Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Biologista monimuotoisuutta koskeva taloudellisen yhteistyön ja kehitysyhteistyön toimintasuunnitelma

SISÄLLYSLUETTELO

1. Biologinen monimuotoisuus ja kehitys

1.1. Tausta

1.2. Biologista monimuotoisuutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteet

1.3. Kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteet

2. Toimien aihealueet Euroopan yhteisössä

2.1. Euroopan yhteisön toimien koordinointi

2.2. Euroopan komission toimintaedellytysten parantaminen

3. Taloudellinen yhteistyö ja kehitysyhteistyö

3.1. Biologista monimuotoisuutta koskevat kehitysmaiden strategiat ja toimintasuunnitelmat

3.2. Biologisen monimuotoisuuden suojelu ja sen kestävä käyttö

3.2.1. Jalostettuja lajeja koskevat tuotantojärjestelmät: maatalous, karjankasvatus, vesiviljely ja metsäviljely

3.2.2. Jalostamattomien lajien tuotantojärjestelmät - luonnollinen metsätalous, kalatalous ja luonnonvaraiset kasvit ja eläimet

3.2.3. Suojelualueet

3.3. Ympäristövaikutusten arviointi ja strateginen ympäristövaikutusten arviointi

3.4. Tasapuolinen kustannusten jako ja biologisen monimuotoisuuden käytöstä saatava hyöty

3.5. Tutkimus, tiedonvaihto ja teknologian siirto

3.6. Koulutus ja tietoisuuden lisääminen

4. Täytäntöönpano

4.1. Taloudelliset voimavarat

4.2. Valvonta

Liite I - Biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteet ja biologista monimuotoisuutta koskevan toimintasuunnitelman toiminnot

Liite II - ALA/AKT-maiden ympäristöön käytetyt varat

Liite III - Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen tavoitteet täyttävien hankkeiden ja ohjelmien DAC (kehitysapukomitea) -perusteet

1. Biologinen monimuotoisuus ja kehitys

1.1. Tausta

1. Biologisella monimuotoisuudella on tärkeä merkitys monien kehitysmaiden asukkaille, koska nämä voivat suoraan hyödyntää suoraan elinympäristössään olevia lukuisia jalostettuja ja osittain jalostettuja viljalajeja, eläimiä, puita ja kaloja ja täydentää niitä monilla luonnosta saatavilla tuotteilla, esimerkiksi lääkekasveilla, muilla ravintoaineilla ja rakennusaineilla. Lisäksi kehitysmaiden biologisen monimuotoisuuden lukuisat välilliset hyödyt ovat sekä paikallisia että maailmanlaajuisia, ja ne siirtyvät sukupolvelta toiselle. Paikallisella tasolla biologinen monimuotoisuus liittyy erilaisiin ekosysteemeihin: se edistää hedelmällisen maaperän muodostumista, pilaantuneen veden suodattumista sekä mäenrinteiden ja rantaviivojen stabiloitumista. Maailmanlaajuisella tasolla biologinen monimuotoisuus edistää muu muassa ilmaston vakautta; lisäksi se muodostaa valtavan geneettisen varaston ja kattaa lukuisia kasvi-, eläin- ja mikrobilajeille.

2. Maailman biologisesta monimuotoisuudesta suurin osa on kehitysmaissa trooppisilla alueilla. Sen häviäminen on kuitenkin ennennäkemättömän nopeaa. Välittömiä syitä biologisen monimuotoisuuden häviämiseen ovat esimerkiksi luonnonvarojen liiallinen käyttö, luonnonvaraisten elinympäristöjen katoaminen ja vieraiden lajien leviäminen. Usein näiden syiden taustalla ovat kuitenkin politiikassa, markkinoilla ja hallinnossa ilmenevät ongelmat, väestö- ja ilmasto-olosuhteet, tiedon puute ja heikot institutionaaliset valmiudet. Näistä syistä monista köyhistä väestöryhmistä tulee entistä köyhempiä ja biologisen monimuotoisuuden häviäminen nopeutuu. On myös selvää, että biologisen monimuotoisuuden häviäminen voidaan torjua ainoastaan siten, että sen säilyttämiseen ja kestävään käyttöön liittyvät kustannukset ja hyödyt sisällytetään yksilöiden ja kansakuntien sosiaalista ja taloudellista kehittämistä koskeviin tavoitteisiin.

3. Tämä toimintasuunnitelma perustuu biologista monimuotoisuutta koskevan yhteisön strategian tavoitteisiin, ja siinä tarkastellaan tavoitteiden saavuttamista kansainvälisten kehitystyön päämäärien kannalta. Kehitystavoitteista seuraavat ovat erityisen tärkeitä: kestävää kehitystä edistävien kansallisten tavoitteiden luominen, jotta ympäristövarojen häviäminen voidaan pysäyttää vuoteen 2015 mennessä, sekä köyhyyden vähentäminen puolella niin ikään vuoteen 2015 mennessä.

1.2. Biologista monimuotoisuutta koskevan toimintasuunnitelman tavoitteet

4. Vuonna 1998 julkaistussa biologista monimuotoisuutta koskevassa yhteisön strategiassa asetetaan joukko tavoitteita biologisen monimuotoisuuden huomioon ottamiseksi taloudellisessa yhteistyössä ja kehitysyhteistyössä. Tämä toimintasuunnitelman yleistavoitteena on määrittää toimet, joilla asetettuihin tavoitteisiin pyritään. Kukin kursivoitu toimi liittyy tiettyyn tavoitteeseen (tiettyihin tavoitteisiin) [jotka ilmoitetaan hakasulkeissa]. Kaikki tavoitteet viittaavat liitteessä 1 lueteltuihin toimiin. Toimintasuunnitelman rakenne vastaa biologista monimuotoisuutta koskevan strategian toimien aihealueita ja asettaa kunkin toimen taloudelliseen yhteistyöhön ja kehitysyhteistyöhön liittyvien toimien kontekstiin.

5. Biologista monimuotoisuutta koskevassa toimintasuunnitelmassa asetetaan seuraavat kolme tavoitetta:

* määritetään ensisijaiset toimet, joiden avulla pyritään saavuttamaan biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteet. Näihin toimiin sisällytetään strategiassa jo luetellut toimet

* määritetään ensisijaiset toimet, joiden avulla biologinen monimuotoisuus sisällytetään osaksi niitä politiikkoja, ohjelmia ja hankkeita, joita kehitetään ja rahoitetaan osana EY:n taloudellista yhteistyötä ja kehitysyhteistyötä

* määritetään toimet, joiden avulla Euroopan komissio voi aiempaa paremmin sisällyttää biologista monimuotoisuutta koskevat näkökohdat osaksi taloudellista yhteistyötä ja kehitysyhteistyötä.

Biologista monimuotoisuutta koskevan yhteisön strategian tavoitteet taloudellisen yhteistyön ja kehitysyhteistyön osalta ovat seuraavat:

(1) Sisällytetään biologista monimuotoisuutta koskevat tavoitteet kehitysyhteistyötä ja taloudellista yhteistyötä koskevaan strategiaan sekä kehitysmaiden ja siirtymävaiheen talouden maiden kanssa käytävään poliittiseen vuoropuheluun. Biologista monimuotoisuutta koskevat tavoitteet olisi sisällytettävä edunsaajamaiden talouden eri aloilla toteutettaviin hankkeisiin siten, että turvataan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja yhteisön muiden politiikkojen, esimerkiksi kauppa-, maatalous- ja kalastuspolitiikkojen, keskinäinen yhdenmukaisuus.

(2) Tuetaan erityisesti metsä- ja ruohoalueiden sekä meri- ja rannikkoalueiden ekosysteemien luonnonvarojen kestävää käyttöä.

(3) Vahvistetaan biologisen monimuotoisuuden säilyttämistä ja kestävää käyttöä edistävien virastojen valmiuksia.

(4) Sovelletaan entistä laajamittaisemmin ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin käytäntöjä kehitysyhteistyöhön .

(5) Sovitetaan strategian ja sen perusteella laadittavan toimintasuunnitelman täytäntöönpano yhteen yhteisön ulkopuolisten maiden strategioiden kanssa siten, että samalla varmistetaan kolmansille maille suunnatun yhteisön tuen ja näiden maiden omien, biologista monimuotoisuutta koskevien strategioiden tavoitteiden yhdenmukaisuus.

(6) Varmistetaan, että yhteisön ja jäsenvaltioiden sekä muiden rahoittajien ja kansainvälisten järjestöjen, erityisesti Maailman ympäristörahaston tukiohjelmien toimintaperiaatteet ja toimet täydentävät toisiaan ja että ne sovitetaan yhteen keskenään, jotta biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus voidaan panna täytäntöön yhdenmukaisesti.

(7) Turvataan biologista monimuotoisuutta koskevien kahdenvälisten ohjelmien ja kansainvälisten toimintavälineiden (esimerkiksi biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus) rahoitus.

(8) Tuetaan suunnitelmia biologista monimuotoisuutta koskevien tavoitteiden sisällyttämiseksi liittymistä valmistelevien maiden maatalouspolitiikkaan [1].

[1] Tätä tavoitetta ei käsitellä tässä toimintasuunnitelmassa: katso maataloutta koskeva toimintasuunnitelma.

1.3. Kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteet

6. Biologiseen monimuotoisuuteen liittyviä tavoitteita on tarkasteltava muiden kehitysyhteistyötä koskevien politiikkojen ja tavoitteiden yhteydessä; näistä voidaan mainita Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka, Cotonoun sopimus (AKT-EY-kumppanuussopimus, 2000), Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa koskevat säädökset (1992) ja alakohtaiset poliittiset asiakirjat. Kyseiset politiikat ja tavoitteet liittyvät puolestaan niihin kansainvälisiin kehitystavoitteisiin, joista EY ja jäsenvaltiot ovat sopineet. Nämä tavoitteet liittyvät pääosin köyhyyden vähentämiseen, koulutukseen, terveydenhuoltoon ja ympäristöön [2], ja niiden saavuttamisen kannalta on tärkeää, että kysymyksiin puututaan samanaikaisesti osana kestävän kehityksen politiikkaa.

[2] OECD:n kehitysapukomitean julkaisu (OECD/DAC) "Shaping the 21st Century", 1998.

7. Yksi keskeinen kehitystavoite on kestävän kehityksen kansallisten strategioiden laatiminen ja täytäntöönpano vuoteen 2005 mennessä; näiden strategioiden avulla pyritään torjumaan tehokkaasti nykyinen luonnonvarojen heikentymis- ja häviämissuuntaus sekä maailmanlaajuisella että kansallisella tasolla vuoteen 2015 mennessä. Strategioissa keskitytään prosessiin pikemmin kuin asiakirjaan tai suunnitteluun perustuvaan aloitteeseen. Strategioissa on otettava huomioon nykyiset strategiat ja toimintasuunnitelmat - joihin kuuluvat myös kansalliset biologista monimuotoisuutta sekä ympäristöä koskevat toimintasuunnitelmat - ja niihin on pyrittävä sisällyttämään etenkin taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen ja ympäristön suojeluun liittyvät näkökohdat.

8. Toinen merkittävä kehitystavoite on köyhyyden poistaminen: äärimmäisessä köyhyydessä elävien ihmisten määrä olisi saatava puolitettua vuoteen 2015 mennessä. Biologinen monimuotoisuus on monien köyhien asuinyhteisöjen voimavara, ja sitä olisi hyödynnettävä pyrittäessä löytämään kestävä ratkaisu köyhyysongelmaan. Biologisen monimuotoisuuden ja köyhyyden välisiä mutkikkaita yhteyksiä on kuitenkin vaikea ennustaa; luonnon monimuotoisuuden vähentymisen syynä voi eri tilanteissa olla köyhyyden lisääntyminen tai sen vähentyminen. Biologisen monimuotoisuuden ja köyhyyden välisiä yhteyksiä on tarkasteltava järjestelmällisesti eri yhteyksissä, jotta löydetään keinot biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen ja kestävän käytön sisällyttämiseksi kestävän kehityksen periaatteisiin.

9. Biologinen monimuotoisuus on ratkaisevan tärkeä seikka ympäristön kannalta, minkä vuoksi se on osa EY:n toimintaperiaatetta ympäristönäkökohtien sisällyttämiseksi kaikkiin talous- ja kehityspolitiikan aloihin, ohjelmiin ja hankkeisiin. Tämä periaate tuodaan esiin Euroopan komission tiedonannossa ympäristönäkökohtien ja kestävän kehityksen sisällyttämisestä talous- ja kehitysyhteistyöpolitiikkaan (1999), jossa osoitetaan selvästi, kuinka ympäristön hoito, biologisen monimuotoisuuden hoito mukaan luettuna, tukee kestävää kehitystä. Biologista monimuotoisuutta koskevassa toimintasuunnitelmassa vahvistetaan edellä mainitut kehitystavoitteet ja ympäristösitoumukset.

2. Toimien aihealueet Euroopan yhteisössä

2.1. Euroopan yhteisön toimien koordinointi

10. Sopimuksessa Euroopan unionista korostetaan ympäristöasioiden merkitystä kehitysyhteistyön kannalta toteamalla, että ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön muun politiikan määrittelyyn ja toteuttamiseen. Ratifioimalla biologista monimuotoisuuta koskevan yleissopimuksen EU:n jäsenvaltiot ja EY ovat osoittaneet sitoutuneensa sisällyttämään biologista monimuotoisuutta koskevat näkökohdat kehitysyhteistyöhön. Useat jäsenvaltiot ovat myös esittäneet omat poliittiset kannanottonsa biologisen monimuotoisuuden merkityksestä kehitysyhteistyössä. Allekirjoittaessaan biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen jäsenvaltiot ja EY ovat myös sitoutuneet saavuttamaan yleissopimuksen tavoitteet tukemalla muita maita biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen 5 artiklan (Yhteistyö) ja 20 artiklan (Rahavarat) mukaisesti.

11. EY:lle on merkittävää etua siitä, että se pystyy tarjoamaan taloudellista tukea lähes kaikille kehitysmaille, ja sen myöntämä tuki on useinkin mittavampaa kuin yksittäisten jäsenvaltioiden myöntämä tuki. EY pystyy myös ottamaan johtavan aseman alueellisissa hankkeissa ja lisäämään EY:n ja jäsenvaltioiden toimien keskinäistä täydentävyyttä. Nämä edut eivät ole kuitenkaan automaattisia, vaan edellyttävät komissiolta ja jäsenvaltioilta aktiivisia toimia. Tämä vaatimus koskee kaikkia aloja, etenkin ympäristökysymyksiä ja biologista monimuotoisuutta, joita käsittelevien elinten saama julkinen rahoitus on useinkin vähäistä. Osoituksena nykyisestä koordinoinnista tällä alalla on biologista monimuotoisuutta käsittelevän Euroopan komission ja EU:n jäsenvaltioiden asiantuntijaryhmän (MSEG-ryhmän) (joka tunnetaan trooppisten alueiden biologista monimuotoisuutta käsittelevän neuvonantajaryhmänä) toiminta. Tämä puolivuosittain kokoontuva ryhmä on kehitysyhteistyöviranomaisten epävirallinen ajatustenvaihtofoorumi. Toimi 1: Tuetaan edelleen MSEG-asiantuntijaryhmää ja osallistutaan aktiivisesti sen toimintaan politiikkojen yhdenmukaistamisen, vaikutusten seurannan, raportoinnin ja tietojenjakamisen (johon liittyy myös Internet-sivuston laatiminen) mahdollistamiseksi. [Tavoite 6]

12. Kaikki EU:n jäsenvaltiot tukevat kehitysyhteistyötä ja osallistuvat myös Maailman ympäristörahaston rahoitukseen. EY ei kuitenkaan ole ympäristörahaston jäsen eikä osallistu sen päätöksentekoon. Toimien vaikuttavuutta ja tehokkuutta voidaan parantaa lisäämällä biologista monimuotoisuutta koskevien hankkeiden suurimpien rahoittajien (EY ja Maailman ympäristörahasto) keskinäistä yhteistyötä; samalla voidaan laatia biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseen ja kehitysyhteistyön edistämiseen liittyviä täydentäviä lähestymistapoja. Myös yhteistyötä Maailman pankin, alueellisten kehityspankkien ja muiden vastaavanlaisten tahojen kanssa on lisättävä.

2.2. Euroopan komission toimintaedellytysten parantaminen

13. Ympäristökysymyksiä (myös biologista monimuotoisuutta) koskevia taloudellisen yhteistyön ja kehitysyhteistyön välineitä ovat Euroopan kehitysrahasto (EKR), Aasiaa, Latinalaista Amerikkaa ja Välimeren aluetta (Ala-Med) koskevat budjettikohdat sekä kaksi monialaista budjettikohtaa (B7-6200 ja B7-6201; varojen käyttöä käsitellään liitteessä 2). Vuosina 1996-1998 AKT- ja ALA-maissa rahoitettiin 215:tä hanketta, jotka täyttivät OECD:n kehitysapukomitean perusteet biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi, (liite 3) yhteensä 64 miljoonalla eurolla. Lisärahoitusta myönnettiin ympäristöasioita koskevasta budjettikohdasta; (ajanjaksolla 1993-1999 talousarvioon sidottiin 127 miljoonaa euroa) ja trooppisia metsiä koskevasta budjettikohdasta (samalla ajanjaksolla talousarvioon sidottiin 324 miljoonaa euroa). Näistä suhteellisen mittavista investoinneista huolimatta komissiolla ei ole juurikaan teknisiä edellytyksiä puuttua biologista monimuotoisuutta ja ympäristöä koskeviin kysymyksiin taloudellisessa yhteistyössä ja kehitysyhteistyössä.

14. Pääosa EY:n kehitysyhteistyöpolitiikan määrärahoista käytetään toimiin, joilla ei ole ensisijaisia ympäristötavoitteita mutta joilla on useinkin merkittäviä välittömiä tai välillisiä vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen. Tästä syystä biologista monimuotoisuutta koskevat näkökohdat on puutteellisista toimintaedellytyksistä huolimatta mahdollista sisällyttää asiaankuuluviin (esimerkiksi maataloutta ja liikennettä käsitteleviin) alakohtaisiin ohjelmiin. Myöskään lähetystöillä tai niiden Brysselissä sijaitsevilla yhteystoimistoilla ei ole riittäviä valmiuksia suorittaa tarvittavia strategisia ympäristövaikutusten arviointeja sen varmistamiseksi, että biologiseen monimuotoisuuteen liittyvät seikat tulevat esille maiden kanssa käytävissä yhteistyöstrategiaa koskevissa keskusteluissa (kansalliset ja alueelliset maaohjelmat, maakohtaiset toimintasuunnitelmat ja köyhyyden vähentämistä koskevat strategia-asiakirjat). Toimi 2: Biologiseen monimuotoisuuteen liittyvät kysymykset otetaan täysimääräisesti huomioon tarkistetussa ympäristökäsikirjassa [3]. Varmistetaan, että biologiseen monimuotoisuuteen liittyvä kysymykset on sisällytetty ympäristöasioiden neuvontapisteen työhön. Näin tuetaan komissiota, kun se suunnittelee ja määrittelee kehitysyhteistyöhön sisällytettäviä biologista monimuotoisuutta koskevia kysymyksiä sekä seuraa tätä integrointiprosessia [Tavoitteet 1, 3 ja 4]

[3] User Guide: Environmental procedures and methodology governing Lomé IV development cooperation projects (DG DEV, 1993).

15. Keskipitkällä aikavälillä olisi voitava turvata ympäristöasioiden neuvontapisteen rahoitus sekä Brysselin toimistoissa että lähetystöissä työskentelevien kehitysyhteistyövirkamiesten työn tukemiseksi. Neuvontapisteen ensisijaisena tehtävänä on tukea ohjesääntöjen laatimista strategista ympäristövaikutusten arviointia (jota sovelletaan maaohjelmiin, maakohtaisiin toimintasuunnitelmiin, politiikkoihin ja ohjelmiin) sekä ympäristövaikutusten arviointia (jota sovelletaan yksittäisiin hankkeisiin) varten ja tarkastaa ympäristövaikutusten arviointia koskevat kertomukset [4].

[4] Strategista ympäristöarviointimenettelyä ja ympäristövaikutusten arviointimenettelyä kuvaillaan EY:n ympäristökäsikirjassa.

16. Sen lisäksi, että puututaan tärkeimpiin strategisen ympäristövaikutusten arviointimenettelyn ja ympäristövaikutusten arviointimenettelyn toteuttamisessa ilmeneviin puutteisiin, on suunniteltava laaja-alainen koulutusohjelma, jonka avulla voidaan vahvistaa mainittujen menettelyjen toteuttamisedellytyksiä komissiossa. Biologista monimuotoisuutta koskevaan yleissopimukseen liittyvän bioturvallisuuspöytäkirjan täytäntöönpanon varmistamiseksi olisi lisättävä myös riskien arviointiin liittyvää tiedotusta ja valistusta; tässä on kiinnitettävä huomiota erityisesti geneettisesti muunnettuja organismeja (GMO) koskevaan politiikkaan ja niihin liittyvien kysymysten hallinnointiin.

17. Useat yhteisön politiikat vaikuttavat voimakkaasti kehitysmaiden biologiseen monimuotoisuuteen. Näihin politiikkoihin kuuluvat kauppapolitiikka (esimerkiksi kehitysmaista tuotavien tavaroiden kiintiöt ja tariffit), maatalouspolitiikka (esimerkiksi eurooppalaisen viljanviljelyn tuet) ja kalastuspolitiikka (esimerkiksi kalastussopimukset), jotka saattavat vaikuttaa voimakkaasti kehitysmaiden biologiseen monimuotoisuuteen; tätä kysymystä on tutkittava ja selviteltävä edelleen. Keskeinen tarkastelunaihe on, miten politiikkojen avulla voitaisiin tukea biologisen monimuotoisuuden ja luonnonvarojen säilyttämiseen ja asianmukaiseen hoitoon perustuvaa kestävää kehitystä.

3. Taloudellinen yhteistyö ja kehitysyhteistyö

18. Euroopan komission ja EU:n jäsenvaltioiden sekä kehitysmaiden välisissä neuvotteluissa on syntynyt joukko periaatteita, jotka perustuvat käynnissä olevista ja päättyneistä hankkeista ja ohjelmista saatuihin kokemuksiin. Saatuja kokemuksia hyödynnetään uusien hankkeiden, ohjelmien ja toimintatapojen suunnittelussa. Edellä mainitut periaatteet lujittavat biologisen monimuotoisuuden suojeluun ja kestävään käyttöön liittyviä tehokkaita ja kestäviä lähestymistapoja, minkä vuoksi niitä voidaan soveltaa kaikkiin tässä luvussa käsiteltäviin toimiin.

Seuraavassa luetellaan seitsemän periaatetta tehokkaiden ja kestävän kehityksen mukaisten kehitysyhteistyöhankkeiden toteuttamiseksi [5]; periaatteissa otetaan huomioon biologista monimuotoisuutta koskevat kysymykset, ja ne ovat biologista monimuotoisuutta koskevaan yleissopimukseen sisältyvän ekosysteemejä koskevien periaatteiden mukaisia.

[5] Periaatteet laadittiin kehitysyhteistyötä silmällä pitäen. Se, missä määrin niitä voidaan soveltaa Välimeren alueella toteutettavaan taloudelliseen yhteistyöhön, edellyttää lisätarkastelua.

(1) Hyväksytään kehitysohjelmia varten ekosysteemeihin perustuva monialainen lähestymistapa ja otetaan huomioon vaikutukset lähialueilla ja etäämpäänä.

(2) Varmistetaan asiaankuuluvien sidosryhmien täysimääräinen osallistuminen ja kannustetaan kansalaisyhteiskunnan eri toimijoiden sekä julkisen ja yksityisen sektorin toimijoiden välistä yhteistyötä.

(3) Varmistetaan, että kehitysyhteistyöhankkeet ja -ohjelmat ovat laajemman poliittisen toimintakehyksen mukaisia ja/tai että tukipolitiikan ja -lainsäädännön edellyttämät muutokset tehdään.

(4) Varmistetaan, että toimielinjärjestelyt ovat tehokkaita, avoimia, kattavia ja joustavia ja että niihin liittyy vastuuvelvollisuus.

(5) Otetaan käyttöön toimet, joilla edistetään biologisen monimuotoisuuden säilyttämisestä ja kestävästä käytöstä aiheutuvien kustannusten ja hyötyjen kohtuullista ja tasapuolista jakamista.

(6) Tarjotaan ja käytetään täsmällistä, asianmukaista ja monialaista tietoa, joka on kaikkien sidosryhmien käytettävissä ja riittävän selkeää.

(7) Mukautetaan kehitysyhteistyötoimet paikallisiin ja/tai kansallisiin rakenteisiin, prosesseihin ja toimintavalmiuksiin ja pyritään lujittamaan niitä.

3.1. Biologista monimuotoisuutta koskevat kehitysmaiden strategiat ja toimintasuunnitelmat

19. Kehitysmaat laativat parhaillaan kansallisia biologista monimuotoisuutta koskevia strategioita ja toimintasuunnitelmia, joissa biologinen monimuotoisuus sisällytetään kansallisen tason suunnitteluun. Suurimpia esteitä biologista monimuotoisuutta koskevien strategioiden täytäntöönpanolle ovat tietojen ja asiantuntemuksen puute, hallinnollisten ja teknisten valmiuksien puutteellisuudet, rahoitusvarojen niukkuus sekä osallistumiseen kannustavaa luonnonvarojen ja suojelualueiden hoitoa koskevan poliittisen ja lainsäädännöllisen toimintakehyksen puutteet.

20. Edellä mainittujen puutteiden vuoksi biologista monimuotoisuutta koskevia kansallisia toimintasuunnitelmia ei ole useinkaan otettu huomioon kansallisiin kehitystavoitteisiin liittyvien, esimerkiksi köyhyyden torjumiseksi tai elintarviketurvan parantamiseksi toteutettujen kampanjoiden yhteydessä. Useimpien biologista monimuotoisuutta koskevien toimintasuunnitelmien pääaihe on biologisen monimuotoisuuden suojelu, eikä niissä juurikaan käsitellä sen kestävää hoitoa. Kansallisten biologista monimuotoisuutta koskevien toimintasuunnitelmien olisi oltava olennainen osa kansallisia kestävän kehityksen tavoitteita tai vastaavanlaisia kansallisia välineitä, jotta taloudelliset ja sosiaaliset näkökohdat sekä ympäristönäkökohdat voitaisiin sisällyttää kansallisiin kehityssuunnitelmiin.

21. Biologista monimuotoisuutta koskevissa kansallisissa toimintasuunnitelmissa on otettava huomioon myös se, että väestöryhmät ovat eri tavoin riippuvaisia biologisen monimuotoisuuden eri tasoista. Esimerkiksi metsässä asuvillä ihmisillä, karjatilallisilla, köyhillä ja vanhuksilla on erilaiset tarpeet ja tiedot biologisen monimuotoisuuden osalta. Lisäksi näiden ryhmien sisällä naiset ja miehet hyödyntävät ja hoitavat biologista monimuotoisuutta eri tavalla.

22. Kansallisilla suunnitelmilla ei ole juurikaan yhteyttä kansainvälisen politiikan kehittämistoimiin, ja kansainvälisellä tasolla sovittuja suunnitelmia on useinkin vaikea panna täytäntöön kehitysmaissa. Tämä ei koske ainoastaan biologiseen monimuotoisuuteen välittömästi liittyviä välineitä (esimerkiksi biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus ja CITES-yleissopimus, RAMSARin yleissopimus) vaan myös foorumeita, joilla on laajamittaisia vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen (ilmastonmuutosta koskeva yleissopimus ja aavikoitumisen estämiseksi tehty yleissopimus). Valmiuksien heikkoutta olisi käsiteltävä yhdessä muiden osapuolten kanssa, joita ovat mm. Maailmanpankki, Ympäristörahasto, YK:n elimet ja ohjelmat, erityisesti FAO, UNEP ja YK:n metsäfoorumi.

23. Tärkeä osoitus valmiuksien parantamistarpeesta on bioturvallisuuspöytäkirjan (Cartagenan pöytäkirjan) toteuttaminen. Nyt kun pöytäkirja on tullut voimaan, kehitysmaiden on sisällytettävä bioturvallisuutta koskevat näkökohdat kansallisiin kehitysstrategioihin ja kansalliseen lainsäädäntöön, jotta ne voivat arvioida riskit, joita aiheutuu geneettisesti muunnettujen organismien tuomisesta ympäristöön ja niiden käyttämisestä ammatinharjoittamiseen. Kehitysmailla on velvollisuus tehdä yhteistyötä bioturvallisuuteen liittyvien inhimillisten voimavarojen ja institutionaalisten valmiuksien vahvistamisessa, jotta pöytäkirja voidaan panna tehokkaasti täytäntöön. Tämänhetkisillä (ja aiemmilla) kansainvälisillä tieteellistä ja teknologista yhteistyötä koskevilla tutkimusohjelmilla tuetaan monia hankkeita, jotka liittyvät valmiuksien parantamiseen kehitysmaissa. Tarvitaan lisätukea, jotta biologinen monimuotoisuus voidaan sisällyttää kansallisiin kehitysstrategioihin ja jotta voidaan laatia ja toteuttaa osallistavat biologista monimuotoisuutta koskevat kansalliset toimintasuunnitelmat. TOIMI 3: Tuetaan valmiuksien parantamista ja pannaan täytäntöön biologista monimuotoisuutta koskevat osallistavat kansalliset suunnitelmat yhteistyössä muiden elinten kanssa siten, että varmistetaan yhdenmukaisuus kestävän kehityksen kansallisten strategioiden sekä alakohtaisten ohjelmien (esim. kansallisten metsitysohjelmien) kanssa. Tarkoituksena on, että bioturvallisuutta koskeva pöytäkirja voidaan panna täytäntöön tehokkaasti. Valmiuksia on parannettava myös, jotta kehitysmaat voivat puolustaa näkemyksiään kansainvälisillä foorumeilla. [Tavoitteet 1, 3, 5 ja 6]

3.2. Biologisen monimuotoisuuden suojelu ja sen kestävä käyttö

24. Biologisella monimuotoisuudella on keskeinen merkitys luonnonvaroista riippuvaisilla aloilla: maataloudessa, karjantuotannossa, kalastuksessa ja metsätaloudessa. Sen osuus on tärkeä myös muilla aloilla, kuten terveydenhuollossa (esimerkiksi perinteiset lääkkeet) ja matkailussa (esimerkiksi erämaa-alueet). Biologisen monimuotoisuuden välittömän hyödyntämisen kautta tarjoutuu monia mahdollisuuksia erilaisten elinkeinojen harjoittamiseen. Se tarjoaa lukuisille kehitysmaiden asukkaille monipuoliset mahdollisuudet hankkia toimeentulonsa ja selvitä sairauksien, hankalien sääolosuhteiden, markkinaheilahtelujen tai tuotantopanoksissa tapahtuvien vaihtelujen (esimerkiksi lannoitteet) aiheuttamista yllätyksistä ja muutoksista.

25. Biologisen monimuotoisuuden välitöntä käyttöä täydentää sen välillinen käyttö, esimerkiksi maaperän kasvukunnon ja hedelmällisyyden ylläpitäminen ja vedensuodatusjärjestelmät, sekä luonnonvarojen säästävää käyttöä koskevat arvot, joiden avulla luonnonvarat halutaan säästää tuleville sukupolville sekä uskonnolliset, juhlamenoihin liittyvät ja muut sosio-kulttuuriset arvot.

26. Biologisen monimuotoisuuden säästäminen ja kestävä käyttö ovat biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa mainittuja yleistavoitteita (katso laatikko), joiden saavuttamisessa on otettava huomioon kaikki kyseiseen monimuotoisuuteen liittyvät arvot samoin kuin jalostettujen kasvien ja eläinten sekä syrjäisiltä maatiloilta, joutomailta ja lähes luonnonvaraisista ekosysteemeistä löydettyjen kasvien ja eläinten väliset erot.

Säilyttämisellä tarkoitetaan..."ekosysteemien ja luontaisten elinympäristöjen suojelua sekä lajien elinkykyisten populaatioiden säilyttämistä ja elvyttämistä" (biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen 2 artikla), mihin kuuluu myös rappeutuneiden ekosysteemien ennalleen palauttaminen.

Kestävä käyttö on "biologisen monimuotoisuuden osien käyttöä siten, että käytön laatu tai määrä ei pitkällä aikavälillä johda biologisen monimuotoisuuden vähenemiseen, mikä tukee biologisen monimuotoisuuden mahdollisuuksia tyydyttää nykyisten ja tulevien sukupolvien tarpeet ja toiveet" (biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen 2 artikla).

27. Biologinen monimuotoisuus edistää inhimillistä kehitystä tuotantomaisemina, joissa voidaan harjoittaa monenlaisia toimia luonnon suojelusta (säilyttämisestä) ja luonnon ekosysteemien kestävästä käytöstä luonnontilaisten elinympäristöjen muuttamiseen maatalousmaisemiksi. Maankäyttöä koskevaa ekosysteemeihin perustuvaa lähestymistapaa sovelletaan yleisesti kehitysmaiden maankäytön suunnittelussa; tästä ovat esimerkkeinä pienten kehitysmaasaarivaltioiden "ridge-to-reef" -lähestymistapa, rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevat ohjelmat sekä monipuolinen maankäytön suunnittelu. Lähestymistavassa korostetaan eri toimien ja alojen keskinäisiä yhteyksiä, ja sen sisältämän toimivalikoiman avulla voidaan saavuttaa yksittäisen maa-alueen monimuotoisuuden säilyttämistä ja kestävää käyttöä koskevat tavoitteet. Lähestymistavassa myös tunnustetaan, että monimuotoisen lajiston ja inhimillisen kehityksen tukemiseen tarvitaan monenlaisia elinympäristöjä, joissa ihmisen toiminta ilmenee eri tavoin.

28. Tässä asiakirjassa hyväksytään se, että biologinen monimuotoisuus on laaja-alainen käsite ja ehdotetaan seuraaviin aiheisiin liittyviä toimia: tehotuotanto, jalostamattomien lajien tuotantojärjestelmät, suojelualueet ja ympäristövaikutusten arviointi. Maaseutuyhteisöt hyödyntävät muutaman edellä mainitun järjestelmän yhdistelmiä, mutta yksittäisten järjestelmien kautta voidaan tarkastella sellaisia eri aloja tai ministeriöitä koskevia näkökohtia, jotka vastaavat kehitysyhteistyötoimien suunnittelusta ja toteuttamisesta (esimerkiksi maatalous- ja kalatalousministeriöt). Toimet kohdistetaan kehitysmaiden ensisijaisiin ongelmiin, ja niitä muokataan tarpeen mukaan kehitysmaakumppaneiden kanssa toteutettavien hankkeiden ja ohjelmien yhteydessä.

3.2.1. Jalostettuja lajeja koskevat tuotantojärjestelmät: maatalous, karjankasvatus, vesiviljely ja metsäviljely

29. Vaikka neljä kasvilajia tyydyttää 63 prosenttia maailmanlaajuisesta kasviproteiinien tarpeesta, elintarvikkeiksi luokitellaan noin 7 000 kasvilajia. Samoin vaikka ainoastaan 14 nisäkäs- ja lintulajia muodostaa maailman tuotantoeläinperustan, yli 200 lajia tyydyttää maaseudulla ja kaupungeissa asuvien kuluttujien proteiinitarpeen. Kuuden kalalajin osuus maailman kalansaaliista on 25 prosenttia, mutta satoja kalalajeja käytetään ravinnoksi. Maailmassa on tuhansia erilaisia puulajeja, mutta ainoastaan muutamaa niistä viljellään laajamittaisesti. Koska inhimillinen elinkeinotoiminta on riippuvainen pääosin vain muutamasta lajista, geneettisen monimuotoisuuden ja lajien monimuotoisuuden ylläpitäminen edellyttää entistä mittavampia investointeja.

* Kasvin- ja eläinjalostus on keskittynyt muutamiin lajeihin, jotka ovat kulkeutuneet eri puolille maailmaa. Muutamien harvojen lajien tai lajikkeiden - jotka ovat monilla tuotantoalueilla useinkin korvanneet useampia paikallisia lajikkeita ja kantoja - käyttöönotto lisää entisestään elintarvikepulan uhkaa uusien tauti- ja tuhoeläinlajien kehittyessä ja aiheuttaa tulonmenetyksiä maailmanmarkkinahintojen laskiessa.

* Tehotuotantojärjestelmän perustana olevien muutamien lajien geeniperimä heikkenee, koska paikalliset kasvilajikkeet (90 prosenttia peltomaissi- ja tomaattilajikkeista häviää) ja eläinkannat (37 prosenttia eläinroduista uhkaa sukupuutto) häviävät. Vesiviljelyalalla (joka tuottaa 40 prosenttia maailman kalansaaliista) geenipooli on useimmissa tapauksissa muodostettu rajallisesta yksilö- tai populaatiojoukosta. Kuten edellä todetaan, lajien häviäminen rajoittaa jalostusvaihtoehtojen määrää; tästä on haittaa pyrittäessä täyttämään tulevat sadonparannustarpeet, torjumaan tuhoeläimiä ja tauteja ja ottamaan uusia alueita tuotantoon. Ongelmaan on alettu puuttua tallettamalla kansallisiin ja kansainvälisiin geenipankkeihin miljoonia kasvilajikantoja; geenipankkien eläinlajikannat ja vesiviljelylajikannat ovat kuitenkin suppeat. Toimi 4: EY auttaa kehitysmaita laatimaan hyödyllisimpien ja tärkeimpien lajien ja populaatioiden huolelliseen arviointiin perustuvat selkeät toimintaperiaatteet, jotta lukuisat jalostetut kasvi- ja eläinlajit voidaan säilyttää. Kotieläinten luonnonvaraiset sukulaislajit olisi sisällytettävä arviointiin. [Tavoite 2]

* Ulkopuolisten on erittäin vaikea saada käyttöönsä paikallisyhteisöjen perintöainesta. Lisäksi perintöaineksen tai jopa jalostettujen lajien luonnonvaraisten sukulaislajien säilyttäminen maatilalla mahdollistaa jatkuvan kehityksen ja mukautumisen muuttuviin olosuhteisiin. Näin varmistetaan myös se, että aines säilyy käyttökelpoisena talletusolosuhteissaan. TOIMI 5: Ex situ -geenipankkien toimintaa on tuettava erilaisilla hankkeilla sen varmistamiseksi, että maaseudulla asuvat pankkien asiakkaat voivat käyttää kyseisiä yleisiä geenivaroja. Lisäksi on kehitettävä edelleen tilakohtaisia paikallisyhteisöön perustuvia geenipankkeja sekä luonnonvaraisia populaatioita koskevia in situ -ohjelmia. Näitä toimia olisi koordinoitava vastaavanlaisten kansainvälisten hankkeiden avulla. [Tavoite 2]

* Maatalouden kehittämiseen, karjankasvatukseen tai muihin teho tuotanto järjestelmiin myönnetyt tuet ovat usein johtaneet kestävän kehityksen peri aatteiden vastaisiin kehitysohjelmiin ja aiheuttaneet biologiselle moni muotoisuudelle mittavia menetyksiä, jotka olisivat olleet vältettävissä. Malli esimerkkejä tästä ovat tehottomien viljelykäytäntöjen tukeminen kuljetus- ja lannoite tukien avulla tai karjankasvatuksen harjoittaminen laiduntamiseen kelpaamattomille alueilla.

* Ne maaseutuyhteisöt, jotka hyödyntävät vain muutamia lajeja, ovat alttiita markkinaheilahteluihin liittyvän epävarmuuden, maatalouskemikaalien käytössä ilmenevien muutosten samoin kuin tautitartuntojen ja tuhoeläinesiintymien sekä epävakaiden sääolosuhteiden aiheuttamille sadonmenetyksille ja karja- tai kalakannan häviämiselle. Maatalouskemikaalien käyttäminen on myös kallista, ja se aiheuttaa ympäristön pilaantumista ja edistää vastustuskykyisten tuhoeläinten ja taudinaiheuttajien kehittymistä.

3.2.2. Jalostamattomien lajien tuotantojärjestelmät - luonnollinen metsätalous, kalatalous ja luonnonvaraiset kasvit ja eläimet

30. Maaseutu- ja kaupunkiyhteisöt ovat riippuvaisia sekä jalostetuista kasvi-, karja-, kala- ja puulajeista että keräämistään luonnontuotteista. Viimeksi mainittuun ryhmään kuuluvat elintarvikkeet, lääkkeet, polttopuut, rehut ja kasveista saatavat rakennusaineet sekä riistaeläimistä, kaloista ja hyönteisistä saatavat eläinprotetiinit. Monet viljelyjärjestelmät (esimerkiksi vuoroviljely) hyödyntävät maatalousekologian kannalta merkittäviä alueita, jotka muodostavat viljelymaista, kesannoista ja alkuperäisistä elinympäristöistä koostuvan kokonaisuuden. Niistä saatavat tuotteet tai niihin liittyvät palvelut takaavat asukkaiden toimeentulon. Tältä osin metsien, kosteikkojen ja savannien merkitys on ratkaiseva [6]

[6] Euroopan komission tiedonanto - "Metsät ja kehitysyhteistyö: Euroopan yhteisön lähestymistapa" (KOM (1999) 554) sekä "Kalatalous ja köyhyyden vähentäminen" (KOM(2000)724).

31. Jopa niillä alueilla, joilla tehoviljely on laajamittaisinta, väestö käyttää viljeltyjen tai kasvatettujen tuotteiden ohella maatilan ulkopuolelta saatavia tuotteita, ja eräät väestöryhmät (esimerkiksi naiset, lapset ja vähävaraiset) ovat erittäin riippuvaisia kesantomaiden tiheiköistä ja lähes luonnontilaisista elinympäristöistä. Nämä tuotteet ovat tärkeitä kaikille väestöryhmille silloin, kun viljasadot, eläintuotantotulokset tai kalansaaliit ovat heikkoja tai kun tuotteet eivät ole vielä käytettävissä. Kestävän kehityksen toteutuminen edellyttää, että tuotantoon on käytettävissä riittävästi viljelemättömiä maa-alueita. Kestävän kehityksen mukaista on myös varmistaa, ettei tuotantotoimintaa tukevia toimia (esimerkiksi veden kierrätystoimet tai maan muodostumista tukevat toimet) lopeteta ja että ne hoidetaan asianmukaisesti.

* Maa-alueiden, etenkin metsien, kosteikkojen ja savannien monikäyttöisyys unohdetaan usein kehitysyhteistyöehdotuksia koskevia taloudellisia arviointeja ja kehitysyhteisaloitteita laadittaessa. Tämän vuoksi useinkin aliarvioidaan monia biologiseen monimuotoisuuteen liittyviä pitkän aikavälin aineettomia etuja, joihin kuuluu myös ekosysteemiin liittyvien palvelujen säilyminen.

* Hyödyllisten lajipopulaatioiden säilymisen kannalta keskeisiä elinympäristöjä - esimerkiksi lisääntymisalueita, muuttoreittejä ja muuttokausien pysähtymisalueita - tuhotaan. Tilanne on erityisen vakava vedessä elävien lajien osalta, koska koralliriutat, mangrovepuut ja makean veden kosteikot ovat katoamassa. Metsien häviäminen vaikuttaa haitallisesti maaperän hedelmällisyyteen, vedenvirtausreitteihin, paikallisiin sääoloihin sekä väestön toimeentulon kannalta tärkeiden muiden metsätuotteiden kuin puutavaran tarjontaan.

* Kestävän käytön esteenä on usein se, että luonnonvaroja koskevat tiedot ovat puutteellisia; ei ole myöskään riittävästi tietoa siitä, miten kestävä käyttö soveltuu erityyppisiin sadon-, puunkorjuu- ja pyyntimenetelmiin. Edellä mainittu seikka koskee erityisesti "näkymättömiä" kalavaroja, joiden mutkikkaista vaellus- ja lisääntymistavoista on vain vähän tietoa. Toimi 6: Maaseudun kehittämisohjelmiin liittyvät EY:n tuet kohdennetaan erilaisiin elinympäristöihin ja lajeihin, jotta voitaisiin turvata sekä kotoisessa tuotantoympäristössä että luonnonympäristössä tuotettujen tuotteiden tarjonta. Tukitoimilla edistetään esimerkiksi alueellisiin ja kansallisiin politiikkoihin ja ohjelmiin sisällytettävien erityisresurssien lisäämistä ja varmistetaan, että kaikki nämä tuotteet otetaan täysimääräisesti huomioon köyhyysarvioinneissa ja taloudellisissa analyyseissa. [Tavoite 2]

3.2.3. Suojelualueet

32. AKT-maissa ja ALA-maissa on 560 hehtaaria suojelualueita (noin 7,7 prosenttia maa-alasta), joihin kuuluu vielä 130 hehtaaria suojeltuja merialueita eri puolilla maailmaa. Edellä mainittuihin alueisiin sovelletaan seuraavia suojelutavoitteita: a) valuma-alueiden ja muiden ympäristön kannalta tärkeitä toimintoja suorittavien alueiden suojelu; b) luonnonkauniiden alueiden säilyttäminen vapaa-ajanviettoa, matkailua ja urheilumetsästystä varten; c) muualla mahdollisesti metsästettävien muuttavien ja/tai liikkuvien lajien lisääntymisalueiden säilyttäminen, sekä d) biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen pysyttämällä entisellään myös jalostettujen kasvien ja kotieläinten luonnonvaraisten sukulaislajien elinympäristöt.

33. Elinympäristöjä, joiden lajisto on erittäin runsas, ovat trooppiset metsät, kosteikot, rannikkoalueet (joihin kuuluvat myös koralliriutat) sekä vuoristot. Kuivien tai puolikuivien laidunmaiden lajisto ei ole kovin monimuotoinen, mutta se on ainutlaatuinen ja tärkeä toimeentulon lisä köyhillä alueilla. Valtaosa maailman geenivaroista sijaitsee kyseisten luontotyyppien suojelualueilla, joten yleisen edun kannalta on tärkeää turvata näiden alueiden rahoitus.

34. Suojelualueiden hoito on useinkin epäonnistunut kehitysmaissa; tämä tulee esiin myös äskettäin julkaistussa tutkimuksessa [7], jossa tarkastellaan suojelualueiden hoitoon AKT-maissa keskeisesti liittyviä näkökohtia. Asiakirjassa osoitetaan selvästi, ettei suojelutavoitteita voida useinkaan saavuttaa hoitamalla yksinomaan suojelualueita, vaan niiden ulkopuolisilla alueilla toteutettavat lisätoimet ovat yhtä tärkeitä. Monissa kehitysmaissa poliittinen tuki ja rahoitus on hyvin pienimuotoista, koska suojelualueita koskevat tavoitteet on määritelty hyvin kapea-alaisesti ja niihin liittyvä tiedotus on puutteellista. Paikallisyhteisössä syntyy hyvin usein eturistiriitoja, jotka ulottuvat suojelualueille pakenevien eläinten aiheuttamista satovahingoista luonnonvarojen käytön rajoittamiseen, asukkaiden häätöihin ja jopa pidätyksiin. Ristiriidat ovat haitanneet paikallista kehitystä ja vaikuttaneet monien alueiden suojelualueille myönnettävän julkisen tuen vähenemiseen. TOIMI 7: EY auttaa kehitysmaita noudattamaan täysimääräisesti luonnonvarojen säilyttämistä ja kestävää käyttöä koskevaa Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n kuusiosaista luokitusta [8]. Tukitoimet olisi kohdistettava ristiriitojen ja mahdollisuuksien osallistavaan uudelleentarkasteluun, paikallisten toimeentulomahdollisuuksien paran ta mi seen ja suojelualueiden käytöstä saatavien tulojen varmistamiseen. Toimiin liittyvät myös luonnonvarojen säilyttämistä edistävän Maailman ympäristörahaston (GEF) investointeja täydentävä EY:n rahoitus. [Tavoite 2]

[7] Parks for Biodiversity (1999), EY/IUCN.

[8] Luokat ovat:1. Suojellut alueet pääasiassa tiedettä tai luonnonvaraisuuden suojelua varten; 2. Suojellut alueet pääasiassa ekosysteemien suojelua ja vapaa-aikaa varten; 3. Suojellut alueet pääasiassa tiettyjen luonnonominaisuuksien suojelua varten; 4. Suojellut alueet pääasiassa hoitotoimien kautta tapahtuvaa suojelua varten; 5. Suojellut alueet pääasiassa maisemien/merimaisemien suojelua ja vapaa-aikaa varten sekä 6. Suojellut alueet pääasiassa luonnon ekosysteemien kestävää käyttöä varten.

3.3. Ympäristövaikutusten arviointi ja strateginen ympäristövaikutusten arviointi

35. Biologista monimuotoisuutta koskevat kysymykset sivuavat uusiutuviin luonnonvaroihin liittyviä aloja, jotka vaikuttavat suoraan biologisen monimuotoisuuden hoitoon monin tavoin; tämän lisäksi mittavia investointeja suunnataan myös muille aloille (esimerkiksi kauppaan, liikenteeseen, vesihuoltoon, terveydenhuoltoon ja koulutukseen). Biologista monimuotoisuutta koskevien näkökohtien sisällyttäminen edellä mainittuihin aloihin on ratkaisevan tärkeää biologista monimuotoisuutta koskevan EY:n strategian tavoitteiden saavuttamiseksi. Tässä on otettava huomioon se, että eri aloilla saattaa olla merkittäviä vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen ja se, että eri alat ovat eri tavoin riippuvaisia biologisesta monimuotoisuudesta.

36. Tarkistetussa ympäristökäsikirjassa käsitellään yleisluonteisesti biologista monimuotoisuutta koskevien kysymysten ja ympäristönäkökohtien sisällyttämistä taloudelliseen yhteistyöhön ja kehitysyhteistyöhön. Käsikirjassa määritellään politiikkojen, ohjelmien ja hankejaksojen täytäntöönpanon eri vaiheissa tarvittavat toimet ja annetaan lisäksi alakohtaiset suuntaviivat muun muassa maatalouden, liikenteen, metsätalouden, terveydenhuollon, kalastuksen ja koulutuksen osalta. Toimi 8: EY edistää ekosysteemeihin perustuvan lähestymistavan sisällyttämistä taloudellisen yhteistyöhön ja kehitysyhteistyöhön, erityisesti maaseudun kehittämisohjelmiin ja -hankkeisiin siten, että niissä otetaan huomion pitkän aikavälin aineettomat ekosysteemiin liittyvät palvelut. Tämä edellyttää yhtenäisen maankäyttöpolitiikan luomiseen, luonnonvarojen yhteisen hoidon edistämiseen ja kilpailevien sidosryhmien keskinäisten ristiriitojen ratkaisuun tarvittavien valmiuksien parantamista. [Tavoite 2]

37. Biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen ja kestävä käyttö sisällytetään kehitysyhteistyöhön (politiikkoja ja aloja koskevan) strategisen ympäristövaikutusten arvioinnin ja (hankkeita ja ohjelmia koskevan) ympäristövaikutusten arvioinnin avulla. Kehitysmaiden on kuitenkin vaikea hyödyntää näitä välineitä. TOIMI 9: Paikallisten ja kansallisten toimielinten valmiuksien parantaminen politiikkoja ja ohjelmia koskevien strategisten ympäristövaikutusten arviointien suorittamiseksi ja hankkeita koskevien ympäristöarviointien toteuttamiseksi ja arvioimiseksi. Sen varmistaminen, että biologinen monimuotoisuus sisällytetään ympäristövaikutusten arviointiin ja strategisiin ympäristövaikutusten arviointeihin, ja sen edistäminen, että strategista ympäristövaikutusten arviointia sovelletaan politiikkoihin ja alakohtaisiin ohjelmiin, joilla voi olla vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen.[Tavoite 4]

3.4. Tasapuolinen kustannusten jako ja biologisen monimuotoisuuden käytöstä saatava hyöty

38. Biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa esitetty tavoite biologisen monimuotoisuuden käytöstä aiheutuvien kustannusten jakamisesta tasapuolisesti liittyy selkeästi köyhyyttä koskeviin kansainvälisiin kehitys tavoitteisiin. Jos inhimillisen kehityksen avulla pyritään parantamaan biologisen monimuotoisuuden hoitoa, sen säilyttämiskustannukset ja sen käytöstä saatavat hyödyt on jaettava tasapuolisesti. Tämä tavoite ei kuulu biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen painopistealueisiin, koska tavoitteeseen sisältyvät sekä kustannukset että hyödyt ja siinä otetaan huomioon ekosysteemi ja biologisen monimuotoisuuden erityiset lajitasot yleissopimuksessa määriteltyjen geneettisten voimavarojen lisäksi. Toimi 10: EY tukee kehitysmaissa toteutettavia tutkimustoimia, joiden avulla selvitetään biologisen monimuotoisuuden hoidon eri mallien eri sidosryhmille, erityisesti maaseutualueiden köyhille väestöryhmille, aiheutuvia kustannuksia ja hyötyjä ja joissa otetaan huomioon biologisen monimuotoisuuden merkitys maaseutualueiden elinkeinoelämälle. [Tavoite 3]

39. Geneettisiin voimavaroihin liittyvien teollis- ja tekijänoikeuksien, tekniikan omistamista koskevien kysymysten ja patentoitujen tavaroiden valvonnan osalta on käyty kansainvälisiä keskusteluja ja neuvotteluja (WTO/TRIPS-neuvottelut). Niitä ovat vaikeuttaneet biologisen monimuotoisuuden ja alkuperäisen ja paikallisen tiedon määrittelyyn liittyvät vaikeudet. Tarvitaan lisätukea paikallis- ja alkuperäisyhteisöjen oikeuksien turvaamiseksi ja kyseisten yhteisöjen etujen varmistamiseksi. toimi 11: EY tukee kehitysmaiden kansallisten valmiuksien vahvistamiseen tähtääviä toimia biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien teollis- ja tekijänoikeuksien määrittelemiseksi ja huolehtii etujen tasapuolista jakamista edistävän lainsäädännön valmistelusta. Edellä mainitut seikat on otettava huomioon toimittajien ja käyttäjien väliseen yhteistyöhön liittyvissä käytännön järjestelyissä ja sopimuksissa. [Tavoite 3]

40. Biologisen monimuotoisuuden säilyttämistä koskevien vaatimusten sekä sosiaalisten ja taloudellisten vaatimusten mukaisesti valmistettujen ja toimitettujen tuotteiden erityismarkkinoita kehitetään parhaillaan. Vaikka kyseiset erityismarkkinat ovat tällä hetkellä vielä pienet, niille pääsyä olisi helpotettava sellaisten kuluttajien osalta, jotka suhtautuvat vakavasti biologista monimuotoisuutta koskeviin kysymyksiin ja ovat halukkaita maksamaan lisämaksuja.

41. Valtaosa biologiseen monimuotoisuuteen liittyvistä valmistetuista tuotteista myydään kuitenkin paikallisilla markkinoilla. Biologisen monimuotoisuuden hoidosta aiheutuvien kustannusten ja hyötyjen jakamisesta vastaavat siis kansalliset ja/tai paikalliset sidosryhmät. Paikallisyhteisöt valvovat usein luonnonvaraisten ekosysteemien käyttöä; tämän vuoksi kyseiset yhteisöt on määriteltävä selkeästi kyseisten luonnonvarojen haltijoiksi ja niille on annettava oikeus näiden varojen käyttöön, jotta ne olisivat valmiita panostamaan luonnonvarojen kestävään hoitoon myös pitkällä aikavälillä. Yhteisöjä on myös tuettava sen varmistamiseksi, etteivät voimakkaat ulkopuoliset eturyhmät pääse hyödyntämään biologista monimuotoisuutta kestämättömällä tavalla ja vaarantamaan paikallisen väestön toimeentuloa. toimi 12: Tuetaan osallistumiseen perustuvaa luonnonvarojen hoitoa koskevien toimintastrategioiden kehittämistä kumppanuusmaissa sekä vahvistetaan sellaisten osuuskuntien, käyttäjäryhmien ja muiden paikallistason organisaatioiden tai kansalaisjärjestöjen valmiuksia, jotka toimittavat biologiseen monimuotoisuuteen liittyviä tuotteita, jotta sidosryhmät voivat neuvotella viranomaisten ja yksityisen sektorin yritysten kanssa tasapuolisen etujen jaon mahdollistavista oikeudenmukaisista hinnoista ja järjestelmistä. Näihin toimiin kuuluu viranomaisten kouluttaminen, jolla helpotetaan yhteishallintalähestymistapojen omaksumista, erityiskannustimiin liittyvien politiikkojen uudistamista tai haitallisten kannustimien (esimerkiksi tukien) poistamista, koska ne rajoittavat lukuisten biologisen monimuotoisuuteen perustuvien tuotteiden myyntiä. [Tavoitteet 3 ja 6] toimi 13: Tuetaan politiikkojen uudelleentarkastelua ja sellaisen lainsäädäntökehyksen kehittämistä, jolla laajennetaan paikallisen väestön omistusoikeutta maa- ja luonnonvaroihin ja sen oikeutta niiden käyttöön. [Tavoite 2]

42. Tarvitaan selkeisiin omistussuhteisiin ja käyttöoikeuksiin perustuva yhteishallinto- ja päätöksentekopolitiikka, jonka ansiosta maaseutuyhteisöt voivat neuvotella kohtuullisista hinnoista ja osallistua viranomaisten ja yksityisen sektorin edustajien kanssa aktiivisesti kestävien pyydystystasojen määrittelyyn. Näiden toimien onnistuminen edellyttää lujan ja avoimen hallintotavan noudattamista esimerkiksi siten, että ympäristöverot palautetaan paikallisyhteisöjen käyttöön.

43. Jos eri tuoteryhmiä koskevat kaupankäyntimahdollisuudet halutaan hyödyntää täysimääräisesti, on luotava uusia markkinoita ja tuotava markkinoille uusia tuotteita. Aloitteet, joiden avulla otetaan käyttöön standardointi ja laadunvalvonta paikallisilla markkinoilla myytäviä alkuperäislääkkeitä varten, mahdollistavat sen, että biologisen monimuotoisuuden hoito on olennainen osa väestön hyvinvointia. Tämä kannustaa kestävän kehityksen mukaisten lähestymistapojen omaksumiseen. Taloudellinen kehitys saattaa tosin myös vähentää luontotyyppien monimuotoisuutta, koska niitä hoidetaan vain muutamien tuottavimpien lajien tarpeita ajatellen. TOIMI 14: EY edistää ja tukee luonnon monimuotoisuuden arvostuksen lisäämiseen tähtäävien lähestymistapojen käyttöönottoa kannustamalla kansallisia ja kansainvälisiä aloitteita, joiden avulla

i) parannetaan sivutuotteiden markkinoillepääsymahdollisuuksia ja tuetaan standardointi- ja laadunvalvontaprosessien käyttöönottoa

ii) luodaan kannustimet, joilla parannetaan sivutuotteiden kilpailukykyä muihin tuettuihin tuotteisiin verrattuna

iii) otetaan käyttöön kauppajärjestelmät trooppisista maista saatavia maailmanlaajuisia etuja varten (esim. hiilikauppaa koskevat aloitteet) ja luodaan välineet, joilla varmistetaan, että tämän kaupankäynnin hyödyt koituvat lajistoltaan runsaiden elinympäristöjen paikallisten hoitajien hyödyksi

iv) tuetaan kaupan sääntelyä koskevien standardien laatimista ja yhdenmukaistamista trooppisista maista peräisin olevia, kestävän kehityksen mukaisesti tuotettuja tuotteita koskevien kaupan esteiden vähentämiseksi [Tavoitteet 1, 2 ja 5]

v) edistetään kestävän metsänhoidon, maatalouden ja kalastuksen sertifiointijärjestelmiä sekä niihin liittyviä merkintäjärjestelmiä, joiden avulla voidaan varmistaa, että menetelmillä tuetaan biologisen monimuotoisuuden suojelua ja kestävää käyttöä.

3.5. Tutkimus, tiedonvaihto ja teknologian siirto

44. Biologinen monimuotoisuus on dynaaminen ilmiö: se tukee kehitystä lukemattomin kouriintuntuvin ja piilevin tavoin, ja se vaikuttaa monin tavoin elintarviketurvallisuuteen ja köyhyyden vähentämiseen. Tämän vuoksi kehitysmaat ja kehitysyhteistyöelimet pyytävät jatkuvasti lisätietoja näiden seikkojen osalta. Kehitysyhteistyöelinten, kentällä toimivien projektijohtajien ja paikallisyhteisöjen on tuotava ongelmansa esiin entistä selkeämmin, jotta ongelmakeskeinen tutkimustapa kuuluisi kiinteästi kentällä toteutettaviin ohjelmiin ja hankkeisiin.

45. Kansainvälisten tutkimuslaitosten (esimerkiksi kansainvälisen maataloustutkimuksen neuvoa-antavaan ryhmään (ICGAR) kuuluvien laitosten) hallussa on mittavat perintöainesvarastot. Näihin geenipankkeihin talletetaan viljelyalueilta tai yksittäisiltä tiloilta hankittuja elinkelpoisia siemeniä ja/tai niiltä peräisin olevaa elävää perintöainesta. Geenipankkien kasvi-, karja-, kala- ja puukannan olisi oltava vielä nykyistä laajempi, ja pankissa olisi oltava myös jalostettujen lajien sukulaislajikantojen edustajia. On ehdottomasti varmistettava, että maaseutuyhteisöt voivat hyödyntää geenipankkien palveluja.

46. Valtaosa biologisista tiedoista ja niihin liittyvistä näytteistä on teollisuusmaissa toimivien laitosten keräämää, joten tiedonjakelun turvaamiseksi tarvitaan tehokkaita toimia. Myös kehitysmaiden tutkimuskapasiteettia on lisättävä, jotta tieto saataisiin levitettyä. Tarvitaan myös lisätietoja keinoista, joilla voitaisiin parhaiten puuttua biologisen monimuotoisuuden vähenemisen taustalla oleviin syihin. Tämä edellyttää uusia monitieteellisiä tiedonkeruutapoja, joiden avulla voidaan kerätä sekä yhteiskuntatieteellistä, luonnontieteellistä että taloustieteellistä tietoa ja yhdistää paikallinen tieto [9] ja alkuperäistieto tieteelliseen tietoon. toimi 15: EY tukee kehitysmaiden yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa biologista moni muotoisuutta koskevaan tutkimukseen liittyvien valmiuksien vahvistamista sekä tiedon saannin ja näytekokoelmien käyttömahdollisuuksien parantamista. Myös köy hyyden lievittämistä, kestävää kehitystä ja biologisen monimuotoisuuden säi lyt tä mis tä ja kestävää käyttöä koskevien toimien välisten yhteyksien säännöllisen tar kas telun edellyttämiä tiedonkeruu- ja analysointiresursseja on lisättävä. [Tavoite 3]

[9] Yhteydet kulttuurillisen ja biologisen monimuotoisuuden välillä ovat selvät ja ne olisi otettava huomioon.

47. Tiedonkeruussa on sovellettava aiempaa laajempaa, kaikki sidosryhmät huomioon ottavaa lähestymistapaa, ja tulokset on ilmoitettava selkeästi kaikille ryhmille. Nämä toimet tukevat hankkeiden ja ohjelmien avointa hallintaa. tOimi 16: Kehitetään uusia, osallistumiseen perustuvia tiedonkeruumenetelmiä ja tietojen vaihtomenetelmiä ja tunnustetaan tarve liittää alkuperäistieto ja paikallinen tieto tieteelliseen tietoon. Varmistetaan se, että tarkastusten ja tutkimusten tulokset saatetaan selkeässä muodossa kaikkien sidosryhmien saataville. [Tavoite 3]

48. Biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa sopimuspuolet velvoitetaan perustamaan selontekojen laatimisen edellyttämät järjestelmät ja varmistamaan biologista moni muotoisuutta koskeva tietojenvaihto tietojenvaihtokeskusten kautta. Muutamat kehitysmaat ovat jo onnistuneet perustamaan tehokkaita tietojen vaihtokeskuksia, joten kehitysyhteistyöinvestoinnit on suunnattava perusvalmiuksien vahvistamiseen; samalla on huolehdittava asianmukaisten välineiden kehittämisestä (monilla kansallisilla tietojenvaihtokeskuksilla ei ole esimerkiksi luotettavia Internet-yhteyksiä). Lisäksi tietojenvaihtokeskusten kehittämiseen on otettava mukaan pääkaupungeissa sijaitsevien tutkimuslaitosten ja hallintoelinten ohella myös kaikki biologisen monimuotoisuuden hallintaan osallistuvat sidosryhmät.

3.6. Koulutus ja tietoisuuden lisääminen

49. Biologisesta monimuotoisuudesta ei yleensä olla tietoisia eivätkä sitä ymmärretä. Tämä koskee myös biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen ja muiden kansainvälisten ympäristösopimusten vaatimuksia. Tähän ongelmaan on vastattava tuottamalla tietylle yleisölle suunnattua tietoisuutta lisäävää aineistoa, jotta biologisen moni muotoisuuden asemaa kehityksen tukemisessa ja kansainvälisten ympäristö sopimusten vaatimuksia ymmärrettäisiin laajemmin. Tietoisuuden lisääminen voi muuttaa tuhoisia käytäntöjä, jos esimerkiksi biologisen monimuotoisuuden merkitystä terveydelle ja hyvinvoinnille tai ekosysteemien suojelulle osataan arvostaa.

50. Muodollinen koulutus lisää niiden inhimillisten voimavarojen määrää, jotka ovat käytettävissä biologiseen monimuotoisuuteen liittyviin päätöksenteko- ja hallintotehtäviin, ja parantaa näiden voimavarojen laatua. Koulutus on tämän vuoksi tärkeä valmiuksien luomisen väline, ja sellaisten uusien ohjelmien kehittäminen, jotka yhdistävät paikallista tietämystä tieteelliseen tietoon, olisi asetettava ensisijaiseen asemaan rakennettaessa nuorten tietoisuutta ja ymmärrystä. Tätä on täydennettävä keski- ja korkea-asteen koulutusohjelmilla, jotka auttavat opiskelijoita ymmärtämään entistä laajemmin, miksi biologisen monimuotoisuuden yhdistäminen kehitysprosessien sosiaaliseen ja taloudelliseen ymmärtämiseen on tärkeää. Eläintarhoilla ja kasvitieteellisillä puutarhoilla on tärkeä asema koulutuksessa.

4. Täytäntöönpano

4.1. Taloudelliset voimavarat

51. Biologisen monimuotoisuuden hallinta edellyttää tätä toimintasuunnitelmaa pitkäaikaisempaa sitoutumista. Toimintasuunnitelman täytäntöönpano edellyttää ponnistelua ja investointeja paikallisella, kansallisella ja kansainvälisellä tasolla. Prioriteetit on lueteltu edellä, ja niiden olisi ohjattava rahoitusta. Niiden lisäksi on kuitenkin havaittu monia muitakin huomiota vaativia kysymyksiä. Maaseudun kehittämis- ja elintarviketurvaohjelmissa olisi otettava huomioon luonnonvarainen ja jalostettu biologinen monimuotoisuus, joka tukee elinkeinoja ennen hankkeiden alkua. Ekosysteemien hallinnan periaatteet on sisällytettävä kaikkiin kehitys yhteistyön näkökohtiin. Makrotaloudellisille poliittisille ehdotuksille olisi suoritettava strategiset ympäristövaikutusten arvionnit. Nämä kysymykset edellyttävät lähempää tarkastelua sekä vuoropuhelua kumppaneiden kanssa.

52. EKR- ja ALA-sitoumusten painopiste ei ole ympäristökysymyksissä. Noin viisi prosenttia kahdeksannesta EKR:stä kohdistetaan yksiselitteisesti ympäristöasioihin, ja kymmenellä prosentilla ALA-varoista on oltava ympäristöpainotus. Tämän toimintasuunnitelman tavoitteet saavutetaan vain siinä tapauksessa, että ympäristöön ja biologiseen monimuotoisuuteen liittyviä kysymyksiä sisällytetään jatkossakin talous- ja kehitysyhteistyörahoituksen kaikkiin tasoihin ja tuetaan strategisesti pienellä budjettiosuudella, jonka painopiste on biologisen monimuotoisuuden kysymyksissä. Esimerkiksi liikenteen rahoitus ylittää tällä hetkellä 40 prosenttilla kehitysyhteistyön kokonaissitoumukset. Tällä toiminnalla voi olla suuria vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen, ja tämän vuoksi on varmistettava tuen avulla se, että biologisen monimuotoisuuden kysymykset sisällytetään ympäristövaikutusten arviointimenettelyihin ja strategisiin ympäristövaikutusten arviointimenettelyihin yhteistyövaltioissa samoin kuin se, että luodaan valmiudet menettelyjen täytäntöönpanemista varten.

53. Jatkuva rahoitus on myös välttämätöntä ympäristöä ja trooppisia metsiä koskevissa budjettikohdissa sekä muissa budjettikohdissa, jotka toteuttavat pilottimenettelyjä tai opastavat siinä, miten ympäristö- ja biologisen monimuotoisuuden kysymyksiä voidaan parhaiten sisällyttää taloudelliseen yhteistyöhön ja kehitysyhteistyöhön. Nämä budjettikohdat ovat myös olennaisen tärkeitä aihepiirikohtaisten politiikkojen lisäkehittämisen kannalta ja mahdollistavat biologisen monimuotoisuuden sisällyttämisen alakohtaisiin politiikkoihin. Budjettikohtien rahoitus olisi ulotettava koskemaan myös ohjelmia ja tutkimuksia, joissa analysoidaan kestävän kehityksen ja ympäristön ja biologisen monimuotoisuuden välisiä yhteyksiä maailmanlaajuisella, alueellisella ja paikallisella tasolla.

54. Laajempi koordinointi ja yhteistyö muiden rahoittajien kanssa on olennaista. Tämän olisi sisällettävä kosteikkojen yhteisrahoitustoimintaa, yhteisön toimet metsän kestävän hoidon hyväksi, kuivien alueiden säilyttäminen ja kestävä käyttö, integroidut suojelu- ja kehityshankkeet sekä tietopohjan laajentaminen. Myös mahdollisuuksia yhteistyöhön Maailman ympäristörahaston kanssa "Biologisen monimuotoisuuden valmiuksien rakentamisrahastoon" liittyvän mahdollisen yhteisrahoituksen puitteissa tutkitaan. Tässä toiminnassa keskitytään kehitysmaiden kielteisten ympäristösuuntausten suunnan muuttamiseen päinvastaiseksi erityisesti ottamalla käyttöön monenkeskisten ympäristösopimusten velvoitteita ja käsittelemällä alueellisia ympäristöongelmia.

4.2. Valvonta

55. Säännöllistä valvontaa ja arviointeja tarvitaan tehokkuuden varmistamiseksi ja uusien mahdollisuuksien löytämiseksi. Tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpanon tehokkuutta olisi valvottava hankkeiden ja ohjelmien toteutumisen vakiovalvonnan lisäksi, ja ympäristökysymykset olisi sisällytettävä valvonnan avulla kussakin vaiheessa vaikutusten vakioarviointeihin. Toimintasuunnitelma edellyttää kustannustehokkuuden indikaattoreita, joiden avulla voidaan tarkastella maaohjelmia ja maakohtaisia toimintasuunnitelmia, politiikkoja ja ohjelmia sekä hankkeita. TOIMI 17: Tutkimuksen tukeminen sellaisten käytännön mittareiden kehittämiseksi, joiden avulla voidaan valvoa sitä, miten biologisen monimuotoisuuden kysymyksiä on käsitelty maaohjelmissa sekä maakohtaisissa toimintasuunnitelmissa, politiikoissa, ohjelmissa ja hankkeissa. Paikallisella tasolla tähän olisi sisällyttävä paikallisten henkilöiden suorittama valvonta. [tavoitteet 1 ja 4]

56. Kaikkia maita, ohjelmia ja hankkeita on mahdotonta valvoa samaan aikaan, joten valvottavaksi valitaan tapaustutkimusten muodossa tietyt maat, alat ja hankkeet. Valvonnan valintaperusteisiin kuuluvat seuraavat: se, missä määrin biologiseen monimuotoisuuteen liittyvät kysymykset on otettu huomioon niiden maiden maaohjelmissa / maakohtaisissa toimintasuunnitelmissa, joiden biologinen monimuotoisuus on suurta (tai joissa on ainutlaatuisia ekosysteemejä); se, miten tehokkaasti kansalliset biologista monimuotoisuutta koskevat toimintasuunnitelmat on pantu täytäntöön; keskeisimpien alojen ohjelmat (esimerkiksi liikenneala) keskinkertaisen ja alhaisen tulotason maissa; kansallisten politiikkojen vaikutus biologisen monimuotoisuuden in situ- ja ex situ -suojeluun; ja tiettyjen elintarviketurva-aloitteiden vaikutus biologiseen monimuotoisuuteen. TOIMI 18: Itsenäiset arvioinnit sen selvittämiseksi, missä määrin ympäristökysymykset ja biologiseen monimuotoisuuteen liittyvät kysymykset on otettu huomioon politiikkojen, ohjelmien ja hankkeiden suunnittelussa, ja arviointi valikoitujen tutkimusten avulla: politiikkoihin, ohjelmiin ja hankkeisiin liittyvien asiakirjojen viisivuotisarviointien jatkaminen. [tavoitteet 1 ja 4]

Liite I - Biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteet ja biologista monimuotoisuutta koskevan toimintasuunnitelman toiminnot

Biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteet // Biologista monimuotoisuutta koskevan toimintasuunnitelman toiminnot

1) Biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien tavoitteiden sisällyttäminen osaksi yhteisön yleisiä taloudellisen yhteistyön ja kehitysyhteistyön rakenteita sekä poliittista vuoropuhelua kehitysmaiden ja siirtymävaiheen talouksien kanssa. Biologiseen monimuotoisuuteen liittyvät tavoitteet olisi sisällytettävä kehitysprojekteihin vastaanottajamaiden talouden eri aloilla sen varmistamiseksi, että yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja yhteisön muiden politiikkojen, kuten kauppa- maatalous- ja kalastuspolitiikan välillä vallitsee yhtenäisyys. // 2, 3, 14, 17, 18

2) Luonnonvarojen kestävän käytön tukeminen erityisesti metsien, laitumien ja meri- ja rannikkoekosysteemien osalta. // 4, 5, 6, 7, 8, 13, 14

3) Niiden asianomaisten virastojen kapasiteetin lisääminen, jotka käsittelevät biologisen monimuotoisuuden suojelua ja kestävää käyttöä. // 2, 3, 10, 11, 12, 15, 16

4) Ympäristövaikutusten arviointimenettelyjen laajempi sisällyttäminen kehitysyhteistyöhön. // 2, 9, 17, 18

5) Tämän strategian ja siitä aiheutuvien toimintasuunnitelmien täytäntöönpanon koordinointi kolmansien maiden strategioiden kanssa sen varmistamiseksi, että yhteisön tuki kolmansille maille ja kyseessä olevien maiden omien biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien strategioiden tavoitteet ovat yhdenmukaiset. // 3, 14

6) Yhteisön ja jäsenvaltioiden avustusohjelmien politiikkojen ja lähestymistapojen sekä muiden rahoittajien ja kansainvälisten instituutioiden, erityisesti Maailman ympäristörahaston, koordinoinnin ja täydentävyyden varmistaminen biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen johdonmukaista täytäntöönpanoa varten. // 1, 3, 12

7) Riittävien varojen myöntäminen biologista moni muotoisuutta koskeville kahdenvälisille avustus ohjelmille ja kansainvälisille mekanismeille (esi merkiksi biologista monimuotoisuutta koskeva yleis sopimus). // Jakso 4

Liite II - ALA/AKT-maiden ympäristöön käytetyt varat

Euroopan komission biologiseen monimuotoisuuteen liittyvä rahoitus tulee monesta eri lähteestä, Euroopan kehitysrahastosta (EKR) aina EY:n eri budjettikohtiin, jotka liittyvät eri aihepiireihin, esimerkiksi trooppisiin metsiin, kehitysmaiden ympäristöön ja globaaliin ympäristöön.

AKT (EKR)- ja ALA-maissa ensisijaisesti ympäristöön liittyviin hankkeisiin (tai muiden hankkeiden ympäristöä koskeviin osiin) vuosina 1990-1995 käytetyt varat on esitetty jäljempänä. EKR:n seitsemännen talousarvion yhteissumma on 11 miljardia euroa, josta kaksi prosenttia on kohdistettu ympäristöön liittyviin toimiin. ALA:n budjetista on tavoitteena käyttää ympäristöasioihin 10 prosenttia.

Ympäristöön liittyvä rahoitus ja prosenttiosuus ympäristöön liittyvästä kokonaisrahoituksesta. (1990-1995)

>TAULUKON PAIKKA>

Lähde: Ympäristönäkökohtien ja kestävän kehityksen sisällyttäminen talous- ja kehitysyhteistyöpolitiikkaan

Kokonaisvaltaisen strategian osatekijät. Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille

Vuosien 1996 ja 1998 välisenä aikana kehitysyhteistyön pääosaston ympäristöön liittyviin ohjelmiin ja hankkeisiin kohdistama kokonaissumma oli 274,3 miljoonaa euroa (5,3 prosenttia kaikista kehitysyhteistyön pääosaston myöntämistä varoista), ja käytetty summa oli 101 miljoonaa euroa (Tractebel/ERM/Kampsax 2000).

Vuosina 1996-1998 kohdistettiin 181 miljoonaa euroa hankkeisiin, jotka käsittelevät YK:n sopimuksia biologisesta monimuotoisuudesta (CBD), ilmastonmuutoksesta (FCCC) ja aavikoitumisen estämistä (CCD) (katso taulukkoa); tämän laskemisessa käytettiin ympäristöön liittyvien hankkeiden luokitteluun DAC (kehitysapukomitea) -luokitusta. Tämä merkitsee sitä, että kehitysyhteistyön pääosaston vuosittain myöntämistä kokonaisvaroista käytettiin keskimäärin 1,2 prosenttia biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen täytäntöönpanoon. Lisäksi 19 miljoonaa euroa käytettiin ympäristöasioiden sisällyttämiseen kehitys yhteis työ politiikkaan.

YK:n sopimuksia tukevat Euroopan yhteisön sitoumukset ja maksut [10] (miljoonaa euroa)

[10] Arvioita.

>TAULUKON PAIKKA>

Lähde: Tractebel/EFM/Kampsax)

Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen täytäntöönpanoa tukevien toimintojen DAC (kehitysapukomitea) -luokitus on laaja, ja siihen sisältyvät vesivarojen suojelu, kestävä maatalous, metsien häviämisen torjunta, kestävä kalatalous ja herkkien ympäristöjen kestävä käyttö matkailutarkoituksiin. Euroopan komission hankkeiden luokittelu yleisarvion (ERM 1997) päivittämiseksi sisältää paljon kapeamman määritelmän biologisesta monimuotoisuudesta: luonnonvarojen, niukkojen luonnonvarojen ja lajien suojelu. Tätä luokitusta käyttämällä ilmenee, että noin kolme prosenttia kaikista ympäristöön liittyvistä varoista on kohdistettu biologiseen monimuotoisuuteen [11].

[11] Kolmen prosentin määrä ja kaaviossa 1 olevat prosenttimäärät ovat arvioita pikemmin kuin todellisia määrärahoja. Ne perustuvat analyysiin, jossa monelle hankkeelle määritettiin useita aiheita, mikä on aiheuttanut sen, että joissakin tapauksissa määrärahat on otettu huomioon kaksi kertaa.

>VIITTAUS KAAVIOON>

(Mukailtu asiakirjasta Tractebel/ERM/Kampsax 2000).

Ympäristöä ja trooppisia metsiä koskeviin budjettikohtiin käytetyt varat (1993-1999) olivat 97 miljoonaa euroa ja 234 miljoonaa euroa. Alustava arvio tutkimuksen pääosaston biologiseen monimuotoisuuteen liittyviin hankkeisiin käyttämistä varoista (1996-1998) oli 4 miljoonaa euroa.

Liite III - Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen tavoitteet täyttävien hankkeiden ja ohjelmien DAC (kehitysapukomitea) -perusteet

Hanke tai ohjelma, joka edistää biologisen monimuotoisuuden säilyttämistä, biologisen monimuotoisuuden kestävää käyttöä ja/tai geenivarojen käytöstä saatavan hyödyn oikeudenmukaista ja tasapuolista jakamista. Tähän kuuluvat erityistoimenpiteet biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien kysymysten sisällyttämiseksi vastaanottajamaan kehitystavoitteisiin tai kehitysmaan auttamiseksi täyttämään sopimuksesta aiheutuvat velvoitteensa.

Esimerkkejä hanke- ja ohjelmatyypeistä:

* Kansallisten biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien suunnitelmien, strategioiden ja ohjelmien valmistelu, biologiseen monimuotoisuuteen liittyvät inventaariot ja arvioinnit, uhanalaisten lajien suojeluun tarvittavan lainsäädännön ja asetusten kehittäminen, kannustustoimien kehittäminen, vaikutusten arvioinnin kehittäminen sekä geenivarojen käytöstä saatavan hyödyn käyttöä ja jakamista koskevat politiikat ja lainsäädäntö.

* Suojelualueiden perustaminen ja ekosysteemien kestävä hallinta, mukaan luettuina meri- ja rannikkoalueet, sisävesistöt, metsä- ja vuoristoalueet sekä kuivat ja puolikuivat alueet.

* Luonnonsuojelualueet ja toimenpiteet niitä ympäröivillä alueille, muut toimenpiteet uhanalaisten tai herkkien lajien ja niiden elinympäristöjen suojelemiseksi sekä ex situ -suojelu (esimerkiksi siemenpankit ja eläintarhat).

* Luokitteluun ja biologisen monimuotoisuuden arviointiin, koulutukseen, opetukseen sekä biologista monimuotoisuutta koskevien tietoisuutta lisääviin ohjelmiin liittyvien valmiuksien vahvistaminen.

* Biologista monimuotoisuutta koskeva tutkimus.

* Biologisen monimuotoisuuden sisällyttäminen alakohtaiseen politiikkaan ja suunnitteluun sekä alakohtaisiin ohjelmiin.

* Vesivarojen suojelu ja kunnostus sekä integroitu vesistöalueiden ja pohjavesialueiden suojelu ja hallinta.

* Kestävät maatalous- ja viljelykäytännöt, integroidut tuholaistorjuntastrategiat ja maatalouskemikaalien oikea käyttö, maaperän säilyttäminen sekä perintöaineksen säilyttäminen

* Metsien häviämisen maaperän tilan huononemisen torjunta.

* Kestävä kalastus merellä, rannikoilla ja sisävesillä.

* Ympäristöltään herkkien alueiden kestävä käyttö matkailutarkoituksiin.