KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Alueellisten aloitteiden merkitys tulevaisuudessa /* KOM/2010/0721 lopull. */





[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 7.12.2010 KOM(2010) 721 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Alueellisten aloitteiden merkitys tulevaisuudessa KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Alueellisten aloitteiden merkitys tulevaisuudessa 1. TAUSTA Alueelliset aloitteet käynnistettiin keväällä 2006, kun Euroopan sähkö- ja kaasualan sääntelyviranomaisten ryhmä (ERGEG) perusti Euroopan komission pyynnöstä seitsemän sähkö- ja kolme kaasualuetta.[1] Aloitteet ovat välivaihe EU:n siirtyessä kansallisista sähkö- ja kaasumarkkinoista energian yhtenäismarkkinoihin. Alueelliset aloitteet ovat olleet hyödyllisiä, koska ne ovat muodostaneet foorumin, jolla EU:n naapurimaiden sääntelyviranomaiset, siirtoverkonhaltijat ja muut sidosryhmät ovat voineet keskustella yhteisistä asioista. Monet alueelliset aloitteet ovat saaneet aikaan edistymistä erilaisten kysymysten ratkaisemisessa. Sähköalueilla on keskitytty erityisesti siirtorajoitusten hallintaan, tasesähköön ja avoimuuden lisäämiseen. Kaasualueilla on käsitelty yhteenkytkemistä, yhteentoimivuutta, avoimuutta, kaasuverkon solmukohtia ja toimitusvarmuutta. Nyt kun alueellisten aloitteiden käynnistämisestä on kulunut viisi vuotta, komission mielestä on otollinen hetki arvioida, voitaisiinko niiden toteutustapaa, sisältöä tai hallintoa tarkistamalla lisätä niiden tehoa ja vaikutusta sisämarkkinoiden toteutumiseen. Arviointi osuu yhteen energian sisämarkkinoita koskevan kolmannen lainsäädäntöpaketin (ns. kolmannen energiapaketin) voimaantulon kanssa.[2] Kolmannessa energiapaketissa esitellään uusia välineitä eurooppalaisten verkkosääntöjen laatimiseksi. Komissio voi tehdä näistä säännöistä sitovat hyödyntämällä komiteamenettelyä. Lisäksi energiapaketilla muutetaan institutionaalisia järjestelyjä perustamalla energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER). Komissio teetti viime vuonna alueellisia aloitteita koskevan tutkimuksen.[3] Samoihin aikoihin ERGEG julkaisi strategiamietintönsä alueellisten aloitteiden tehtävästä,[4] eräät sidosryhmät julkaisivat raportin alueellisesta yhteistyöstä,[5] ja komissio ja ERGEG järjestivät yhdessä alueellisia aloitteita käsittelevän konferenssin.[6] Tämä tiedonanto perustuu edellä mainittuihin tutkimuksiin ja raportteihin, ja siinä kannustetaan sidosryhmiä esittämään näkemyksensä eri vaihtoehdoista käynnissä olevien alueellisten aloitteiden tehostamiseksi. Komissio saattaa käynnistää tämän tiedonannon pohjalta sähkö- ja kaasuasetuksen 12 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun aloitteen, jos sidosryhmien reaktiot sellaista edellyttävät.[7] Kyseisen artiklan mukaisesti komissio voi määritellä kunkin alueellisen yhteistyörakenteen kattaman maantieteellisen alueen uudelleen aloitteiden tehtäviä ja hallintoa koskevan laajemman uudistusprosessin yhteydessä. Kaikki alan toimijat – komissio, ERGEG, ACER, siirtoverkonhaltijat, jäsenvaltiot ja sidosryhmät – osallistuvat tähän prosessiin vastuualueensa mukaisessa laajuudessa. 2. ALUEELLISTEN ALOITTEIDEN TEHTÄVÄT JA PRIORITEETIT Alueelliset aloitteet on toistaiseksi toteutettu pitkälti alhaalta ylös siten, että kukin alue on asettanut omat prioriteettinsa. Tällä vapaaehtoisuuteen perustuvalla toimintatavalla on merkittäviä etuja, koska sen ansiosta alueet voivat keskittyä omiin erityisongelmiinsa. Esimerkiksi kaakkoisen Etelä-Euroopan kaasualue on voinut keskittyä toimitusvarmuuteen tammikuussa 2009 sattuneesta kaasun saannin keskeytymisestä lähtien. Vapaaehtoinen toimintatapa on mahdollistanut ratkaisujen testaamisen yhdellä alueella ennen kuin ne toteutetaan myös muualla. Esimerkiksi ratkaisut, jotka on kehitetty Tanskan ja Saksan sähkömarkkinoiden siirtovolyymeihin perustuvaa yhteenkytkemistä ( volume coupling ) koskeviin ongelmiin, ovat vahvistaneet yksimielisyyttä tämän menettelyn eduista. Lisäksi alueet ovat toteuttaneet EU-toimia, joilla on erityinen valtioiden rajat ylittävä ulottuvuus. Niinpä sähköalueilla on työskennelty siirtorajoitusten hallintaa koskevissa suuntaviivoissa esitettyjen vaatimusten toteuttamiseksi. Luoteis-Euroopan kaasualueella on puolestaan edistytty asetuksessa N:o 1775/2005 vahvistettuja vaatimuksia tiukempien avoimuussääntöjen täytäntöönpanossa. Ilman alueellista toimintatapaa olisi luultavasti edistytty vähemmän tai ainakin hitaammin. Vapaaehtoisella alhaalta ylös -menetelmällä on kuitenkin myös merkittäviä haittoja, mikä ymmärrettiinkin heti alusta lähtien.[8] Vaarana on se, että eri alueet toteuttavat erilaisia ratkaisuja samankaltaisiin ongelmiin ilman selvää aikataulua yhdentymiselle. Jos esimerkiksi jokaiselle alueelle perustetaan oma huutokauppajärjestelmä, eikä tällaisten järjestelmien rakennetta ja hallintoa pyritä yhdenmukaistamaan, tämä voi vaikeuttaa energian sisämarkkinoiden toteuttamista ajan mittaan. Komission teettämän tutkimuksen mukaan alueellisten aloitteiden tehtävänmäärityksen epäselvyys ja muun muassa aloitteiden hallintoon liittyvät tekijät ovat rajoittaneet niiden mahdollisuuksia toteuttaa alhaalta ylös -toimintatapaa tehokkaasti. Siksi aloitteiden ohjeistusta olisi täsmennettävä seuraavassa kuvaillulla tavalla. Yleisperiaatteena olisi pyrittävä siihen, että alueelliset aloitteet keskittyvät ainoastaan sellaisiin kysymyksiin, joiden ratkaisemiseen ne voivat tuoda selvää lisäarvoa. Myös resurssien rajallisuuden vuoksi olisi suotavaa keskittyä vain muutamaan prioriteettiin, joiden saavuttamista voidaan edistää merkittävästi. a. Verkkosääntöjen ja muun EU:n säännöstön täytäntöönpano Aiemmissa sähkömarkkinoiden alueellisissa aloitteissa on käytetty paljon aikaa sellaisten säännösten täytäntöönpanoon, joita on koordinoitava valtioiden rajojen yli (erityisesti rajat ylittävät siirtorajoitukset, rajat ylittävän kapasiteetin jakaminen sekä avoimuus). Vaikka näissä asioissa onkin edistytty, vielä ei ole päästy siihen, että jäsenvaltiot noudattaisivat täysin asetuksen N:o 1228/2003 vaatimuksia. Siksi komissio käynnisti kesäkuussa 2010 rikkomisesta johtuvia menettelyjä vaatien, että 20 jäsenvaltiota panee täytäntöön sisämarkkinasäännöt ja alkaa soveltaa niitä viipymättä.[9] Alueellisten aloitteiden keskeisenä tavoitteena olisikin oltava toisen energiapaketin[10] täytäntöönpanon kiirehtiminen rajat ylittävää koordinaatiota edellyttävien kysymysten osalta. Tulevaisuudessa alueellisilla aloitteilla voitaisiin edistää sekä itse kolmannen energiapaketin tiettyjen osien että siihen perustuvien säännösten (asetuksiin lisättävien uusien liitteiden ja verkkosääntöjen) täytäntöönpanoa. Kun verkkosäännöt on hyväksytty komiteamenettelyssä, niistä tulee oikeudellisesti sitovaa EU:n säännöstöä. Koska hyväksymismenettely saattaa pitkittyä, markkinoiden yhdentymistä edistäisi, jos alueellisten aloitteiden kautta voitaisiin aloittaa verkkosääntöjen niiden osien noudattaminen, joiden voidaan odottaa säilyvän muuttumattomina koko hyväksymismenettelyn ajan. Tällöin olisi huolehdittava siitä, että sääntöjen varhainen täytäntöönpano ei estä tekemästä niihin tarkistuksia myöhemmin. Alueet voisivat edetä eri tahtia niiden sääntöjen täytäntöönpanossa, joihin liittyy rajat ylittäviä näkökohtia, kunhan kaikki alueet panevat ne täytäntöön säädettyyn määräaikaan mennessä. Uusien sääntöjen ottaminen käyttöön etuajassa yhdellä alueella saattaisi olla hyödyllistä sen testaamiseksi, miten säännöt voitaisiin panna täytäntöön parhaiten, kuinka paljon aikaa siihen tarvitaan ja miten käytännön ongelmista selvitään. Näin saadut kokemukset voisivat helpottaa ja nopeuttaa täytäntöönpanoa muilla alueilla. Markkinoiden yhteenkytkemiseen liittyvä työ, joka on tehty keskisen Länsi-Euroopan sähköalueella, ja sähkövirtaan perustuvan kapasiteetinjaon kehittäminen keskisen Itä-Euroopan sähköalueella ovat hyviä esimerkkejä tästä. Sen estämiseksi, että eri alueet tulkitsevat tai soveltavat säännöstön joitakin osia eri tavoin tai siten, että integraatio muiden alueiden kanssa vaikeutuu, ACERin olisi valvottava, että verkkosäännöt ja muu säännöstö pannaan täytäntöön yhdenmukaisesti kaikilla alueilla. Alueellisten sähköaloitteiden olisi yhdessä pyrittävä markkinoiden täydelliseen EU:n laajuiseen yhteenkytkemiseen vuoteen 2015 mennessä. Markkinoiden kytkeminen yhteen on keino edistää markkinoiden yhdentymistä, ja se voidaan toteuttaa helpoimmin (ja siten myös nopeimmin), jos maat, jotka eivät vielä ole kytkeytyneet yhteen, tekevät yhteistyötä aluetasolla kytkeytyäkseen EU:n markkinoihin. Kaasumarkkinoiden yhteenkytkemisen mahdollista roolia markkinoiden yhdentymisen edistämiseksi tasehallinta-alueiden välillä on määrä tarkastella kaasumarkkinoiden tavoitemallin käsittelyn yhteydessä. Tavoitteena olisi oltava markkinoiden yhteenkytkeminen sääntelyviranomaisten työn pohjalta vuoteen 2015 mennessä. Tavoitteen saavuttamiseksi tarvittavia toimenpiteitä toteutetaan jo. Näihin kuuluvat kiinteän seuraavan vuorokauden kapasiteetin käyttöön asettaminen ja otto- ja syöttökapasiteetin yhdistäminen yhtenäisen solmukohtien välisen kapasiteetin muodostamiseksi. Sähköpuolella keskisen Länsi-Euroopan alueen ja Pohjois-Euroopan alueen markkinoiden yhteenkytkentä valmistui marraskuussa 2010. Ne ovat siten täytäntöönpanon eturintamassa. Markkinoiden yhteenkytkemisen toteuttamisesta koko EU:n tasolla olisi kuitenkin keskusteltava alueiden kesken esimerkiksi Firenzen ja Madridin foorumeilla. Keskustelut toteuttamismenetelmästä olisi käytävä mahdollisimman pian, jotta vältetään tekniset ongelmat myöhemmin. b. Alueelliset kysymykset: investoinnit infrastruktuuriin, alueellinen tasehallinta ja toimitusvarmuus Kunkin alueen on työskenneltävä omiin yksilöllisiin markkinaolosuhteisiinsa perustuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Toisaalta jossain vaiheessa voi osoittautua, että tällaiset ongelmat koskevat muitakin alueita. Koko EU:ta koskevan energiapolitiikan kannalta keskeisiä prioriteetteja on kolme: alueelliset investoinnit infrastruktuuriin, alueellinen tasehallinta ja toimitusvarmuus. Komissio on esittänyt näkemyksensä infrastruktuurin kehittämistarpeesta tiedonannossaan Energiainfrastruktuurien painopisteet vuodelle 2020 ja sen jälkeen – Suunnitelma integroitua eurooppalaista energiaverkkoa varten.[11] Tiedonannon mukaan alueelliset aloitteet voisivat olla avainasemassa, kun asetetaan infrastruktuuria koskevia aluekohtaisia prioriteetteja ja koordinoidaan rajat ylittäviä investointeja vaikkapa uusiin yhdysjohtoihin. Rajat ylittävien investointien edistämiseksi on selvästi määriteltävä investointitarpeet, annettava tarvittavat säädökset ja ratkaistava suunnitteluun ja valtuutukseen liittyvät kysymykset. ACERin yhtenä tärkeänä tehtävänä on helpottaa sääntelyviranomaisten välistä yhteistyötä investointipäätösten sääntelyssä. Myös alueelliset aloitteet voivat helpottaa tätä yhteistyötä siten, että ne muodostavat foorumin, jolla sääntelyviranomaiset, siirtoverkonhaltijat, verkon käyttäjät ja jäsenvaltiot voivat käsitellä näitä kysymyksiä yhdessä komission ja ACERin kanssa. Näitä kysymyksiä olisi kuitenkin voitava käsitellä myös tapauskohtaisesti muissa, alueellisista aloitteista riippumattomissa yhteyksissä, jos näin voidaan tehokkaammin edistää rajat ylittäviä investointeja. Tällaiset investoinnit voivat olla erityisen tärkeitä toimitusvarmuuden takaamiseksi esimerkiksi mahdollistamalla kaasun virtaussuunnan kääntäminen. Kaasunsaannin turvaamista koskevassa asetuksessa todetaankin, että alueellista yhteistyötä tarvitaan. Toinen alueellisten aloitteiden merkittävä tavoite voisi olla tasehallinta-alueiden vakiinnuttaminen, jos kaasumarkkinoiden tavoitemallia koskevissa keskusteluissa päädytään tähän. Alueellinen yhteistyö on myös keskeistä, jotta voidaan turvata verkkojen eheys ja estää tekniset häiriöt ja sähkökatkokset tai hoitaa ne tehokkaasti siten, että käyttäjille ja tuottajille aiheutuu mahdollisimman vähän haittaa. c. Pilottikokeilut Alueellisilla aloitteilla voi olla suuri merkitys myös uusien ideoiden testaamisessa sellaisten kysymysten ratkaisemiseksi, joita ei ole vielä käsitelty puiteohjeissa tai verkkosäännöissä. Tällaiset pilottikokeilut voivat joissakin tapauksissa johtaa uusien, sitovien ohjeiden antamiseen esimerkiksi verkkosääntöjen muodossa. Alueellisten pilottikokeilujen avulla voitaisiin nopeuttaa älykkäiden verkkojen tai rajat ylittävien vähittäismarkkinoiden toteuttamista. Sähkön siirtoverkonhaltijoiden eurooppalainen verkosto ENTSO-E on esittänyt yksityiskohtaisen etenemissuunnitelman lähivuosiksi. Puitteet tälle suunnitelmalle loi Euroopan sähköverkkoaloitteen perustaminen Euroopan strategisen energiateknologiasuunnitelman (SET-suunnitelman) osana. Alueellisista aloitteista voi olla apua myös tutkimus- ja kehittämishankkeiden toteuttamisessa (ks. etenemissuunnitelma[12]). On selvää, että alueiden olisi voitava vapaasti toteuttaa pilottikokeiluja muillakin aloilla erityistarpeidensa mukaan. 3. ALUEIDEN LUKUMÄÄRÄ Sähköalueet on määritelty päätöksessä 2006/770/EY, jolla muutetaan asetukseen (EY) N:o 1228/2003 liitettyjä suuntaviivoja ylikuormituksen (siirtorajoitusten) hallinnasta.[13] Kaasualueita ei ole määritelty sitovasti, vaan ne perustuvat komission, sääntelyviranomaisten, siirtoverkonhaltijoiden ja muiden sidosryhmien käymiin epävirallisiin keskusteluihin. Käytännössä kaasualueet ovat pystyneet edistymään huolimatta siitä, että niiden rajoista ja tehtävistä ei ole päätetty sitovasti. Kaasualueiden kehittämiseksi on tarjolla kaksi vaihtoehtoa. Ensimmäinen vaihtoehto on antaa sitova päätös kaasualueiden koostumuksesta ja tehtävistä. Tämän mallin suurimpana etuna olisi se, että näin vältettäisiin erimielisyydet, poistettaisiin epävarmuus ja määriteltäisiin tarkemmin, mitä osallistuvilta jäsenvaltioilta ja sidosryhmiltä odotetaan. Toinen vaihtoehto on jatkaa kaasualueiden epävirallisen määrittelyn pohjalta. Tämän toimintatavan etuna on alueiden ja niiden tehtävien joustavampi määrittely tulevien muutosten varalta. Riippumatta siitä, miten alueet määritellään, on ratkaistava kysymys niiden koostumuksesta. Ratkaisun olisi perustuttava alueiden hoidettaviksi annettuihin tehtäviin. Jos alueen tavoitteena on edistyä tiettyjen prioriteettien toteuttamisessa, sen koostumuksen on vastattava tätä tavoitetta. Nykyisten seitsemän sähköalueen koostumus vaikuttaa sopivalta edellä mainittujen prioriteettien edistämiseksi, eikä niiden muuttamiseen näyttäisi olevan aihetta. Kun alueiden välille on saatu rakennetuksi riittävästi yhdysjohtoja, voi kuitenkin osoittautua tarkoituksenmukaiseksi liittää esimerkiksi Ranskan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin alue keskisen Länsi-Euroopan alueeseen ja Baltian alue Pohjois-Euroopan alueeseen. Sen sijaan on päteviä syitä nykyisen kaakkoisen Etelä-Euroopan alueen muuttamiseksi. Komission teettämä tutkimus päätyi seuraavaan johtopäätökseen: ”Jäsentensä koon ja intressien erilaisuuden vuoksi [kaakkoisen Etelä-Euroopan] alue on luultavasti kärsinyt muita enemmän alueellisille aloitteille luonteenomaisen vapaaehtoiseen yhteistyöhön perustuvan toimintatavan haitoista eli organisaation tietystä löyhyydestä ja sitovuuden puutteesta.” Koska uuden kaasuinfrastruktuurin ja uusien yhteenliitäntöjen kehittäminen on ratkaisevan tärkeää kaasun sisämarkkinoiden toteuttamiseksi ja toimitusvarmuuden takaamiseksi, komissio ehdottaa nykyisen kaakkoisen Etelä-Euroopan kaasualueen jakamista kolmeen uuteen alueeseen, joihin sisällytetään myös Baltian maat ja Pohjoismaat, seuraavasti: - Uusi keskisen Etelä-Euroopan alue: Italia, Itävalta, Slovakia, Slovenia, Unkari, Romania, Bulgaria ja Kreikka - Uusi keskisen Itä-Euroopan alue: Saksa, Puola, Tšekki, Slovakia ja Itävalta - Uusi Itämeren alue (BEMIP-alue): Ruotsi, Suomi, Viro, Latvia, Liettua, Puola, Saksa ja Tanska. Alueiden rajojen uudelleenmäärittely voi väliaikaisesti keskeyttää operatiivisiin kysymyksiin liittyvän yhteistyön. Olisi kuitenkin suotavaa hoitaa rakenteet kuntoon ja luoda uudet, tehokkaammat alueet, vaikka tämä merkitsisikin muutaman kuukauden viivästystä, sen sijaan että jatketaan nykyisellä rakenteella, jolla ei näytä päästävän toivottuihin tuloksiin. On perusteltua sisällyttää Italia myös nykyiseen Etelä-Euroopan alueeseen (joka käsittää Ranskan ja Pyreneiden niemimaan), koska suurin osa Pohjois-Afrikasta tulevasta maakaasusta tulisi Eurooppaan näin laajennetun alueen kautta. Muutoksella voisi olla myönteinen vaikutus uuden Etelä-Euroopan alueen maksukykyyn. Italia voisi varmistaa kahden eteläisen alueen keskinäisen johdonmukaisuuden kummankin alueen jäsenenä. Markkinasuunnittelun ja säännöstön täytäntöönpanon lisäksi kullakin alueella olisi keskityttävä uusien yhteenliitäntöjen kehittämiseen. Nykyisen pohjoisen Länsi-Euroopan alueen koostumus ja jäsenistö vaikuttavat sopivilta, eikä niitä ole syytä muuttaa. On korostettava, että alueellisten aloitteiden ei pitäisi sulkea pois muita yhteistyömuotoja siirtoverkonhaltijoiden, sääntelyviranomaisten tai jäsenvaltioiden välillä. Tällainen on muun muassa Pohjanmeren maiden offshore-verkkoaloite, jossa ovat mukana Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Tanska, Ruotsi, Alankomaat, Belgia, Irlanti ja Luxemburg. Jäsenvaltion kuuluminen yhteen alueeseen ei estä sitä tekemästä yhteistyötä yhden tai useamman toiseen alueeseen kuuluvan jäsenvaltion kanssa, kunhan tämä yhteistyö ei haittaa alueiden toimintaa. Lisäksi alueilla on hyviä syitä tehdä yhteistyötä esimerkiksi keskisen Länsi-Euroopan ja Pohjoismaiden välisen markkinoiden yhteenkytkemisen toteuttamiseksi, kuten myös ERGEG on suosittanut. Tällainen yhteistyö ei kuitenkaan saisi viivästyttää alueiden toimintaa ja tavoitteiden saavuttamista. Jos jokin alue näyttää esimerkkiä, muiden olisi pyrittävä noudattamaan sitä (ottaen huomioon alueelliset erityispiirteet tarpeen mukaan). On varsin todennäköistä, että alueiden lukumäärää ja koostumusta on vielä muutettava tulevaisuudessa. Ainakin teoriassa alueet ovat todella täyttäneet tehtävänsä vasta sinä päivänä, kun niitä ei enää tarvita. Alueiden toimintaa ja koostumusta voitaisiin arvioida säännöllisesti Firenzen ja Madridin foorumeilla. 4. HALLINTOKYSYMYKSET 1. Alueiden rakenne Alueellisten aloitteiden nykyinen hallintorakenne koostuu kolmesta eri elimestä. Kullakin alueella on oma koordinointikomiteansa ( Regional Co-ordination Committee , RCC), jossa ovat edustettuina kaikki alueen kansalliset sääntelyviranomaiset. Komitea vastaa alueen tehtävien yleisestä koordinoinnista, johtamisesta ja strategisesta suunnittelusta. Komitealla on täytäntöönpanoryhmä ( Implementation Group , IG), joka koostuu kansallisten sääntelyviranomaisten ja tärkeimpien sidosryhmien edustajista. Täytäntöönpanoryhmä ehdottaa konkreettisia toimenpiteitä ja sitoutuu niiden toteuttamiseen komiteatasolla asetettujen prioriteettien perusteella. Lisäksi komitealla on erillinen kaikkien sidosryhmien muodostama työryhmä ( Stakeholder Group , SG). Alueellisista aloitteista tehdyssä tutkimuksessa todettiin, että toiminnan poliittista ohjausta on lisättävä. Monissa tapauksissa alueellisten aloitteiden edistyminen edellyttää hallituksilta kansallisten lakien ja määräysten muuttamista ja poliittista tukea esimerkiksi rajat ylittäville infrastruktuurihankkeille. Jäsenvaltioiden osallistuminen aloitteisiin vähentänee myös riskiä, että ne perustavat aloitteiden ulkopuolisia, niiden kanssa päällekkäisiä foorumeja. ACERin olisi alusta lähtien toimittava aktiivisesti alueellisten aloitteiden toteuttamisessa, jotta voidaan taata eri alueiden toiminnan tehokkuus ja keskinäinen johdonmukaisuus. Myös komission on annettava poliittista ohjausta, jotta se täyttää tehtävänsä energian sisämarkkinoiden edistäjänä sekä perussopimusten ja EU:n lainsäädännön vartijana. Komission on voitava esittää ehdotuksia mahdollisista uusista tehtävistä, joita alueiden olisi otettava hoitaakseen. Alueellisten aloitteiden hallintoa voitaisiin tehostaa luomalla alueellinen ohjauskomitea ( Regional Steering Committee , RSC), jossa olisivat edustettuina ACER, komissio, alueen jäsenvaltiot ja sääntelyviranomaiset sekä alueellinen koordinointikomitea. Lisäksi koordinointikomiteaa olisi syytä laajentaa ottamalla siihen mukaan ACERin ja komission edustajat. Ohjauskomitean kahtena keskeisenä tehtävänä olisi edistää aluetason yhteistyötä ja ohjata korkealla tasolla yhdessä ACERin kanssa alueen toimintasuunnitelman laatimista koordinointikomiteassa. Tätä varten sen olisi kartoitettava toiminnan suhdetta poliittisiin tavoitteisiin, jotka liittyvät toimitusvarmuuteen, kilpailukykyyn ja toiminnan kestävyyteen. Koska alueellisten aloitteiden uutena tehtävänä on helpottaa ja vauhdittaa muuhunkin kuin infrastruktuurin kehittämiseen liittyvien hankkeiden toteuttamista aluetasolla, ohjauskomitean olisi myös edistettävä verkkosääntöjen täytäntöönpanoa. Arvovaltansa ansiosta ohjauskomitea voisi vauhdittaa täytäntöönpanoa silloin, kun siinä on ongelmia. Pelkästään sääntelyyn liittyvät kysymykset jäisivät koordinointikomitean hoidettaviksi. Alueellinen ohjauskomitea ja koordinointikomitea voisivat tarvittaessa kutsua siirtoverkonhaltijoiden, sähköpörssien ja muiden sidosryhmien edustajia kokouksiinsa, jos käsiteltävät aiheet ja hankkeet sitä edellyttävät. Alan toimijoiden osallistuminen näin aikaisessa vaiheessa varmistaisi sen, että komiteoiden strategiset ja poliittiset päätökset ovat toteuttamiskelpoisia, ja ratkaisisi komission tutkimuksessa mainitun ongelman eli sen, että sidosryhmät tulevat mukaan liian myöhään. Täytäntöönpanoryhmän ja sidosryhmien työryhmän olisi edelleen täydennettävä alueellisten komiteoiden toimintaa nykyiseen tapaan. 2. Alueiden välinen hallinto ja yhdenmukaisuus On yhtä tärkeää huolehtia alueiden välisen toiminnan johdonmukaisuudesta kuin alueiden sisäisen hallintorakenteen selkeydestä. ERGEG on tähänkin asti säännöllisesti julkaissut yhdenmukaisuutta ja lähentymistä koskevia raportteja, mutta ei ole selvää, kuinka paljon vaikutusta niillä on ollut alueiden toimintaan. Eri alueiden yhteistyö perustuu aluksi ylhäältä alas suuntautuvaan ohjeistukseen puiteohjeiden ja verkkosääntöjen muodossa. Ne perustuvat puolestaan sähköpuolella ERGEGin tilapäisen neuvontaryhmän laatimaan malliin. Lisäksi on tarkistettava, että verkkosääntöjä sovelletaan yhdenmukaisesti kaikilla alueilla. Silloin kuin alueilla työskennellään sellaisten kysymysten parissa, joita ei ole (vielä) käsitelty verkkosäännöissä, tarvitaan yleisohjeistusta, jotta ei vaikeutettaisi energian sisämarkkinoiden toteuttamista. Sen sijaan ei ole mitään tarvetta luoda uutta rakennetta alueiden välisen yhdenmukaisuuden varmistamiseksi. Ensinnäkin joidenkin jäsenvaltioiden kuuluminen useampaan kuin yhteen sähkö- tai kaasualueeseen on tietoinen valinta. Nämä maat pyrkivät luonnostaan yhdenmukaisuuteen, ettei niiden tarvitsisi toteuttaa erilaisia ratkaisuja eri rajoillaan. Toiseksi ACERilla on merkittävä tehtävä tällä alalla, ja komissio antaa poliittista ohjausta muun muassa osallistumalla uuden alueellisen ohjauskomitean toimintaan. Koska komissio, ERGEG ja ACER, siirtoverkonhaltijoiden verkostot, kansalliset sääntelyviranomaiset, jäsenvaltiot ja alan järjestöt ovat kaikki mukana Firenzen ja Madridin foorumeilla, myös nämä foorumit voisivat sopia antamaan alueille poliittista ohjausta ja valvomaan yhdenmukaisuutta. Lisäksi voisi olla tarkoituksenmukaista laatia työohjelmia tulevalle vuodelle tai tuleville vuosille. Alueiden työohjelmat olisi toimitettava ACERille, joka tarkistaa, että ne ovat yhdenmukaiset muiden työohjelmien, puiteohjeiden ja verkkosääntöjen kanssa. ACER tiedottaa epäjohdonmukaisuuksista komissiolle, joka voi vahvistaa kyseiselle työohjelmalle tai kyseisille työohjelmille sitovat säännöt asetuksen (EY) N:o 713/2009 (ACER-asetus) 7 artiklan 3 kohdan viimeisen virkkeen mukaisesti. Tämä ACERin valvontatehtävä olisi mainittava sen työohjelmassa. ACER-asetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti ACERin tehtäviin kuuluu luoda puitteet kansallisten sääntelyviranomaisten yhteistyölle. Lisäksi ACER seuraa siirtoverkonhaltijoiden alueellista yhteistyötä (ACER-asetuksen 6 artiklan 9 kohta). Näin ollen tuntuu järkevältä, että alueellisten aloitteiden koordinointitehtävät siirtyvät ERGEGiltä ACERille maaliskuusta 2011 alkaen. Samaan tapaan kuin ERGEG nykyään, ACER tarvitsee apua jäseninään olevilta kansallisilta sääntelyviranomaisilta alueellisten aloitteiden ajamisessa. On myös tärkeää, että alueellisten aloitteiden yhteydessä tehtyä työtä hyödynnetään ACERin toiminnassa laajemminkin. 5. TULEVAT TOIMET Tässä tiedonannossa arvioidaan, miten hyvin alueelliset aloitteet ovat toimineet ja edistäneet energian sisämarkkinoiden toteuttamista aloitteiden perustamisesta kuluneiden viiden vuoden aikana. Siinä esitellään myös mahdollisuuksia aloitteiden tehtävänmäärityksen tarkistamiseksi, koostumuksen selventämiseksi ja vaikutuksen tehostamiseksi. Alueelliset aloitteet ovat etappi energiamarkkinoiden todellisessa yhdentymisessä. Ne ovat siten avainasemassa, kun valmistellaan EU:n tulevaa energiapolitiikkaa ja edistetään lähivuosikymmenten tarpeet täyttävien integroitujen energiaverkkojen rakentamista. Komissio pyytää Euroopan parlamenttia, neuvostoa ja kaikkia asianosaisia esittämään näkemyksensä tässä tiedonannossa esitetyistä poliittisista linjauksista (15. helmikuuta 2011 mennessä). Saamansa palautteen perusteella komissio harkitsee, millaisia lainsäädännöllisiä tai poliittisia aloitteita se voisi toteuttaa vuoden 2011 jälkipuoliskolla alueellisen yhteistyön lujittamiseksi. [1] Vuonna 2008 perustettiin myös energiayhteisö, joka kattaa Kaakkois-Euroopan alueen. [2] Ks. www.ec.europa.eu/energy/gas_electricity/third_legislative_package_en.htm. Paketti muodostuu direktiiveistä 2009/72/EY ja 2009/73/EY sekä asetuksista (EY) N:o 713/2009, (EY) N:o 714/2009 ja (EY) N:o 715/2009. [3] Tutkimus on julkaistu energiapääosaston verkkosivuilla: "From regional markets to a single European market" (huhtikuu 2010), www.ec.europa.eu/energy/gas_electricity/studies/electricity_en.htm. [4] Strategy for delivering a more integrated European energy market: The role of the ERGEG Regional Initiatives. An ERGEG Conclusions Paper. E10-RIG-10-04, 21. toukokuuta 2010 (www.energy-regulators.eu/portal/page/portal/EER_HOME/EER_PUBLICATIONS/CEER_ERGEG_PAPERS/Cross-Sectoral/2010/E10-RIG-10-04_Strategy_Conclusions_21-May-10.pdf). [5] Ks. esim. Eurelectricin raportti sivulla http://www.eurelectric.org/Download/Download.aspx?DocumentFileID=62455.. [6] Ks. http://www.energy-regulators.eu/portal/page/portal/EER_HOME/EER_INITIATIVES/Regional_Initiatives_Conferences/2010%20RI%20Conference . [7] Ks. asetukset (EY) N:o 714/2009 ja (EY) N:o 715/2009. [8] Siksi laaditaan vuosittain raportit yhdenmukaisuudesta ja lähentymisestä. [9] Ks. lehdistötiedote IP/10/836, 24. kesäkuuta 2010. [10] Toinen energiapaketti koostuu direktiiveistä 2003/54/EY ja 2003/55/EY sekä asetuksista (EY) N:o 1228/2003 ja (EY) N:o 1775/2005. [11] KOM(2010) 677, 17.11.2010, http://ec.europa.eu/energy/infrastructure/strategy/doc/com(2010)0677_en.pdf . [12] https://www.entsoe.eu/fileadmin/user_upload/_library/news/EEGI_Implementation_plan_May_2010.pdf. [13] Komission päätös 2006/770/EY, tehty 9 päivänä marraskuuta 2006, verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa annetun asetuksen (EY) N:o 1228/2003 liitteen muuttamisesta, EUVL L 312, 11.11.2006, s. 59–65.