EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO

(yhden tuomarin kokoonpano)

25 päivänä kesäkuuta 2015

Filip Mikulik

vastaan

Euroopan unionin neuvosto

”Henkilöstö — Virkamiehet — Koeaika — Koeajan jatkaminen — Irtisanominen koeajan päätyttyä — Sääntöjenvastaisissa olosuhteissa suoritettu koeaika”

Aihe

:

SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuva kanne, jossa Filip Mikulik vaatii virkamiestuomioistuinta yhtäältä kumoamaan Euroopan unionin neuvoston 25.6.2013 tekemän päätöksen, jolla päätettiin hänen työsopimuksensa ja 8.4.2014 tehdyn päätöksen, jolla hylättiin tästä päätöksestä tehty valitus, ja toisaalta määräämään korvausta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä, joita hän väittää kärsineensä.

Ratkaisu

:

Kanne hylätään. Filip Mikulik vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.

Tiivistelmä

Kilpailussa menestynyt hakija, joka on otettu palvelukseen koeajalla olevaksi virkamieheksi, voidaan nimittää vakinaiseksi virkamieheksi ainoastaan, jos hän suorittaa menestyksellisesti henkilöstösääntöjen 34 artiklassa tarkoitetun koeajan. Tältä osin nimittävän viranomaisen on tarjottava koeajalla olevalle virkamiehelle asianmukaiset aineelliset olosuhteet ja ohjattava häntä hänen hoitaessaan tehtäviään koeajalla. Kun koeajan päättyessä koeajalla oleva virkamies on joko osoittautunut ilmeisen soveltumattomaksi henkilöstösääntöjen 34 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla tai ei ole osoittanut riittäviä taitoja tullakseen nimitetyksi virkaan henkilöstösääntöjen 34 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla, hänet irtisanotaan. Tällainen irtisanomispäätös on todellisuudessa vakinaistamatta jättämistä koskeva päätös, joka eroaa luonteeltaan virkaan nimitetyn vakinaisen virkamiehen varsinaisesta irtisanomisesta. Kun viimeksi mainitussa tapauksessa on tutkittava yksityiskohtaisesti syyt, joiden vuoksi vakiintunut palvelussuhde on perusteltua päättää, koeajalla olevien henkilöiden vakinaistamiseen liittyvissä päätöksissä on suoritettava kokonaisvaltainen tutkimus, jonka on kohdistuttava siihen, onko koeajan aikana ilmennyt myönteisiä ja/tai kielteisiä seikkoja, jotka osoittavat, että koeajalla olevan henkilön vakinaistaminen on tai ei ole yksikön edun mukaista. (ks. 26 ja 29 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Tréfois v. yhteisöjen tuomioistuin (290/82, EU:C:1983:334, 24 ja 25 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio BW v. komissio (F-2/11, EU:F:2012:194, 78 kohta); tuomio De Bruin v. parlamentti (F-15/14, EU:F:2014:236, 42 ja 45 kohta) ja tuomio DH v. parlamentti (F-4/14, EU:F:2014:241, 53, 54 ja 57 kohta)

Vaikka koeaikaa, jonka tarkoituksena on arvioida koeajalla olevan virkamiehen soveltuvuutta ja käytöstä, ei voida rinnastaa koulutusjaksoon, on kuitenkin välttämätöntä, että asianomainen on saanut tämän ajanjakson aikana mahdollisuuden osoittaa pätevyytensä. Tämä edellytys, jota ei voida erottaa koeajan käsitteestä, sisältyy implisiittisesti henkilöstösääntöjen 34 artiklan 3 kohtaan. Se vastaa lisäksi hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun yleisten periaatteiden vaatimuksia sekä vaatimuksia, jotka johtuvat huolenpitovelvollisuudesta, joka kuvastaa niiden vastavuoroisten oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa, joita henkilöstösäännöillä on luotu viranomaisen ja unionin julkishallinnon työntekijöiden välisiin suhteisiin. Tämä merkitsee käytännössä sitä, että koeajalla olevalle virkamiehelle on annettava riittävien aineellisten edellytysten lisäksi asianmukaisia ohjeita ja neuvoja, kun otetaan huomioon hoidettavien tehtävien luonne, jotta hän kykenisi mukautumaan tehtävänsä erityisiin tarpeisiin. Kyseisten ohjeiden ja neuvojen vaadittavaa tasoa ei pidä arvioida abstraktisti vaan konkreettisesti, jolloin on otettava huomioon hoidettujen tehtävien luonne. (ks. 27 ja 28 kohta) Viittaukset: Yhteisöjen tuomioistuin: tuomio Mirossevich v. korkea viranomainen (10/55, EU:C:1956:14, s. 387–389) ja tuomio Patrinos v. TSK (3/84, EU:C:1985:202, 20 ja 21 kohta) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: tuomio Rozand-Lambiotte v. komissio (T-96/95, EU:T:1997:25, 95 kohta) Virkamiestuomioistuin: tuomio Krcova v. yhteisöjen tuomioistuin (F-112/06, EU:F:2007:178, 48 kohta); tuomio Doktor v. neuvosto (F-73/07, EU:F:2008:42, 31 ja 33–36 kohta); tuomio De Bruin v. parlamentti (EU:F:2014:236, 43 ja 44 kohta) ja tuomio DH v. parlamentti (EU:F:2014:241, 55 ja 56 kohta)

Henkilöstösääntöjen 34 artiklan sanamuodossa tai tarkoituksessa ei kielletä koeajalla olevan virkamiehen ammatillisten ominaisuuksien arviointia varten, että hänen esimiehensä ja arviointikertomuksista vastaava komitea ottavat huomioon toimielimen aloittaman hankkeen toteutuksesta vastuussa olevan sellaisen ulkopuolisen konsultin huomautukset, jonka kanssa koeajalla olevan virkamies on työskennellyt tiiviisti, jotta tuodaan esille koeajan aikana esille tulleita useita myönteisiä ja/tai kielteisiä seikkoja, joista käy ilmi, onko koeajalla olevan virkamiehen vakinaistaminen yksikön edun mukaista vai ei. (ks. 33 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio BW v. komissio (EU:F:2012:194, 78 kohta)

Henkilöstösääntöjen 34 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan sanamuodosta ei millään tavoin ilmene, että silloin kun koeajalla oleva virkamies ei ole osoittanut riittävää ammatillista pätevyyttä, jotta hänet voitaisiin vakinaistaa, nimittävällä viranomaisella olisi velvollisuus harkita hänen koeaikansa jatkamista ja hänen siirtämistään toiseen yksikköön. Kyseisessä säännöksessä käytetty sanamuoto ”poikkeuksellisesti” osoittaa päinvastoin selvästi, että kyseisellä viranomaisella on laaja harkintavalta määrittää tapaukseen liittyvien tosiseikkojen ja yksityistapaukseen liittyvien olosuhteiden mukaan, missä tilanteessa koeajan jatkaminen on toivottavaa. Tilanne on tällainen erityisesti silloin, kun koeaikaa jatketaan tai asianomainen siirretään toiseen toimipaikkaan, viimeksi mainitun ollessa pelkkä mahdollisuus, koska koeajan kokonaiskesto ei voi kyseisen artiklan 1 kohdan nojalla missään tapauksessa olla enemmän kuin 15 kuukautta. (ks. 39 kohta) Viittaukset: Virkamiestuomioistuin: tuomio Krcova v. yhteisöjen tuomioistuin (EU:F:2007:178, 77 kohta) ja tuomio DH v. parlamentti (EU:F:2014:241, 76 kohta)