Unionin hallinnon toiminta sisältää tältä osin jokaiselle unionin virkamiehelle tai toimihenkilölle velvoitteen hyväksyä hänen tehtäväryhmänsä ja toimensa palkkaluokan mukaiseen asemapaikkaan määrääminen yksikön vaatimusten mukaisesti koko unionissa mihin tahansa toimielimen tai viraston, jossa virkamies tai toimihenkilö on vastaanottanut tehtävänsä, toimipaikkaan. Lisäksi on niin, että henkilöstösääntöjen 20 artiklan, jota sovelletaan muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 11 ja 81 artiklan nojalla vastaavasti väliaikaisiin ja sopimussuhteisiin toimihenkilöihin, mukaan unionin virkamiesten ja toimihenkilöiden on asuttava asemapaikassaan tai sellaisen välimatkan päässä siitä, ettei välimatka häiritse heidän tehtäviensä hoitamista.

Väliaikaisen tai sopimussuhteisen toimihenkilön työsuhde asianomaiseen toimielimeen tai virastoon perustuu työsopimukseen. Muun muassa työsopimuksen allekirjoittamisena ilmenevä sopimuspuolten tahdonilmaisu synnyttää siis sopimukseen perustuvia velvollisuuksia, jotka rajoittavat työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen toimivaltaa toimia yksipuolisesti muissa kuin niissä tilanteissa, joista on nimenomaisesti säädetty muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa.

Tämän sopimusvapauden ulottuvuutta ja sen käytön edellytyksiä sääntelevät ja rajoittavat kuitenkin mainituissa ehdoissa säädetyt oikeudet ja velvollisuudet, ja ne perustuvat tarpeen mukaan henkilöstösääntöjen analogiseen soveltamiseen niin, etteivät sopimuspuolet voi sopimuksella vapautua unionin toimielimille, elimille ja virastoille annettuun erityiseen yleisen edun mukaiseen tehtävään perustuvista velvoitteista.

Siitä, voiko mainittu viranomainen muuttaa yksipuolisesti asemapaikkaa, kun siitä on maininta väliaikaisen tai sopimussuhteisen toimihenkilön työsopimuksessa, on korostettava, että unionin lainsäätäjä taikka jäsenvaltioiden valtionpäämiehet tai hallitusten päämiehet voivat muuttaa milloin tahansa unionin eri toimielinten ja virastojen toimipaikkoja. Samoin on muistutettava, että unionin toimielimillä ja virastoilla olevaa velvollisuutta määrätä henkilöstönsä asemapaikka ainoastaan yksikön etu huomioon ottaen sovelletaan jopa silloin, kun se voi johtaa asemapaikan muutokseen vastoin asianomaisen tahtoa.

Työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen voi lisäksi yksikön etu huomioon ottaen muuttaa väliaikaisen toimihenkilön asemapaikkaa ilman, että asianomaisen, jota on kuitenkin kuultava, suostumus on tarpeen.

Sopimussuhteisten toimihenkilöiden osalta on todettava, että riippumatta siitä, voidaanko heihin soveltaa vastaavasti henkilöstösääntöjen 7 artiklaa, työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen voi myös päättää heidän asemapaikastaan ja heidän asemapaikkansa siirtämisestä toiseen paikkaan, koska ainoastaan paikallisilla toimihenkilöillä, jotka on otettu palvelukseen sopimuksella nimenomaan määrättyyn paikkaan, on oikeus vastustaa asemapaikkansa muuttamista, sillä heidän tapauksessaan työpaikan pysyvyys on osa toimen itse ehtoja.

(ks. 68–70, 72 ja 73 kohta)

Viittaukset:

Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio 18.10.1977, Schertzer v. parlamentti (25/68, EU:C:1977:158, 40 kohta); tuomio 24.2.1981, Carbognani ja Coda Zabetta v. komissio (161/80 ja 162/80, EU:C:1981:51, 28 ja 34 kohta); tuomio 14.7.1988, Aldinger ja Virgili v. parlamentti (23/87 ja 24/87, EU:C:1988:406, 17 kohta) ja tuomio 19.6.1992, V. v. parlamentti (C-18/91 P, EU:C:1992:269, 39 kohta)

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio 11.7.1996, Aubineau v. komissio (T-102/95, EU:T:1996:104, 29 kohta)

Virkamiestuomioistuin: tuomio 4.6.2009, Plasa v. komissio (F-52/08, EU:F:2009:54, 77 kohta); tuomio 12.2.2014, Bodson ym. v. EIP (F-73/12, EU:F:2014:16, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 16.7.2015, Murariu v. EIOPA (F-116/14, EU:F:2015:89, 101 ja 103 kohta)