Avainsanat

Tiivistelmä



Avainsanat

1. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisvapaus - Työntekijät - Asetus N:o 1408/71 - Yhdessä jäsenvaltiossa tehty palkkatyö ja toisessa jäsenvaltiossa harjoitettu itsenäinen ammatti

(EY:n perustamissopimuksen 48, 51 ja 52 artikla (joista on muutettuina tullut EY 39, EY 42 ja EY 43 artikla); neuvoston asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohta; neuvoston asetus N:o 3811/86)

2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Sijoittautumisvapaus - Työntekijät - Asetus N:o 1408/71 - Tilanteet, jotka kuuluvat samanaikaisesti kahden jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen - Edellytykset

(EY:n perustamissopimuksen 48 ja 52 artikla (joista on muutettuina tullut EY 39 ja EY 43 artikla); neuvoston asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohta)

Tiivistelmä

1. Perustamissopimuksen 48, 51 ja 52 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 39, EY 42 ja EY 43 artikla) tarkoituksena on helpottaa jäsenvaltioiden kansalaisten kaikenlaista ansiotyön tekemistä koko yhteisön alueella, ja näiden määräysten kanssa on ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jolla voi olla näiden kansalaisten kannalta epäedullisia vaikutuksia silloin kun he haluavat laajentaa toimintansa yhden ainoan jäsenvaltion alueen ulkopuolelle. Perustamissopimuksessa ei kuitenkaan ole määrätty jäsenvaltioiden sosiaaliturvalainsäädäntöjen yhdenmukaistamisesta. Näin ollen perustamissopimuksessa ei taata työntekijälle, että mikäli hän toimii useassa jäsenvaltiossa tai siirtää toimintojaan toiseen jäsenvaltioon, tätä kohdeltaisiin neutraalisti sosiaaliturvan alalla. Jäsenvaltioiden sosiaaliturvalainsäädäntöjen väliset eroavuudet huomioon ottaen tällainen toisessa jäsenvaltiossa toimiminen tai toiminnan siirtäminen toiseen jäsenvaltioon voivat olla työntekijälle sosiaaliturvan osalta enemmän tai vähemmän edullista tai epäedullista. Tästä seuraa, että toiminnan harjoittamisesta toisissa jäsenvaltioissa tai sen siirtämisestä toisiin jäsenvaltioihin ja uuden sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisesta tällaiseen henkilöön mahdollisesti aiheutuva epäedullisuus verrattuna tilanteeseen, jossa työntekijä harjoittaa kaikkea toimintaansa samassa jäsenvaltiossa, ei ole pääsääntöisesti perustamissopimuksen 48 tai 52 artiklan vastaista, jos tällaisella lainsäädännöllä ei aseteta tällaista työntekijää epäedullisempaan asemaan verrattuna työntekijöihin, jotka harjoittavat kaikkea toimintaansa siinä jäsenvaltiossa, jossa sitä sovelletaan, tai verrattuna työntekijöihin, joihin sitä sovellettiin jo aikaisemmin, ja jos sen vaikutuksena ei ole pelkästään sosiaaliturvamaksujen maksaminen ilman että niistä koituu asianomaisille mitään etua.

Perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklasta ei seuraa, että henkilöiden liikkumisvapautta koskevan oikeuden käyttämiseen ei koskaan liittyisi eroja heiltä vaadittujen sosiaaliturvamaksujen määrän tai heille taatun sosiaaliturvan osalta. Näistä artikloista ei myöskään seuraa sosiaaliturvaa koskevien lainsäädäntöjen yhdenmukaistamisen puuttuessa, että asianomaisille taattaisiin kaikissa tapauksissa neutraliteetti heille kuuluvan sosiaaliturvan hallinnoinnin monimutkaisuusasteen osalta. Asetuksella N:o 1408/71 perustettu järjestelmä on siis vain yhteensovittava, ja sen 14 c artiklan b alakohdan, jossa säädetään, että henkilö, joka tekee palkkatyötä tietyissä jäsenvaltioissa ja toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana joissakin toisissa jäsenvaltioissa, kuuluu samanaikaisesti kahden jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen, yhteensopivuus perustamissopimuksen 48, 51 ja 52 artiklassa asetettujen vaatimusten kanssa ei voi olla sidoksissa niihin eroavuuksiin, joita sosiaaliturvamaksujen tai -etuuksien alalla todetaan sellaisten tilanteiden, joissa työntekijä samanaikaisesti tekee palkkatyötä ja toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana samassa jäsenvaltiossa, ja toisaalta sellaisten tilanteiden välillä, joissa työntekijä harjoittaa näitä toimintoja eri jäsenvaltioissa.

( ks. 47, 50-52, 54 ja 58 kohta )

2. Neuvosto on asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan osalta toteuttanut siirtotyöläisiin sovellettavien sosiaaliturvalainsäädäntöjen soveltamisen yhteensovittamistehtäväänsä määrittämällä, minkä yhden tai useamman lainsäädännön alaisuuteen asianomaiset kuuluvat. Neuvosto saattoi säätää, että henkilö, joka samanaikaisesti on palkkatyössä tietyn jäsenvaltion alueella ja toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana toisen jäsenvaltion alueella, on kummankin jäsenvaltion lainsäädännön alainen, toisessa palkkatyön ja toisessa itsenäisen ammatinharjoittamisen perusteella, kun taas jos näitä toimintoja harjoitetaan samanaikaisesti muissa jäsenvaltioissa, ne kuuluvat vain yhden lainsäädännön alaisuuteen, joka määräytyy palkkatyön perusteella.

Asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvissa tilanteissa niiden jäsenvaltioiden, joiden lainsäädäntöä sovelletaan samanaikaisesti, on huolehdittava siitä, että perustamissopimuksen 48, 51 ja 52 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 39, EY 42 ja EY 43 artikla) mukaisia velvoitteita noudatetaan. Kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi 14 c artiklan b alakohdan soveltaminen on saatettu, asiana on kuitenkin tarvittaessa varmistaa, että tässä yhteydessä sovellettavat kansalliset lainsäädännöt ovat yhteensopivia perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan kanssa, ja erityisesti, että sillä kansallisella lainsäädännöllä, jonka soveltamisedellytykset on riitautettu, todella tarjotaan kyseiselle työntekijälle sosiaaliturvaa, ja selvittää, onko kyseistä säännöstä poikkeuksellisesti jätettävä soveltamatta kyseisen työntekijän pyynnöstä siksi, että sen soveltamisen vuoksi työntekijä menettäisi sosiaaliturvaetuuden, joka hänelle alun perin kuului kahden tai useamman jäsenvaltion välillä tehdyn sosiaaliturvaa koskevan sopimuksen nojalla.

( ks. 59, 63 ja 67 kohta sekä tuomiolauselma )