JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS

PHILIPPE LÉGER

4 päivänä maaliskuuta 2004 ( )

Asia C‑195/02

Euroopan yhteisöjen komissio

vastaan

Espanjan kuningaskunta, jota tukevat väliintulijoina Alankomaiden kuningaskunta ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Direktiivi 91/439/ETY – Ajokortti – Vastavuoroinen tunnustaminen – Toisen jäsenvaltion myöntämän kortin pakollinen kansallinen rekisteröinti tai vaihto – Ennen direktiivin 91/439 täytäntöönpanoa myönnetyn kortin uusimisedellytykset





1. Esillä olevassa kanteessa Euroopan yhteisöjen komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY( ) mukaisia velvollisuuksiaan.

2. Kanteensa tueksi komissio esittää kolme kanneperustetta, jotka koskevat toisten jäsenvaltioiden myöntämien ajokorttien( ) rekisteröintimenettelyä, joidenkin näiden korttien pakollista vaihtamista espanjalaiseksi ajokortiksi sekä edellytyksiä, jotka koskevat ennen direktiivin saattamista Espanjan oikeuden osaksi myönnettyjen korttien uusimista tai voimassaolon pidentämistä.

I Asiaa koskevat oikeussäännöt

A Yhteisön lainsäädäntö

3. Ajokorttien myöntämistä ja käyttöä on yhdenmukaistettu direktiivillä 80/1263/ETY.( ) Sillä pyrittiin ensinnäkin osaltaan parantamaan tieliikenneturvallisuutta ja toiseksi helpottamaan sellaisten henkilöiden liikkuvuutta, jotka sijoittautuvat toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jossa he ovat suorittaneet kuljettajantutkinnon, tai jotka matkustavat yhteisön sisällä.

4. Tässä tarkoituksessa direktiivillä 80/1263 lähennettiin eräitä kansallisia säännöksiä, jotka koskivat muun muassa ajokorttien myöntämistä ja niiden voimassaolon edellytyksiä. Siinä määriteltiin malli yhteisön ajokortiksi ja otettiin käyttöön ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaate sekä korttien vaihto niiden haltijoiden asunnon tai työpaikan vaihtuessa toiseen jäsenvaltioon.

5. Direktiivi 80/1263 kumottiin direktiivillä 91/439. Viimeksi mainittu edustaa uutta vaihetta kansallisten säännösten yhdenmukaistamisessa erityisesti ajokorttien myöntämisedellytysten ja siihen liittyvän vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen ulottuvuuden osalta.

6. Ajokorttien myöntäminen edellyttää vähimmäisikää,( ) erilaisten kontrollikokeiden läpäisyä( ) ja eräiden lääketieteellisten vähimmäisedellytysten( ) täyttymistä, jotka on määritelty direktiivin liitteessä III.( )

7. Ajokorttien vastavuoroisesta tunnustamisesta todetaan direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa yleisesti seuraavaa: ”jäsenvaltioiden antamat ajokortit on tunnustettava vastavuoroisesti”.

8. Kuitenkin ajokortin haltijan vakituisen asuinpaikan vaihtuessa toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, joka kortin on myöntänyt, direktiivissä sallitaan asuinjäsenvaltion soveltavan kyseiseen kortinhaltijaan tiettyjä kansallisia säännöksiään.

9. Direktiivin 1 artiklan 3 kohdan mukaan näin asia on verotusta, ajokorttien voimassaoloaikaa ja lääkärintarkastusta koskevien kansallisten säännösten osalta. Näitä säännöksiä soveltaessaan asuinjäsenvaltio voi merkitä toisen jäsenvaltion myöntämään korttiin välttämättömiksi katsottavat tiedot.( ) Direktiivin liitteessä I olevassa 4 kohdassa täsmennetään, että asuinjäsenvaltio voi nämä merkinnät, kuten siellä tehtyjä vakavia rikkomuksia koskevat maininnat, painaa korttiin, kunhan tällaiset maininnat merkitään myös sen myöntämiin ajokortteihin ja kunhan kortissa on tätä tarkoitusta varten käytettävissä tarvittava tila.( )

10. Yhdensuuntaisesti direktiivin 1 artiklan 3 kohdan kanssa sen 8 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”jollei rikoslain ja yleistä järjestystä koskevien säädösten alueellisen soveltamisen periaatteen huomioon ottamisesta muuta johdu, se jäsenvaltio, jossa toisen jäsenvaltion antaneen ajokortin haltijalla on vakituinen asuinpaikka, saa soveltaa ajokortin haltijaan kansallisia ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä ja tarvittaessa vaihtaa ajokortin tätä tarkoitusta varten”.

B Kansallinen lainsäädäntö

11. Espanjassa ajokortteja koskeva kansallinen lainsäädäntö sisältyy asetukseen nimeltä Reglamento de Conductores (kuljettaja-asetus), joka on annettu 30.5.1997 annetulla Real Decretolla (kuninkaan asetus) nro 772/1997.( )

12. Kuljettaja-asetuksen 22 §:ssä säädetään, että toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijalla on kuuden kuukauden määräaika vakituista asuinpaikkaa Espanjassa koskevan todistuksen saannista rekisteröidä maakunnallisessa tieliikenneviranomaisessa tiedot, jotka koskevat kyseistä ajokorttia, kuljettaja‑ ja rikosrekisteriin. Asetuksen 24 §:n a kohdan mukaan kortinhaltijalla ei ole oikeutta kuljettaa ajoneuvoa Espanjassa, ellei hän rekisteröidy tällä tavoin. Ajoneuvon kuljettamisesta tällaisessa tilanteessa voidaan rankaista sakolla.( )

13. Lisäksi kuljettaja-asetuksen 25 §:n 2 momentissa säädetään, että maakunnallisen tieliikenneviranomaisen on viran puolesta vaihdettava ajokortti, mikäli kortin ominaisuuksien, kaiken tilan käytön tai muiden syiden vuoksi ei ole mahdollista mainita välttämättömiksi katsottavia tietoja asetuksen 23 §:n mukaisesti.

14. Asetuksen 23 §:n mukaan toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltija on kortin Espanjaan rekisteröinnistä lukien velvollinen menemään säännöllisiin psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskeviin tarkastuksiin kuten espanjalaisen ajokortin haltija. On myös säädetty, että näiden tarkastusten tulokset ilmoitetaan toimivaltaisille kansallisille viranomaisille, jotka merkitsevät ne tiedoksi ja jotka ilmoittavat asianomaiselle henkilölle aikarajan, jossa hänen on mentävä seuraavaan tarkastukseen ja tiedotettava tuloksista. Tämä aikaraja mainitaan kyseisessä ajokortissa.

15. Kuljettaja-asetuksen seitsemännessä siirtymäsäännöksessä säädetään vielä, että ennen tämän asetuksen voimaantuloa myönnetyn ajokortin haltija voi saada pidennyksen korttinsa kestoon, jos hän täyttää aiemmassa asetuksessa asetetut psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevat edellytykset. Tämä mahdollisuus koskee tapausta, jossa kyseessä olevan kortin haltija ei pidennystä hakiessaan täytä sillä hetkellä vaadittavia mainitun asetuksen mukaisia soveltuvuusehtoja.

II Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely

16. Espanjan kuningaskunnan ja komission välisen kirjeenvaihdon seurauksena komissio katsoi kyseisen jäsenvaltion laiminlyöneen direktiivin mukaisia velvollisuuksiaan ja lähetti tälle 27.10.1999 päivätyn virallisen huomautuksen pyytäen tätä esittämään vastauksen.

17. Koska komissio ei ollut tyytyväinen Espanjan kuningaskunnan viralliseen huomautukseen antamaan vastaukseen, se osoitti tälle 26.7.2001 perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden määräajassa lausunnon tiedoksisaannista.

18. Koska Espanjan viranomaiset ilmoittivat, etteivät ne aikoneet muuttaa kyseistä säännöstöä, komissio nosti esillä olevan kanteen yhteisöjen tuomioistuimeen 27.5.2002 saapuneella kirjelmällä.

19. Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 10.10.2002 antamilla määräyksillä Alankomaiden kuningaskunta ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta hyväksyttiin väliintulijoiksi tukemaan Espanjan kuningaskunnan vaatimuksia. Lopulta ainoastaan Yhdistynyt kuningaskunta jätti 20.12.2002 väliintulokirjelmän.

III Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmässä esitettyjen vaatimusten tutkittavaksi ottamisen edellytykset

20. Komissio väittää, että Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmässä esitettyjen vaatimusten tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat sen vuoksi, että kyseisen jäsenvaltion väliintulo Espanjan kuningaskunnan tueksi oli vain osittainen, koska sen vaatimukset koskevat yksinomaan ensimmäistä kanneperustetta ja koska tämänkin kanneperusteen osalta vaatimukset eivät selkeästi tue vastaajaa.

21. Yhdistynyt kuningaskunta kiistää tällaisen prosessiväitteen, joka on sen mielestä seurausta yhteisöjen tuomioistuimen asiaa koskevan oikeuskäytännön virheellisestä tulkinnasta ja väliintulokirjelmässä esitettyjen vaatimusten hätäisestä lukemisesta.

22. Mielestäni Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmässä esitetyt vaatimukset voidaan ottaa tutkittavaksi.

23. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljännen kohdan mukaan ”väliintulokirjelmässä saadaan esittää vain jonkun asianosaisen vaatimuksia tukevia vaatimuksia”.

24. Vakiintuneen oikeuskäytännön( ) mukaan tämä määräys ei estä sitä, että väliintulija esittää vaatimuksissaan erilaisia argumentteja kuin se asianosainen, jota hän tukee, kunhan hänen väliintulonsa todellisena tarkoituksena on tämän asianosaisen vaatimusten tukeminen.

25. Tässä tapauksessa on huomattava, että vaikka Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmässä esitetyt vaatimukset koskevatkin yksinomaan ensimmäistä kanneperustetta ja vaikka niissä nojaudutaankin argumentteihin, jotka ovat hieman erilaisia kuin ne, jotka Espanjan kuningaskunta on esittänyt, kyseisten vaatimusten tarkoituksena on kuitenkin – kuten viimeksi mainitun jäsenvaltionkin – kanteen hylkääminen.

26. Vastoin komission väitteitä onkin selvää, ettei Yhdistyneen kuningaskunnan tarkoituksena ollut tukea kantajan vaatimuksia kahden muun kanneperusteen osalta, joihin se ei ottanut kantaa, vaan osaltaan vaikuttaa mahdolliseen kanteen hylkäämiseen tuomalla oikeudenkäyntiin täydentävää erityisselvitystä.

27. Koska tämä on kiistatonta, ei merkitystä ole sillä, että Yhdistyneen kuningaskunnan mukanaolo rajoittuu ensimmäiseen kanneperusteeseen. Nähdäkseni nimittäin mikään ei estä väliintulijaa ottamasta kantaa vain yhteen tukemansa asianosaisen vaatimusten osaan. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljännen kohdan sanamuoto ei estä tällaista. Toisin kuin komissio väittää, yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑155/91, komissio vastaan neuvosto, 17.3.1993 antama tuomio( ) ei myöskään ole esteenä sellaiselle.

28. On muistettava, että tässä asiassa väliintulijan vaatimusten tarkoituksena oli direktiivin tietyn artiklan kumoaminen perusteilla, jotka olivat täysin toiset kuin kantajan sellaisen kanteen yhteydessä esittämät, jolla pyrittiin koko direktiivin kumoamiseen. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, ettei näitä vaatimuksia voitu ottaa tutkittavaksi, koska niillä ei ollut samaa tavoitetta kuin kantajan esittämillä.( )

29. Käsitykseni mukaan tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että väliintulokirjelmässä esitetyillä vaatimuksilla ei voi olla muuta tavoitetta kuin mitä oikeudenkäynnin jonkin asianosaisen vaatimuksissa on esitetty. Toisin sanoen, kuten julkisasiamies Tesauro kyseisessä asiassa totesi,( ) yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 37 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettu väliintulo on luonteeltaan täysin liitännäinen, joten väliintulijan vaatimukset eivät voi olla luonteeltaan itsenäisiä suhteessa asianosaisten vaatimuksiin.

30. Tästä ajatuskulusta seuraa, että koska Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmässä esitettyjen vaatimusten tavoitteena on tukea yhden asianosaisen vaatimuksia, ne voidaan ottaa tutkittavaksi.

IV Kanne

31. Kanteensa tueksi komissio esittää kolme kanneperustetta, jotka koskevat ensinnäkin toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien rekisteröintimenettelyä ja toiseksi joidenkin näiden ajokorttien pakollista vaihtoa espanjalaiseen ajokorttiin sekä kolmanneksi Espanjassa ennen direktiivin saattamista Espanjan oikeuden osaksi myönnettyjen korttien uusimisedellytyksiä tai voimassaolon pidennyksen ehtoja.

A Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien rekisteröintimenettelyä

1. Asianosaisten lausumat

32. Ensimmäisellä kanneperusteellaan komissio kohdistaa moitteita Espanjan kuningaskuntaan siitä, että tämä on loukannut direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ottaessaan käyttöön pakollisen ja systemaattisen toisen jäsenvaltion myöntämien korttien rekisteröintimenettelyn kortinhaltijoiden muuttaessa vakituisesti asumaan Espanjaan.

33. Toisin kuin Espanjan kuningaskunta väittää, tällaisen rekisteröintimenettelyn käyttöönotto ei ole välttämätöntä, jotta vakituinen asuinjäsenvaltio voi käyttää direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa tarjottua mahdollisuutta soveltaa toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijaan kansallisia ajokortin voimassaoloaikaa, lääkärintarkastuksia ja verotusta koskevia määräyksiä ja tehdä ajokorttiin välttämättömiksi katsottavat merkinnät.

34. Komission mukaan tällainen toimenpide on ilmeisessä epäsuhteessa tavoitteeseen, johon Espanjan kuningaskunta voi pyrkiä direktiivin 1 artiklan 3 kohdan nojalla. Tämä tavoite voidaan komission mielestä saavuttaa vähemmän sitovin toimenpitein kuin mitä pakollinen ja systemaattinen ajokorttien rekisteröinti on, tieliikenteen valvonnan ja toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijoiden antamien tietojen avulla, kun nämä virallisesti asettuvat asumaan vakituisesti Espanjaan, ja heille Espanjan lainsäädännössä asetettujen kortin voimassaoloaikaa ja lääkärintarkastuksia koskevien velvollisuuksien avulla.

35. Komission käsityksen mukaan kyseinen rekisteröintimenettely ei ole perusteltu – kuten Espanjan kuningaskunta väittää – direktiivin 8 artiklan 2 kohdankaan nojalla, jonka mukaan se jäsenvaltio, jossa toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijalla on vakituinen asuinpaikka, saa soveltaa ajokortin haltijaan kansallisia ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä ja tarvittaessa vaihtaa ajokortin tätä tarkoitusta varten. Uusimisen huomioon ottavien järjestelmien tehokkuus voidaan sen mielestä turvata rekisteröimällä ajokortin tiedot pelkästään ensimmäisen rikkomuksen tultua todetuksi.

36. Espanjan hallitus puolestaan kiistää riidanalaisen rekisteröintimenettelyn olevan vastoin direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, koska menettely ei ole verrattavissa pakolliseen vaihtomenettelyyn eikä edellytä lisäkokeiden läpäisemistä.

37. Lisäksi kyseinen rekisteröintimenettely on Espanjan viranomaisille ainoa keino olla perillä kaikista kuljettajista, joilla on toisessa jäsenvaltiossa myönnetty ajokortti ja jotka asuvat Espanjassa, sekä soveltaa heihin tämän johdosta kansallisia ajokortin voimassaoloaikaa, lääkärintarkastuksia ja verotusta koskevia määräyksiä direktiivin 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Muutenkin, jos oletetaan riidanalaisen rekisteröintimenettelyn estävän henkilöiden vapaata liikkuvuutta, tämä este on asianmukaisessa suhteessa direktiivillä tavoiteltavaan päämäärään. Espanjan hallitus huomauttaa vielä, että kyseisen menettelyn avulla on mahdollista tietää, onko toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin haltijaa jo rankaistu tieliikennerikkomuksesta, ja tällä tavoin todeta raskauttava asianhaara uusimistapauksessa asiaa koskevien Espanjan säännösten soveltamista varten direktiivin 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

38. Yhdistynyt kuningaskunta, joka on väliintulijana tukemassa Espanjan kuningaskuntaa, taas katsoo, että pakollinen ja systemaattinen toisen jäsenvaltion myöntämien korttien rekisteröintimenettely on direktiivin mukainen sikäli kuin rekisteröintivelvollisuuden laiminlyönnin tapauksessa määrättävät sanktiot ovat oikeasuhteisia. Kyseisten korttien haltijoiden tieto velvollisuuksista, jotka heillä on kansallisen oikeuden nojalla, ja tieliikennevalvonta eivät sen mielestä riitä varmistamaan, että nämä kortinhaltijat noudattavat kansallista lainsäädäntöä.

2. Arviointi asiasta

39. Pidän ensimmäistä kanneperustetta perusteltuna.

40. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittäin direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa säädetään jäsenvaltioiden myöntämien ajokorttien vastavuoroisesta tunnustamisesta ilman muodollisuuksia.( ) Säännöksessä asetetaan jäsenvaltioille selkeä ja täsmällinen velvollisuus, joka ei jätä sen noudattamisen edellyttämien toimenpiteiden osalta mitään harkintavaltaa.( )

41. Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Alankomaat yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ”koska toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin rekisteröinnistä tulee velvollisuus siksi, että kyseisen kortin haltija joutuu rangaistusuhan alaiseksi, kun hän vastaanottavaan jäsenvaltioon muutettuaan kuljettaa ajoneuvoa ilman, että hän olisi rekisteröinyt ajokorttinsa, tätä rekisteröintiä on pidettävä – – muodollisuutena ja se on tämän vuoksi ristiriidassa direktiivin – – 1 artiklan 2 kohdan kanssa”.( ) Yhteisöjen tuomioistuin tarkensi vielä, että sen hallinnollisen virhemaksun tai sakon luonteella, jota sovelletaan ajoneuvon kuljettajaan, joka ei ole rekisteröinyt ajokorttiaan säädetyssä määräajassa, ei ole merkitystä, koska jo sanktion olemassaolo merkitsee sen lajista riippumatta kyseessä olevan rekisteröinnin pakollisuutta.( )

42. Tämä oikeuskäytäntö on sovellettavissa myös Espanjan rekisteröintimenettelyyn. On nimittäin riidatonta, että toisen jäsenvaltion myöntämän kortin haltijan, joka osoittaa asuneensa vakituisesti Espanjassa yli kuusi kuukautta, katsotaan syyllistyvän sakolla rangaistavaan rikkomukseen, kun hän kuljettaa ajoneuvoa Espanjassa eikä ole rekisteröinyt ajokorttiaan siellä.( ) Tällainen sanktio tekee väistämättä kyseisestä rekisteröinnistä luonteeltaan pakollista. Tämän vuoksi kyseinen rekisteröinti on muodollisuus, joka on vastoin direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta.

43. Asuinjäsenvaltiolle direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa annettu mahdollisuus soveltaa toisen jäsenvaltion myöntämän kortin haltijaan kansallisia säännöksiään kortin voimassaoloajasta, lääkärintarkastuksista ja verotuksesta sekä tehdä korttiin välttämättömiksi katsottavat merkinnät ei vaikuta tähän päätelmään.

44. Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Alankomaat yhteisöjen tuomioistuin näet katsoi, että ”vaikka tieliikenneturvallisuus, jonka suojeleminen on direktiivin 91/439 1 artiklan 3 kohdan mukainen tavoite, kuuluukin sellaisiin pakottaviin yleistä etua koskeviin syihin, joilla voidaan oikeuttaa perustamissopimuksessa taattujen perustavanlaatuisten vapauksien rajoittaminen, riidanalaista toimenpidettä sovelletaan tosiasiallisesti erotuksetta Alankomaiden kansalaisiin ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin, ja vaikka se näyttää soveltuvan takaamaan sillä tavoitellun päämäärän saavuttamisen, ajokortin pakollinen rekisteröinti menee kuitenkin pidemmälle kuin mikä on välttämätöntä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi”.( )

45. Yhteisöjen tuomioistuin nojautui seuraaviin seikkoihin.

46. Ensinnäkin se katsoi, ettei se, että toisen jäsenvaltion myöntämää korttia ei ole rekisteröity asuinjäsenvaltiossa, tee tieliikenteen valvonnassa kyseisen asuinjäsenvaltion viranomaisille mahdottomaksi asianmukaisesti soveltaa kansallisia ajokortin voimassaoloaikaa koskevia säännöksiään lisäämällä kortilla mainittuun päivämäärään asiaankuuluva vuosimäärä.( )

47. Yhteisöjen tuomioistuin totesi lisäksi, että riidanalainen rekisteröinti ei myöskään vaikuta välttämättömältä, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat tarkistaa, että ajokortin uusimista ja lääkärintarkastusta koskevia kansallisia säännöksiä on noudatettu, koska on ajokortin haltijan tehtävänä näyttää toteen, että hän on noudattanut kyseessä olevia säännöksiä. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan riittääkin, että toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien haltijoille ilmoitetaan heille kansallisen lainsäädännön nojalla kuuluvat velvoitteet, kun he ovat muuttamassa kyseessä olevaan jäsenvaltioon, ja sovelletaan kyseisten velvollisuuksien noudattamatta jättämisestä säädettyjä sanktioita.( )

48. Nämä toteamukset, jotka koskevat Alankomaiden pakollista ajokorttien rekisteröintimenettelyä, koskevat yhtä lailla ja väistämättä Espanjan rekisteröintimenettelyä, joka on luonteeltaan aivan samanlainen. Tästä seuraa, että toisin kuin Espanjan hallitus väittää, tällainen rekisteröintimenettely ei ole välttämätön, jotta asuinjäsenvaltio voi käyttää sille direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa annettua mahdollisuutta. Tämän johdosta näillä direktiivin säännöksillä ei voi perustella ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen loukkaamista, jota riidanalaisen rekisteröintimenettelyn käyttöönotto merkitsee.

49. Mielestäni sama koskee asuinjäsenvaltiolle direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa annettua mahdollisuutta soveltaa toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijaan omia kansallisia säännöksiään, jotka koskevat ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista, ja tarvittaessa vaihtaa ajokortti tätä tarkoitusta varten.

50. Pitää muistaa, että nämä säännökset kattavat muun muassa tapauksen, jossa toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijaa syytetään tieliikennerikkomuksesta asuinjäsenvaltiossa ja jossa tämän jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset aikovat langettaa hänelle ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavan seuraamuksen, eli rajoittaa ajo-oikeutta tai peruuttaa sen kokonaan.( )

51. Komission lailla katson, että riidanalainen rekisteröinti ylittää sen, mikä on tarpeen tieliikenneturvallisuuden turvaamisen tavoitteen – johon direktiivin 8 artiklan 2 kohdalla pyritään – saavuttamiseksi.

52. Se, että toisen jäsenvaltion myöntämää ajokorttia ei ole rekisteröity Espanjassa, ei sulje pois sitä, että Espanjan viranomaiset voivat asianmukaisesti soveltaa omia kansallisia säännöksiään, jotka koskevat ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista, ja tarvittaessa vaihtaa kyseisen kortin tätä tarkoitusta varten.

53. Ensinnäkin otaksun, ettei mikään estä soveltamasta tällaisia säännöksiä, kun kyseisen kortin haltija on syyllistynyt Espanjan alueella vakavaan tieliikennerikkomukseen, joka on omiaan yksinään johtamaan ajo-oikeuden peruuttamiseen.

54. Toiseksi siinä tapauksessa, että – kuten Espanjan kuningaskunta korostaa – kortinhaltijan ajo-oikeuden peruuttaminen tai rajoittaminen (Espanjassa tehdyn tieliikennerikkomuksen takia) riippuu tämän mahdollisista aiemmista teoista (samassa maassa), on riittävää, jotta Espanjan viranomaiset voivat asianmukaisesti soveltaa asiaa koskevia kansallisia säännöksiään (direktiivin 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti), että toimivaltaiset viranomaiset mainitsevat tällaiset aiemmat teot asianomaisen henkilön ajokortissa (direktiivin 1 artiklan 3 kohdan ja direktiivin liitteessä I olevan 4 kohdan mukaisesti) tai – kuten komissio esittää – että ne rekisteröivät tällaiset tiedot kunkin rikkomuksen toteamisen yhteydessä.

55. Siinäkään tapauksessa, että kortinhaltijan aiemmat teot vastaavat tekoja, jotka on tehty toisessa jäsenvaltiossa ennen kortinhaltijan muuttoa Espanjaan, ja että Espanjan lainsäädännössä säädetään tässä erityistapauksessa määrättyjen sanktioiden koventamisesta,( ) ei ole poissuljettua, että Espanjan viranomaiset pystyvät olemaan perillä tällaisista aiemmista teoista, sillä kortin myöntänyt jäsenvaltio tai aiempi asuinjäsenvaltio voi merkitä nämä tiedot korttiin (direktiivin 1 artiklan 3 kohdan ja direktiivin liitteessä I olevan 4 kohdan nojalla). Missään tapauksessa tällaisten aiempien tekojen (jos sellaisia on) mahdollinen merkitsemättä jättäminen korttiin ei ole riittävä syy ottaa käyttöön riidanalaista pakollista ja systemaattista toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien rekisteröintimenettelyä.( )

56. Kaikesta edellä todetusta seuraa, että Espanjan pakollinen ja systemaattinen toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien rekisteröintimenettely on vastoin direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Näin ollen ensimmäinen kanneperuste on perusteltu.

B Toinen kanneperuste, joka koskee eräiden toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien pakollista vaihtoa espanjalaiseen ajokorttiin

57. Toisella kanneperusteellaan komissio kohdistaa Espanjan kuningaskuntaan moitteita siitä, että tämä on rikkonut direktiivin liitteessä I olevan 4 kohdan säännöksiä, kun tämä on kuljettaja-asetuksen 25 §:n 2 momentissa säätänyt toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pakollisesta vaihdosta espanjalaiseen ajokorttiin siinä tapauksessa, ettei tilaa merkitä siihen välttämättömiksi katsottavia tietoja (säännöllisiä lääkärintarkastuksia koskeva aikataulu) enää ole.

58. Tältä osin on todettava, että asuinjäsenvaltiolle direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa annettu mahdollisuus tehdä toisen jäsenvaltion myöntämään ajokorttiin välttämättömiksi katsottavat merkinnät edellyttää direktiivin liitteessä I olevan 4 kohdan mukaan nimenomaisesti sitä, että kortissa on tätä varten tarvittava paikka.

59. Tästä seuraa, että mikäli vaaditaan kortin vaihtoa sen vuoksi, että tätä varten tarvittava paikka puuttuu, johtaa tämä kyseisen mahdollisuuden ulottuvuuden laajentumiseen direktiivin 1 artiklan 3 kohdan vastaisella tavalla.

60. Vastoin Espanjan hallituksen väitteitä tällainen ajokortin vaihtamisvelvollisuus on väistämättä vastoin yhteisön lainsäätäjän tahtoa, koska tämä on tarkoittanut rajata kortin vaihdon hyvin vähälukuisiin tapauksiin, jotka on tyhjentävästi lueteltu direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa (vapaaehtoinen vaihto) ja 2 kohdassa (pakollinen vaihto ajo-oikeuden rajoittamistapauksessa). Direktiivin 8 artiklan 2 kohta, jossa säädetään ainoasta tapauksesta, jossa kortin vaihto on pakollinen, ei varmasti koske tilannetta, jossa tarvittavaa tilaa tehdä korttiin välttämättömiksi katsottavat merkinnät ei ole.

61. Toinen kanneperuste onkin mielestäni perusteltu.

C Kolmas kanneperuste, joka koskee Espanjassa ennen direktiivin saattamista Espanjan oikeuden osaksi myönnettyjen ajokorttien uusimisen tai voimassaoloajan pidentämisen edellytyksiä

1. Asianosaisten lausumat

62. Kolmannella kanneperusteellaan komissio kohdistaa Espanjan kuningaskuntaan moitteita siitä, että tämä on rikkonut direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, kun tämä on säätänyt kuljettaja-asetuksen seitsemännessä siirtymäsäännöksessä, että aiemman kansallisen lainsäädännön mukaisesti myönnetyn espanjalaisen ajokortin haltijalla on oikeus saada pidennys korttinsa voimassaoloaikaan, kun hän täyttää kyseisessä aiemmassa kansallisessa lainsäädännössä asetetut edellytykset, jotka koskevat psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta, vaikka hän ei täyttäisikään kyseisessä asetuksessa direktiivin mukaisesti nykyään asetettuja edellytyksiä.

63. Espanjan hallituksen mukaan tätä kanneperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska komissio esitti sen ensi kertaa vasta kannevaiheessa. Aineellisen kysymyksen osalta Espanjan hallitus väittää, että Espanjan oikeuden mukaan asetuksen säännös, joka ei tunnusta laintasoisen normin nojalla saatuja oikeuksia, on lainvastainen, joten on poissuljettua, että kuljettaja-asetuksessa evätään kortinhaltijalta, joka täyttää aiemmassa kansallisessa lainsäädännössä asetetut lääketieteelliset vaatimukset, kortin voimassaoloajan pidennys.

2. Arviointi asiasta

64. Toisin kuin Espanjan hallitus väittää, komissio on selkeästi esittänyt tämän kolmannen kanneperusteen jo oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa, virallisessa huomautuksessa ja perustellussa lausunnossa,( ) mikä antoi Espanjan viranomaisille mahdollisuuden esittää huomautuksensa tältä osin.( ) Kanneperustetta ei siis ole jätettävä tutkimatta.

65. Aineellisen kysymyksen osalta kanneperuste on mielestäni hyväksyttävä.

66. Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdasta – kun sitä tarkastellaan sen liitteen III valossa, johon siinä viitataan – nimittäin ilmenee, että ajokortin alun perin tapahtunut myöntäminen ja kortin mahdollinen uusiminen edellyttävät tiettyjen vähimmäisehtojen täyttymistä, jotka koskevat fyysistä ja psyykkistä soveltuvuutta moottoriajoneuvon kuljettamiseen. Näitä vähimmäisehtoja sovelletaan jokaiseen, joka haluaa saada ajokortin tai sen voimassaolon pidennyksen, myös ennen direktiivin voimaantuloa myönnettyjen korttien haltijoihin, jotka haluavat uusia korttinsa direktiivin voimaantulon jälkeen.

67. Onkin todettava, että kuljettaja-asetuksen seitsemännen siirtymäsäännöksen tarkoituksena on poistaa niiden ennen direktiivin voimaantuloa myönnettyjen korttien haltijoilta, jotka haluavat saada pidennyksen korttinsa voimassaoloon direktiivin voimaantulon jälkeen, mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa asetettu velvollisuus täyttää direktiivin liitteessä III määritellyt lääketieteelliset vähimmäisehdot.

68. Espanjan hallituksen väitteisiin vastaamiseksi totean lisäksi, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä perustuslainluonteisiinkaan oikeussääntöihin vetoamalla perustella sitä, miksi se ei ole noudattanut direktiivissä säädettyjä velvoitteita ja määräaikoja.( )

69. Kolmas kanneperuste on näin ollen perusteltu.

V Ratkaisuehdotus

70. Näistä syistä ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin

1) toteaa, että

– antaessaan säännöstön, jossa säädetään pakollisesta ja systemaattisesta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin rekisteröinnistä, kun kyseisen kortin haltija muuttaa vakituisesti asumaan Espanjaan, Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY 1 artiklan 2 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan

– antaessaan säännöstön, jossa säädetään pakollisesta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin vaihdosta espanjalaiseen ajokorttiin, kun siinä ei enää ole tilaa välttämättömiksi katsottavien tietojen merkitsemiseen, Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 91/439 liitteessä I olevan 4 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan

– antaessaan säännöstön, jossa säädetään, että aiemman kansallisen lainsäädännön nojalla myönnetyn espanjalaisen ajokortin haltijalla on oikeus saada pidennys korttinsa voimassaoloaikaan, kun hän täyttää kyseisessä aiemmassa kansallisessa lainsäädännössä asetetut psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevat edellytykset, vaikka hän ei täyttäisikään mainitussa säännöstössä nykyään asetettuja psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevia edellytyksiä, Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 91/439 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisia velvollisuuksiaan

2) velvoittaa Espanjan kuningaskunnan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan yhteisöjen komission kulut, ja

3) velvoittaa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan sekä Alankomaiden kuningaskunnan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.