[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 30.8.2007

KOM(2007) 486 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

EUROOPAN YHTEISÖJEN VARAINHANKINNASTA JA LAINANANNOSTA VUONNA 2006 {SEC(2007)1079}

SISÄLLYSLUETTELO

Johdanto 3

1. VARAINHANKINTA VUONNA 2006 3

2. YHTEISÖN ULKOPUOLELLE SUUNTAUTUNUT LAINANANTO 4

2.1. Yleiskatsaus 4

2.2. Yhteisön makrotaloudellinen rahoitusapu 4

2.3. EIP:n lainananto vuonna 2006 kaakkoisissa naapurimaissa, Välimeren alueella, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa sekä Etelä-Afrikan tasavallassa 5

2.3.1. EIP:n tavoitteet ja painopisteet 5

2.3.2. Lainananto 6

2.3.3. Takuun kattavuus 6

2.3.3.1. Yleistakuu 6

2.3.3.2. Riskien jakaminen 6

2.3.4. EIP:n yhteistyö komission ja muiden elinten kanssa 9

2.4. Lomén/Cotonoun sopimuksen allekirjoittajavaltiot – lainananto 10

3. LAINANANNON VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON 10

3.1. Yhteisön talousarviosta myönnetyt takaukset 10

3.2. Korkotuet 12

3.3. EKR:n varoista tuleva EIP:n rahoitus 12

Johdanto

Euroopan yhteisöjen lainanantovälineitä koskevien neuvoston päätösten mukaan komission on tiedotettava neuvostolle ja Euroopan parlamentille vuosittain näiden välineiden käytöstä.

Kun kyseessä on yhteisön ulkopuolelle suuntautuva lainananto, komission on asiaa koskevien neuvoston päätösten[1] mukaan annettava neuvostolle ja Euroopan parlamentille vuosittain kertomus yhteisön talousarviosta taattujen Euroopan investointipankin (EIP) lainojen täytäntöönpanosta kaakkoisissa naapurimaissa, Välimeren alueen maissa, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa sekä Etelä-Afrikan tasavallassa.

Näiden tiedonantovelvoitteiden täyttämiseksi tässä kertomuksessa käsitellään lainanantotoimia alueittain. Yleiskuvan antamiseksi lainanannosta kertomuksessa on myös lyhyt yhteenveto lainanannon rahoittamiseksi toteutetusta varainhankinnasta, yhteisön makrotaloudellisesta rahoitusavusta kolmansille maille sekä yhteisön lainanantoon liittyvistä korkotuista ja takauksista. Tietoja annetaan myös Euratomin lainanannosta.

Tähän kertomukseen liittyvät taulukot julkaistaan komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa. Tekstissä mainituilla taulukoilla tarkoitetaan valmisteluasiakirjan (jäljempänä ’liite’)[2] taulukoita.

1. VARAINHANKINTA VUONNA 2006

Komissio on valtuutettu hankkimaan rahoitusta pääomamarkkinoilta yhteisöjen (EY ja Euratom) puolesta rahoittaakseen lainanannon, jonka neuvosto on hyväksynyt[3].

Vuonna 2006 Euroopan yhteisöjen ja EIP:n kokonaisvarainhankinta supistui 3,8 prosenttia 48,1 miljardiin euroon edellisvuodesta, jolloin se oli ollut 50 miljardia euroa (ks. taulukko ja kaavio liitteessä olevassa luvussa 1.1). Yli 99 prosenttia tästä määrästä on EIP:n toteuttamaa varainhankintaa. Varainhankinnan supistuminen voidaan selittää sillä, että EIP vähensi varainhankintaansa marginaalisesti lainojen noston hienoisen hidastumisen ja kassalikviditeettikysymysten seurauksena, ja sillä, ettei Euratom-lainoista, makrotaloudellisesta rahoitusavusta ja maksutaselainoista ollut tehty uusia päätöksiä.

Kun otetaan huomioon takaisinmaksut, peruutukset ja valuuttakurssivaihtelut, varainhankinnan kokonaismäärä oli 248,4 miljardia euroa 31. joulukuuta 2006 eli 0,7 prosenttia pienempi kuin vuonna 2005 (ks. liitteessä oleva taulukko 1.2).

Varainhankinnan valuuttajakauma (ks. liitteessä oleva taulukko 1.3) osoittaa, että euromääräinen varainhankinta säilyi vuonna 2006 samalla 37,9 prosentin tasolla kaikista otetuista lainoista. Yhteisön muiden valuuttojen määräinen lainanotto supistui 23,0 prosentista 16,6 prosenttiin. Yhteisöjen ulkopuolisten valuuttojen osuus varainhankinnan kokonaismäärästä kasvoi 39,5 prosentista 45,4 prosenttiin. Lainat Yhdysvaltojen dollareissa kasvoivat 27,9 prosentista 30,4 prosenttiin. Vuonna 2006 swap-toimien jälkeen 94,5 prosenttia lainoista otettiin vaihtuvakorkoisina, kun vuonna 2005 vaihtuvakorkoisten osuus oli 97,3 prosenttia (luku ennen swap-toimia: ks. liitteessä oleva taulukko 1.3).

2. YHTEISÖN ULKOPUOLELLE SUUNTAUTUNUT LAINANANTO [4]

2.1. Yleiskatsaus

Yhteisön kanssa yhteistyösopimuksen tehneille kolmansille maille myönnetään rahoitustukea eri muodoissa maantieteellisen alueen ja saavutettavien tavoitteiden mukaisesti. Kyseessä ovat yleensä kahdenväliset lainat (makrotaloudellinen tuki tai maksutasetuki), kun yhteisö osallistuu maan makrotaloudellisen tasapainon palauttamiseen. Komissio hallinnoi kyseisiä rahoitustoimia neuvoston päätösten mukaisesti.

Muissa tapauksissa EIP voi myöntää lainoja omista varoista joko suorana rahoituksena yksittäisiin hankkeisiin tai globaalilainana pankeille, jotka huolehtivat niiden suuntaamisesta pienemmille paikallisille hankkeille. Jotkin näistä lainoista on taattu EU:n talousarviosta.

Euratomin lainavälinettä[5] voidaan käyttää jäsenvaltioille ja eräille yhteisön ulkopuolisille maille (Armenia, Bulgaria[6], Liettua, Romania[7], Slovakia, Slovenia, Tšekki, Unkari, Ukraina ja Venäjä) myönnettävään rahoitukseen.

Maantieteelliset alueet, joilla yhteisö harjoittaa lainanantoa, on lueteltu liitteessä (ks. taulukko 2.1).

2.2. Yhteisön makrotaloudellinen rahoitusapu

Luottoina myönnettävä makrotaloudellinen rahoitusapu on luonteeltaan poikkeuksellista ja liittyy kansainvälisen yhteisön pyrkimyksiin tukea eräiden siirtymävaiheen makrotaloudellisia ongelmia ratkovien maiden maksutasetta yhdessä Bretton Woods -instituutioiden kanssa. Yhteisön toiminta kohdistuu naapurialueisiin, kuten Länsi-Balkaniin ja Kaukasuksen alueeseen. Rahoitusavun maksamisen ehtona on, että tuensaajamaat toteuttavat vaaditut makrotalouden vakauttamistavoitteet ja rakenneuudistukset. Vuosittain toteutettavien toimien määrä on näissä olosuhteissa rajallinen, ja rahoitusavun vuosittaista muutosta on vaikea vertailla asianmukaisesti.

Tästä välineestä maksetut avustukset ja lainat on lueteltu liitteessä (ks. taulukko 2.2), joka osoittaa, että vuonna 2006 makrotaloudellista rahoitusapua maksettiin voimassa olevien asiaa koskevien päätösten nojalla 19 miljoonaa euroa. Makrotaloudellisesta rahoitusavusta ei tehty uusia päätöksiä vuonna 2006. Lisätietoja on myös komission vuotuisessa kertomuksessa kolmansille maille myönnetyn makrotaloudellisen rahoitusavun toteutuksesta.

2.3. EIP:n lainananto vuonna 2006 kaakkoisissa naapurimaissa, Välimeren alueella, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa sekä Etelä-Afrikan tasavallassa

Tämä luku muodostaa vuoden 2006 vuosikertomuksen, joka on toimitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle neuvoston päätöksen 2000/24/EY 2 artiklan mukaisesti.

2.3.1. EIP:n tavoitteet ja painopisteet

Vuosi 2006 oli viimeinen kokonainen vuosi, jolloin toteutettiin toimia niiden valtuutusten nojalla, jotka kattoivat EIP:n rahoitustoimet EU:n ulkopuolella 1. helmikuuta 2000 ja 31. tammikuuta 2007 välisenä aikana[8]. Komissio ja EIP osallistuivat vuoden mittaan neuvotteluihin – myös neuvostossa – uudistaakseen ulkoisen valtuutuksen lainojen myöntämiseksi kolmansille maille kaudella 2007–2013. Valtuutus lopulta tehtiin ja vahvistettiin 19. joulukuuta 2006 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2006/1016/EY[9].

EIP:n lainanannon yleisenä painopisteenä EU:n ulkopuolisilla alueilla on tukea yhteisön poliittisia tavoitteita. Alueellisissa tavoitteissa otetaan huomioon kunkin alueen erityispiirteet ja painopisteet.

Vuonna 2006 EIP toteutti toimia kaakkoisissa naapurimaissa – niin liittyvissä kuin liittymisneuvotteluja käyvissä valtioissa (Bulgaria, Romania, Kroatia, Turkki ja entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia) – auttaakseen näitä maita valmistautumaan liittymiseen: EIP erityisesti rahoitti investointeja, joilla pyritään yhtenäistämään kyseisten valtioiden infrastruktuurit EU:n infrastruktuurien kanssa, ja myönsi tukea pk-yrityksille. Bulgarian ja Romanian liittymisen johdosta allekirjoitettiin yhteisymmärryspöytäkirja, jonka nojalla EIP myöntää tukea kyseisten maiden investointiohjelmiin, jotka kattavat kaikki keskeiset talouden alat. EIP myös edelleen myönsi tukea muissa Länsi-Balkanin maissa (Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Montenegro[10] ja Serbia) tehtäviin investointeihin, jotta kyseisissä maissa meneillään olevaa yhdentymistä EU:hun voidaan helpottaa. Yleisemmin EU:n ja EIP:n tuella pyritään edistämään poliittisia ja taloudellisia uudistuksia sekä yhteiskunnallista sovintoa kyseisellä alueella.

EIP antaa etusijan viestintä- ja energia-alojen parantamiselle, nykyaikaistamiselle ja kehittämiselle ja korostaa erityisesti Euroopan laajuisia verkkoja (TEN) sen pohjalta, mitä liikenneministerit määrittelivät yleiseurooppalaisessa liikennekokouksessa maantie- ja rautatieyhteyksien kehittämisen keskipitkän aikavälin ensisijaisiksi tavoitteiksi.

EIP:n hankkeisiin liittyville ympäristökysymyksille ja ympäristöhankkeille yleensäkin annetaan etusija kyseisten maiden mukauttaessa lainsäädäntöään vähitellen EU:n lainsäädäntöä vastaavaksi. EIP tukee myös yksityisen sektorin kehittämistä (pk-yritykset ja muut elinkeinoaloitteet), erityisesti suoria ulkomaisia sijoituksia joko suoraan tai globaalilainavälineensä kautta, erityisesti kun mukana on EU-kumppaneita.

Välimeren alueella EIP myöntää lainoja Euro–Välimeri-alueen investointeja ja kumppanuutta koskevasta rahoitusvälineestä (FEMIP) pääasiassa Euro–Välimeri-kumppanuuden puitteissa. Tarkoituksena on tukea asianomaisten maiden talouden ja yhteiskunnan nykyaikaistamista sekä lisätä alueellista yhdentymistä. FEMIP:n painopisteitä ovat yksityisen sektorin tukeminen ja investoinneille suotuisan ympäristön luominen pääosin rahoittamalla talouskehityksen edellyttämää infrastruktuuria. Lisäksi FEMIP tukee kestävien energialähteiden kehittämistä, kilpailukykyä ja toimitusvarmuutta yhdenmukaisesti EU:n painopisteiden kanssa. Marraskuussa 2006 Ecofin-neuvosto päätti vahvistaa FEMIP:iä ja määritteli kaksi erityistä painopistealaa: yksityisen sektorin kehittäminen ja kumppanuuksien lujittaminen kumppanuusmaiden osallistumisen lisäämiseksi.

Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa EIP rahoittaa sekä yhteisön että asianomaisten maiden edun mukaisia hankkeita. Kyseessä ovat yhteisrahoitus EU:sta olevien hankejärjestäjien kanssa, teknologiansiirto sekä yhteistyö energia- ja ympäristönsuojelualalla. EIP myönsi tukea myös jälleenrakennukseen tsunamin joulukuussa 2004 tuhoamille alueille. Tässä yhteydessä Aasiaa ja Latinalaisen Amerikkaa koskevan valtuutuksen maantieteellinen soveltamisala ulotettiin koskemaan myös Malediiveja.

Etelä-Afrikan tasavallassa EIP:n tehtävänä on ollut keskittyä yleisen edun mukaisiin infrastruktuurihankkeisiin ja tuen myöntämiseen yksityiselle sektorille, myös pk-yrityksille. EIP:n toimien on lisäksi täydennettävä sitä yhteisön avustuspolitiikkaa ja niitä yhteisön avustusohjelmia ja -välineitä, joiden ensisijaisena tavoitteena on vähentää köyhyyttä ja epätasa-arvoa Etelä-Afrikassa.

Tiivistelmä EIP:n asianomaisilla alueilla vuodesta 2002 toteuttamista toimista on liitteessä olevassa taulukossa 2.3.1.

2.3.2. Lainananto

Lainat on jaoteltu maittain ja toimialoittain liitteessä (ks. luku 2.3.2 a–e).

2.3.3. Takuun kattavuus

2.3.3.1. Yleistakuu

Neuvoston päätöksessä 2000/24/EY, sellaisena kuin se on muutettuna, säädetään, että yhteisön takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia koko valtuutuksen osalta. Tämä tarkoittaa, että yhteisön takuu kattaa enintään 65 prosenttia sovittujen lainojen kokonaismäärästä mutta että yksittäisten lainojen maksulaiminlyönnit katetaan kaikkia lainoja koskevan enimmäismäärän rajoissa tosiasiassa 100 prosenttiin saakka.

2.3.3.2. Riskien jakaminen

Yleisvaltuutusten mukainen yhteisön takuu kattaa kaikki luottoriskit, paitsi jos sovelletaan riskinjakojärjestelyitä, jolloin yhteisön takuu kattaa ainoastaan erityiset poliittiset riskit ja EIP muut riskit. Päätöksessä 2000/24/EY, sellaisena kuin se on muutettuna, kehotetaan EIP:tä soveltamaan riskinjakojärjestelyitä 30 prosenttiin kyseisen päätöksen nojalla myönnettävistä lainoista (ensimmäisen yleisvaltuutuksen mukainen prosenttimäärä oli 25)[11].

Vuoden 2006 lopulla EIP saavutti riskinjakotason, joka oli 18 prosenttia valtuutuksen aikana toteutuneesta kumulatiivisesta lainanannosta, kun tavoitteena oli ollut 30 prosentin riskinjakotaso. On kuitenkin muistettava, että laadittaessa täydellistä analyysiä EU:n talousarvion ja EIP:n välisestä todellisesta riskinjaosta olisi myös otettava huomioon toimet, joita rahoitetaan EIP:n omista varoista ilman yhteisön takuuta liittymistä valmistelevan järjestelyn ja Välimeren alueen kumppanuusjärjestelyn puitteissa, ja yksittäiset toimet, jotka EIP:n valtuusto on hyväksynyt EIP:n perussäännön 18 artiklan mukaisesti. Vaikka tällainen lainananto ei kuulukaan tässä kertomuksen käsiteltäviin aiheisiin, on huomattava, että suurin osa lainanantotoimista uusissa jäsenvaltioissa ennen liittymistä toteutettiin tosiasiassa liittymistä valmistelevan järjestelyn puitteissa. Jos kokonaisriskinjakotasoon luetaan mukaan lainat, joista sovittiin liittymistä valmistelevan järjestelyn puitteissa, se nousee 18 prosentista noin 50 prosenttiin.

Kun asiaa tarkastellaan alueittain, riskinjakotavoite saavutettiin ja ylitettiin Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa , joissa 72 prosenttia lainoista sovittiin riskinjakojärjestelmää käyttäen. Tämän riskinjakotason mahdollistivat Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa koskevan valtuutuksen erityispiirteet ja ne strategiset tavoitteet, jotka EIP oli asettanut asianomaiselle alueelle suunnatulle lainanannolle. Kyseisissä tavoitteissa asetetaan suuri painopiste yksityisten eurooppalaisten aloitteiden tukemiselle (suorat ulkomaiset sijoitukset, teknologiansiirto ja osaaminen).

Sekä Kaakkois-Euroopassa että Välimeren alueella 11 prosenttiin valtuutuksen aikana myönnetyistä lainoista liittyi riskinjakotoimia. Asianomaisten maiden ohjelmointimenettelyjen mukaisesti useimmat EIP:n valtuutuksen mukaisesti rahoittamat hankkeet ovat julkisen sektorin hankkeita eivätkä siksi kuulu riskinjaon soveltamisalaan. Lisäksi hankejärjestäjillä on yksityisellä sektorilla Välimeren alueella vaikeuksia löytää ulkopuolisia (myös eurooppalaisia) pankkeja, jotka olisivat valmiita myöntämään takauksen, jonka EIP voisi hyväksyä nykyisten sääntöjensä nojalla.

Etelä-Afrikan tasavallassa 10 prosenttiin lainoista liittyi riskinjako.

Tiivistelmä valtuutuksen mukaisen riskinjaon alueellisesta jakautumisesta esitetään seuraavassa taulukossa. Liitteessä olevissa taulukoissa 2.3.6–2.3.9 esitetään vuonna 2006 sovitut yksittäiset lainat, joihin liittyy riskinjako.

Toinen yleisvaltuutus (neuvoston päätös 2000/24/EY, joka kattaa 1. helmikuuta 2000 ja 31. tammikuuta 2007 välisen ajan)

milj. euroa

Toisen yleisval-tuutuksen enimmäis-määrät | Sovittujen lainojen summa 31.12.2006 | Riskin-jakoperi-aatteella sovittujen lainojen luku-määrä | Riskin-jakoperi-aatteella sovittujen lainojen summa | Saavutetun riskinjaon osuus (verrattuna valtuu-tuksen enimmäis-määrään) | Saavutetun riskinjaon osuus (verrattuna sovittujen lainojen määrään) |

Kaakkoiset naapurimaat | 9 185 | 9 142 | 33 | 1 003 | 11 % | 11 % |

Välimeren alue | 6 520 | 7 177([12]) | 13 | 807 | 12 % | 11 % |

Aasia ja Latinalainen Amerikka | 2 480 | 2 425 | 38 | 1 756 | 71% | 72% |

Etelä-Afrikka | 825 | 837([13]) | 2 | 80 | 10 % | 10 % |

YHTEENSÄ | 19 010 | 19 581([14]) | 86 | 3 646 | 19 % | 18 % |

Ensimmäisen yleisvaltuutuksen aikana kokonaislainanannossa saavutettiin 24 prosentin riskinjakotaso, kun tavoitteena oli ollut 25 prosentin taso. Jos lainanantoa verrataan alueellisiin enimmäismääriin, riskinjakotaso oli 81 prosenttia Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa, 26 prosenttia Keski- ja Itä-Euroopan maissa ja 3 prosenttia Välimeren alueella.

Ensimmäinen yleisvaltuutus (neuvoston päätös 97/256/EY, joka kattaa 31. tammikuuta 1997 ja 31. tammikuuta 2000 välisen ajan)

milj. euroa

Ensimmäisen yleisvaltuu-tuksen enimmäis-määrät | Sovittujen lainojen kokonais-summa 31.12.2006 | Riskinjako-periaatteella sovittujen lainojen lukumäärä | Riskinjako-periaatteella sovittujen lainojen summa | Saavutetun riskinjaon osuus (verrattuna valtuutuksen enimmäis-määrään) | Saavutetun riskinjaon osuus (verrattuna sovittujen lainojen määrään) |

Keski- ja Itä-Euroopan maat | 3 520 | 3 446 | 21 | 896 | 25 % | 26 % |

Välimeren alue | 2 310 | 2 310 | 5 | 71 | 3 % | 3 % |

Aasia ja Latinalainen Amerikka | 900 | 900 | 17 | 730 | 81 % | 81 % |

Etelä-Afrikka | 375 | 375 | 0 | 0 | 0 % | 0 % |

Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia | 150 | 150 | 0 | 0 | 0 % | 0 % |

YHTEENSÄ | 7 255 | 7 180 | 43 | 1 697 | 24 % | 24 % |

2.3.4. EIP:n yhteistyö komission ja muiden elinten kanssa

EIP ja komissio tekevät tiivistä yhteistyötä valmistellakseen ja yhteisrahoittaakseen EIP:n hankkeita, jotka saavat rahoitusta EU:n talousarviosta. Myös vuonna 2006 EIP:n lainanantoa täydennettiin korkotuilla (neljä uutta ympäristölainaa Välimeren alueelle), teknisellä avulla (12,3 miljoonaa euroa avustuksina yleensä toteutettavuustutkimusten, valmiuksien parantamisen sekä hankkeiden hallinnoinnin ja arvioinnin rahoittamiseen) ja rakenne- ja koheesiorahastovaroilla (erityisesti Phare- ja Ispa-hankkeet).

Perinteisten yhteistyömuotojen ohella Euroopan komissio pyysi EIP:tä tarjoamaan neuvontapalveluita riskipääomajärjestelylle myönnetyn tuen täytäntöönpanemiseksi Etelä-Afrikassa. EIP:n tehtävänä on neuvoa komissiota kyseisen järjestelyn suunnittelussa ja käyttöönotossa ja osallistua investointiehdotusten tekniseen arviointiin ja hyväksymiseen osallistumatta kuitenkaan varainhoitoon. Välimeren alueella FEMIP:n kautta myönnetään lainoja EIP:n omista varoista ja tarjotaan yksityistä pääomarahoitusta, joka rahoitetaan EU:n talousarviosta.

Vuonna 2006 Euroopan komissio, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki (EBRD) ja EIP allekirjoittivat yhteisymmärryspöytäkirjan tiivistääkseen yhteistyötään Itä-Euroopassa, Etelä-Kaukasuksella, Venäjällä ja Keski-Aasiassa. Tiiviimmällä yhteistyöllä pyritään tuomaan yhteen osapuolten asiantuntemusta, valmiuksia ja suhteellisia etuja, jotta Euroopan naapuruuspolitiikkaa, EU:n ja Venäjän strategista kumppanuutta sekä EIP:n ja EBRD:n valtuutuksia voidaan toteuttaa menestyksellä niiden kumppanuusmaiden hyödyksi, joita asia koskee.

Yleisemmin EIP:n ja EU:n talousarviosta saatavaa rahoitusta koordinoidaan kahdenvälisesti eurooppalaisten elinten (sopimuksia on tehty Agence Française de Développement’n, KfW Development Bankin ja Euroopan kehitysrahoituslaitosten kanssa) ja muiden kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa mahdollisuuksien mukaan. Yhteisrahoitusta harjoitetaan aktiivisesti, ja siitä on tullut EIP:n tukemien hankkeiden tavanomainen piirre. Yhteisellä toiminnalla sellaisten elinten kanssa, jotka ovat erikoistuneet laajempiin alakohtaisiin ja toimenpidekysymyksiin, voidaan varmistaa monien alakohtaisten uudistusten tehokkuus ja lisätä investointihankkeiden kannattavuutta niin, että hankkeiden jatkotoimia voidaan toteuttaa parannetussa sääntelykehyksessä. Vuonna 2006 kaakkoisia naapurimaita koskevan valtuutuksen aikana 80 prosenttia EIP:n lainanannosta yhteisrahoitettiin monenvälisesti, kahdenvälisesti ja kansallisten elinten kanssa. Välimeren alueella yhteisrahoitettujen hankkeiden osuus EIP:n lainanannosta oli 60 prosenttia. EIP:n Kaakkois-Euroopassa ja Välimeren alueella rahoittamiin hankkeisiin liittyvät yhteisrahoitusosuudet esitetään liitteessä olevissa taulukoissa 2.3.3 ja 2.3.4.

Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa EIP jatkoi sellaisten hankkeiden rahoittamista, joihin liittyy sekä yhteisön että sen maan yhteinen etu, jossa hanke toteutetaan. Kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa toteutettu yhteisrahoitus esitetään liitteessä olevassa taulukossa 2.3.5. Vuonna 2006 sovittuihin yksittäisiin lainoihin liittyvä yhteinen etu esitetään liitteessä olevassa taulukossa 2.3.5 a.

2.4. Lomén/Cotonoun sopimuksen allekirjoittajavaltiot – lainananto

Vuonna 2006 EIP myönsi AKT-maille[15] sekä merentakaisille maille ja alueille lainoja yhteensä 745 miljoonaa euroa, josta 167 miljoonaa euroa rahoitettiin investointipankin omista varoista ja 578 miljoonaa euroa Euroopan kehitysrahaston (EKR)[16] varoista. Vaikka nämä toimet eivät kuulu tässä kertomuksessa käsiteltäviin aiheisiin[17], tiivistelmä niiden alueellisesta ja alakohtaisesta jakautumisesta esitetään liitteessä olevassa taulukossa 2.4.

3. LAINANANNON VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON

Lainananto vaikuttaa EU:n talousarvioon, jos lainoihin liittyy yhteisön takuu, korkotuki tai lainanantajan kannalta riskinottoon verrattavia erityisehtoja.

3.1. Yhteisön talousarviosta myönnetyt takaukset

Neuvosto päätti 22. joulukuuta 2004 muuttaa päätöstä 2000/24/EY Euroopan unionin laajentumisen ja Euroopan naapuruuspolitiikan huomioon ottamiseksi (neuvoston päätös 2005/47/EY[18]).

Maantieteellisten alueiden mukaiset enimmäismäärät ovat seuraavat (milj. euroa):

Kaakkoiset naapurimaat | 9 185 |

Välimeren alue | 6 520 |

Latinalainen Amerikka ja Aasia | 2 480 |

Etelä-Afrikka | 825 |

Turkki (tulliliittoa koskeva erityistoimintaohjelma – SAP) Enimmäismäärä yhteensä | 450 19 460 |

Yhteisön takuu on enintään 65 prosenttia avattujen luottojen yhteismäärästä, mukaan luettuina kaikki asiaa koskevat summat (ensimmäisen yleisvaltuutuksen aikana se oli 70 prosenttia). Lisäksi neuvosto päätti 22. joulukuuta 2004 myöntää EIP:lle yhteisön takauksen Venäjän, Ukrainan, Moldovan ja Valko-Venäjän tietyille hankkeille myönnetyistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta (neuvoston päätös 2005/48/EY[19]). Avattujen luottojen enimmäismäärä asetettiin yhteensä 500 miljoonaan euroon ja EIP:lle myönnettiin poikkeuksellinen 100-prosenttinen yhteisön takuu.

Taattu lainanantokausi päättyy 31. tammikuuta 2007, mutta se jatkuu automaattisesti kuudella kuukaudella, jos lainojen enimmäismääriä ei kyseiseen päivämäärään mennessä ole saavutettu. EIP:n odotetaan ennen valtuutuksen päättymistä allekirjoittavan sopimukset kahdesta hankkeesta, joiden kokonaisarvo on noin 230 miljoonaa euroa.

Vuonna 2006 (toisen yleisvaltuutuksen seitsemäs soveltamisvuosi) EIP myönsi lainoja yhteensä 2 805 miljoonan euron arvosta, minkä johdosta lainananto kyseisen yleisvaltuutuksen aikana nousi 18 280 miljoonaan euroon eli 96 prosenttiin enimmäismäärästä.

Lisätietoja takauksista saa yleisestä talousarviosta katettavia lainoja koskevasta raportista, jonka komissio laatii puolivuosittain[20].

Neuvosto päätti 19. joulukuuta 2006 myöntää yhteisön takuun EIP:lle yhteisön ulkopuolella toteutettuihin hankkeisiin liittyvistä lainoista ja lainatakauksista mahdollisesti aiheutuvien tappioiden varalta (neuvoston päätös 2006/1016/EY)[21]. Yhteisön takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia maksettujen lainojen ja myönnettyjen takausten kokonaismäärästä, josta on vähennetty takaisin maksetut määrät ja johon on lisätty kaikki niihin liittyvät määrät. EIP:n rahoituksen enimmäismäärä tämän valtuutuksen aikana toteutettujen EIP:n rahoitustoimien puitteissa on 27 800 miljoonaa euroa kaudella 2007–2013. Tämä enimmäismäärä koostuu 25 800 miljoonan euron perusmäärästä ja 2 000 miljoonan euron valinnaisesta valtuutuksesta, jonka käyttö riippuu siitä, mitä neuvosto päättää vuonna 2010 tehtävän väliarvioinnin tulosten perusteella.

Alueelliset enimmäismäärät (alajaottelun mukaiset ohjeelliset enimmäismäärät esitetään kursiivilla ) ovat seuraavat (milj. euroa):

Liittymistä valmistelevat maat | 8 700 |

Naapuruus- ja kumppanuusmaat | 12 400 |

Välimeren alue | 8 700 |

Itä-Eurooppa, Etelä-Kaukasia ja Venäjä | 3 700 |

Aasia ja Latinalainen Amerikka | 3 800 |

Latinalainen Amerikka | 2 800 |

Aasia | 1 000 |

Etelä-Afrikan tasavalta | 900 |

Perusmäärä | 25 800 |

Valinnainen valtuutus | 2 000 |

3.2. Korkotuet

Korkotukea myönnetään useiden yhteisön ohjelmien mukaisesti sekä unionissa että sen ulkopuolella. Useimmat näistä ohjelmista ovat päättyneet, eikä niillä enää ole vaikutusta budjettimenoihin. Liitteessä olevassa taulukossa 2.5 luetellaan vielä käynnissä olevat ohjelmat ja tarkasteluvuosien aikana maksetun korkotuen määrä.

3.3. EKR:n varoista tuleva EIP:n rahoitus

EIP toteuttaa peräkkäisten Lomén yleissopimusten ja Cotonoun sopimuksen nojalla AKT-maiden alueella rahoitustoimia, jotka rahoitetaan EKR:n talousarviosta[22]. Näiden toimien jaottelu esitetään liitteessä (ks. luku 2.4).

[1] Neuvoston päätös 97/256/EY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksillä 98/348/EY ja 98/729/EY ja joka kattaa 1. helmikuuta 1997 ja 31. tammikuuta 2000 välisen ajan, jäljempänä ’ensimmäinen yleisvaltuutus’, ja neuvoston päätös 2000/24/EY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksillä 2000/688/EY, 2000/788/EY, 2001/778/EY, 2005/47/EY ja 2006/174/EY ja joka kattaa 1. helmikuuta 2000 ja 31. tammikuuta 2007 välisen ajan, jäljempänä ’toinen yleisvaltuutus’. Näitä yleisvaltuutuksia laajennettiin neuvoston päätöksellä 1999/786/EY (maanjäristyksen vaurioittamien Turkin alueiden jälleenrakentamista ja kunnostusta koskeva hanke – TERRA). Neuvoston päätöksessä 2001/777/EY taas säädetään erityislainoista, joita myönnetään Venäjän Itämeren altaan valituille ympäristöhankkeille pohjoisen ulottuvuuden puitteissa. Lisäksi neuvoston päätöksessä 2005/48/EY säädetään erillisestä valtuutuksesta tietyille hankkeille Venäjällä ja läntisissä uusissa itsenäisissä valtioissa (Ukraina, Moldova ja Valko-Venäjä).

[2] SEC(2007) 1079.

[3] Koska EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolo päättyi vuonna 2002, EHTY:n puolesta ei ole tapahtunut uutta varainhankintaa.

[4] Vuonna 2006 yhteisöt eivät myöntäneet lainoja EU:n jäsenvaltioille. Bulgarian ja Romanian liityttyä unioniin 1. tammikuuta 2007 niille myönnettyjä taattuja lainoja ei ole enää pidetty ulkoisina toimina.

[5] Neuvoston päätös 77/270/Euratom, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 94/179/Euratom. Euratom-lainanannon rahoittamiseksi tehtävän varainhankinnan enimmäismäärä vahvistettiin alun perin neuvoston päätöksessä 77/271/Euratom. Enimmäismäärää nostettiin tämän jälkeen useilla edellä mainittuun päätökseen tehdyillä muutoksilla, joista viimeisimmässä (neuvoston päätös 90/212/Euratom) 1 000 miljoonalla eculla 4 000 miljoonaan ecuun.

[6] EU:n jäsenvaltio 1. tammikuuta 2007 lähtien.

[7] EU:n jäsenvaltio 1. tammikuuta 2007 lähtien.

[8] Tämä kertomus ei kata EIP:n toimia Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueilla, koska ne toteutetaan Cotonoun kumppanuussopimuksen puitteissa. Cotonoun kumppanuussopimus allekirjoitettiin vuonna 2000, ja sen kesto on 20 vuotta.

[9] EUVL L 414, 30.12.2006, s. 95.

[10] Tämän kertomuksen tiedoilla tarkoitetaan lainoja, joista on sovittu Serbian ja Montenegron valtioliiton kanssa eli ennen sen uuden lainsäädäntökehyksen voimaantuloa, joka vahvistettiin Montenegron tasavallan itsenäistyttyä.

[11] Neuvoston päätöksessä 2000/24/EY EIP:tä kehotetaan ”pyrkimään siihen, että tämän päätöksen nojalla myönnettäviin lainoihin liittyvä kaupallinen riski katetaan 30 prosentin osalta muilla kuin valtion takauksilla mahdollisimman laajalti yksittäisiin aluekohtaisiin valtuuksiin perustuen. Prosenttimäärää nostetaan aina kun se markkinoiden kannalta on mahdollista”.

[12] Sovittujen lainojen kokonaismäärä, josta on vähennetty peruutukset, Välimeren alueella: 6 427 miljoonaa euroa.

[13] Sovittujen lainojen kokonaismäärä, josta on vähennetty peruutukset, Etelä-Afrikassa: 764 miljoonaa euroa.

[14] Sovittujen lainojen kokonaismäärä ennen peruutusten vähentämistä: 19,58 miljardia euroa

Sovittujen lainojen kokonaismäärä, josta on vähennetty peruutukset: 18,28 miljardia euroa.

[15] Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueen maat.

[16] Investointikehyksen varoja voidaan käyttää muun muassa tavallisiin, ehdollisiin, toissijaisiin tai osakkuuslainoihin, vaihtovelkakirjoihin, takuisiin ja pääomasijoituksiin.

[17] EIP:n vuosikertomus 2006, Investment Facility, ACP-EU Cotonou Partnership Agreement , ks. http://www.eib.org

[18] EUVL L 21, 25.1.2005, s. 9.

[19] EUVL L 21, 25.1.2005, s. 11.

[20] KOM(2007) 66 ja SEC(2007) 241.

[21] EUVL L 414, 30.12.2006, s. 95.

[22] Nämä toimet eivät kuulu tässä kertomuksessa käsiteltäviin aiheisiin.