Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle säilötyn maidon ja kulutukseen tarkoitetun maidon markkinanäkökohdista /* KOM/2003/0372 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE säilötyn maidon ja kulutukseen tarkoitetun maidon markkinanäkökohdista SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 2. Sääntelykehys - Valkuaisainepitoisuuden standardointi 3. Valkuaisainepitoisuuden standardoinnin vaikutus markkinoihin 4. Vaikutus eurooppalaisten yhtiöiden kilpailukykyyn 5. Valkuaisainepitoisuuden standardointi ja maitoalan tukitoimenpiteet 6. Sääntelykehys - Kulutukseen tarkoitetun maidon rasvapitoisuus 7. Päätelmät 1. Johdanto 1.1. Kertomuksessa tarkastellaan komission lausumia, jotka liittyvät kulutukseen tarkoitetusta maidosta ja säilötystä maidosta annettuun neuvoston lainsäädäntöön. Joulukuussa 1997 neuvosto pääsi poliittiseen yhteisymmärrykseen kulutukseen tarkoitetun maidon tuotantoa ja kaupan pitämistä koskevien sääntöjen uudelleenlaatimisesta. Säännöt sisältyvät neuvoston asetukseen (EY) N:o 2597/97 [1] maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä koskevista lisäsäännöistä kulutukseen tarkoitetun maidon osalta. Yhteisymmärrys liittyi kolmeen komission lausumaan, joista ensimmäinen kuului seuraavasti: [1] EYVL L 351, 23.12.1997, s. 13. "Komissio aikoo seurata tarkkaan kulutukseen tarkoitetun maidon markkinoiden kehittymistä ja erityisesti maidon valkuaisainepitoisuuteen liittyviä näkökohtia. Komissio tutkii, mitä seurauksia on Codex Alimentariuksessa periaatesäännöistä tehdyillä päätöksillä, ja tiedottaa asiasta neuvostolle." Joulukuussa 1999 neuvosto pääsi poliittiseen yhteisymmärrykseen siitä, että säilöttyjen maitojen tuotantoa ja kaupan pitämistä koskevat säännöt laadittaisiin uudelleen. Kyseiset säännöt sisältyvät neuvoston direktiiviin 2001/114/EY [2]. Yhteisymmärrys liittyi seuraavaan lausumaan: [2] EYVL L 15, 17.1.2002, s. 19. "Komissio aikoo seurata tarkkaan säilötyn maidon markkinoiden kehittymistä ja erityisesti säilötyn maidon valkuaisainepitoisuuteen liittyviä näkökohtia. Näiltä osin komissio tarkastelee seurauksia, jotka liittyvät - eurooppalaisten yhtiöiden kilpailukykyyn, - Codex Alimentariuksessa hyväksyttyihin säilöttyjä maitoja koskeviin sääntöihin, - tuotekuvaan, - asianmukaisten pakkausmerkintöjen tarkoituksenmukaisuuteen, - yhteisön talousarviota koskeviin vaikutuksiin. Komissio tiedottaa asiasta neuvostolle vuoden 2000 kuluessa ja ehdottaa lopuksi tarkistuksia nykyiseen direktiiviin." Joulukuussa 1999 neuvosto hyväksyi myös asetuksen (EY) N:o 2703/1999 [3] Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjan 149 artiklan 1 kohdassa määrätyn ajan pidentämisestä annetun asetuksen (EY) N:o 2596/97 muuttamisesta. Kyseisen poikkeuksen nojalla Suomella ja Ruotsilla on lupa tuottaa kulutukseen tarkoitettua maitoa, jonka rasvapitoisuus ei vastaa asetuksen (EY) N:o 2597/97 säännöksiä. [3] EYVL L 327, 21.12.1999, s. 11. Poikkeuksen pidentämiseen liittyi säännös, jossa Suomea ja Ruotsia kehotettiin "ilmoittamaan komissiolle ennen 31. joulukuuta 2001 yhteisön järjestelmään mukautumista varten toteutetut toimenpiteet. Komissio esittää neuvostolle tähän ilmoitukseen perustuvan kertomuksen siitä, miten kyseiset jäsenvaltiot ovat tässä edistyneet." 2. Sääntelykehys - Valkuaisainepitoisuuden standardointi 2.1. Asetuksen (EY) N:o 2597/97 3 artiklan 2 kohdan ja direktiivin 2001/114/EY 3 artiklan 1 kohdan ja liitteen 1 säännösten mukaan yhteisössä tuotetun ja myytävän kulutukseen tarkoitetun maidon sekä säilötyn maidon valkuaisainepitoisuuden olisi vastattava niiden valmistuksessa käytetyn raakamaidon valkuaisainepitoisuutta. Vastaavuussääntö pätee sekä valkuaisaineiden kokonaispitoisuuteen että kahden maitovalkuaisen, kaseiiniin ja heraproteiinin, väliseen pitoisuussuhteeseen. Sääntöä ei sovelleta periaatteessa sellaisiin yhteisössä valmistettuihin tuotteisiin, jotka myydään yhteisön ulkopuolella. Kaupallisten ja käytännön syiden vuoksi - kuten siksi, ettei tuotteen lopullinen päämäärä ole tiedossa valmistushetkellä - voidaan olettaa, että lähes kaikki yhteisössä tuotetut kulutukseen tarkoitetut maidot ja säilötyt maidot ovat kyseisen säännöksen mukaisia. 2.2. Säilötyistä maidoista annetun direktiivin mukaisesti maito- ja maitotuotealan yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvät interventiotoimenpiteet rajoittuvat rasvattoman maitojauheen osalta tuotteisiin, joiden valkuaisainepitoisuutta ei ole muutettu keinotekoisesti. Erityisesti neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999 [4] 7 artiklassa säädetään, ettei julkiseen interventioon tarjotun rasvattoman maitojauheen valkuaisainepitoisuutta standardoida, mutta pitoisuuden on oltava vähintään 35,6 painoprosenttia rasvattomasta kuiva-aineesta. Alennettua hankintahintaa sovelletaan maitojauheisiin, joiden valkuaisainepitoisuus on vähintään 31,4 prosenttia mutta alle 35,6 prosenttia. [4] EYVL L 160, 26.6.1999, s. 55. Samoin komission asetuksen (EY) N:o 2799/1999 [5] 2 artiklassa säädetään, ettei eläinten rehuksi tarkoitettua tuen alaista rasvatonta maitojauhetta standardoida. Alennettua tukea myönnetään maitojauheelle, jonka valkuaisainepitoisuus on vähintään 31,4 prosenttia mutta alle 35,6 prosenttia. [5] EYVL L 340, 31.12.1999, s. 3. On tärkeää huomata, että maitoalan yhteisessä markkinajärjestelyssä sovelletut valkuaisaineiden vähimmäispitoisuutta koskevat vaatimukset eroavat asianomaisessa Codex-standardissa asetetuista vaatimuksista (katso kertomuksen kohta 2.4). 2.3. Maitoalan termien käyttöä koskevan yleisen Codex-standardin (Codex General Standard for the use of dairy terms) kohdassa 4.2.3 määrätään säännöistä, joita sovelletaan maitoon, jonka valkuaisainepitoisuutta on muutettu: - tällaisia tuotteita saa myydä vain, jos kyseisenlainen muutos on sallittu vähittäismyyntimaassa; - maidon muutetun valkuaisainepitoisuuden vähimmäis- ja enimmäismäärät vahvistetaan vähittäismyyntimaan lainsäädännössä. Pitoisuuden on sijoituttava kyseisen maan luonnollisen vaihtelun raja-arvojen välille; - muutokset on tehtävä vähittäismyyntimaan lainsäädännössä sallittujen menetelmien avulla ja ainoastaan lisäämällä ja/tai poistamalla maidon ainesosia muuttamatta heraproteiinin ja kaseiinin välistä pitoisuussuhdetta; - muutoksesta on ilmoitettava standardin kohdan 4.2.2 mukaisesti. Kohdassa 4.2.2 määrätään, että maito, jonka koostumusta on muutettu lisäämällä ja/tai poistamalla maidon ainesosia, voidaan merkitä tuotenimellä "maito" edellyttäen, että maidon koostumukseen tehdyt muutokset esitetään selkeästi nimen välittömässä läheisyydessä. 2.4. Maito- ja kermajauheita, makeuttamatonta maitotiivistettä sekä makeutettuja maitotiivisteitä koskevien Codex-standardien (207-1999, A-3-1971 ja A-4-1971) mukaan maidon valkuaisainepitoisuutta voidaan muuttaa vain siten, että maidon koostumus vastaa standardien kohdassa 3 asetettuja vaatimuksia, lisäämällä ja/tai poistamalla maidon ainesosia muuttamatta heraproteiinin ja kaseiinin välistä pitoisuussuhdetta. Standardien kohdassa 3 edellytetään, että maidon rasvattoman kuiva-aineen valkuaisainepitoisuuden on oltava 34 prosenttia (m/m). 3. Valkuaisainepitoisuuden standardoinnin vaikutus markkinoihin 3.1. Kulutukseen tarkoitetun maidon ja säilötyn maidon tuotanto nielaisee merkittävän osan yhteisössä kerätystä maidosta. Vuonna 2001 kulutukseen tarkoitettua maitoa tuotettiin noin 28,6 miljoonaa tonnia, maitojauhetta noin 1,9 miljoonaa tonnia ja maitotiivistettä noin 1,25 miljoonaa tonnia. Tuotteiden valmistaminen vaatii kaikkiaan 50 miljoonaa tonnia maitoa, mikä vastaa noin 43,5:tä prosenttia kaikesta toimitetusta maidosta. 3.2. Kuten kohdassa 2.4 mainitaan, Codex-standardeissa valkuaisainepitoisuuden vähimmäisvaatimus on 34 prosenttia (m/m) rasvattomasta kuiva-aineesta. Unionissa toimitetun maidon keskimääräisen koostumuksen perusteella, kun jätetään pieni turvamarginaali, pitoisuus vastaa noin 2,9:ää prosenttia valkuaisaineita tuotteen painosta. Vuonna 2000 unionin alueella kerätyn maidon keskimääräinen valkuaisainepitoisuus oli 3,35 prosenttia. Näin ollen valkuaisainepitoisuuden standardoinnin seurauksena kulutukseen tarkoitetun maidon ja säilötyn maidon valmistuksessa käytettävästä maidosta olisi mahdollisesti poistettava suuria määriä valkuaisaineita, jolloin ylimääräiset valkuaisaineet voitaisiin käyttää esimerkiksi lisääntyneeseen juuston tuotantoon. Valkuaisainepitoisuuden standardointi vaikuttaisi siis yhteisön nykyiseen maidon ylijäämään. 3.3. Arvioidakseen kulutukseen tarkoitetun maidon ja säilötyn maidon valkuaisainepitoisuuden standardoinnin vaikutuksia maitotuotemarkkinoihin komissio teetti ulkopuolisilla asiantuntijoilla tutkimuksen, jonka tulokset saatiin marraskuussa 2001. Tutkimuksen tarkoituksena oli tehdä realistinen arvio vaikutuksista erityisesti maitotuotealan toimijoiden haastattelujen perusteella. 3.4. Tutkimuksen tulokset voidaan tiivistää säilötyn maidon osalta seuraavasti: a) säilötyn maidon valmistajat kannattavat yksimielisesti valkuaisainepitoisuuden standardointia. He perustelevat asiaa näin: vuoden 1999 Codex-standardien hyväksymisen jälkeen valkuaisainepitoisuudet standardoitiin muissa suurissa maitotuotteiden tuottajamaissa, joten unionin tuottajat ovat epäedullisessa asemassa; lainvastaisen valkuaisainepitoisuuden standardoinnin paljastaminen vaatii monimutkaisia valvontamenetelmiä, joten lainvastaista standardointia on vaikeaa estää; b) säilötyn maidon käyttäjät (rehuntuottajat, konditoriateollisuus, erityisravinnoksi tarkoitettujen elintarvikkeiden valmistajat) ovat yleisesti kiinnostuneita käyttämään standardoituja tuotteita. Joidenkin käyttäjien olisi paikattava 34 prosenttiin alennettua valkuaisainepitoisuutta käyttämällä suurempia määriä säilöttyjä maitoja. Tutkimuksen mukaan ulkomaille viedyistä säilötyistä maidoista noin 60 prosenttia standardoitaisiin. Edellä esitetyn arvion sekä vuoden 1999 tietojen perusteella tutkimuksessa todetaan, että säilöttyjen maitojen valkuaisainepitoisuuden standardointi vapauttaisi noin 46 000 tonnia ylimääräistä maitovalkuaista, joka vastaa 140 000:ta tonnia rasvatonta maitojauhetta. On kuitenkin korostettava, ettei arviossa oteta huomioon raakamaidon valintaa sen valkuaisainepitoisuuden mukaan (paljon valkuaisaineita sisältävä maito on tarkoitettu juustontuotantoon) eikä lainvastaista standardointia. 3.5 Tutkimuksen tulokset voidaan tiivistää kulutukseen tarkoitetun maidon osalta seuraavasti: a) kulutukseen tarkoitetun maidon valmistajat eivät ole kannassaan lainkaan yksimielisiä, vaan kanta vaihtelee yhtiön kotimaan ja yhtiön tuottaman kulutukseen tarkoitetun maidon tyypin mukaan. Yleensä iskukuumennetun maidon valmistajat puoltavat valkuaisainepitoisuuden standardointia, kun taas pastöroidun maidon valmistajat eli pohjoismaiset ja Välimeren alueen valmistajat kiinnittävät enemmän huomiota maidon tuoreuteen, puhtauteen ja luonnollisuuteen ja vastustavat siksi valkuaisainepitoisuuden standardointia. Kannat vaihtelevat kuitenkin myös jäsenvaltioiden sisällä; b) kuluttajajärjestöt suhtautuvat asiaan vastahakoisesti ja pelkäävät kulutukseen tarkoituksen maidon laadun ja ravintoarvon heikkenevän. Järjestöt vaativat, että standardoidut tuotteet on merkittävä selvästi. Kantoja on mahdotonta arvioida, joten tutkimuksessa todetaan, ettei kulutukseen tarkoitetun maidon valkuaisainepitoisuuden standardoinnin vaikutusta markkinoihin voida arvioida tarkkaan ja että parhaassa tapauksessa valkuaisaineita jää yli noin 61 000-84 000 tonnia. Tämä vastaa 188 000-258 000 tonnia rasvatonta maitojauhetta. Arvioissa ei oteta edelleenkään huomioon raakamaidon mahdollista valintaa käyttötarkoituksen mukaan eikä lainvastaista standardointia. 3.6. Kokonaisuudessaan on todettava, että säilötyn maidon ja/tai kulutukseen tarkoitetun maidon valkuaisainepitoisuuden standardointi vaikuttaa Euroopan unionin markkinoiden tasapainoon. Valkuaisainepitoisuuden standardoinnin ansiosta maitoteollisuus voisi lisätä kokonaistuotantoaan maidontuotannolle asetetun kiintiön rajoissa, mikä kasvattaisi entisestään ylijäämää, josta selviytyminen vaatii jo nykyisin huomattavia unionin sisäisiä tukia sekä vientitukea. Yhteisön sisäinen, tuen ulkopuolelle jäävä kulutus kasvaa niin vaatimattomasti, ettei se imisi kaikkea lisätuotantoa, joten tukitoimenpiteisiin olisi ehkä väistämättä turvauduttava. Markkinoiden hiipuminen vuosina 2001/02 toi esiin sen, että on välttämätöntä suhtautua varovaisesti toimenpiteisiin, jotka vaikuttavat tuotantoon, jotta vältetään huomattavia talousarvioon kohdistuvia vaikutuksia. 4. Vaikutus eurooppalaisten yhtiöiden kilpailukykyyn Yleensä maidon tuottajahinta perustuu maidon valkuaisaine- ja rasvapitoisuuksiin. Maitotuotteita valmistavat yhtiöt maksavat korkeamman hinnan maidosta, jossa on paljon valkuaista, ja ne ovat selvästi kiinnostuneita siirtämään tämän ylimääräisen kustannuksen ostajien harteille. Joissakin tapauksissa ostaja voi suostua maksamaan korkeamman hinnan tuotteesta, joka sisältää enemmän valkuaista. Säilötyn maidon myyntihinnoissa ei yleensä ja kulutukseen tarkoitetun maidon myyntihinnoissa ei koskaan kuitenkaan oteta valkuaisainepitoisuuksia huomioon. Näin ollen maitotuotteita valmistavat yhtiöt, jotka keräävät maidon alueilla, joilla maito on tavallisesti hyvin valkuaisainepitoista, valittavat olevansa epäedullisessa asemassa kilpaillessaan samoilla markkinoilla sellaisten tuotteiden kanssa, joiden valkuaisainepitoisuus on melko alhainen. Tilanne on tyypillinen kulutukseen tarkoitetun maidon osalta joillakin yhteisön alueilla sekä maitojauheiden maailmanmarkkinoilla, joilla tuotteet sisältävät standardin mukaisesti 34 prosenttia valkuaisaineita (Codexin vähimmäisvaatimus). 5. Valkuaisainepitoisuuden standardointi ja maitoalan tukitoimenpiteet 5.1. Direktiivin 2001/114/EY mahdollista tarkistamista säilötyn maidon valkuaisainepitoisuuden standardoinnin laillistamiseksi ei voida tarkastella erillään muusta, erityisesti maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä koskevasta lainsäädännöstä. Komission mielestä tuotantostandardien ja yhteisen markkinajärjestelyn piiriin kuuluvien tuotteiden määritelmien olisi todella oltava johdonmukaisia. Jos yhteisö siis hyväksyy valkuaisainepitoisuuden standardoinnin Codex-standardin mukaisesti, muutoksia olisi tehtävä myös muuhun lainsäädäntöön. 5.2. Julkisen intervention osalta olisi tarkistettava neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999 7 artiklan 1 kohtaa siten, että interventio rajattaisiin rasvattomaan maitojauheeseen, jonka valkuaisainepitoisuus on vähintään 34 prosenttia (eikä 31,4 prosenttia, mikä on nykyinen vähimmäisvaatimus). Täyttä interventiohintaa sovelletaan nykyisin maitojauheeseen, jonka valkuaisainepitoisuus on vähintään 35,6 prosenttia. 34 prosenttia valkuaista sisältävät tuotteet ostetaan hintaan, joka vastaa 97,2:ta prosenttia täydestä interventiohinnasta. Jos siis 34 prosenttia valkuaista sisältävästä rasvattomasta maitojauheesta tulee uusi interventiostandardi, interventiohintaa olisi alennettava 2,8 prosenttia. Tämä voisi vuorostaan vähentää hieman talousarviomenoja, jotka aiheutuisivat maitotuotteiden tarjonnan kasvusta valkuaisainepitoisuuden standardoinnin vuoksi. Joka tapauksessa standardointi voisi lisätä maitovalkuaisen ylijäämää määrällä, joka vastaa 140 000:ta tonnia rasvatonta maitojauhetta ja jonka menekkikustannukset ovat arviolta yli 130 miljoonaa euroa. 5.3. Eläinten rehuksi käytettävän tuen alaisen rasvattoman maitojauheen yhteys säilötystä maidosta annettuun direktiivin ei ole itsestään selvä, sillä direktiivi liittyy ihmisravinnoksi tarkoitettuihin tuotteisiin. Johdonmukaisuuden ja yksinkertaisuuden vuoksi komission asetuksen (EY) N:o 2799/1999 2 artiklaa voitaisiin tarkistaa siten, että tuki varattaisiin maitojauheelle, joka sisältää vähintään 34 prosenttia valkuaista. Tuen määrä eritellään asetuksen 7 artiklassa, jota olisi myös muutettava. 5.4. Säilötystä maidosta maksettavaa vientitukea myönnetään nykyisen lainsäädännön nojalla tuotteille, jotka sisältävät vähintään 34 prosenttia valkuaista rasvattomasta kuiva-aineesta. Vaatimus on kansainvälisessä kaupassa noudatettavien Codex-standardien mukainen. 6. Sääntelykehys - Kulutukseen tarkoitetun maidon rasvapitoisuus 6.1. Neuvoston asetuksissa (EY) N:o 2597/97 ja (ETY) N:o 1898/87 vahvistetaan standardit maidon pitämiselle kaupan sekä maidon suojellut nimitykset. Suomelle ja Ruotsille annettiin osana liittymisneuvotteluita lupa poiketa kulutukseen tarkoitetun maidon rasvapitoisuudesta, josta säädetään neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2597/97. Poikkeus sallittiin alun perin kolmeksi vuodeksi, ja sen piti päättyä 31. joulukuuta 1997. Poikkeusta pidennettiin ensin kahdeksi vuodeksi neuvoston asetuksella (EY) N:o 2596/97, mutta asetuksella (EY) N:o 2703/1999 poikkeusta pidennettiin vielä neljällä vuodella, jolloin päättymisen määräajaksi asetettiin 31. joulukuuta 2003. Joulukuussa 2001 Suomi ja Ruotsi toimittivat poikkeusta koskevat kertomukset ja noudattivat näin asetuksessa (EY) N:o 2703/1999 säädettyä vaatimusta. Suomelle ja Ruotsille myönnetyt rasvapitoisuutta koskevat poikkeukset 6.2. Nykyisen poikkeuksen nojalla Suomella on lupa pitää kaupan tuotantomaassa tai viedä unionin ulkopuolisiin maihin maitoa, joka sisältää 1 prosentin rasvaa (jäljempänä 'ykkösmaito'). Suomi painotti kertomuksessaan asian monimutkaisuutta ja korosti erityisesti, että - teollisuus on päätynyt tuotevalikoimaan kulutuksen perusteella, ja ykkösmaidon markkinaosuus on 10-12 prosenttia; - maito on olennainen osa suomalaisten ruokavaliota, ja ikäryhmittäin jaoteltuna 69-84 prosenttia väestöstä juo maitoa päivittäin; - koska tuoremaidon kulutus on poikkeuksellisen suurta, huomiota olisi kiinnitettävä maidon rasvapitoisuuteen, ja tarjolla pitäisi olla valikoima vähärasvaisia tuotteita; - suomalaisten kuolleisuus sydän- ja verisuonitauteihin on maailman korkeimpia; sen vuoksi rasvan kulutuksen vähentäminen on suositeltavaa; - markkinakyselyn mukaan ykkösmaidon myynnin kieltämisen seurauksena noin 10 prosenttia kuluttajista lakkaisi juomasta maitoa. Suomi suhtautuu näin ollen varautuneesti nykyisen poikkeuksen päättymiseen ja vaatii, että Euroopan unionin tulevasta, kulutukseen tarkoitettua maitoa koskevasta politiikasta käydään kattava keskustelu. 6.3 Ruotsia koskeva poikkeus on myönnetty tuotteelle, jonka rasvapitoisuus on 3 prosenttia ja jota voidaan pitää kaupan Ruotsissa tai viedä yhteisön ulkopuolisiin maihin. Ruotsin kertomuksessa viitataan ensin kahteen kansalliseen markkinatutkimukseen, joiden tarkoituksena oli arvioida, mitä markkinamahdollisuuksia on 3,5 prosenttia rasvaa sisältävällä maidolla, joka korvaisi nykyisen 3 prosenttia rasvaa sisältävän "täysmaidon". Markkinatutkimusten tuloksista käy ilmi, kuinka tärkeä osa ruokavaliota maito on erityisesti perheissä, joissa on pieniä lapsia tai teini-ikäisiä, ja kuinka selvästi kuluttajilla on taipumus valita maito, jonka rasvapitoisuus on alhaisempi. Vuoden 2001 kuuden ensimmäisen kuukauden aikana 3 prosenttia rasvaa sisältävän maidon kulutus laski 0,8 prosenttia edellisvuoteen verrattuna, kun taas 1,5 prosenttia rasvaa sisältävän maidon kulutus kasvoi prosentin. Markkinatutkimuksesta käy lisäksi ilmi, että jos täysmaidon rasvapitoisuutta muutettaisiin 3 prosentista 3,5 prosenttiin, noin 33 prosenttia kuluttajista valitsisi vähemmän rasvaa sisältävän vaihtoehdon. Tämä vastaa maitorasvan kulutuksen vähenemistä 600 000 kilogrammaa vuodessa. Ruotsin elintarvikeviraston toteuttaman tutkimuksen mukaan rasvankulutusta ja erityisesti maidon sisältämien tyydyttyneiden rasvojen käyttöä olisi vähennettävä kansanterveyden näkökulmasta. Pohjoismaisessa ruokavaliossa paljon käytettyjen tyydyttyneiden rasvojen sekä verenkiertoelimistön sairauksien, ylipainon ja sappikivien välillä on selvä yhteys. Tutkimusten perusteella Ruotsin viranomaiset esittivät seuraavat huomautukset: - kuluttajat eivät ole kannattaneet kulutukseen tarkoitetun maidon rasvapitoisuuden lisäämistä unioniin liittymisen jälkeen, ja poliittinen kanta on ollut, että rasvan ja erityisesti tyydyttyneiden rasvojen käyttöä on vähennettävä; - vaikka Ruotsi ymmärtää, miksi kulutukseen tarkoitettua maitoa koskevat säännöt halutaan yhdenmukaistaa ja poikkeuksien voimassaoloaikaa rajoittaa, Ruotsin mielestä kuluttajien toiveita olisi kunnioitettava ja jäsenvaltioiden olisi parempi päättää kulutukseen tarkoitetun maidon rasvapitoisuudesta oman tilanteensa perusteella; - ensisijaista on lisätä kulutukseen tarkoitetun maidon kulutusta mahdollisimman paljon, ei vähentää rasvan ylijäämää markkinoilla ylenmääräisten rasvapitoisuusvaatimusten kautta; - Ruotsin mielestä kulutukseen tarkoitettua maitoa koskevia standardeja olisi tarkasteltava erillään maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä ja lainsäädännössä olisi keskityttävä kulutukseen tarkoitetun maidon asianmukaisiin merkintöihin. Ruotsi toivoo, että asiasta käydään piakkoin kattava keskustelu. 6.4 Kulutukseen tarkoitetun maidon viimeaikaiset kulutussuuntaukset 15:ta jäsenvaltion EU:ssa on esitetty tiivistetysti seuraavassa taulukossa. Tilastojen mukaan kulutukseen tarkoitetun maidon kokonaistuotanto on laskenut hieman, ja täysmaidon tuotannosta on tapahtunut siirtymää puolittain kuoritun maidon tuotantoon. Rasvattoman maidon tuotannolla on melko vakiintunut markkinaosuus, mikä osoittanee, että kuluttajat yrittävät löytää kompromissin rasvan kulutuksen vähentämisen ja maitorasvaan yhdistetyn hyvän maun välillä. >TAULUKON PAIKKA> Kymmenen ehdokasmaan kanssa Kööpenhaminassa 13. joulukuuta 2002 päätökseen saatujen neuvottelujen jälkeen kuudelle uudelle jäsenvaltiolle on myönnetty kulutukseen tarkoitetun maidon rasvapitoisuutta koskeva poikkeus viideksi vuodeksi. Poikkeukset käyvät ilmi jäljempänä olevasta taulukosta. Ruotsille ja Suomelle myönnettyjä poikkeuksia koskevat tiedot on liitetty mukaan vertailun vuoksi. >TAULUKON PAIKKA> Kuten Suomen ja Ruotsin tapauksessa, uudet siirtymäkauden järjestelyt myönnettiin sillä ehdolla, että kulutukseen tarkoitettua maitoa, jota poikkeus koskee, voidaan pitää kaupan ainoastaan tuotantomaassa. Uudet poikkeukset myönnettiin 30. huhtikuuta 2009 asti. Koska ihmisravinnoksi tarkoitetun maidon rasvapitoisuutta koskevat vaatimukset aiheuttavat edelleen vaikeuksia Suomessa ja Ruotsissa, näyttää aiheelliselta jatkaa niille myönnettyjen nykyisten poikkeuksien voimassaoloa samaan päivään. 7. Päätelmät Edellä esitetyn arvion perusteella komissio ehdottaa seuraavaa lähestymistapaa: a) Kulutukseen tarkoitetun maidon valkuaisainepitoisuuden standardointia ei pitäisi laillistaa, kun otetaan huomioon tarve säilyttää mielikuva maidon luonnollisuudesta, jolloin vältetään vaikuttamasta kielteisesti kulutukseen. Samalla on vältettävä lisäämästä maitovalkuaisen ylijäämää yhteisön markkinoilla. b) Säilöttyjen maitojen valkuaisainepitoisuuden standardointi Codex Alimentarius -standardien mukaisesti on perusteltua kansainvälisen yhdenmukaistamisen nojalla. Standardointi vaikuttaa kuitenkin sisämarkkinoiden tasapainoon. Standardointi voisi lisätä maitovalkuaisen ylijäämää määrällä, joka vastaa 140 000:ta tonnia rasvatonta maitojauhetta ja jonka menekkikustannukset ovat arviolta yli 130 miljoonaa euroa. Jos standardointi hyväksytään, samalla olisi asetettava maitoalaa rajoittavia lisätoimenpiteitä, joilla ehkäistään yhteisön talousarvioon kohdistuvia vaikutuksia. c) Koska ihmisravinnoksi tarkoitetun maidon rasvapitoisuutta koskevat vaatimukset aiheuttavat edelleen vaikeuksia Suomessa ja Ruotsissa, niille myönnettyjen nykyisten poikkeuksien voimassaoloa ehdotetaan jatkettavaksi 30. huhtikuuta 2009 asti. Komissio laatii vuonna 2007 kulutukseen tarkoitetun maidon markkinoita koskevan kertomuksen, jonka mukana on mahdollisesti sääntöjen yhdenmukaistamista koskevat ehdotukset.