Jäsenvaltioiden tuli saattaa uusi jätehuollon puitedirektiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä viimeistään 12 päivään joulukuuta 2010 mennessä. Raportointihetkellä kaikki jäsenvaltiot olivat joko saattaneet direktiivin tai olivat parhaillaan saattamassa sitä osaksi kansallista lainsäädäntöään.

Edelliseen raportointikauteen verrattuna yhdyskuntajätteen määrä henkeä kohti oli pienentynyt, yhdyskuntajätettä oli sijoitettu kaatopaikoille vähemmän ja kierrätys ja jätteenpoltto energian talteenotolla olivat lisääntyneet. Vuoden 2012 loppuun mennessä vähintään puolet jäsenvaltioista oli saavuttanut tai ylittänyt tavoitteen, jonka mukaan vuoteen 2020 mennessä 50 prosenttia kotitalous- ja vastaavista jätteistä valmistellaan uudelleenkäyttöön ja kierrätetään, tai niillä oli hyvät edellytykset päästä tavoitteeseen asetetussa ajassa. Seitsemän jäsenvaltiota ilmoitti saavuttaneensa tai ylittäneensä tämän tavoitteen jo vuoteen 2012 mennessä. Toiset seitsemän jäsenvaltiota ilmoitti valmistelleensa uudelleenkäyttöön ja kierrättäneensä yli 40 prosenttia kotitalous- ja vastaavista jätteistä.

Useat jäsenvaltiot esittivät tietoja rakennus- ja purkujätteen hyödyntämismääristä kaudella 2010–2012. Neljätoista jäsenvaltiota ilmoitti jo saavuttaneensa tai ylittäneensä tavoitteen, jonka mukaan 70 prosenttia rakennus- ja purkujätteestä on hyödynnettävä.

Suurin osa jäsenvaltioista on julkaissut jätteen syntymisen ehkäisemistä koskevia ohjelmia. Kahdeksan jäsenvaltiota päivitti yhä jätehuoltosuunnitelmiaan vastaamaan jätehuollon puitedirektiivin vaatimuksia. Jäsenvaltiot ovat saattaneet laajennetun tuottajan vastuun, omavaraisuuden ja läheisyyden periaatteet sekä aiheuttamisperiaatteen yhdessä jätteiden erillisen keruun teknistä, ympäristöllistä ja taloudellista toteutettavuutta koskevien vaatimusten kanssa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja politiikkaa.

EU:n jätelainsäädännön soveltamisessa jätehuoltoon on huomattavia puutteita useissa jäsenvaltioissa, joissa suuri osa yhdyskuntajätteestä sijoitetaan edelleen kaatopaikoille. Komissio on laatinut kohdennettuja ohjeita tiettyjen toimenpiteiden toteuttamiseen ja unionin varojen käyttöön auttaakseen kyseisiä jäsenvaltioita parantamaan jätehuoltoaan.

4.Puhdistamolietteestä annettu direktiivi 86/278/ETY

Puhdistamolietedirektiivi on ollut voimassa lähes kolme vuosikymmentä eikä sen täytäntöönpanossa ole ilmennyt ongelmia. Tilanne ei ole juurikaan muuttunut edelliseen raportointikauteen verrattuna.

Kaikissa jäsenvaltioissa puhdistamolietettä ei käytetty raportointikaudella maanviljelyssä. Tietyissä jäsenvaltioissa lietettä ei käytetä maanviljelyssä lainkaan tai käyttö on hyvin vähäistä. Yksi jäsenvaltio ilmoitti alkaneensa käyttää puhdistamolietettä maanviljelyssä.

Kaikki jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön lietteen käsittelyyn tarvittavat infrastruktuurit ja antaneet tietoa menetelmistä, joilla puhdistamoliete käsitellään ennen sen lisäämistä maahan.

Puhdistamolietedirektiivissä edellytetään, että jäsenvaltiot määrittelevät, kuinka usein maaperää, jolla lietettä käytetään, on analysoitava, mutta jäsenvaltioiden välillä on huomattavia eroja siinä, miten hyvin ne ovat tämän vaatimuksen täyttäneet. Osa jäsenvaltioista on asettanut maaperän analysoinnille lietteen alkuperäisistä lisäämisajankohdista laskettavat määräajat. Tietyissä jäsenvaltioissa aikaväliksi on määritelty 10 tai jopa 20 vuotta. Toiset jäsenvaltiot taas eivät ole määritelleet aikavälejä ja edellyttävät maaperän analysointia vain silloin, jos raja-arvojen odotetaan ylittyvän.

Tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat antaneet maanviljelyssä tuotetusta ja käytetystä lietteestä, vahvistavat, että maanviljely on edelleen yksi lietteen merkittävimmistä käyttökohteista. Vaikka lietteen tuotanto väheni 2 prosenttia kaudella 2010–2012 kauteen 2007–2009 verrattuna, jäsenvaltiot ilmoittivat, että maanviljelyssä oli käytetty lähes sama määrä lietettä kuin edellisellä kaudella.

Tämä määrä vastaa noin 45:tä prosenttia tuotetusta lietteestä.

5.Kaatopaikoista annettu direktiivi 1999/31/EY

Kaatopaikkadirektiivi on ollut voimassa pitkään eikä tilanne ole juuri muuttunut edelliseen raportointikauteen verrattuna.

Jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimenpiteitä kaatopaikoille sijoitettavan jätteen vähentämiseksi tai eliminoimiseksi. Vielä vuonna 2009 kaatopaikoille sijoitetun yhdyskuntajätteen määrä oli EU27-maissa yhteensä 96 055 miljoonaa tonnia (193 kilogrammaa henkeä kohti) – vuonna 2012 määrä oli pienentynyt 78 036 miljoonaan tonniin (152 kilogrammaan henkeä kohti). Kaatopaikoille sijoitettavan jätteen keskimääräinen osuus tuotetun jätteen kokonaismäärästä laski 32 prosenttiin vuonna 2012. Osa jäsenvaltioista ilmoitti kaatopaikoille sijoitettavan yhdyskuntajätteen määräksi alle 5 prosenttia vuonna 2012. Monissa jäsenvaltioissa jätteen kaatopaikkasijoitus on kuitenkin yhä pääasiallinen yhdyskuntajätteen käsittelytapa ja kaatopaikoille sijoitettavan jätteen osuus tuotetun jätteen kokonaismäärästä on yli 80 prosenttia. Näillä jäsenvaltioilla on paljon tehtävää jätteen kaatopaikkasijoituksen käytön vähentämisessä.

Suurin osa jäsenvaltioista ilmoitti kaatopaikoille menevän biohajoavan yhdyskuntajätteen ja muun biohajoavan jätteen määrän pienentyneen vuodesta toiseen. Annettujen tietojen kattavuudessa on kuitenkin eroja.

Jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimenpiteitä, joilla pyritään huolehtimaan kaatopaikkakaasun keruusta, käsittelystä ja käytöstä ja vähentämään haittoja ja vaaroja.

Jäsenvaltiot ovat niin ikään saattaneet osaksi kansallista lainsäädäntöään vaatimuksen, joka kohdistuu jätteen kaatopaikkakelpoisuuden perusteisiin, mukaan lukien tekniset vaatimukset, joihin kuuluu muun muassa suotoveden, pinta- ja pohjavesien ja kaasupäästöjen seuranta. Siitä, miten kaatopaikkojen pitäjät ovat käytännössä toteuttaneet nämä vaatimukset, ei kuitenkaan aina annettu tietoa.

Viisitoista jäsenvaltiota ilmoitti, että niiden kaikki vaarallisen jätteen kaatopaikat täyttävät direktiivin vaatimukset, ja seitsemän jäsenvaltiota ilmoitti, että osa niiden kaatopaikoista ei edelleenkään ole vaatimusten mukaisia. Yksitoista jäsenvaltiota ilmoitti, että kaikki tavanomaisen jätteen kaatopaikat noudattavat direktiiviä, ja kymmenen jäsenvaltiota ilmoitti, että osa niiden kaatopaikoista ei edelleenkään ole vaatimusten mukaisia. Kymmenen jäsenvaltiota ilmoitti, että kaikki pysyvän jätteen kaatopaikat noudattavat direktiiviä, ja kahdeksan jäsenvaltiota ilmoitti, että osa pysyvän jätteen kaatopaikoista ei edelleenkään ole vaatimusten mukaisia.

Tietyissä jäsenvaltioissa huolta aiheuttaa se, että toiminnassa on vielä paljon sellaisia eri jätevirtojen (vaarallisen, tavanomaisen ja pysyvän jätteen) sijoittamiseen käytettäviä kaatopaikkoja, jotka eivät ole vaatimusten mukaisia. Tilanne oli sama edellisellä raportointikaudella. Ongelman ratkaiseminen vaatii paljon työtä.