PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

Neuvosto valtuutti marraskuussa 2004 komission neuvottelemaan kumppanuutta ja yhteistyötä koskevat puitesopimukset Thaimaan, Indonesian, Singaporen, Filippiinien, Malesian ja Brunein kanssa. Neuvottelut Malesian kanssa aloitettiin helmikuussa 2011 sen jälkeen, kun komission puheenjohtaja José Manuel Barroso ja pääministeri Najib Razak olivat lokakuussa 2010 sopineet niiden aloittamisesta. Neuvottelut saatiin päätökseen 11. neuvottelukierroksen jälkeen 12. joulukuuta 2015. Osapuolet parafoivat kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen Putrajayassa 6. huhtikuuta 2016.

Euroopan ulkosuhdehallinto ja komission yksiköt ovat olleet mukana neuvotteluprosessissa. Myös jäsenvaltioita on kuultu neuvottelujen kaikissa vaiheissa neuvoston asianomaisten työryhmien kokouksissa. Euroopan parlamentille on tiedotettu neuvotteluista säännöllisesti koko neuvottelujen ajan.

Komissio katsoo, että neuvoston antamissa neuvotteluohjeissa asetetut tavoitteet on saavutettu ja että sopimusluonnos voidaan luovuttaa allekirjoitettavaksi ja lopullisesti tehtäväksi. Korkea edustaja ja komissio esittivät neuvostolle 5. elokuuta 2016 yhteiset ehdotukset neuvoston päätöksiksi Euroopan unionin ja Malesian välisen kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen allekirjoittamisesta ja tekemisestä (sopimus, jonka toisena osapuolena on EU yksin). Vaikka jäsenvaltiot olivat COASI-työryhmässä yhtä mieltä sopimuksen sisällöstä, ne katsoivat yksimielisesti, että sopimus olisi allekirjoitettava ja tehtävä sekasopimuksena. Coreper vahvisti tämän näkemyksen virallisesti 17. maaliskuuta 2017. Se pyysi komissiota ja korkeaa edustajaa tarkistamaan ehdotusta, jotta sopimuksen luonne sekasopimuksena ja sen väliaikainen soveltaminen voidaan ottaa huomioon. Kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen muuttamisesta sekasopimukseksi, väliaikaista soveltamista koskevien uusien määräysten käyttöönotosta ja osapuolten määrittelemisestä sekasopimuksen luonteen mukaisesti on sittemmin käyty keskusteluja, ja niistä on sovittu periaatteessa Malesian neuvottelijoiden kanssa. Korkea edustaja ja komissio esittivät 4. heinäkuuta 2018 neuvostolle uuden yhteisen ehdotuksen neuvoston päätökseksi puitesopimuksen allekirjoittamisesta (sekasopimuksena) ja sen väliaikaisesta soveltamisesta. Vaikka Malesia oli samaa mieltä siitä, että sopimus olisi tehtävä sekasopimuksena, se ei kannattanut sen väliaikaista soveltamista. Jäsenvaltiot antoivat 3. huhtikuuta 2019 järjestetyssä Coreperin kokouksessa virallisen hyväksyntänsä sille, ettei kumppanuus- ja yhteistyösopimusta sovelleta väliaikaisesti. Tämän jälkeen asiasta päästiin Malesian neuvottelijoiden kanssa periaatteelliseen yhteisymmärrykseen käyttäen vuonna 2016 parafoitua sopimusta, johon lisättiin uusi osapuolten määritelmä sen huomioon ottamiseksi, että kyseessä on sekasopimus. On syytä panna merkille, että komission uusi ehdotus perustuu pääneuvottelijoiden väliseen kirjeenvaihtoon, jossa selvennetään, että Malesian hallitus allekirjoittaa sopimuksen koko Malesian puolesta, mikä tarkoittaa sekä liittovaltio- että osavaltiotasoa. Allekirjoituksellaan Malesian hallitus ilmaisee aikomuksensa tehdä sopimuksesta koko Malesiaa sitovan mukaan lukien Sabahin ja Sarawakin osavaltiot. Sen jälkeen kun sopimus tulee 58 artiklan mukaisesti voimaan, se sitoo koko Malesiaa. Tämä ehdotus koskee oikeudellista välinettä, jolla valtuutetaan kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen allekirjoittaminen sekasopimuksena ilman sen väliaikaista soveltamista.

2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

2.1.Sopimuksen tarkoitus ja sisältö

Kumppanuus- ja yhteistyösopimus on ensimmäinen EU:n ja Malesian välillä tehty kahdenvälinen sopimus. Se korvaa nykyisen oikeudellisen kehyksen, joka on Euroopan talousyhteisön ja Kaakkois-Aasian maiden liiton (ASEAN) jäsenten välinen yhteistyösopimus vuodelta 1980.

Kumppanuus- ja yhteistyösopimukseen sisältyy EU:n ulkopolitiikan kannalta keskeisiä oikeudellisesti sitovia velvoitteita, muun muassa määräyksiä ihmisoikeuksista, asesulusta, terrorismin torjunnasta, Kansainvälisestä rikostuomioistuimesta, muuttoliikkeestä ja verotuksesta.

Kumppanuus- ja yhteistyösopimus laajentaa merkittävästi osapuolten mahdollisuuksia tehdä yhteistyötä talouden ja kaupan alalla sekä oikeus- ja sisäasioissa. Sopimuksella vahvistetaan yhteistyötä useilla politiikan aloilla, joita ovat muun muassa ihmisoikeudet, joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen, terrorismin, korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunta, kauppa, muuttoliike, ympäristö, energia, ilmastonmuutos, liikenne, tiede ja teknologia, työllisyys- ja sosiaaliasiat, koulutus, maatalous ja kulttuuri. Se sisältää myös määräyksiä EU:n taloudellisten etujen suojaamisesta. Kumppanuus- ja yhteistyösopimuksessa on lisäksi merkittävä kaupallista yhteistyötä koskeva osio, joka helpottanee parhaillaan käytäviä neuvotteluja vapaakauppasopimuksen tekemisestä.

Poliittisesta näkökulmasta Malesian kanssa tehtävä kumppanuus- ja yhteistyösopimus on merkittävä askel kohti EU:n aseman vahvistamista Kaakkois-Aasiassa demokratian ja ihmisoikeuksien kaltaisten yhteisten ja yleismaailmallisten arvojen pohjalta. Se helpottaa poliittisen, alueellisen ja maailmanlaajuisen yhteistyön kehittämistä kahden samanmielisen kumppanin välillä. Kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen täytäntöönpano tuo käytännön etuja molemmille osapuolille ja luo perustan EU:n laajempien poliittisten ja taloudellisten etujen ajamiselle.

Sopimuksella perustetaan sekakomitea, joka seuraa osapuolten kahdenvälisten suhteiden kehitystä. Sopimukseen sisältyy täytäntöönpanematta jättämistä koskeva lauseke, jonka mukaan sopimuksen soveltaminen on mahdollista keskeyttää siinä tapauksessa, että sen olennaisia osia on rikottu.

2.2.Ehdotetun päätöksen oikeusperusta

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 5 kohdassa määrätään sopimuksen allekirjoittamislupaa koskevan päätöksen hyväksymisestä.

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 5 kohdan nojalla tehtävän päätöksen aineellinen oikeusperusta riippuu ensisijaisesti sopimuksen tavoitteesta ja sisällöstä. Jos EU:n toimen tarkastelusta ilmenee, että sillä on kaksi tarkoitusta tai että siinä on kahdenlaisia tekijöitä, ja jos toinen näistä on yksilöitävissä pääasialliseksi tai määrääväksi tarkoitukseksi tai tekijäksi, kun taas toinen on ainoastaan liitännäinen, on oikeuskäytännön mukaan käytettävä vain yhtä oikeusperustaa, toisin sanoen sitä, jota pääasiallinen tai määräävä tarkoitus tai tekijä edellyttää. Jos sen sijaan todetaan, että toimella on useampi samanaikainen tarkoitus tai siinä on useita tekijöitä, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden liitännäinen, jolloin on mahdollista soveltaa useita perussopimuksen määräyksiä, tällaista toimea annettaessa on poikkeuksellisesti käytettävä vastaavia eri oikeusperustoja (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2006, komissio v. parlamentti ja neuvosto, C-178/03, EU:C:2006:4, 42 ja 43 kohta; tuomio 11.6.2014, komissio v. neuvosto, C-377/12, EU:C:2014:1903, 34 kohta, tuomio 14.6.2016, parlamentti v. neuvosto, C-263/14, EU:C:2016:435, 44 kohta, ja tuomio 4.9.2018, komissio v. neuvosto (”Kazakstan”), C-244/17, ECLI:EU:C:2018:662, 40 kohta).