Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Kumoamiskanne – Kanneperusteet

(EY 81 ja EY 253 artikla)

2. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta ja 17 artikla)

3. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 98/C 9/03)

4. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittäminen – Huomioon otettava liikevaihto

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta)

5. Kilpailu – Sakot – Sakkojen määrä – Sakkojen suuruuden määrittämisperusteet – Sakon määrän alentaminen vastineena epäillyn yrityksen yhteistyöstä komission kanssa

(Neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta; komission tiedonanto 96/C 207/04)

Tiivistelmä

1. Vaikka komission tekemä seuraamuksia koskeva päätös, joka on osoitettu sääntöjenvastaiseen yhteisjärjestelyyn osallistuneille eri yrityksille, onkin laadittu yhden ainoan päätöksen muotoon, sitä on tarkasteltava nippuna yksittäistapauksissa tehtyjä päätöksiä, joissa todetaan, millä tavalla kunkin yrityksen, jolle päätös on osoitettu, on katsottu rikkoneen kilpailusääntöjä, ja määrätään sakko.

Jos näin ollen yksi päätöksen adressaateista nostaa kumoamiskanteen riitauttaakseen sille määrätyn sakon, yhteisöjen tuomioistuinten käsiteltäväksi saatetun asian kohteena ovat vain tätä adressaattia koskevat päätöksen osat. Muita adressaatteja koskevat osat, joita ei ole riitautettu, eivät puolestaan ole yhteisöjen tuomioistuinten käsiteltäväksi saatetun asian kohteena.

Tämän takia kyseinen adressaatti ei voi vedota perustelujen puuttumiseen tai niiden puutteellisuuteen siltä osin kuin kilpailusääntöjen rikkomisesta ovat joutuneet vastuuseen eräät muut adressaatteina olevat yritykset, jotka eivät ole nostaneet kannetta, eivätkä sen sijaan niiden emoyhtiöt, joille ei ole määrätty seuraamusta ja joiden tilanteesta ei siis ole kyse siinä oikeusriidassa, joka on saatettu tuomioistuimen käsiteltäväksi.

(ks. 59–62 kohta)

2. Komissiolla on harkintavaltaa sen vahvistaessa yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta määrätyn kunkin sakon määrän, eikä se ole tätä tehdessään velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa. Komission on arvioinnissaan kuitenkin noudatettava yhteisön oikeutta, johon sisältyvät perustamissopimuksen määräysten lisäksi yleiset oikeusperiaatteet.

Määrätyn sakon oikeasuhteisuuden arviointi rikkomisen vakavuuden ja keston eli asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen kriteerien kannalta kuuluu täyteen harkintavaltaan, joka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle on kyseisen asetuksen 17 artiklassa annettu.

Mitä tulee sen ottamiseen huomioon, mikä on yrityksen merkitys kyseisillä markkinoilla, komissio ei määrittäessään sakkoja kulloisenkin rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella ole velvollinen varmistamaan tapauksissa, joissa sakkoja määrätään useille yrityksille samasta rikkomisesta, että kunkin yrityksen osalta lasketut sakkojen lopulliset määrät heijastavat kaikkia yritysten välisiä eroavaisuuksia näiden kokonaisliikevaihdon taikka relevantin liikevaihdon osalta.

Sakon lopullinen määrä ei lähtökohtaisesti ole asianmukainen tekijä sen toteamiseksi, että sakko ei mahdollisesti ole oikeassa suhteessa yhteisjärjestelyyn osallistuneiden merkitykseen nähden. Lopullisen määrän määrittäminen nimittäin riippuu muun muassa kyseisen yrityksen omaan käyttäytymiseen liittyvistä seikoista, kuten rikkomisen kestosta, raskauttavien tai lieventävien asianhaarojen olemassaolosta ja siitä, missä määrin kyseinen yritys toimii yhteistyössä, eikä sen sijaan sen markkinaosuuteen tai liikevaihtoon liittyvistä seikoista. Sakon laskentapohja voi sitä vastoin olla merkittävä tekijä arvioitaessa sitä, että sakko ei mahdollisesti ole oikeassa suhteessa yhteisjärjestelyyn osallistuneiden merkitykseen nähden.

Se, että yritykselle määrätyn sakon lopullinen määrä on lähes 50 prosenttia komission kaikille kartelliin osallistuneille yrityksille määräämien sakkojen kokonaismäärästä, ei siten ole peruste pitää kyseistä määrää väärin suhteutettuna, kun kantajalle määrätyn sakon laskentapohja on oikeutettu sen arviointiperusteen valossa, jota komissio on noudattanut määrittäessään kunkin yrityksen merkitystä kyseisillä markkinoilla.

(ks. 68, 69, 84–86 ja 93 kohta)

3. Kun komissio ei asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettuja suuntaviivoja soveltaessaan tehnyt virhettä huomioon otettavien liikevaihtojen suuruuden osalta, yritys ei voi moittia komissiota siitä, että se olisi syrjinyt kyseistä yritystä sen takia, että vaikka se on rikkomisen vakavuuden ja keston osalta samassa asemassa kuin toinen rikkomiseen osallistunut yritys, sille on määrätty sakko, joka samasta lähtökohdasta huolimatta on lopulta noussut selvästi korkeammaksi, sillä sen lisäksi, että tässä erossa on otettu huomioon se, että yritykset ovat kiistatta toimineet yhteistyössä eri määrin, se perustuu pääasiassa siihen, että on sovellettu edellä mainitussa 15 artiklan 2 kohdassa säädettyä 10 prosentin enimmäismäärää tältä osin merkityksellisestä liikevaihdosta, minkä osalta komissiolla ei ole lainkaan harkintavaltaa.

(ks. 100–112 kohta)

4. Periaatetta, jonka mukaan rangaistukset ja seuraamukset on määrättävä yksilökohtaisesti ja jonka nojalla yritykselle voidaan määrätä seuraamus vain seikoista, joihin sen itsensä katsotaan syyllistyneen, sovelletaan kaikissa hallinnollisissa menettelyissä, jotka saattavat johtaa seuraamusten määräämiseen yhteisön kilpailusääntöjen nojalla. Tämän takia tytäryhtiön toiminta voidaan lukea emoyhtiön syyksi vain silloin, kun tytäryhtiö ei päätä itsenäisesti toiminnastaan markkinoilla vaan noudattaa pääasiallisesti emoyhtiön sille osoittamia ohjeita.

Kun asia ei ole näin eli kun kilpailusääntöjen rikkominen on luettava ainoastaan tytäryhtiön syyksi, nimenomaan tytäryhtiön liikevaihto on otettava huomioon sakon määrää vahvistettaessa, ja asia on näin riippumatta siitä, että sen takia, että tytäryhtiö oli oikeudellisesti lakannut päivänä, jolloin seuraamuksia koskeva päätös tehtiin, kyseinen päätös osoitettiin emoyhtiölle, joka otti vastuun entisestä tytäryhtiöstään ja siten sen käyttäytymiseen liittyvästä seuraamuksesta.

(ks. 117, 118 ja 120–122 kohta)

5. Lähestymistapa, jonka komissio on omaksunut kilpailuasioihin liittyvien sakkojen suuruutta määrittäessään ja jonka mukaan yhteistyötä koskeva tekijä otetaan huomioon sen jälkeen, kun on sovellettu asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädettyä 10 prosentin enimmäismäärää kyseessä olevan yrityksen liikevaihdosta, jolloin se siis vaikuttaa suoraan sakon suuruuteen, varmistaa sen, että sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettu tiedonanto voi saada aikaan täyden tehokkaan vaikutuksensa. Jos nimittäin perusmäärä ylittäisi reilusti 10 prosentin rajan ennen kyseessä olevan tiedonannon soveltamista ilman, että kyseistä rajaa voitaisiin välittömästi soveltaa, asianomaisen yrityksen halukkuus tehdä komission kanssa yhteistyötä olisi paljon vähäisempi, kun otetaan huomioon se, että lopullinen sakko olisi joka tapauksessa ollut 10 prosenttia riippumatta siitä, oliko yhteistyötä tehty vai ei.

(ks. 123 kohta)