13.

Vaikka monet haasteista ovat monille opettajille ja kouluttajille yhteisiä, eri jäsenvaltioissa on vaihtelevassa määrin myös eri koulutustasoihin ja -tyyppeihin liittyviä erityishaasteita, muun muassa seuraavat: a) varhaiskasvatuksessa: — vaikeudet houkutella ja pitää alalla päteviä ja koulutettuja varhaiskasvatuksen ammattilaisia, — henkilöstön ikääntyminen ja sukupuolten epätasapaino naisvaltaisella alalla, — vähemmän houkuttelevat työolot, kuten lasten suuri lukumäärä henkilöstönjäsentä kohden, ja houkuttelevien urapolkujen samoin kuin jatkuvan ammatillisen kehittymisen edellyttämien mahdollisuuksien puuttuminen, b) kouluopetuksessa: — vaikeuksia houkutella lahjakkaita opiskelijoita opettajien peruskoulutukseen (8) ja pitää heidät alalla samoin kuin houkutella tutkinnon suorittaneita opettajan ammattiin ja pitää ammatissa toimivat opettajat alalla, — opettajakunnan ikääntyminen, sukupuolten välinen epätasapaino. Valtaosa opettajista on naisia, erityisesti tietyissä oppiaineissa ja joillakin koulutustasoilla, ammatti ei myöskään välttämättä edusta sen yhteisön kulttuuria, jossa sitä harjoitetaan, — kaikki tämä ilmenee monissa jäsenvaltioissa yleisenä tai tiettyjä maantieteellisiä alueita tai tiettyjä oppiaineita kuten STEM-aineita vaivaavana opettajapulana, tai pulana opettajista, joilla on osaamista erityisopetukseen tai opettamiseen monikulttuurisissa tai monikielisissä ympäristöissä tai heikomman sosioekonomisen taustan omaavien opiskelijoiden parissa (9), c) ammatillisessa koulutuksessa: — opettajilla ja kouluttajilla tulisi olla pätevyys edistää ja kehittää perus- ja avaintaitoja sekä opettaa ajantasaista ammatillista tai teknistä osaamista, — sekä ammatillisissa oppilaitoksissa että yrityksissä yhdistelmäopetuksen mukaisesti työskentelevien opettajien ja kouluttajien tarve saattaa kasvaa, — opettajien ja kouluttajien, erityisesti yritysten sisäisten kouluttajien, olisi tehtävä yhteistyötä ottaen huomioon heidän toisiaan täydentävät tehtävänsä ja vastuualueensa erityisesti oppisopimuskoulutuksen ja työssäoppimisen toteuttamisessa, — paremmista kannustimista johtuen työskentely yksityissektorilla saattaa houkutella enemmän kuin työskentely ammatillisissa oppilaitoksissa, — monilla jäsenvaltioilla on haasteena opettajien ja kouluttajien ikääntyminen, d) aikuiskoulutuksessa: — aikuiskouluttajilla on merkittävä rooli sekä perus- että ammatillisen tason tietojen, taitojen ja osaamisen edistämisessä ja kehittämisessä, — he saattavat myös törmätä haasteeseen, jonka taustalla ovat oppijoiden luku- ja laskutaidon heikkoudet, kielivaikeudet tai huonot oppimis- ja koulutuskokemukset, — koska aikuiskouluttajat työskentelevät usein monenlaisten oppijaryhmien kanssa, heillä on oltava valmiudet käyttää erilaisia ja tehokkaita opetusstrategioita ja -menetelmiä voidakseen vastata oppijoiden tarpeisiin, voidakseen motivoida heitä ja voidakseen ottaa huomioon heidän yksilölliset oppimispolkunsa, — jotta yksilöt voisivat hakeutua uudelleenkoulutukseen ja hankkia uusia taitoja, saattaa olla tarpeen tarkistaa opettajien ja kouluttajien roolia siltä osin, miten he voisivat myötävaikuttaa epävirallisen ja arkioppimisen kautta omaksuttujen taitojen ohjaukseen ja validointiin, — aikuiskouluttajilta saatetaan vaatia yhteistyötä työnantajien kanssa työssäoppimisen yhteydessä, — aikuiskouluttajilla ei useinkaan ole nimenomaisia valmiuksia aikuisopetukseen, ja he saattavat työskennellä osa-aikaisesti tai freelance-pohjalta. Näin ollen heidän ammatillistamisensa on merkittävä haaste aikuiskoulutuksen laadun varmistamisessa, e) korkea asteen koulutuksessa: — akateemiselle uralle vaaditussa muodollisessa pätevyydessä ei useinkaan anneta painoa sille, että hakijoilla olisi asianmukaiset opetustaidot, — kaikissa jäsenvaltioissa ei ole olemassa laajoja systeemisiä täydennyskoulutusmahdollisuuksia akateemisen henkilöstön opetustaitojen parantamiseksi, — ei ole kiinnitetty riittävästi huomiota henkilöstön interinstitutionaaliseen koulutukseen, kuten opetuksen kansainväliseen liikkuvuuteen, eikä käytäntöyhteisöjen tai ammattilaisverkostojen luomiseen; — opiskelijaväestön moninaisuus edellyttää erilaisten, opiskelijakeskeiseen toimintatapaan perustuvien opetusmenetelmien käyttöä, mikä saattaa olla haaste korkeakouluille; — sukupuolten välistä epätasapainoa esiintyy joissakin akateemisissa oppiaineissa, ja ylemmillä henkilöstön tasoilla naiset ovat erityisen aliedustettuina; — vaikka opetus on yksi korkea-asteen koulutuksen kolmesta tehtävästä, tutkimusta arvostetaan usein opetusta enemmän urakehityksen arvioinnissa; alemman ja keskitason henkilöstöltä vaaditaan usein enemmän opetusta, koska usein urakehityksen myötä opetustyö vähenee ja tutkimukseen käytettävä aika lisääntyy (10). 14. Siitä huolimatta, että vaatimukset ovat muuttumassa yhä monitahoisemmiksi ja ammatti entistä vaativammaksi, monet opettajat ja kouluttajat kokevat, että yhteiskunta ei kunnioita tai arvosta heitä (11), ja itse ammatti on menettämässä vetovoimaansa monissa jäsenvaltioissa.