ft wft ft ft ft ft ft ft ftftft EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 23.04.1997 
KOM(97) 169 lopull. 
Edistyminen vuoden 1996 talouspolitiikan yleislinjojen 
täytäntöönpanossa 
(Kommission esittämä) 

Sisällysluettelo 
1. Kasvuun, työllisyyteen ja lähentymiseen tähtäävä talouspolitiikan yhdistelmä 1 
1.1 Talouspolitiikan yhdistelmä 1 
1.2 Taloudellinen toimeliaisuus elpynyt 3 
1.3 Vähitellen kohentuvat työllisyysnäkymät 4 
1.4 Työmarkkinaosapuolten kanssa käytävä vuoropuhelu 4 
2. Hinta-ja valuuttakurssivakaus 5 
2.1 Hintavakaus 5 
2.2 Valuuttakurssivakaus 7 
3. Tasapainoinen JULKINEN TALOUS 8 
3.1 Vakauttamispyrkimysten vauhti ja laajuus 8 
3.2 Vakauttamispyrkimysten sisältö ja kestävyys 12 
4. Tehokkaammat hyödyke-ja palvelumarkkinat 14 
5. Työllisyyden ja työmarkkinauudistusten edistäminen 16 
5.1 Palkkakehitys 16 
5.2 Työmarkkinauudistukset 17 
Kehikko: Tärkeimmät työmarkkinauudistukset EU:n jäsenvaltioissa viime vuosina 20 
A*-, 
Edistyminen vuoden 1996 talouspolitiikan yleislinjojen 
täytäntöönpanossa 
Vuoden 1996 talouspolitiikan yleislinjoissa vahvistettiin ja kehitettiin edelleen aiemmissa 
yleislinjoissa esitettyjä talouspoliittisia suosituksia. Tässä selvityksessä tarkastellaan yhteisön 
talouspoliittisen strategian täytäntöönpanossa tapahtunutta edistymistä kullakin vuoden 1996 
yleislinjoissa käsitellyllä osa-alueella. 
1. Kasvuun, työllisyyteen ja lähentymiseen tähtäävä talouspolitiikan 
yhdistelmä 
1.1 Talouspolitiikan y h distelmä 
Aiempien yleislinjojen tapaan vuoden 1996 talouspolitiikan yleislinjoissa suositeltiin 
talouspolitiikkaa "joka pohjautuu seuraavaan kolmeen osatekijään: 
- vakauteen tähtäävä rahapolitiikka, jota ei häiritse epäsuhtainen julkisen talouden ja 
palkkojen kehitys, 
- julkista taloutta lujittavat jatkuvat ponnistelut useimmissa jäsenvaltioissa, jotka ovat 
yhdenmukaisia niiden lähentymisohjelmien tavoitteiden kanssa. 
- nimellispalkkakehitys, joka on yhdenmukainen hintojen vakauttamistavoitteen kanssa; 
samalla reaaliansiokehityksen olisi oltava tuottavuuden kasvua hitaampi, jotta työllisyyttä 
lisäävien investointien kannattavuus paranisi. " 
Talouspolitiikan yhdistelmä yhteisössä on yleisesti ottaen ollut suositusten mukaista. Sekä raha- ja 
finanssipolitiikka että palkat ovat kehittyneet suotuisasti. 
- Rahapolitiikassa on uskottavalla tavalla tähdätty hintavakauden saavuttamiseen ja 
säilyttämiseen sekä jäsenvaltioissa, joissa inflaatio oli jo hidasta, että jäsenvaltioissa, joissa 
hillitsemistä täytyy vielä jatkaa. Samaan aikaan rahatalouden tila on ollut suotuisa BKT:n 
kasvain elpymiselle yhteisössä. Lyhyet korot ovat olleet ennätyksellisen alhaalla Saksassa ja 
valuuttansa tiiviisti Saksan markkaan kytkeneissä maissa. Lyhyet korot ovat myös laskeneet 
huomattavasti useimmissa muissa jäsenvaltioissa. Tämä oli mahdollista, koska hintojen 
nousupaineet olivat vähäiset ja julkisen talouden tila ja palkat kehittyivät suotuisasti. Lisäksi 
rahapolitiikkatavoitteiston uskottavuus on vahvistunut monissa maissa ja erityisesti niissä, 
joissa keskuspankit on muutettu itsenäisiksi ja joissa on tehty suuria ponnisteluja 
perustamissopimuksessa EMUn osallistumisehdoksi asetettujen lähentymisperusteiden 
saavuttamiseksi. 
- Käytännössä kaikkien maiden hallitukset ovat ryhtyneet huomattaviin toimenpiteisiin julkisen 
talouden vakauttamiseksi vuosina 1996-97. Vaikka jotkut maat ovat jonkin verran turvautuneet 
kertaluonteisiin toimenpiteisiin, joita on täydennettävä julkisen talouden tilaan pysyvästi 
vaikuttavin toimenpitein, julkinen talous on rakenteeltaan selvästi ja huomattavasti 
kohentumassa. Lisäksi edellytykset julkisen talouden vakauttamiseksi keskipitkällä aikavälillä 
paranivat, kun Dublinin Euroopp»-nouvostossa päästiin poliittiseen yhteisymmärrykseen 
vakaus- ja kasvusopimuksesta. 
/It 
- Useimmissa maissa työehtosopimukset ovat entistä useammin olleet yleislinjojen suositusten 
suuntaisia. Keskimääräiset nimellispalkkakustannus työntekijää kohti nousi yhteisössä 3l/« 
prosenttia vuonna 1996, ja palkkojen odotetaan nousevan keskimäärin noin 3 prosenttia vuonna 
1997. Kun tuottavuuden pitkän aikavälin keskimääräinen kasvuvauhti on noin 2 prosenttia, 
tämä ei vaaranna hintavakaustavoitetta eikä tavoitetta, jonka mukaan reaalipalkan 
vuosimuutosten olisi jäätävä riittävästi alle tuottavuuden muutostrendin, jotta investointien 
kannattavuus paranisi yhteisössä. 
Entistä tasapainoisemmasta talouspolitiikan yhdistelmästä koko yhteisössä on jo ollut merkittävää 
hyötyä. Vuonna 1995 tapahtuneet valuuttakurssivääristymät on pääasiassa saatu korjattua, ja 
valuuttakurssimekanismissa olevat valuutat ovat vakautuneet. Pitkät korot ovat alentuneet ja 
maiden väliset korkoerot ovat kaventuneet. Kaikkein selvimmin obligaatioiden tuotto on laskenut 
maissa, joissa julkisen talouden lähentymisnäkymät ovat kohentuneet eniten. Huhtikuun 1995 ja 
maaliskuun 1997 välisenä aikana 10 vuoden viitelainojen korko laski 440 - 550 pistettä 
Espanjassa, Italiassa, Portugalissa ja Ruotsissa. Myös muissa jäsenvaltioissa obligaatioiden tuotto 
laski huomattavasti vuosina 1995 ja 1996 niiden onnistuttua irrottautumaan merkittävästi 
Yhdysvaltojen pitkien korkojen kehityksestä. 
Taulukko 1 
Parantunut talouspolitiikan yhdistelmä 
Reaaliset 
efektiiviset 
valuuttakurssit1} 
(yksikkötyö­
kustannukset) 
(1993 =100) Korkojen muutos 
huhtikuusta 1995 
Lyhyet 
korot3) Pitkät 
korot4) Suhdanne-
korjatun 
rahoitus­
aseman muutos Nimellinen 
työvoima­
kustannus 
työntekijää 
kohden 
(% vuosimuutos) Reaaliset 
yksikkötyö­
kustannukset^ 
(% vuosimuutos) 
Q2 
1995 Ql 
1997 maaliskuu 
1997 maaliskuu 
1997 1996 1997 1996 1997 1996 1997 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 109.1 
104.7 
106.8 
112.5 
94.1 
103.8 
92.9 
82.5 
105.4 
105.4 
103.9 
117.1 
96.2 
95.1 101.2 
102.4 
96.7 
123.4 
93.8 
99.6 
97.6 
101.6 
97.3 
99.6 
106.8 
114.4 
110.3 
108.9 -1.8 
-3.3 
-1.4 
-5.4 
-3.5 
-4.4 
-1.1 
-3.4 
-1.5 
-1.1 
-4.5 
-2.9 
-4.6 
-0.5 -2.0 
-2.3 
-1.3 
-5.0 
-2.2 
-2.2 
-5.5 
-1.6 
-1.6 
-5.3 
-3.3 
-4.4 
-1.0 1.0 
0.2 
0.3 
1.7 
2.3 
1.2 
0.2 
0.6 
1.5 
1.8 
1.6 
1.7 
4.6 
1.7 0.5 
1.6 
0.8 
2.2 
1.2 
0.7 
-0.4 
3.6 
-0.2 
1.1 
0.9 
-0.7 
0.6 
1.2 1.8 
3.1 
2.5 
11.7 
4.6 
2.6 
2.7 
5.5 
1.2 
1.9 
6.5 
3.2 
7.4 
3.6 2.6 
3.4 
2.3 
9.4 
2.6 
2.5 
4.1 
4.9 
2.7 
1.8 
5.0 
3.0 
4.8 
4.2 -1.4 
-0.3 
-1.1 
1.1 
-0.6 
-0.4 
-2.5 
-0.1 
-1.1 
-1.5 
0.7 
0.3 
4.6 
-0.9 -1.0 
-0.6 
-1.9 
0.6 
0.6 
-0.8 
-1.4 
0.9 
-0.6 
-1.9 
-0.7 
0.3 
-0.1 
-0.2 
EUR 100.12) 101.92) -2.4 -2.5 1.0 1.3 3.5 3.2 -0.7 -0.6 
1} 23 teollisuusmaan valuuttoihin nähden. 
2) 9 EU:n ulkopuolisen teollisuusmaan valuuttoihin nähden. 
3) 3-kuukauden pankkien välinen korko. 
4) 10 vuoden viitelaina. 
** BKT-deflaattorilla puhdistetut nimelliset yksikkötyökustannukset. 
Lähde: Komissio, kevään 1997 talousennuste. 
Vaikka takaisku saatetaan kokea, jos julkisen talouden tavoitteiden uskottavuus heikkenisi, entistä 
paremmin tasapainoon tähtäävä talouspolitiikka tukee nyt suotuista kierrettä, jossa julkisen 
talouden vakauttamisesta on seurannut alhaisemmat korot, mikä parantaa talouden kasvunäkymiä 
ja pienentää julkisyhteisöjen korkomenoja. Tasapainoisen talouspolitiikan ansiosta talouden 
toimijoiden luottamus on parantunut ja taloudellinen toimeliaisuus on vähitellen lisääntynyt. 
1.2 Taloudenn elpyminen 
Vuoden 1995 loppupuoliskolla kysynnän kasvu hidastui ja talouden toimijoiden luottamus 
heikkeni, mihin pääasiallisena syynä oli joidenkin jäsenvaltioiden talouspolitiikan 
uskottavuusongelmista johtunut epäsuotuisa korko- ja valuuttakurssikehitys, mutta sen jälkeen 
talous on alkanut uudelleen elpyä. Vakaalta pohjalta lähtenyt elpyminen, joka alkoi vuoden 1993 
puolivälissä ja joka pysähtyi tilapäisesti vuonna 1995, on nyt siirtymässä toiseen vaiheeseensa. 
Talous kasvoi l'/i prosentin vuosivauhtia vuoden 1996 alkupuoliskolla suuresta varastojen 
muutoksesta huolimatta. Odotusten mukaisesti kasvuvauhti kiihtyi noin 2xk prosenttiin vuoden 
1996 jälkipuoliskolla. 
Lyhyellä aikavälillä elpymisen odotetaan vahvistuvan vähitellen. Talouden toimijoiden luottamus 
parani huomattavasti loppuvuonna 1996 ja alkuvuonna 1997. Talouden tarjontapuolen olosuhteet 
ovat myönteiset talouden toimeliaisuuden ja työpaikkojen luomisen lisääntymiselle kestävällä 
tavalla, ja kysyntänäkymät ovat parantumassa. 
Tarjontapuolella maltillisten palkankorotusten ja investointien hyvien kannattavuu snaky mien 
kannalta talouden perustekijät ovat jopa paremmat kuin ne olivat nopean kasvun kautena 1986-90 
ja elpymisen ensimmäisen jakson aikana 1994 ja alkuvuonna 1995. Maltillista palkkakehitystä 
tukevat vaimeat ja vakaat inflaatio-odotukset, jotka liittyvät vakauteen tähtäävän 
politiikkayhdistelmän vahvistuneeseen uskottavuuteen ja työvoimamarkkinoiden toimivuuden 
lisäämispyrkimyksiin useissa jäsenvaltioissa. Reaalipalkat ovat nousseet kohtuullisesti suhteessa 
tuottavuuteen ja investointien keskimääräinen tuottavuus yhteisössä on nyt korkeampi kuin 
kertaakaan 1960-luvun jälkeen. Vaikka reaalikorot ovat myös korkeammalla kuin 1960-luvulla, 
kannattavuuden nykyinen ja odotettu taso tarjoaa hyvän pohjan investointien voimakkaalle 
elpymiselle kysyntänäkymien parantuessa. 
Kysyntäpuolella elpymisen odotetaan olevan laajapohjaista ja tasapainoista. Yhteisön sisäistä 
kysyntää edistää aiempaa suotuisampi rahapoliittinen ympäristö ja rahoitusmarkkinoiden tila. 
Myös kansainvälisen ympäristön näkymät ovat edelleen suotuisat. Kaiken kaikkiaan yhteisön 
kilpailukyky on parantunut vuoden 1995 jälkeen tapahtuneiden valuuttakurssimuutosten ja 
yhteisön yksikkötyökustannusten vähäisen nousun ansiosta. Viennin kasvun odotetaan kiihtyvän, 
mikä johtuu sekä suuresta yhteisön ulkopuolelle suuntautuvasta viennistä että yhteisön sisäisen 
kaupan kasvusta sisäisen kysynnän voimistuessa. Yksityisen kulutuksen kasvua ylläpitävät 
maltilliset reaalipalkankorotukset, vähitellen kohentuvat työllisyysnäkymät ja varovaisuussyistä 
tapahtuvansäästämisen väheneminen. Kun kapasiteetin käyttöaste kasvaa, kohentuneet 
kysyntänäkymät, liiketoiminnan hyvä kannattavuus ja alhaiset korot lisäävät laiteinvestointeja. 
Alhaiset pitkät korot ja tulojen kasvu johtanevat rakennusinvestointien kasvun asteittaiseen 
kiihtymiseen. Näillä edellytyksillä tuotannon kasvun odotetaan kiihtyvän ja saavuttavan suurin 
piirtein trendinsä mukaisen kasvuvauhdin vuonna 1997 ja ylittävän sen vuonna 1998. 
Vakavin uhka näille näkymille on epäilysten mahdollinen herääminen siitä, saavuttavatko 
hallitukset julkisen talouden hoidolle asettamansa tavoitteet vuonna 1997. Tällaiset epäilykset 
voisivat aiheuttaa korkoihin ja valuuttakursseihin kohdistuvia paineita, joista saattaisi olla 
vahingollisia seurauksia tuotannon, investointien ja työllisyyden kannalta. Lisäksi epävarmasta 
työllisyystilanteesta huolestuneet kuluttajat saattavat pidättäytyä uusista hankinnoista odotettua 
enemmän. Toisaalta kun alhaisempien korkojen myönteiset vaikutukset vähitellen näkyvät ja jos 
viimeaikainen luottamuksen parantuminen jatkuu, kulutuksen kasvun ja työllisyyden paranemisen 
"itseäänruokkiva" vaikutus saattaa johtaa myönteisempään tulokseen. 
1.3 Vähitellen kohentuvat työllisyysnäkymät 
Työllisyyden kasvu, joka yleensä reagoi tuotannon kasvun muutoksiin tietyllä viiveellä, koki 
useimmissa maissa takaiskun alkuvuonna 1996. Taloudellisen toimeliaisuuden vahvistuessa 
kokonaistyöllisyys yhteisössä kääntyi hitaaseen nousuun vuoden 1996 jälkipuoliskolla. Nämä 
trendit näkyivät työttömyyden muutoksissa. Keskimääräinen työttömyys tasaantui vuoden 1996 
alkupuoliskolla ja on sittemmin hieman laskenut. Trendit kuitenkin vaihtelivat huomattavasti 
jäsenvaltioittain. Työttömyysaste oli laskusuunnassa loppuvuonna 1996 ja alkuvuonna 1997 
kaikissa maissa, joissa taloudellinen toimeliaisuus lisääntyi hyvää vauhtia. Näitä maita olivat 
Yhdistynyt kuningaskunta, Suomi, Irlanti, Alankomaat ja Tanska. Sitä vastoin työttömyys kasvoi 
edelleen Saksassa, Ranskassa ja Ruotsissa samaan aikaan, koska elpyminen oli yhä varovaista ja 
joissakin tapauksissa oli työttömien määrää kasvattavia erityisiä tekijöitä. 
Taloudellisen toimeliaisuuden elpymisen seurauksena syntyy vähitellen uusia työpaikkoja. 
Kuitenkin myös työvoima kasvaa, ja työttömyys laskee todennäköisesti vain vähitellen vuonna 
1997 ja jonkin verran nopeammin vuonna 1998. 
Työttömyyden korkea taso on merkki kasvuun ja työllisyyteen tähtäävän talouspolitiikan linjan 
jatkamisen ja lujittamisen tarpeesta yhteisössä. Vakaa ja investointeja edistävä talouspolitiikan 
yhdistelmä on tarpeen, jotta voidaan varmistaa kestävä talouskasvu ja työpaikkojen syntyminen 
keskipitkällä aikavälillä, mikä voisi taata työttömyyden selvän vähenemisen ja vähitellen käyttää 
yhteisössä olevan käyttämättömän työvoimareservin suurta potentiaalia. 
Kestävän talouskasvun aikaansaamisessa ja työpaikkojen luomisessa myönteisiä ja selvästi 
useimpia muita yhteisön jäsenvaltioita parempia tuloksia on saatu Tanskassa, Irlannissa, 
Luxemburgissa ja Alankomaissa, joissa harjoitettu talouspolitiikka ja palkkakehitys ovat jo jonkin 
aikaa olleet suunnilleen yleislinjojen mukaista. Työmarkkinaosapuolten kanssa käyty tiivis ja 
tehokas vuoropuhelu on myös vaikuttanut tähän suotuisasti. Nämä maat ovat myös saaneet 
julkisyhteisöjen alijäämän alle Maastrichtin sopimuksessa viitearvon eli 3 % suhteessa BKT:hen. 
1.4 Työmarkkinaosapuolten kanssa käytävä vuoropuhelu 
Vuoden 1996 yleislinjoissa todettiin, että komissio aikoi lisätä vuoropuhelua 
työmarkkinaosapuolten kanssa. Sitä olisi tiivistettävä myös kansallisella tasolla 
mahdollisuuksien mukaan ja vallitsevien käytäntöjen mukaisesti. 
Komissio on jatkanut työmarkkinaosapuolten kanssa käymäänsä vuoropuhelua Euroopan tasolla 
luottamussopimuksen mukaisesti, jota alunperin ehdotti puheenjohtaja Santer. Euroopan 
työmarkkinaosapuolet sopivat sitoutumisesta toimimaan tiettyjen asioiden puolesta. Näitä olivat 
nuorisotyöttömyyden lievittäminen, elinikäinen oppiminen ja rakennerahastojen aiempaa parempi 
hyödyntäminen työpaikkojen luomiseksi kasvuun ja työllisyyteen tähtäävässä taloudellisessa 
ympäristössä. Talouspolitiikan yleislinjoissa esitetystä talouspoliittisesta strategiasta päästiin 
merkittävään yhteisymmärrykseen. Työmarkkinaosapuolet olivat yhtä mieltä siitä, että EMUn 
loppuunsaattaminen on erittäin tärkeää ja että uskottavuuden takaamiseksi perustamissopimuksen 
ehdot on täysin täytettävä. Strategian ytimenä on tarve parantaa kilpailukykyä ja edistää kasvua, 
joka perustuu lähinnä työllisyyttä parantaviin laajennusmvestomteihin. On myös harjoitettava 
aktiivisempaa ja tehokkaampaa työvoimapolitiikkaa, jotta voidaan lisätä kannustimia ja huolehtia 
siitä, että ihmiset voivat hyödyntää näin luodut työmahdollisuudet. 
Saksassa hallitus ja työmarkkinaosapuolet käynnistivät tammikuussa 1996 työpaikkojen 
luomiseksi yhteisen ohjelman, jonka tavoitteena on puolittaa työttömyys vuoteen 2000 mennessä, 
mutta aloite ei ole edistynyt toivotulla tavalla. Irlannissa solmittiin uusi kolmiosainen sopimus 
(Partnership 2000), joka ulottuu vuoteen 2000. Itävallassa työmarkkinaosapuolten välistä 
koordinointia lisättiin Maastrichtin lähentymisperusteiden saavuttamiseksi. Italiassa sovittiin 
syyskuussa 1996 joustavuuden lisäämisestä työsopimuksiin, osa-aikatyön kannustimien 
parantamisesta ja yhteensovitetusta toiminnasta yritystoiminnan laajenemismahdollisuuksien 
edistämiseksi heikommin kehittyneillä alueilla. Espanjassa työmarkkinaosapuolet sopivat 
erityiskysymyksistä tapauskohtaisesti, ja alkuvuonna 1997 sovittiin työsuojelulainsäädännön 
uudistuksesta. Portugalissa tehtiin ns. strateginen sopimus, joka koski useita kysymyksiä, mm. 
työllisyyttä, koulutusta, sosiaaliturvaa, verouudistusta, tulopolitiikkaa, kilpailukykyä, tuottavuutta 
ja julkisen hallinnon uudistamista. Muissa maissa, kuten Alankomaissa ja Tanskassa, joissa 
pitkäaikainen yhteiskunnallinen konsensus on tarjonnut pohjan suhteellisen suotuisalle 
talouskehitykselle, työmarkkinaosapuolten kanssa käytävä vuoropuhelu on jatkunut kussakin 
maassa muotoutuneiden käytäntöjen mukaisesti. 
2. Hinta- ja valuuttakurssivakaus 
2.1 Hintavakaus 
Vuoden 1996 yleislinjoissa kehotettiin koko yhteisöä parempiin tuloksiin inflaation 
hillitsemisessä vuonna 1(J97 verrattuna edellisvuoteen, jolloin inflaation arvioitiin olleen 2'/2 
prosenttia. Yleislinjoissa suositeltiin, että maissa, joissa inflaatio oli alle 2 prosenttia (Belgia, 
Saksa. Ranska, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta ja Suomi) tai vain vähän yli 2 prosenttia 
(Tanska ja Irlanti), tavoitteena olisi tämän kehityksen vahvistaminen keskipitkällä aikavälillä. 
Ruotsissa, jossa inflaatio on merkittävästi hidastunut, ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa 
inflaatio oli noin 3 prosenttia ja hidastumassa, talouspolitiikan olisi tähdättävä saavutetun 
tuloksen vahvistamiseen. Espanjaa, Portugalia ja Italiaa kehotettiin hidastamaan inflaatiota alle 
3 prosenttiin vuonna 1997. Kreikassa inflaation hillitsemistä on jatkettava ja tehostettava. 
Koko yhteisössä inflaatio hidastui suurin piirtein odotusten mukaisesti 2,4 prosenttiin vuonna 
1996. Viimeisimmät trendit viittaavat tilanteen kohentumiseen vuonna 1997. Kuten komission 
vuoden 1996 taloudellista lähentymiskehitystä käsittelevässä kertomuksessa kuvataan, inflaation 
yleinen hidastuminen johtui useista tekijöistä. Näitä olivat hintavakauteen tähtäävä rahapolitiikka, 
hintavakauteen tähtäävän talouspolitiikan entistä suurempi uskottavuus, entistä maltillisempi 
palkkakehitys, mm. sisämarkkinoihin liittyvät kasvaneet kilpailupaineet, finanssipoliittisten 
paineiden vähentyminen ja joissakin maissa aiemmin heikentyneen valuutan vahvistuminen. Myös 
merkittävänä tuotantokuluna ja alhaisena kotimaisena kysyntänä ilmenevät suhdannetekijät olivat 
useassa tapauksessa inflaatiota hidastavia syitä. 
Tuoreimpien YKHI-tietojen1 perusteella Belgiassa, Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Irlannissa, 
Luxemburgissa, Alankomaissa, Itävallassa ja Suomessa inflaatio oli noin 2 prosenttia tai sen alle. 
Hintojen nousu pysyy todennäköisesti noin 2 'A prosentissa tai sen alle kaikissa näissä maissa 
vuonna 1997. 
Mainituissa maissa vuoden 1996 hidasta inflaatiota tukivat maltilliset palkankorotukset. 
Nimellinen palkkakustannus työntekijää kohden, mukaan lukien työnantajien sosiaaliturvamaksut, 
nousivat alle 3'A prosenttia ja joissakin maissa jopa alle 2 prosenttia. 
Vuoden 1997 hintavakausnäkymiä vahvistavat maltillisten palkankorotusten odotukset. Belgiassa, 
Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa, Suomessa ja Itävallassa nimellinen palkkakustannus 
työntekijää kohden nousee 3 prosenttia tai vähemmän vuonna 1997. Tanskassa hiljattain tehdyn 
palkkaratkaisun seurauksena työkustannukset nousevat todennäköisesti noin 3 Vi prosenttia 
vuodessa seuraavan kahden tai kolmen vuoden kuluessa, elleivät palkkaliukumat kasva. 
Taulukko 2 
Inflaatiokehitys 
(% vuosimuutos) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Yksityisen kulutuksen 
deflaattori 
1994 
3.2 
1.8 
2.7 
10.8 
4.8 
2.1 
2.6 
4.6 
2.3 
2.7 
2.9 
4.8 
1.4 
3.0 
2.5 
3.3 
" Kahdentois 
verrattuna 
keskiarvoo 
Lähde: Komi 199S 
1.6 
2.1 
1.9 
9.3 
4.7 
1.7 
2.0 
5.8 
0.7 
0.9 
1.3 
4.2 
0.2 
2.4 
2.6 
3.0 
ïta yhde 
edeltäne 
n. 
äsio (kevj 1996 
2.0 
2.1 
1.8 
8.3 
3.6 
1.8 
1.7 
4.3 
1.9 
2.0 
2.0 
3.1 
1.2 
1.2 
2.8 
2.7 
nmukaist 
iden 12 
iän 1997 YKHI 
jouluk. 
961' 
1.8 
1.9 
1.2 
7.9 
3.6 
2.1 
4.0 
1.2 
1.5 
1.8 
2.9 
1.5 
0.8 
2.4 
etun kuu 
kuukaud 
talousenn helmik. 
971' 
1.9 
2.1 
1.3 
7.6 
3.4 
2.0 
3.5 
1.3 
1.5 
1.8 
3.0 
1.0 
0.8 
2.3 
kausi-ind 
in yhdeni 
uste). helmik. 
97 
t/t-12 
2.0 
2.0 
1.6 
6.5 
2.5 
1.7 
1.7 
2.3 
1.5 
1.6 
1.5 
2.4 
0.6 
1.1 
2.0 
2.0 Nimellinen 
työvoimakustannus H 
työntekijää kohden | 
1994 
4.6 
3.8 
3.4 
12.2 
2.2 
2.2 
2.6 
2.9 
4.0 
2.4 
3.4 
10.7 
3.5 
4.8 
3.6 
3.3 1995 
2.3 
3.6 
3.6 
12.5 
2.2 
2.3 
0.7 
4.8 
2.2 
2.0 
3.7 
2.5 
4.3 
2.9 
2.4 
3.1 1996 
1.8 
3.1 
2.5 
11.7 
4.6 
2.6 
2.7 
5.5 
1.6 
1.2 
1.9 
6.5 
3.2 
7.4 
3.6 
3.5 
îksin aritmeettinen keskiarvo 
nukaistetun kuukausi-indeksin Hintavakauteen 
tähtäävän 
talouspolitiikan 
uskottavuus on hyvä 
mainituissa maissa. 
Vuoden 1996 lukujen ja 
vuotta 1997 koskevien 
arvioiden perusteella 
näyttää siltä, että 
kaikissa näissä maissa 
hintavakautta 
vahvistetaan vuoden 
1996 yleislinjoissa 
esitetyn suosituksen 
mukaisesti. 
Ruotsissa inflaatio 
hidastui jyrkästi vuonna 
1996. Tämä johtui 
osaksi tilapäisistä 
tekijöistä, kuten ruuan 
arvonlisäveron 
alentamisesta 1. 
tammikuuta 1996 
alkaen ja kruunun 
Yhdenmukaistetut kuluttajahintaindeksit. Inflaatio lasketaan YKHI:n kahdentoista viime kuukausi-
indeksin (maalisk. 1996 - helmik. 1997) aritmeettisen keskiarvon muutoksena verrattuna 
edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksin keskiarvoon (maaliskuu 1995 - helmikuu 1996). 
Irlannin osalta komission arvio perustuu nerjännesvuositietoihin. 
6 
huomattavasta vahvistumisesta. Viimeaikainen kehitys viittaa siihen, että hintojen nousu jatkuu 
hitaana. Työntekijää kohden lasketut palkkakustannukset nousivat kuitenkin vuonna 1996 noin 7,4 
prosenttia, mikä ei selvästikään ole sopusoinnussa hintavakauden, kasvun ja keskipitkän aikavälin 
työllisyyden säilyttämispyrkimysten kanssa. Hiljattain solmittujen työehtosopimusten mukaan 
palkat eivät nouse yhtä paljon, mutta kun palkkaliukumat otetaan huomioon, työntekijää kohden 
lasketut työkustannukset saattavat silti kuitenkin nousta lähes 5 prosenttia vuonna 1997. 
Yleislinjasuositusten toteuttamiseksi ja hintavakauden vahvistamiseksi nimellispalkkojen nousun 
olisi selvästi hidastuttava Ruotsissa. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa punnan merkittävä vahvistuminen loppuvuonna 1996 ja 
alkuvuonna 1997 hillitsi hintapaineita alkuvuonna 1997. Toisaalta kulutuksen kasvu oli vahvaa ja 
tuotantokuilu oli nopeasti umpeutumassa. Työttömyys on vähentynyt nopeasti tasolle, jolla 
aiemman kehityksen perusteella palkkapaineet kääntyvät nousuun. Niinpä vaikka inflaation 
odotetaankin hidastuvan hieman ja työntekijää kohti laskettujen nimellispalkkakustannusten 
ennustetaan kasvavan noin 4 prosenttia vuonna 1997, ei synkempää kehitysvaihtoehtoa voida 
sulkea pois. Maan viranomaisten on seurattava tilannetta tarkasti, jotta hintojen ja palkkojen 
nousukierrettä ei pääsisi syntymään, mikäli inflaation hidastumiskehitystä halutaan vahvistaa. 
Portugalissa inflaatio hidastui 3 prosenttia vuositasolla helmikuuhun 1997 mennessä (12 
kuukauden muutos edellisestä 12 kuukaudesta, YKHI). Helmikuussa 1997 inflaation muutos 
edellisen vuoden vastaavasta kuukaudesta oli 2,4 prosenttia YKHI:n mukaan. Inflaation 
hidastumista edistäviä tekijöitä ovat alhaisemmat nimellispalkankorotukset ja yhteisön keskiarvoa 
jatkuvasti suurempi työn tuottavuuden kasvu. Espanjassa inflaatio on laskusuunnassa ja 
tuoreimman tiedon mukaan se oli hidastunut 2,5 prosenttiin, kun YKHIn mukainen inflaation 
vuosivauhti oli ollut 3,4 % helmikuussa 1997 Koska rahapolitiikasta vastaavat viranomaiset ovat 
jatkuvasti toimineet määrätietoisesti inflaation torjunnassa ja koska maltillinen palkkakehitys 
jatkuu hyvin todennäköisesti, Espanja saa inflaation hitaaksi vuonna 1997. Italiassa inflaatio on 
hidastunut jyrkästi vuoden 1996 aikana ja alkuvuonna 1997 (vuositasolla inflaatio edelleen 3,5 %, 
mutta tuoreimpien tietojen mukaan 2,3 %). Inflaation hillitsemistä on edistänyt vakauteen tähtäävä 
rahapolitiikka, aiempaa lievästi maltillisempi palkkakehitys ja liiran huomattava vahvistuminen 
vuoden 1995 puolivälin jälkeen. Työntekijää kohti laskettujen nimellispalkkakustannusten kasvun 
odotetaan hidastuvan hieman, mutta olevan silti lähes 5 prosenttia vuonna 1997. Tästä huolimatta 
vakaan liiran ja käyttökatteisiin kohdistuvien paineiden ansiosta hallituksen tälle vuodelle asettama 
2.5 prosentin inflaatiotavoite kuluttajahintaindeksin keskiarvona laskettuna on mahdollisuuksien 
rajoissa. Kaikissa kolmessa maassa vuoden 1996 yleislinjojen suositus aiotaan toteuttaa, ja 
inflaation odotetaan jäävän jonkin verran 3 prosentin tavoitearvon alle. 
Kreikassa inflaation hillitsemispyrkimyksiä on jatkettu ja tehostettu vuoden 1996 yleislinjojen 
suosituksen mukaisesti. YKHI:n mukainen vuotuinen inflaatiovauhti hidastui 7,6 prosenttiin (12 
viime kuukauden muutos edellisistä 12 kuukaudesta), ja viimeisin YKHI kuukausiarvo oli 6,5 
prosenttia (helmikuu 1997/helmikuu 1996). Jatkuvia ponnisteluja tarvitaan, jotta hallituksen 4,5 
prosentin inflaatiotavoite (KHI) saavutetaan vuoden loppuun mennessä, 
2.2 Valuuttakurssivakaus 
Vuoden 1996 yleislinjoissa toistettiin, että kaikkien jäsenvaltioiden on edelleen pidettävä 
valuuttapolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana, jota toteutetaan Euroopan 
valuuttajärjestelmässä. Yleislinjoissa suositeltu politiikka myötävaikuttaisi siihen, että 
valuuttakurssit yhteisössä vakautuisivat suhteessa toisiinsa ja että valuuttakurssimekanismin 
ulkopuolella vielä olevat maat voisivat siihen liittyä. 
Vuodesta 1995 lähtien aiempaa paremmin tasapainoon tähtäävä talouspolitiikka yhteisössä, 
julkisen talouden hoidon kasvanut uskottavuus useissa jäsenvaltioissa ja Yhdysvaltain dollarin 
vahvistuminen olivat tekijöitä, joiden ansiosta valuuttakurssit yhteisössä vakautuivat suhteessa 
toisiinsa. Dollarin valivistuminen heijasteli Yhdysvaltain talouden suhteellisen hyvää 
suhdannevaihetta sekä muutoksia Yhdysvaltain ja yhteisön talouspolitiikan yhdistelmässä. 
Politiikan parantuneen uskottavuuden ansiosta Italian liira, Ruotsin kruunu ja moni muu valuutta 
vahvistui lähes tai täysin entiseen arvoonsa Saksan markkaan nähden. Englannin punta vahvistui 
selvästi useimpiin ERM-valuuttoihin nähden loppuvuonna 1996 ja alkuvuonna 1997, minkä 
taustalla oli dollarin vahvistuminen, merkittävä talouskasvu ja korkojen nousuodotukset. Keväällä 
1995 tapahtunut Saksan markan ja siihen tiiviisti kytkettyjen valuuttojen yliarvostus on 
purkautunut. 
Suomi liittyi EMS:n valuuttakurssimekanismiin (ERM) 14. lokakuuta ja Italia 25. marraskuuta 
1996. Mekanismiin kuuluu nyt 12 jäsenvaltiota. Ainoastaan Kreikka, Ruotsi ja Yhdistynyt 
kuningaskunta ovat sen ulkopuolella. 
Valuuttakurssimekanismin vahvimman ja heikoimman valuutan välinen kurssiero kaventui 
vähitellen noin 2 prosenttiin syyskuun lopussa 1996. Sittemmin ero kasvoi, kun Irlannin punta 
vahvistui merkittävästi muihin ERM-valuuttoihin nähden. Tämä johtui kolmesta tekijästä, jotka 
olivat Englannin punnan ja Yhdysvaltain dollarin vahvistuminen ERM-valuuttoihin nähden, 
Irlannin talouden hyvä suhdannevaihe, joka ei ole johtanut budjettipolitiikan kiristämiseen, ja 
voimakkaaseen kasvuun liittyvät aiempaa korkeammat korot. 
Kaikki muut ERM-valuutat pysyivät kapeissa vaihteluväleissään toisiinsa nähden. Kaiken 
kaikkiaan valuuttojen vakaus ERM.ssä on säilynyt ja vahvistunut vuoden 1996 yleislinjojen 
hyväksymisen jälkeen. 
3. Tasapainoinen julkinen talous 
3.1 Vakauttamispyrkimysten vauhti ja laajuus 
Vuoden 1996 yleisohjeissa painotettiin, että yhteisön jäsenvaltioiden julkisen talouden yleisesti 
epätyydyttävän tilan olisi johdettava siihen, että jäsenvaltiot tarkistavat ja tarvittaessa lujittavat 
vakauttamissuunnitelmiaan. Neuvosto suositteli, että lähes kaikki jäsenvaltiot pyrkisivät 
alentamaan julkisyhteisöjen rahoitusalijäämän enintään 3 prosenttiin suhteessa BKT.hen 
vuonna 1997, mikä olisi askel kohti tasapainoisempaa rahoitusasemaa keskipitkällä aikavälillä. 
Yleislinjoissa todettiin, että Tanskan ja Irlannin, jotka jo olivat saavuttaneet 3 prosentin 
viitearvon, olisi edettävä kohti kunnianhimoisempia keskipitkän aikavälin tavoitteita. Tanska 
esitti tällaiset tavoitteet toukokuussa 1996 julkaistussa lähentymisohjelmassaan. Saksaa, 
Ranskaa, Itävaltaa, Suomea, Ruotsia ja Alankomaita kehotettiin määrätietoisesti toteuttamaan 
julkisen taloutensa vakauttamisohjelmat ja tarvittaessa tehostamaan niitä tavoitteiden 
saavuttamisen varmistamiseksi. Yhdistyneessä kuningaskunnassa oli tärkeää ryhtyä 
toimenpiteisiin julkisen talouden menojen pitämiseksi suunnitellulla tasolla 3 prosentin 
tavoitteeseen pääsemiseksi vuonna 1997. Espanjassa ja Portugalissa oli niiden 
lähentymisohjelmissa esitetyn talousarviota koskevan suunnitelman määrätietoinen 
toteuttaminen tarpeen. Italiaa kehotettiin ryhtymään huomattaviin toimenpiteisiin 
vakuuttaakseen julkista talouttaan suunnitellusti ja edelleen sitäkin paremmin. Kreikassa laaja-
alaisten ponnistelujen jatkaminen oli tarpeen. 
Rahoitusasema vuonna 1996: Kaikki jäsenvaltiot Saksaa lukuun ottamatta edistyivät julkisen 
talouden alijäämän pienentämisessä vuonna 1996. Vuonna 1996 alijäämä pieneni keskimäärin 
yhteisössä 4,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun vastaava luku edellisenä vuonna oli ollut 5,0 
prosenttia. Tämä onnistui suhdannetilanteen heikentymisestä huolimatta, mikä vaikutti haitallisesti 
verotuloihin ja julkisiin menoihin. Yhteisön suhdannekorjattu rahoitusasema parantui keskimäärin 
1 prosenttiyksikön verran suhteessa BKT:hcn komission arvioiden mukaan2, mikä oli paljon 
suurempi kuin edellisten vuosien pieneneminen (taulukko 3). Suhdannekorjattu alijäämä oli 
pienentynyt merkittävästi vuonna 1996 suurimmassa osassa jäsenvaltioita. Niistä maista, joista 
neuvosto vuonna 1996 antoi liiallista alijäämää koskevan päätöksen, ainoastaan Saksa ei 
onnistunut edistymään merkittävästi suhdannetasoitetun alijäämän supistamisessa vuonna 1996. 
Taulukko 3 
Julkisyhteisöjen toteutuneen ja suhdannekorjatun rahoitusaseman muutos 
(% BKT:sta) 
B 
DK 
D2) 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NLJ) 
A 
P 
FIN 
S 
LK 
EUR Julkisyhteisöjen toteutunut 
rahoitusasema 
(taso) 
1994 
-5.1 
-3.6 
-2.4 
-12.1 
-6.3 
-5.6 
-1.7 
-9.6 
2.9 
-3.4 
-4.6 
-6.4 
-6.2 
-10.3 
-6.8 
-5.5 1995 
-4.1 
-1.9 
-3.5 
-9.2 
-6.6 
-4.8 
-2.0 
-7.0 
1.7 
-4.0 
-5.3 
-6.0 
-5.1 
-7.9 
-6.1 
-5.0 1996 
-3.4 
-1.6 
-3.8 
-7.4 
-44 
-4.1 
-0.9 
-6.7 
1.8 
-2.4 
-3.9 
-4.1 
-2.6 
-3.6 
-4.4 
-4.3 Toteutuneen rahoitusaseman 
muutos 
1994 
2.3 
0.3 
1.0 
2.1 
0.4 
0.0 
0.7 
0.3 
1.3 
-0.2 
-0.2 
0.4 
1.8 
2.0 
1.0 
0.7 1995 
1.0 
1.7 
-1.1 
2.9 
-0.3 
0.8 
-0.3 
2.6 
-1.2 
-0.6 
-0.7 
0.4 
1.1 
2.4 
0.7 
0.5 1996 
0.7 
0.3 
-0.3 
1.8 
2.2 
0.7 
1.1 
0.3 
0.1 
1.6 
1.4 
1.9 
2.5 
4.3 
1.7 
0.7 Suhdannekorjatun 
rahoitusaseman muutos 
1994 
2.0 
-1.0 
0.8 
2.0 
0.6 
-0.4 
0.1 
-0.1 
-0.7 
-0.3 
1.3 
-0.1 
0.2 
0.1 
0.2 1995 
1.0 
1.3 
-0.9 
2.9 
-0.6 
0.5 
-2.4 
2.0 
-0.3 
-0.5 
0.5 
-0.6 
0.6 
0.4 
0.3 1996 
1.0 
0.2 
0.3 
1.7 
2.3 
1.2 
0.2 
0.6 
1.5 
1.8 
1.6 
1.7 
4.6 
1.7 
1.0 
1) Positiivinen etumerkki merkitsee rahoitusaseman kohentumista ja negatiivinen etumerkki heikentymistä 
2) Poislukien liittohallituksen arvioimat yhdistymiseen liittyvät varat ja velat vuonna 1995 (Treuhand, 
itäsaksalaiset asuntoyhtiöt ja Deutsche Kreditbank), yhteensä 229 mrd Saksan markkaa. 
3) Poislukien sosiaaliperusteisten asuntoyhtiöiden uudistukseen liittyvät nettomäärältään 32,84 mrd guldenin 
satunnaiset kulut vuonna 1995. 
Lähde: Komissio (kevään 1997 talousennuste). 
Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämä oli alle 3 prosenttia suhteessa BKT:hen Tanskassa, 
Irlannissa ja Luxemburgissa. Tanskan alijäämä pieneni odotettua vähemmän eikä yltänyt 
lähentymisohjelmassa esitettyyn tavoitteeseen (1,0 % BKT:sta). Poikkeama johtui pääasiassa 
julkisten menojen kasvusta. Irlannissa julkisen talouden tila parani odotettua enemmän tulojen 
lisäännyttyä nopean talouskasvun ansiosta. Myönteisestä suhdannevaikutuksesta huolimatta, 
2 Komission käyttämä suhdannetasoitusmenetelmä on varovainen, koska se tuottaa 
suhdannekorjattujen alijäämien tasoja, jotka ovat yleensä korkeampia verrattuna muihin 
menetelmiin, joita esim. OECD tai IMF käyttävät. Koska nämä erot liittyvät pääasiassa BKT:n 
potentiaalisen trendin arvioidun tason eroihin, suhdannetasoitetun alijäämän vuosimuutokset eivät 
yleensä vaihtele merkittävästi eri menetelmiä käytettäessä. 
9 
menojen kasvu ylitti kuitenkin huomattavasti hallituksen alkuperäisen tavoitteen jo toisena 
peräkkäisenä vuonna. Vaikka on aiheellista kiristää budjettipolitiikkaa nykyisessä 
suhdannevaiheessa ja varmistaa julkisen talouden nykyistä suurempi turvamarginaali 
epäsuotuisampien suhdannevaiheiden varalta, ei suhdannetasoitetun alijäämän pienentämisessä 
edistytty vuonna 1996. 
Sekä Alankomaat että Suomi onnistuivat pienentämään alijäämänsä alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen. Vaikka tätä helpotti suhteellisen nopea talouskasvu, se oli pääasiassa määrätietoisten 
vakauttamispyrkimysten tulosta. 
Belgia, Ranska, Itävalta, Portugali ja Ruotsi onnistuivat pienentämään alijäämänsä noin 4 
prosenttiin suhteessa BKT:hen tai sen alle. Näissä maissa julkista taloutta vahvistettiin 
huomattavasti vuonna 1996 ja useissa päästiin hallituksen tavoitetta parempaan tulokseen. 
Belgiassa alijäämä oli alkuperäistä tavoitetta suurempi (3,4 % suhteessa BKT:hen verrattuna 3 
prosentin tavoitteeseen), mutta maa on edistynyt merkittävästi 3 prosentin viitearvon suuntaan. 
Ranskassa jäätiin hieman lähentymisohjelmassa asetetusta tavoitteesta (4,1 % suhteessa BKT:hen 
verrattuna 4 prosentin tavoitteeseen). Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa alijäämä 
pieneni 4,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Kaikissa näissä maissa julkisen talouden 
vakauttamisohjelmat oli toteutettu määrätietoisesti yleislinjojen suosituksen mukaisesti. 
Saksa oli ainoa jäsenvaltio, jonka julkisyhteisöjen alijäämä suureni vuonna 1996. Epäsuotuisan 
suhdannetilanteen seurauksena alijäämä kasvoi 3,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen kun se vuonna 
1995 oli 3,5 prosenttia. Menojen hillitsemispyrkimysten tehostamisesta huolimatta 
suhdannekorjattua alijäämää ei juuri onnistuttu pienentämään vuonna 1996. Useimmat 
budjettitoimenpiteistä, joista Saksassa sovittiin vuonna 1996, tulevat voimaan vuonna 1997. 
Italia onnistui vain vähän pienentämään julkisyhteisöjensä alijäämää, joka oli 6,7 prosenttia 
suhteessa BKT:hen vuonna 1996, kun se oli ollut 7,0 prosenttia vuonna 1995. Heikko tulos johtui 
osittain odotettua huonommasta suhdannetilanteesta ja poikkeamista talousarvion toteuttamisessa. 
Vuoden 1997 talousarviota hyväksyttäessä päätettiin kiihdyttää budjetin sopeutusvauhtia. 
Paikallishallinnon budjettikurin lisäämiseksi vuoden 1997 talousarvioon sisällytettiin merkittävän 
paljon uusia määräyksiä. 
Kreikan julkisen talouden alijäämä pieneni 7,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1996. Tämä 
perustui suurelta osin korkomenojen pienenemiseen alentuneiden korkojen ansiosta ja vakaana 
pysyneeseen velan määrään suhteessa BKT:hen. Veropohjaa ei ole laajennettu odotusten 
mukaisesti, ja reaalisesti kulutusmenot ovat supistuneet vain vähän. 
Velan ja BKT:n suhteen kehitys vuonna 1996: Vaikka jäsenvaltiot edistyivät laajasti ja 
merkittävästi julkisen talouden tilan kohentamisessa vuonna 1996, julkisen talouden 
tasapainottomuus yhteisössä on yhä suurta. Tämän seurauksena velan ja BKT:n suhde nousi 
edelleen vuonna 1996. Koko yhteisössä keskimäärin velkasuhde nousi 71,2 prosentista vuonna 
1995 73,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1996. Velkasuhde kasvoi edelleen Saksassa, 
Espanjassa, Ranskassa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Velan ja BKT:n suhde oli 
60 prosenttia tai alle ainoastaan Ranskassa, Luxemburgissa, Suomessa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, joskin se oli laskusuunnassa useissa jäsenvaltioissa (taulukko 4). 
10 
Taulukko 4 1 
Julkisyhteisöjen bruttovelka I 
(% HKT.sui) f 
B 
DK*> 
D 
EL 
E 
F 
BRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1994 
Taso 
134.8 
76.2 
50.4 
110.4 
63.0 
48.4 
87.9 
125.1 
5.7 
77.3 
67.0 
66.7 
59.6 
79.0 
50.5 
68.1 1995 
Taso 
133.5 
72.1 
58.1 
111.8 
65.7 
52.8 
81.5 
124.4 
5.9 
79.6 
69.3 
66.4 
58.8 
78.2 
54.2 
71.2 Vuosi­
muutos 
-1.3 
-4.1 
7.7 
1.4 
2.7 
4.4 
-6.4 
-0.7 
0.2 
2.3 
2.3 
-0.3 
-0.8 
-0.8 
3.7 
3.1 1996 | 
Taso 
130.0 
70.2 
60.7 
111.8 
69.6 
56.2 
72.8 
123.7 
6.4 
78.5 
70.0 
65.6 
58.7 
77.7 
54.5 
73.2 Vuosi­
muutos 
-3.5 
-1.9 
2.6 
0.0 
3.9 1 
3.4 I 
-8.7 1 
-0.7 
0.5 
-1.1 
0.7 
-0.8 
-0.1 
-0.5 
0.3 
2.0 
1 julkisyhteisöjen talletukset keskuspankissa, 
julkisyhteisöjen hallussa olevat muut kuin valtion 
joukkolainat ja valtionyhtiöihin liittyvä velka oli noin 16 
% suhteessa BKT:hen vuonna 1996. 
Lähde: Komissio, kevään 1997 talousennuste. Julkisen talouden kehitysnäkymät vuonna 
1997: Julkisen talouden 
tervehdyttämispyrkimyksiä on tehostettu 
koko yhteisössä. Lähes kaikki jäsenvaltiot 
tähtäävät julkisen talouden alijäämän 
pienentämiseen siten, että se olisi enintään 
3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 
1997. Tällä pyritään saamaan julkinen 
talous lähes tasapainoiseksi keskipitkällä 
aikavälillä. Ainoa poikkeus on Kreikka, 
jossa hallitus tähtää * alijäämän 
pienentämiseen 4,2 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen. 
Niistä maista, joiden julkinen talous oli 
ylijäämäinen tai joiden alijäämä oli alle 3 
prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 
1996 (Tanska, Irlanti, Luxemburg, 
Alankomaat ja Suomi), alijäämän 
odotetaan pienenevän edelleen Tanskassa, 
Alankomaissa ja Suomessa. Nämä maat 
ovat siten etenemässä nykyisiä 
kunnianhimoisempien keskipitkän 
aikavälin tavoitteiden suuntaan. 
Tanskassa julkisen talouden odotetaan 
kehittyvän vuonna 1997 suotuisammin kuin toukokuussa 1996 julkaistussa lähentymisohjelmassa 
arvioitiin, ja tavoitteena on pieni ylijäämä. Vuoden 1997 talousarvioon sisältyy kuitenkin joitakin 
kertaluonteisia toimenpiteitä ja sitä tukee suotuisa suhdannetilanne. Tavoitteen saavuttaminen 
riippuu myös kyvystä harjoittaa tiukempaa kurinalaisuutta vuonna 1997 kuin edellisvuonna. 
Suomessa julkisen talouden odotetaan kääntyvän ylijäämäiseksi vuonna 1999. Vuoden 1997 
talousarvio ja vuosille 1998-2001 sovitut valtion menokehykset tukevat alijäämän tasaista 
pienenemistä lähivuosina. 
Kaikissa muissa maissa Kreikkaa lukuun ottamatta on päätetty toimenpiteistä julkisen talouden 
alijäämän pienentämiseksi 3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1997. Lisäksi hallitukset ovat 
yleisesti sitoutuneet voimakkaasti ryhtymään lisätoimenpiteisiin, mikäli ne ovat tarpeen tavoitteen 
saavuttamiseksi. 
Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Itävallassa, Portugalissa ja Ruotsissa 3 prosentin tavoitteen 
saavuttamiseksi suunnitellut toimenpiteet merkitsevät sitä, että alijäämä pienenee vuonna 1997 
edellisvuodesta noin 1 prosenttiyksiköllä tai sen alle suhteessa BKT:hen. Saksassa useimmista 
toimenpiteistä, jotka sisältyivät alkuvuonna 1996 esitettyyn kasvua, investointeja ja työpaikkoja 
lisäävään pakettiin, on sovittu ja ne käynnistyvät vuodesta 1997 alkaen. Hallitus on ilmoittanut, 
että lisätoimenpiteisiin ryhdytään, jos verotulot edelleen laskevat vuonna 1997. Ranskassa 
sosiaaliturvan rahoitus ei vastoin alkuperäisiä suunnitelmia tasapainotu vuonna 1997, mutta 
toimenpiteisiin on ryhdytty sosiaaliturvan rahoitusalijäämän pienentämiseksi ja julkisyhteisöjen 
rahoitusaseman pitämiseksi tavoitteen mukaisena vuonna 1997. 
Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa alijäämää aiotaan pienentää vuonna 1997 noin l'/t 
prosenttiyksiköllä edellisvuodesta. Espanjan hallitus on vahvistanut sitoutuneensa saavuttamaan 3 
prosentin tavoitteen, ja lakiesitys menojen hillitsemisestä on hyväksytty ylitysten estämiseksi. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa alijäämän pienentämistä helpottaa tiukka menojen hillitseminen 
ja suhteellisen voimakkaan talouskasvun lisäämät verotulot. 
11 
Italia on päättänyt toimenpiteistä, joiden avulla on tarkoitus kohentaa julkisen talouden 
rahoitusasemaa erittäin huomattavasti vuonna 1997 3 prosentin tavoitteen saavuttamiseksi. Koska 
vuonna 1996 toteutunut kehitys oli odotettua heikompaa, esitettiin maaliskuussa menoja karsiva 
lisätalousarvio. 
Kreikan lähentymisohjelma tähtää julkisen talouden 4,2 prosentin alijäämään suhteessa BKT:hen 
vuonna 1997. Hallitus on päättänyt useista toimenpiteistä julkisten menojen karsimiseksi ja 
tavoitteen saavuttamiseksi. 
3.2 Vakauttamispyrkimysten sisältöjä kestävyys 
Vuoden 1996 yleislinjoissa täsmennettiin seuraavat julkisen talouden vakauttamista koskevat 
yleiset periaatteet: 
(i) menojen kasvun hillitseminen yleisen verotuksen lisäkiristämisen sijaan; tämä koskee 
eläkkeitä, (erveydenhoitokustannuksia ja tukia 
(ii) julkisten menojen suuntaaminen mahdollisuuksien mukaan tuottavaan toimintaan kuten 
perusrakenteisiin, työvoimaan ja aktiivisiin työmarkkinatoimenpiteisiin 
(iii) julkisten palvelujen tehostaminen; joissakin tapauksissa yksityistämisen ja käyttömaksujen 
lisäämisellä 
(iv) yleisen verotuksen lieventäminen, mutta edellyttäen, että julkisen talouden alijäämä on ensin 
saatu vakaalle lasku-uralle. 
Vuonna 1996 jäsenvaltioiden vakauttamispyrkimykset eivät aina olleet luonteeltaan yleislinjojen 
mukaisia. Julkisten menojen osuus BKT:sta pieneni useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 1996, 
mutta kasvoi Tanskassa, jossa osuus oli jo korkeimpia yhteisössä, samoin kuin Ranskassa ja 
Italiassa. Veropaineet lisääntyivät vaihtelevalla voimakkuudella Tanskassa, Espanjassa, 
Ranskassa, Italiassa, Itävallassa, Portugalissa, Suomessa ja Ruotsissa (taulukko 5). 
Vuonna 1997 julkisen talouden vakauttamiseen pyritään pääasiassa menoja vähentämällä. 
Menojen osuuden BKT:sta odotetaan yhteisössä keskimäärin pienenevän lähes 1 l/i 
prosenttiyksiköllä tänä vuonna. Edellyttäen, että tämänhetkisiä menojen karsimissuunnitelmia 
noudatetaan ja talouskasvu elpyy odotusten suuntaisesti, julkisten menojen osuuden BKT:sta 
odotetaan pienenevän lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Verorasituksen odotetaan säilyvän ennallaan 
vuonna 1997. 
Vakauttamispyrkimysten pääpaino vuonna 1997 on useissa maissa siirtynyt menojen 
hillitsemiseen. Ranskassa, jossa useimmat vakauttamistoimenpiteet vuonna 1997 olivat 
veronkorotuksia, vuoden 1997 toimenpiteiden (joita ovat julkishallinnon supistaminen ja 
sosiaaliturvajärjestelmän uudistaminen erityisesti terveydenhuollon osalta) odotetaan merkitsevän 
sitä, että menot eivät reaalisesti juuri nouse samalla kun veroja hieman alennetaan. Saksassa 
vakauttamistoimenpiteet keskittyvät menojen hillitsemiseen (eläkkeet, sairausvakuutus ja 
terveydenhuolto, tuet, julkisen sektorin työllisyys- ja hallintokustannukset). Espanjassa keskeisiin 
toimenpiteisiin kuuluu palkkojen jäädyttäminen julkisella sektorilla, valtion virkojen vähentäminen, 
eläkeuudistukset ja välillisen verotuksen kiristäminen. Itävallassa pääpaino on siirtymässä menojen 
karsimiseen ja myös terveydenhuoltoa aiotaan uudistaa. Suomessa julkisen talouden kohentuminen 
vuonna 1997 perustuu lähes yksinomaan menojen leikkauksiin samalla kun verotusta kevennetään 
joiltakin osin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa hallitus pyrkii rajoittamaan menoja tiukasti. 
Italiassa, jossa vakauttaminen ei vaikuttanut sosiaalikuluihin ja muut kuin korkomenot kasvoivat 
reaalisesti vuonna 1996, vakauttamisessa odotetaan vuonna 1997 edistyttävän vähentämällä 
julkisten menojen osuutta BKT:stä. Suuri osa tästä kuitenkin johtuu korkomenojen alenemisesta, ja 
verorasitus kasvaa jälleen. 
12 
Jotkut maat ovat käyttäneet huomattavasti julkisten investointien lykkäyksiä keinona pienentää 
alijäämää lyhyellä aikavälillä. Tämä koskee Espanjaa (joskin aiempi taso oli korkea) sekä jonkin 
verran Saksaa ja Ranskaa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksityiset investoinnit ovat kasvaneet 
julkisia nopeammin. Ainoastaan muutamassa maassa (Portugalissa ja Suomessa) julkisten 
investointien osuus BKT:stä on viime vuosina kasvanut. 
Taulukko 5 | 
Julkisyhteisöjen tulot, menot ja korkomenot I 
(%BKT:sta) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
UK 
EUR Tulot 
1994 
50.2 
59.0 
46.8 
35.8 
41.4 
49.0 
38.2 
45.2 
50.6 
49.4 
41.3 
54.7 
59.4 
36.5 
46.0 1995 
50.3 
58.0 
46.3 
37.9 
39.6 
49.5 
35.6 
45.1 
45.6 
49.1 
48.3 
41.2 
53.7 
59.3 
37.8 
45.9 1996 
50.3 
58.8 
45.6 
37.3 
40.1 
50.4 
35.6 
45.9 
45.4 
48.4 
49.1 
42.3 
55.7 
62.6 
37.6 
46.1 Menot 
1994 
55.3 
62.6 
49.3 
48.0 
47.7 
54.6 
39.8 
54.9 
53.9 
53.9 
47.4 
60.9 
69.8 
43.3 
51.5 1995 
54.5 
59.9 
49.9 
47.0 
46.3 
54.3 
37.6 
52.1 
43.9 
53.2 
53.6 
46.8 
58.8 
67.2 
43.6 
50.9 
iJihde: Komissio, kevään 1997 talousennuste. 1996 
53.7 
60.3 
49.3 
44.7 
44.6 
54.5 
36.5 
52.7 
43.6 
50.8 
53.0 
46.0 
58.3 
66.2 
41.9 
50.3 (josta) Korkomenot 
1994 
10.1 
7.1 
3.4 
14.2 
5.1 
3.6 
5.7 
11.0 
5.9 
4.2 
6.5 
5.1 
6.8 
3.3 
5.3 1995 
9.1 
6.7 
3.7 
12.4 
5.4 
3.7 
5.0 
11.4 
0.3 
6.0 
4.3 
6.5 
5.3 
7.1 
3.7 
5.4 1996 
8.6 
6.5 
3.7 
11.5 
5.3 
3.8 
4.8 
10.8 
0.3 
5.6 
4.4 
4.9 
5.8 
7.1 
3.7 
5.4 
Jäsenvaltioiden julkisen talouden vakauttamistoimet perustuvat vaihtelevassa määrin 
kertaluonteisiin toimenpiteisiin erityisesti vuonna 1997. Niiden käyttö on joissakin tapauksissa 
osaltaan vahvistanut uskoa 3 prosentin viitearvon saavuttamisesta vuonna 1997 ja joissakin maissa 
vaikuttanut suotuisasti korkoihin. On kuitenkin ilman muuta selvää, että tilapäiset toimenpiteet 
eivät edistä julkisen talouden tilan kohentumista kestävällä tavalla. Näin ollen jotta luottamusta 
julkisen talouden tasapainottamiseen ei murenneta, niitä on täydennettävä julkista taloutta 
pysyvästi kohentavin toimenpitein. Keväällä 1998, jolloin tehdään päätös siitä, mitkä maat ovat 
saavuttaneet EMUn 1.1.1999 alkavaan kolmanteen vaiheeseen osallistumisehdoksi asetetun 
kestävän lähentymisen korkean tason, komissio arvioi vakautuksen kestävyyttä myös 
jäsenvaltioiden vuoden 199X talousarvioiden ja lähentymisohjelmien perusteella. 
Yleislinjojen suosittama verorasituksen keventäminen, joka edellyttää alijäämän saamista ensin 
laskuun, on viime vuosina onnistunut huomattavalla tavalla vain Alankomaissa ja Irlannissa. 
Alankomaissa sosiaaliturvasektorin uudistuksia on jatkettu. Irlannissa tuorein talousarvio ja 
vuoteen 2000 ulottuva työmarkkinasopimus nopeuttavat edistymistä tällä saralla. 
13 
4. Tehokkaammat hyödyke- ja palvelumarkkinat 
Vuoden 1996 yleislinjoissa suositeltiin kilpailupolitiikan vahvistamista ja valtion tukien 
karsimista. Yhteismarkkinoiden tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntäminen oli välttämätöntä 
saattamalla EU:n säädökset osaksi kansallista lainsäädäntöä ja panemalla ne tehokkaasti 
täytäntöön. Lisäksi olisi toteutettava innovaatiota, tietoyhteiskuntaa ja pk-yrityksiä suosivia 
loimia. Ympäristöpolitiikan olisi perustuttava entistä enemmän markkinoihin liittyviin keinoihin, 
verotus mukaan lukien. 
Sekä yhteisön että kansallisella tasolla on ryhdytty lukuisiin toimiin Euroopan talouksien 
kilpailukyvyn ja tehokkuuden kohentamiseksi. Toimenpiteitä on niin paljon, ettei kaikkia voida 
tässä käsitellä. Tässä keskitytään yhteisön tasolla tapahtuneeseen kehitykseen ja luetellaan 
tärkeimmät kansallisella tasolla vuonna 1996 tehdyt aloitteet. 
Vaikka sisämarkkinasäädösten siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä edistyi edelleen vuonna 
1996, sen riittämättömyys on yhä eräs suurimmista ongelmista joillakin aloilla ja alueilla. 
Helmikuun 1997 alkuun mennessä neuvosto oli hyväksynyt 259 komission tekemää 
sisämarkkinoita koskevaa ehdotusta ja vain 11 oli jätetty hyväksymättä. Näistä 4 koskee yhtiölakia 
ja muut koskevat yhtiöverotusta, teollis- ja tekijänoikeuksia, henkilöiden vapaata liikkumista, 
elintarvikkeita, vakuutuksia sekä eläin-ja kasvintarkastusta. 
Hyväksyttyihin sisältyy 218 direktiiviä, jotka edellyttävät kansallista toimeenpanevaa 
lainsäädäntöä. Vuoden 1997 helmikuuhun mennessä jäsenvaltiot olivat siirtäneet näistä 
lainsäädäntöjärjestelmiinsä keskimäärin yli 94 prosenttia siten, että 64 prosenttia oli 
asianmukaisesti siirretty osaksi lainsäädäntöä kaikissa jäsenvaltioissa ja 80 prosenttia oli siirretty 
14 jäsenvaltiossa. 
Komission laatima vuoden 1996 sisämarkkinakatsaus3 osoitti, että jäsenvaltioiden tuotemarkkinat 
ovat suuresti yhdentyneet globalisoitumisen ja yhteismarkkinoiden tuloksena, vaikka 
tuotestandardit edelleen aiheuttavatkin ongelmia. Yhdentyminen ei kuitenkaan ole juuri edennyt 
sellaisten tuotteiden markkinoilla, jotka liittyvät julkisiin hankintoihin tai joihin sovelletaan 
kansallisia erityismääräyksiä (esim. lääkkeet). Jäsenvaltioiden tehdasteollisuustuotteiden kysyntä 
on enenevästi tyydytetty tuonnilla muista jäsenvaltioista. Myös katteiden pieneneminen osoittaa, 
että kilpailu teollisuuden eri toimialoilla on merkittävästi kiristynyt. Ainoastaan aloilla, jotka 
perinteisesti tai sääntelyn perusteella liittyvät julkisiin hankintoihin, vaikutus katteisiin on ollut 
melko vähäinen. Samanlaisten tuotteiden hintojen lähentyminen eri puolilla yhteisöä myös viittaa 
siihen, että sisämarkkinat ovat johtaneet hyödykemarkkinoiden tiiviimpään yhdentymiseen. 
Palvelumarkkinoiden yhdentyminen on merkittävästi hyödykemarkkinoita vähäisempää, mutta 
huomattavaa edistystä on tapahtunut. Kilpailu ja tehokkuus ovat lisääntymässä eri puolilla 
yhteisöä. Valtion tuet sekä kansalliset verot ja määräykset aiheuttavat edelleen joidenkin 
markkinoiden pirstoutumista. Tämä koskee erityisesti palveluja. 
Ks. komission tiedonanto 'Yhteismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus' (KOM(96)520, lokakuu 1996) 
ja Sisämarkkinoiden taloudellinen arviointi' (European Economy, Reports and Studies, No. 4, 1996) 
14 
Tärkeimmät alueet, joilla yhteisön lainsäädännön siirtämisessä jäsenvaltioiden lainsäädännön 
osaksi on vielä edistyttävä, ovat julkiset hankinnat, teollis- ja tekijänoikeudet ja vakuutukset. 
Sisämarkkinakatsauksessa todettiin myös, että EU:n lainsäädännön epätasainen täytäntöönpano 
rajoittaa jatkuvasti kauppaa tai tasapuolisia kilpailuedellytyksiä. Tähän ongelmaan puututaan 
parhaillaan valmisteltavassa sisämarkkinoiden toimintasuunnitelmassa. 
Televiestinnän vapauttamisessa yhteisö eteni edelleen kohti täydellistä vapautta. Ennen kaikkea 
tämä tapahtui annettaessa kaksi komission direktiiviä, joilla avattiin matkapuhelintoiminnan 
kilpailu ja edellytettiin puhelintoiminnan monopolioikeuksien kumoamista useimmissa 
jäsenvaltioissa 1. tammikuuta 1998 mennessä. Energia-alalla neuvosto antoi direktiivin sähkön 
sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä. Direktiivissä säädetään sähkömarkkinoiden 
asteittaisesta avaamisesta kuuden vuoden kuluessa. Vastaava ehdotus kaasun sisämarkkinoista on 
yhä neuvoston käsiteltävänä. Liikenteen alalla neuvosto antoi direktiivin, jolla lentokenttien 
maahuolintapalvelut avataan kilpailulle. 
Innovaation levittämisen tarpeettomien esteiden purkamiseksi komissio antoi tammikuussa 1996 
uuden asetuksen, jolla yksinkertaistettiin 85 artiklassa tarkoitetun poikkeuksen myöntämisehtoja 
teknologian siirtoa koskevien sopimusten osalta. Komissio antoi myös tiedonannon, joka saattoi 
ajan tasalle komission vuoden 1994 toimintasuunnitelman tietoyhteiskuntaan siirtymisestä, ja 
ilmoitti aikovansa esittää ehdotuksia, joilla on tarkoitus yhdenmukaistaa lainsäädäntöä, joka 
koskee oikeuksia teollis-ja tekijänoikeuksiin. 
Uuden sysäyksen antamiseksi pk-yritysten tukemiseksi yhteisön tasolla neuvosto hyväksyi 
kolmannen monivuotisen pk-yritysohjelman joulukuussa 1996. Komission uudessa pk-yritysten ja 
käsityöläisalojen tukemiseksi antamassa ohjelmassa, joka julkaistiin heinäkuussa 1996, 
suunnitellaan monivuotisen pk-yritysohjelman täydentämistä muilla toimilla, kuten jäsenvaltioiden 
kanssa yhteisillä toimilla tietoyhteiskuntaan pääsyn helpottamiseksi ja yhteisön lainsäädännön 
yksinkertaistamisella. 
Ympäristö- ja verotuskysymyksissä komissio hyväksyi vuoden 1997 alussa ehdotuksen 
energiatuotteiden veroksi4. Ehdotuksessa esitetään valmisteverotuksen uudistamista, jolla verotus 
ulotetaan koskemaan kaikkia ympäristöä vahingoittavia energiatuotteita ja kiristää näiden 
tuotteiden verotusta vuodesta 1998 alkaen ja uudelleen vuonna 2000. Tämä merkitsee energian 
käyttäjille tärkeitä hintasignaaleja, jotka kannustavat vähentämään kulutusta ja siten vähentävät 
saastumista. Komissio antoi myös tiedonannon ympäristöverojen ja julkisten ympäristömaksujen 
käytöstä sisämarkkinoilla5. Tiedonannon tarkoituksena on tukea jäsenvaltioita niiden 
pyrkimyksissä käyttää verotuksellisia keinoja ympäristönsuojelussa ja samalla noudattaa 
perustamissopimuksen ja sisämarkkinoiden asettamia vaatimuksia. Tiedonannossa korostetaan, 
että jäsenvaltioilla on huomattavasti liikkumavaraa toimenpiteistä päättämisessä ja niitä 
kannustetaan lisäämään tällaisten verojen ja maksujen käyttöä. 
4 Ehdotus neuvoston direktiiviksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen 
uudistamisesta (KOM(97)30 lopullinen, 12/3/97). 
5 Komission tiedonanto "Ympäristöverot ja julkiset ympäristömaksut yhtenäismarkkinoilla" 
(KOM(97)9 lopullinen, 26/03/97). 
15 
Kansallisella tasolla Saksan hallitus esitti kilpailukyvyn parantamiseen tähtäävän laajan ohjelman 
yrittäjyyden ja innovaation edistämiseksi. Tähän sisältyi pk-yritysten tukitoimia (verohelpotuksia 
uusille yrittäjille, riskirahoituksen hankintamahdollisuuksien parantamista, korkotukea ja muuta 
lainatukea jne.) ja innovaatioiden edistämistoimia (soveltavan t&k:n rahoitusmahdollisuudet, 
alemmat patentointikustannukset pk-yrityksille jne). Kauppojen aukioloajat on vapautettu ja 
suunnitelmissa on lukuisia muita talouden toimivuutta lisääviä toimenpiteitä. Espanjan hallitus 
esitti rakennetoimenpidepaketin, jonka mukaan mm. julkisille yhtiöille suunnattua valtion tukea 
vähennetään, pk-yritysten verotusta kevennetään ja kilpailua lisätään. Portugalissa 
työmarkkinajärjestöjen ja hallituksen välillä sovittuun strategiseen suunnitelmaan sisältyy 
kilpailupolitiikan vahvistaminen ja innovaatiota, tietoyhteiskuntaa ja pk-yritysten 
toimintamahdollisuuksia edistäviä toimenpiteitä. Suomessa hallitus on ryhtynyt lukuisiin 
toimenpiteisiin pk-yritysten hyväksi (rahoituksen hankinnan helpottaminen, 
koulutusmahdollisuudet jne) ja Itävallassa innovaatiota, tutkimusta ja kehitystä edistetään 
rahoituksellisilla ja institutionaalisilla tukitoimilla. Tanskassa esitettiin vuonna 1996 uusi 
kilpailulaki, jolla pyritään vahvistamaan kilpailun rajoittamista koskevia sääntöjä ja saattamaan 
kansallinen lainsäädäntö vastaamaan enemmän muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. 
5. Työllisyyden ja työmarkkinauudistusten edistäminen 
5.1 Palkkakehitys 
Vuoden 1996 yleislinjoissa suositeltiin, että reaalipalkkakehityksen olisi jäätävä tuottavuuden 
kasvun alapuolelle työpaikkoja luovien investointien kannattavuuden parantamiseksi. 
Työllisyyskasvun nopeutumista edistettäisiin säilyttämällä maltillinen keskimääräinen 
palkkakehitys ja joissakin tapauksissa hyväksymällä palkkaerot, jotka entistä paremmin 
vastaisivat tuottavuuseroja. Vuoden 1996 yleislinjoissa kehotettiin mahdollisuuksien mukaan 
alentamaan välillisiä työvoimakustannuksia työllisyyden kohentamiseksi. 
Viime vuosina palkkakehitys yhteisössä on ollut entistä enemmän hintavakaustavoitteen mukaista, 
mikä on luonut kasvun ja työpaikkojen syntymiselle suotuisan rahapoliittisen ympäristön. 
Palkkakehitys on vastannut myös investointien tuottavuuden parantamistavoitetta, minkä ansiosta 
nopeasti lisääntyvät investoinnit ovat ' voineet tukea elpymistä. Koko yhteisössä 
reaalipalkkakustannukset (työntekijää kohti laskettu nimellinen työvoimakustannus BKT-
deflaattorilla korjattuna) kasvoivat vuonna 1996 neljäntenä peräkkäisenä vuonna alle 1 prosentin. 
Tämä oli riittävän paljon alle työn tuottavuuden kasvun trenditason (noin 2 %) ja toteutuneen 
tason (1,5 %), että se korvasi työntekijää kohti käytettävän pääoman lisäyksen ja paransi 
investointien tuottoa yhteisössä. Näkymät tämän linjan jatkumiselle yhteisössä vuosina 1997 ja 
1998 ovat hyvät. 
Lähes kaikissa jäsenvaltioissa reaalipalkkakustannukset nousivat työn tuottavuutta hitaammin 
vuonna 1996. Kreikassa, Portugalissa, Suomessa ja erityisesti Ruotsissa reaalipalkkakustannukset 
kasvoivat työn tuottavuutta nopeammin vuonna 1996. Näissä maissa reaalipalkkojen nousun on 
hidastuttava, jotta edellytykset työpaikkojen syntymiselle paranevat pysyvällä tavalla. 
Investointien kannattavuuden paraneminen jäsenvaltioissa on luonut perustan ripeämmälle 
talouskasvulle. Sitä voimistavat uusia työpaikkoja luovat laajennusinvestoinnit, joita tehdään 
kysyntänäkymien kohentuessa. Reaalipalkkojen maltillinen kehitys vaikuttaa kuitenkin vain hitaasti 
kasvun työllistävyyteen. Toinen, nopeampi keino lisätä kasvun työllistävää vaikutusta olisi 
laajentaa palkka-asteikkoa alaspäin, kuten ehdotettiin komission taloudellisessa kertomuksessa 
vuodelle 1997. 
16 
Joissakin maissa on ryhdytty toimenpiteisiin, joilla tähdätään siihen, että palkkaeroissa otettaisiin 
paremmin huomioon eri ammattien, ammattitaidon tasojen ja alueiden väliset erot. Välillisiä 
työvoimakustannuksia on laskettu palkka-asteikon alapäässä Ranskassa, Belgiassa ja 
Alankomaissa. Alankomaissa lakisääteinen vähimmäispalkka on noussut mediaanipalkkoja 
vähemmän. Sitä vastoin kehitys, joka tähtää tuottavuuden trenditasoa korkeampien palkkojen 
tasaamiseen Saksan entisten läntisten ja itäisten osavaltioiden välillä, on jatkunut. Tuottavuuteen 
nähden suuret palkkakustannukset vaikeuttavat edelleen työpaikkojen syntymistä Saksan itäosissa. 
Taulukko 6 
Kasvu, työllisyys ja tuottavuus 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 
USA 
JAP Reaalisen BKT:n 
kasvu (% 
vuosimuutos) 
90-92 
2.3 
1.0 
4.2 
1.2 
2.2 
1.5 
5.0 
1.3 
4.2 
2.8 
3.1 
2.9 
-3.6 
-0.4 
-0.7 
1.7 
1.1 
3.4 93-96 
1.1 
2.7 
1.2 
1.8 
1.5 
1.2 
7.5 
1.1 
5.0 
2.3 
1.3 
1.6 
2.8 
1.4 
2.7 
1.6 
3.0 
1.3 96 
1.4 
2.4 
1.4 
2.6 
2.2 
1.3 
8.4 
0.7 
3.6 
2.8 
1.0 
3.0 
3.3 
1.1 
2.1 
1.6 
2.4 
3.6 Työllisyys 
(% vuosimuutos) 
90-92 
0.5 
0.0 
1.8 
0.1 
0.3 
0.2 
1.8 
0.7 
3.6 
2.1 
2.0 
0.9 
-4.2 
-2.1 
-1.5 
0.3 
0.3 
1.6 93-96 
-0.4 
-0.4 
-1.0 
1.2 
0.1 
0.0 
3.1 
-1.5 
2.3 
1.1 
1.1 
-0.5 
-0.9 
-1.4 
0.2 
-0.4 
1.7 
0.2 
Lähde: Komissio, kevään 1997 talousennuste. 96 
0.0 
1.0 
-1.2 
1.0 
2.9 
-0.1 
3.8 
0.4 
2.4 
1.9 
-0.7 
0.7 
1.4 
-0.6 
0.7 
0.3 
1.4 
0.6 Työvoiman tuottavuus 
(% vuosimuutos) 
90-92 
1.9 
2.1 
2.0 
0.9 
1.2 
1.3 
3.3 
1.1 
0.6 
1.2 
1.7 
2.0 
0.7 
1.3 
0.6 
1.4 
1.2 
1.8 93-96 
1.4 
2.4 
2.2 
0.6 
1.6 
1.3 
4.4 
2.3 
2.7 
1.3 
1.7 
2.4 
4.0 
2.8 
2.4 
2.0 
0.8 
1.0 96 
1.3 
1.5 
2.5 
1.5 
0.8 
1.5 
4.5 
0.5 
1.2 
1.0 
1.7 
2.4 
1.9 
1.7 
1.4 
1.5 
1.0 
2.9 Reaalipalkka-
kustannus työntekijää 
kohden (% 
vuosimuutos) 
BKT-deflaattori 
90-92 
3.6 
1.5 
1.6 
-2.0 
2.5 
1.6 
4.2 
1.6 
2.6 
1.6 
1.9 
5.5 
2.5 
1.4 
1.6 
1.7 
1.7 
1.5 93-96 
0.7 
1.5 
1.1 
0.8 
-0.5 
0.6 
1.5 
-0.2 
0.8 
0.5 
1.0 
1.5 
1.2 
2.4 
0.9 
0.6 
1.0 
0.8 96 
-0.1 
1.2 
1.4 
2.6 
0.2 
1.0 
1.9 
0.4 
-1.0 
-0.2 
0.2 
3.1 
2.1 
6.4 
0.5 
0.8 
1.8 
0.5 Reaaliset yksikkötyö­
kustannukset 
(% vuosimuutos) 
90-92 
1.7 
-0.6 
-0.4 
-2.8 
1.3 
0.3 
0.9 
0.6 
1.9 
04 
0.2 
3.4 
1.8 
0.1 
0.9 
0.3 
0.5 
-0.3 93-96 
-0.7 
-0.8 
-1.1 
0.2 
-2.0 
-0.6 
-2.8 
-2.4 
-1.9 
-0.8 
-0.6 
-0.9 
-2.7 
-0.5 
-1.5 
-1.4 
0.2 
-0.1 96 
-1.4 
-0.3 
-1.1 
1.1 
-0.6 
-0.4 
-2.5 
-0.1 
-2.2 
-1.1 
-1.5 
0.7 
03 
4.6 
-0.9 
-0.7 
0.8 
-2.3 
5.2 Työmarkkinauudistukset 
Vuoden 1996 yleislinjoissa kehotettiin jäsenvaltioita tehostamaan työmarkkinoiden uudistamista 
useilla osa-alueilla. Tällaisia ovat ammatillinen ja alueellinen liikkuvuus, työvoimapalvelut, 
koulutusjärjestelmät, aktiivinen työvoimapolitiikka erityisesti pitkäaikaistyöttömien tilanteen 
parantamiseksi, kannustimet vähän koulutetun työvoiman työllistämiseksi ja työaikajoustot. 
Sitoutumisesta työttömyyden vähentämiseen talouspolitiikan päätavoitteena on tullut, osa EU:n 
laajuista työllisyysstrategiaa, jonka Essenin Eurooppa-neuvosto käynnisti vuonna 1994. Sittemmin 
politiikkasuosituksia on hiottu ja täsmeanetty myöhemmissä Eurooppa-neuvoston kokouksissa ja 
suositusten toteuttamisen tiivistä seurantaa on kehitetty yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. 
17 
Kansallisella tasolla laaditut strategiat ja konkreettiset toimenpiteet on koottu monivuotisiksi 
työllisyysohjelmiksi. Ohjelmien avulla voidaan tiiviimmin seurata kansallisia työllisyysstrategioita 
ja konkreettisia toimenpiteitä, mikä helpottaa parhaiden keinojen toteamista ja vaihtoa. 
Ensimmäiset arviot ohjelmien toteutumisesta on esitetty Dublinin Eurooppa-neuvostolle. 
Työllisyysohjelmien toteuttamisessa jäsenvaltiot ovat ryhtyneet hyvin monenlaisiin toimenpiteisiin, 
jotka kattavat kaikki Essenissä päätetyt painopistealueet. Kysyntäpuolella eniten huomiota on 
kiinnitetty maltilliseen palkkakehitykseen ja sivukulujen alentamiseen sekä joustavien 
työaikajärjestelyiden edistämiseen ja joissakin tapauksissa työhönottoon ja irtisanomiseen liittyvien 
kustannusten alentamiseen. Tarkoituksena on ollut lisätä kasvun työllistävää vaikutusta. 
Tarjontapuolella työhön hakeutumisen kannustimia ja työllistettävyyttä on parannettu 
sosiaaliturvajärjestelmien uudistusten, aktiivisen työvoimapolitiikan ja koulutuksen avulla. 
Oheisessa kehikossa esitetään lyhyesti joitakin merkittävimmistä työmarkkinatoimenpiteistä, joita 
EU:n jäsenvaltioissa on viime vuosina toteutettu. Uudistuksissa voidaan havaita seuraavia 
suuntauksia, jotka koskevat yhtä tai useampaa maata: 
- Perinteisesti korkean sosiaaliturvan maissa tuen tasoa on ryhdytty alentamaan tarkistamalla 
tukikauden pituutta ja työttömyyskorvauksia sekä viime aikoina kiristämällä sääntöjä, jotka 
koskevat hakijoiden oikeutta tukeen, ja valvomalla tarkemmin tuensaajien aktiivista työnhakua. 
Samalla on lisätty työaikajoustoja (esim. Alankomaissa) ja koulutusta ja muita aktiivisen 
työvoimapolitiikan muotoja (Pohjoismaissa). Vaikka jälkimmäisten toimenpiteiden tehokkuutta 
ja vaikuttavuutta onkin jonkin verran pyritty parantamaan, ne saattavat merkitä julkiselle 
taloudelle korkeita kustannuksia ainakin lyhyellä aikavälillä ja johtaa hyvinvointitappioihin tai 
substituutiovaikutuksiin. 
- Työmarkkinoiden sääntelyä on purettu korkean työttömyyden maissa. Erityisesti Espanjassa 
heikennettiin vakituisten työntekijöiden lakisääteistä työllisyysturvaa, kun sitä ennen oli purettu 
määräaikaisten työsuhteiden sääntelyä, mikä lisäsi työmarkkinoiden jakautumista. 
- Maissa, joissa käytetään työhön liittyviä etuisuuksia työtulon lisänä (Yhdistynyt kuningaskunta 
ja Irlanti), on ryhdytty toimenpiteisiin korkeiden efektiivisten marginaaliveroasteiden 
alentamiseksi, jotta voitaisiin estää mahdolliset köyhyysloukut. 
- Maltillinen palkkakehitys on suurelta osin toteutunut koko EU:ssa. Lisäksi monissa maissa on 
alennettu välillisiä työvoimakustannuksia. Leikkaukset ovat koskeneet joko 
sosiaaliturvamaksuja yleisesti (esim. Espanja, Portugali, Suomi, Yhdistynyt kuningaskunta, 
Alankomaat) tai matalia palkkoja, jolloin tarkoituksena on ollut lisätä vähän koulutetun 
työvoiman kysyntää (esim. Ranska, Belgia, Alankomaat). 
Vaikka onkin liian aikaista arvioida, miten hyvin nämä rakenneuudistukset vaikuttavat 
työpaikkojen syntymiseen ja työttömyyteen, näyttää siltä, että joidenkin EU:n jäsenvaltioiden viime 
vuosina käyttämät keinot ovat olleet suhteellisesti muita tehokkaampia työttömyyden torjunnassa 
(Alankomaat, Tanska, Yhdistynyt kuningaskunta ja jonkin verran Irlanti). Ainakin seuraavat seikat 
näyttävät olevan niiden onnistumisen taustalla: 
18 
- laajat rakenneuudistukset, niiden ulottaminen myös hyödyke- ja palvelumarkkinoille ja työhön 
hakeutumisen kannustaminen verrattuna lukuisiin, vaatimattomiin toimenpiteisiin, jotka eivät 
vaikuta riittävän laajasti 
- toimenpiteiden ulottaminen suureen osaan työikäistä väestöä, työlliset mukaan lukien, mikä 
parantaa käsitystä uudistusten tasapuolisuudesta, tai keskittyminen tiettyihin, erittäin keskeisiin 
"järjestelmähäiriöihin" työmarkkinoiden tai sosiaaliturvajärjestelmän toiminnassa 
- sopivat kokonaistaloudelliset olosuhteet eli kohtuullinen talouskasvu ja sitoutuminen 
tasapainoisen talouden hoitoon uskottavalla tavalla. 
Nämä perusedellytykset antavat mahdollisuuden optimoida eri toimenpiteiden synergiaetuja ja 
lisäämällä rakenneuudistusten poliittista ja sosiaalista hyväksyttävyyttä vähentää todennäköisyyttä, 
että politiikan linjassa tehtäisiin täyskäännös tulevaisuudessa. 
19 
KEHIKKO: Tärkeimmät työmarkkinauudistukset EU:n jäsenvaltioissa viime vuosina 
Ammatillinen perus- ja jatkokoulutus 
Oppisopimuskoulutusta on laajennettu (A, B, FIN, F, D, IRL ja E) ja/tai tarkistettu, jotta se 
vastaisi entistä paremmin markkinoiden tarpeita (DK, P, UK, D, IRL ja I). Useita 
uudenlaisia keinoja on otettu käyttöön jatkokoulutuksen lisäämiseksi (IRL, F, NL ja DK). 
Työaikajoustot 
Osa-aikatyö on paljon käytetty keino (DK, NL, S ja UK). Sääntelyä on lievennetty osa-
aikatyön (E) ja määräaikaisten työsopimusten (D) osalta. Työaikalainsäädäntöä on 
vapautettu (P, FIN, A). Muita työajan joustavuuden lisäämismenetelmiä on otettu käyttöön 
(A, D, B, DK, E, FIN, F). 
Tvöhönottamis- ia irtisanomiskustannukset 
Työntekijän asemaa suojaavassa lainsäädännössä harjoitetaan sallivaa linjaa (UK ja DK). 
Vakituisten työntekijöiden aseman suojaa on heikennetty lainsäädännössä (E) ja nostettu 
työpaikan turvaamisvelvoitteen kynnystä 5 työntekijän työllistävistä yrityksistä 10 hengen 
yrityksiin (D). Vaihtoehtoisesti joustavuutta on lisätty monissa jäsenvaltioissa epätyypillisten 
työsuhteiden avulla (määrä-ja osa-aikaiset sopimukset). 
Välilliset työvoimakustannukset 
Välillisiä työvoimakustannuksia alennettu yleisesti (E, P, FIN, UK, NL) ja mataliin 
palkkoihin kohdistetuilla sivukulujen alennuksilla (esim. F, B, NL). 
Työttömyyskorvaukset ia verokiila 
Korvausprosenttia on alennettu ja korvauksen maksukautta lyhennetty (DK, IRL, NL, E ja 
S) ja korvaukseen oikeuttavia edellytyksiä ja vaatimuksia, jotka koskevat olemista 
työmarkkinoiden käytettävissä, on tiukennettu monissa maissa (DK, UK, FIN, S, D). Työhön 
liittyviä etuisuuksia on sopeutettu köyhyysloukkujen välttämiseksi (UK ja IRL). Korkeita 
efektiivisiä marginaaliveroasteita on pyritty alentamaan (F, UK, DK, IRL, S ja NL, joista 
jälkimmäinen alensi myös yleistä työpanoksen verokiilaa). 
Aktiivinen työvoimapolitiikka 
Julkista työllistämisjärjestelmää on uudistettu merkittävästi ja joissakin tapauksissa julkisen 
sektorin työpaikkavälityksen monopoli on purettu (S, FIN, DK, D, A, NL ja B). Useimmissa 
jäsenvaltioissa on ryhdytty erityistoimiin ja aktiivista työvoimapolitiikkaa ja edellä maimttuja 
muita toimenpiteitä on kohdistettu työttömyyden eniten vaivaamille ryhmille. 
20 
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 169 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 10 01 
Luettelonumero : CB-CO-97-166-FI-C 
ISBN 92-78-18941-3 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg