimus välittömästi ja ilman kuluja muutosten ehdotettuun soveltamispäivään mennessä”.
75.

Oikeudenkäyntikuluista on päätettävä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Kyseisessä määräyksessä todetaan, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Kun otetaan huomioon käsiteltävän asian olosuhteet, Luxemburgin suurherttuakunta on kuitenkin mainitun määräyksen toisen virkkeen nojalla velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan, koska sen, että komissio on hävinnyt asian osittain arvonlisäverodirektiivin 178 artiklan a alakohdan rikkomista koskevan väitteen osalta, ( 29 ) painoarvo on vähäinen.
29.

Muistutettakoon aluksi siitä, että SEUT 340 artiklan toisen alakohdan mukaan unioni korvaa toimielintensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan aiheuttaman vahingon. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeudessa myönnetään oikeus vahingonkorvaukseen vain, jos seuraavat kolme edellytystä täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja väitetyn toiminnan ja vahingon, johon vedotaan, välillä on syy-yhteys. ( 17 ) Jotta ensimmäinen edellytys täyttyisi, oikeuskäytännössä edellytetään, että rikotun oikeusnormin tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille ja että rikkominen on riittävän ilmeinen. ( 18 ) Oikeuskäytännössä on täsmennetty, että ratkaiseva peruste unionin oikeuden rikkomisen luokittelemiseksi riittävän ilmeiseksi on unionin asianomaisen toimielimen harkintavallalle asetettujen rajojen selvä ja vakava ylittäminen. ( 19 ) Jos tällä toimielimellä on harkintavaltaa hyvin vähän tai ei ollenkaan, jo pelkän unionin oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen. ( 20 ) Lisäksi oikeuskäytännöstä ilmenee, että sen harkintavallan laajuus, joka rikotulla säännöllä jätetään toimielimille, riippuu muun muassa tämän säännön selkeydestä ja täsmällisyydestä, ja että joka tapauksessa unionin oikeuden rikkominen on selvästi ilmeinen silloin, kun sitä on jatkettu huolimatta jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnin toteavasta tuomiosta, ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta tuomiosta tai asiaa koskevasta unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, joiden perusteella kyseistä toimintaa on pidettävä unionin oikeuden rikkomisena. ( 21 )
96.

Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Court of Appealin kysymyksiin seuraavasti: Tehokkuusperiaatetta on tulkittava siten, että se estää pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen menettelysäännön, jonka mukaan toissijaista suojeluasemaa koskeva hakemus on esitettävä 15 arkipäivän kuluessa siitä, kun pakolaisasemaa koskevan hakemuksen hylkäämisestä on ilmoitettu. Toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, esitettiinkö toissijaista suojeluasemaa koskeva hakemus kohtuullisessa määräajassa, kun otetaan huomioon kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkimiseen liittyvät inhimilliset ja aineelliset seikat. Tässä yhteydessä kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, oliko hakija sellaisessa tilanteessa, että hän pystyi käyttämään oikeuksiaan tehokkaasti, ottamalla erityisesti huomioon olosuhteet, joissa hakijaa avustettiin kyseisissä menettelyissä ja joissa hänelle ilmoitettiin pakolaisasemaa koskevan hakemuksen hylkäämisestä.
45.

Vaikka Itävallan oikeuden mukaan omistusoikeus ei olisi siirtynyt pätevästi vastaajalle, sitä koskeva merkintä on kuitenkin poistettava kiinteistörekisteristä, jotta kantaja voi käyttää täysimääräisesti kiinteistöön kohdistuvaa omistusoikeutta. Kolmansiin osapuoliin nähden kiinteistörekisteriin merkitty henkilö on nimittäin lähtökohtaisesti yhä omistaja. Vaatimalla merkinnän poistamista pääasian kantaja väittää siten, että omistusoikeuden siirto kantajalle on pätemätön ja että – omistajana – hänellä on esineoikeus kyseiseen kiinteistöön. Tämä oikeus on kantajan merkinnän poistamista koskevan vaatimuksen osalta Bryssel I a -asetuksen 24 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu oikeudenkäynnin kohde.
2.

Ennakkoratkaisupyynnön taustalla on ranskalaisessa Conseil d’État’ssa (ylin hallintotuomioistuin) vireillä oleva laillisuusvalvontamenettely, jonka kohteena on Ranskassa annettujen täytäntöönpanosäännösten yhteensopivuus tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin ( 2 ) (jäljempänä SYA-direktiivi; SYA tarkoittaa strategista ympäristöarviointia) kanssa. Kyseisessä menettelyssä Conseil d’État on todennut, ettei SYA-direktiiviin sisältyviä vaatimuksia niiden tahojen autonomiasta, joita on kuultava ympäristöarvioinnissa, ole pantu täytäntöön oikein. Conseil d’État haluaa välttää sen, että tätä direktiivin vastaista kansallista oikeustilaa soveltamalla hyväksyttyjen suunnitelmien ja ohjelmien pätevyys voidaan kyseenalaistaa.
3.

Asetuksen N:o 44/2001 II luvun otsikko on ”Toimivalta”. Sen 7 jaksoon, jonka otsikko on ”Tuomioistuimen toimivaltaa koskeva sopimus”, sisältyy kaksi artiklaa (23 ja 24 artikla). Asetuksen N:o 44/2001 23 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Jos asianosaiset, joista ainakin yhden kotipaikka on jäsenvaltiossa, ovat sopineet, että jäsenvaltion tuomioistuimen tai tuomioistuinten on ratkaistava syntynyt riita tai tietystä oikeussuhteesta syntyvät vastaiset riidat, tuolla tuomioistuimella tai tuon jäsenvaltion tuomioistuimilla on toimivalta ratkaista asia. Toimivalta on yksinomainen, jos asianosaiset eivät toisin ole sopineet. Tällainen toimivaltaa koskeva sopimus on tehtävä: a) kirjallisesti tai, jos se on tehty suullisesti, se on vahvistettava kirjallisesti; tai b) sellaisessa muodossa, joka vastaa asianosaisten välille muodostunutta käytäntöä; tai c) kansainvälisessä kaupassa sellaista muotoa noudattaen, joka vastaa kauppatapaa, jonka asianosaiset tuntevat tai joka heidän olisi pitänyt tuntea ja joka on kyseisen tyyppisten sopimusten osapuolten kyseisellä kaupan alalla laajalti tuntema ja säännöllisesti noudattama.”
37.

Koska Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Bremenin osavaltion ylioikeus) on katsonut tarpeelliseksi tiedustella unionin tuomioistuimelta, miten puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa tulisi tulkita, se on päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää seuraavat ennakkoratkaisukysymykset: ”1) Onko puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että luovuttaminen syytetoimenpiteitä varten [(asia C‑404/15) tai luovuttaminen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten (asia C‑659/15 PPU)] ei ole sallittua, jos on painavia perusteita katsoa, että vankeusolosuhteet ovat pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa sellaiset, että niillä loukataan asianomaisen henkilön perusoikeuksia ja yleisiä oikeusperiaatteita, sellaisina kuin ne on vahvistettu SEUT 6 artiklassa, vai onko sitä tulkittava siten, että täytäntöönpanovaltio voi tehdä tällaisissa tapauksissa päätöksen siitä, että luovuttamisen salliminen edellyttää vankeusolosuhteita koskevien sääntöjen noudattamista koskevaa vakuutusta, tai että sen on tehtävä tällainen päätös? Voiko täytäntöönpanovaltio esittää konkreettisia vähimmäisvaatimuksia, jotka vakuutuksen kohteena olevien vankeusolosuhteiden on täytettävä, tai onko sen esitettävä tällaisia vaatimuksia? 2) Onko puitepäätöksen 5 artiklaa ja 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että pidätysmääräyksen antavalla oikeusviranomaisella on myös oikeus antaa vakuutuksia vankeusolosuhteita koskevien sääntöjen noudattamisesta, vai ratkaistaanko tämä pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion kansallisen toimivallanjaon mukaisesti?”
1)

Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 2 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että radiolähetystoimintaa harjoittavan julkisen laitoksen toiminta, joka rahoitetaan pakollisella lakisääteisellä lupamaksulla, jonka kaikki radiovastaanottimen omistavat maksavat, ei ole kyseisessä säännöksessä tarkoitettua vastikkeellista toimintaa eikä oikeuta sellaisen arvonlisäveron vähentämiseen, joka kyseisen laitoksen on maksettava tai jonka se on maksanut hankkimistaan ja tässä toiminnassaan käyttämistään tavaroista ja palveluista.
6.

Conseil du contentieux des étrangers (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin) hylkäsi valituksen 30.4.2014 antamallaan tuomiolla. Se huomautti tuomiossaan muun muassa seuraavaa: ”Conseil [du contentieux des étrangers] toteaa joka tapauksessa, että hetkestä, jolloin kantaja oli esittänyt – – yhtiön kanssa tekemänsä työsopimuksen, kului lähes vuosi sen kertomuksen antamiseen, jonka perusteella [riidanalainen] päätös tehtiin, eikä valittaja ole tämän ajanjakson aikana toimittanut [kansalliselle sosiaaliturvalaitokselle] minkäänlaisia tietoja tai ilmoittanut ongelmista, joihin kanteessa on vedottu ja joita hänellä on väittämänsä mukaan ollut työsuhteessaan mainitsemansa yhtiön kanssa. Jos valittaja katsoi voivansa vedota seikkoihin, jotka olisivat voineet estää hänen oleskelulupansa peruuttamisen, hänen olisi pitänyt ilmoittaa niistä [kansalliselle sosiaaliturvalaitokselle], eikä [laitoksen] asiana suinkaan ole pyytää valittajaa esittämään näkemyksiään tästä. On muistettava, että kantajan tehtävänä on esittää näyttö siitä, että hän täyttää vaatimaansa oikeuteen ja sen säilyttämiseen liittyvät edellytykset. Koska valittaja on pyytänyt todistusta siitä, että hänet on Belgiassa rekisteröity palkatuksi työntekijäksi, hän on perustellusti voinut tai hänen on perustellusti täytynyt voida olettaa, että hänen työsopimuksensa toteutumatta jääminen (hänestä riippumattomistakin syistä) vaikuttaa hänen oleskeluoikeuteensa, ja olla tietoinen siitä, että hänen olisi omasta aloitteestaan pitänyt ilmoittaa kyseiset tiedot [kansalliselle sosiaaliturvalaitokselle], mitä hän ei ole viranomaisten käytössä olevan aineiston perusteella tehnyt. Sillä, ettei valittaja ole ’saanut kirjattua kirjettä asian tutkinnassa edellytetyllä tavalla eikä hänellä näin ole ollut mahdollisuutta tulla kuulluksi’, ei ole merkitystä edellä todetun kannalta, koska valittajan moite koskee – – työ- ja sosiaalioikeudellisista asioista vastaavan tarkastajan toimittamaa kuulemista (joka ei perustu ainoastaan lausumiin vaan myös objektiivisiin toteamuksiin, joita valittaja ei ole miltään osin kiistänyt) eikä suoraan riidanalaista päätöstä.”
39.

Erityisenä henkilöryhmänä eläkeläisten asema unionin oikeudessa on sidoksissa SEUT 45 artiklan 3 kohdan d alakohdassa implisiittisesti tai epäsuorasti mainittuun työntekijän oikeuteen työsuhteen päätyttyä jäädä jäsenvaltion alueelle. Tätä oikeutta säännellään nykyään direktiivin 2004/38 ( 10 ) 17 artiklassa, jossa on mainittu eläkkeensaajia ja työhön kykenemättömiä henkilöitä koskevia erilaisia poikkeuksia ja jossa lyhennetään sitä viiden vuoden yleistä määräaikaa, joka unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä on oleskeltava laillisesti ja yhtäjaksoisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jotta he voivat saada pysyvän oleskeluoikeuden kyseiseen valtioon. Se ei kuitenkaan ole merkityksellinen säännös tässä asiassa, eikä tämä perussopimuksessa määrätty perusvapaus myöskään rajoitu pysyvään oleskeluun toisessa jäsenvaltiossa.
59.

Yhdistetyn nimikkeistön nimikettä 2401 koskevissa selittävissä huomautuksissa viitataan valmistamattoman tupakan osalta nimikettä 2401 koskevien HS-selitysten 1 kohtaan. HS-selitysten sitoviin ranskan- ja englanninkielisiin versioihin sisältyvät valmistamattoman tupakan käsitteen osalta seuraavat luokitteluohjeet: ”Le tabac à l’état naturel sous forme de plantes entières ou de feuilles et les feuilles séchées ou fermentées, ces feuilles pouvant être entières ou écôtées, rognées ou non, brisées ou découpées même sous une forme régulière, mais à la condition qu’il ne s’agisse pas d’un produit prêt à être fumé.” ( 22 ) ”Unmanufactured tobacco in the form of whole plants or leaves in the natural state or as cured or fermented leaves, whole or stemmed/stripped, trimmed or untrimmed, broken or cut (including pieces cut to shape, but not tobacco ready for smoking)”. ( 23 )
37.

Toiminta on tämän luontodirektiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaista ainoastaan, mikäli taataan se, että tällaisella toiminnalla ei aiheuteta minkäänlaista häiriötä, joka on omiaan vaikuttamaan merkittävästi tämän direktiivin tavoitteisiin ja erityisesti sen suojelutavoitteisiin. ( 14 ) Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä 6 artiklan 2 kohdan rikkomista koskeva kanneperuste on näin ollen perusteltu ainoastaan, jos komissio osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla, että jäsenvaltio ei ole toteuttanut asianmukaisia suojelutoimenpiteitä, joilla estetään se, että hankkeiden toteuttaminen – siltä osin kuin se on tapahtunut sen jälkeen, kun kyseinen alue osoitettiin suojelualueeksi – heikentää kyseessä olevan lajin elinympäristöjä ja aiheuttaa sille sellaista häiriötä, joka on omiaan vaikuttamaan siihen merkittävästi, kun otetaan huomioon direktiivin tavoite, joka on kyseisen lajin suojelun varmistaminen. ( 15 )
13.

Hoge Raad der Nederlanden (ylin yleinen tuomioistuin), jossa asia on nyt vireillä, pitää unionin arvonlisäverolainsäädäntöä asian kannalta ratkaisevana ja esitti tämän vuoksi 18.11.2014 unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla seuraavat kysymykset: ”Onko arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tässä välipäätöksessä kuvatun järjestelmän yhteydessä kuntaa on pidettävä koulukuljetusten osalta direktiivissä tarkoitettuna verovelvollisena? Onko tähän kysymykseen vastattaessa tarkasteltava järjestelmää kokonaisuutena vai onko jokainen kuljetussuoritus arvioitava erikseen? Jos jokainen kuljetussuoritus on arvioitava erikseen, onko tällöin erotettava toisistaan suoritukset, joissa koulukuljetuksen matka on 6–20 kilometriä, ja suoritukset, joissa matka on yli 20 kilometriä?”
213.

Jotta vältetään oikeudellinen epävarmuus siihen saakka, kunnes komissio antaa uuden päätöksen, unionin tuomioistuimen olisi siten – kuten komissio on toissijaisesti vaatinut – annettava korjauskertoimen kumoamisen yhteydessä jo siirtymäsääntely. Silloin, kun se oikeusvarmuuteen liittyvien pakottavien syiden nojalla on perusteltua, unionin tuomioistuimelle on annettu SEUT 264 artiklan toisessa kohdassa, jota voidaan soveltaa vastaavasti myös unionin toimielimen toimen pätevyyden arviointia koskevassa SEUT 267 artiklan mukaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä, harkintavalta kussakin yksittäistapauksessa todeta, miltä osin kyseisen toimen vaikutuksia kuitenkin on pidettävä pysyvinä. ( 72 )