Nämä merityösopimuksen muutokset tulivat voimaan 18. tammikuuta 2017 18 jäsenvaltion osalta. Alankomaissa muutosten odotetaan tulevan voimaan 1. tammikuuta 2018 alkaen. Italia ja Liettua lykkäsivät muutosten voimaantuloa 18. tammikuuta 2018 asti. Niistä neljästä jäsenvaltiosta, jotka ratifioivat merityösopimuksen muutosten hyväksymisen jälkeen, Slovenia on jo hyväksynyt muutokset, jotka tulevat voimaan 3. elokuuta 2017. Romanian, Viron ja Portugalin on vielä toimitettava virallinen hyväksymisilmoitus. Tätä odotetaan lähikuukausina.

(1)suojellaan merenkulkijoiden oikeuksia hylkäämistapauksessa (säännön 2.5 muutos). Tällä muutoksella parannetaan rahavakuusjärjestelmää, jota sovelletaan silloin, kun laivanvarustaja kieltäytyy maksamasta merenkulkijan kotimatkan kustannuksia, kuten säännön 2.5 2 kohdassa jo todetaan. Siinä myös tunnustetaan kaksi uutta tilannetta: kun laivanvarustaja on jättänyt merenkulkijan ilman tarvittavaa ylläpitoa ja tukea; tai kun laivanvarustaja on muutoin yksipuolisesti katkaissut siteensä merenkulkijaan, mukaan luettuna työsopimukseen perustuvan palkan jättäminen maksamatta vähintään kahden kuukauden ajalta. Siihen sisältyy lisäksi vaatimuksia nopean ja tehokkaan rahavakuusjärjestelmän perustamisesta auttamaan jäsenvaltion lipun alla purjehtivalla aluksella olevia merenkulkijoita hylkäämistapauksessa;

Vuoden 2006 merityösopimuksessa käsitellään vain osittain ongelmia, jotka liittyvät vastuuseen kuolemaa, henkilövahinkoja ja merenkulkijoiden hylkäämistä ulkomaisessa satamassa koskevissa miehistön korvausvaatimuksissa, kun laivanvarustajat eivät enää täytä velvollisuuksiaan. Merenkulkuala on luonteeltaan globaalia, ja siihen sovelletaan eri maiden lakeja laivanvarustajan valtion, aluksen lippuvaltion tai miehistön kansalaisuuden mukaan. Merenkulkijoiden on tämän vuoksi vaikea saada nopeasti ja tyydyttävästi korvaus hylkäämisen, vamman tai kuoleman sattuessa.

Lisäksi siinä on otettu huomioon Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja työntekijöiden osallistumista koskeva periaate, jonka mukaan työmarkkinaosapuolia ”on kannustettava neuvottelemaan ja laatimaan työehtosopimuksia niiden kannalta merkityksellisissä asioissa. Tällöin on kunnioitettava niiden itsenäisyyttä ja työtaisteluoikeutta. Työmarkkinaosapuolten välillä tehdyt sopimukset on tarvittaessa pantava täytäntöön unionin ja sen jäsenvaltioiden tasolla.” Lisäksi se sopii hyvin yksiin Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin muiden erityisperiaatteiden ja oikeuksien kanssa, joista esimerkkeinä palkat, terveellinen, turvallinen ja asianmukainen työympäristö ja tietosuoja sekä sosiaalinen suojelu.

Työmarkkinaosapuolten sopimuksen täytäntöönpano EU:n lainsäädännöllä on myös linjassa sen kanssa, että komissio on sitoutunut edistämään eri alojen välistä ja alakohtaista työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua EU:n tasolla. Tämä tuotiin esille myös yhteisessä lausumassa Uusi alku työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulle, jonka EU:n työmarkkinaosapuolet, neuvoston puheenjohtajavaltio ja komissio allekirjoittivat 27. kesäkuuta 2016.

Meriliikenne on Euroopassa kautta sen historian toiminut talouden kehityksen ja vaurauden katalysaattorina. Tavaroiden ja matkustajien merikuljetukset edistävät niin EU:n sisäistä kuin kansainvälistä kauppaa ja lisäävät yhteyksiä kaikkien Euroopan kansojen, kansalaisten ja matkailijoiden välillä. Merenkulkualan ammattilaisten, päällystön ja miehistön kasvavaan puutteeseen liittyy riski Euroopan meriteollisuusalan kilpailukyvyn taustalla yleisesti olevien henkilöresurssien kriittisen massan menettämisestä. Tällä ehdotuksella vastataan tavoitteeseen tukea meriliikennestrategian puitteissa vuoteen 2018 saakka ”Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMOn) ja Kansainvälisen työjärjestön (ILOn) toimintaa merenkulkijoiden oikeudenmukaisen kohtelun varmistamiseksi. Yhtenä tavoitteena on varmistaa, että suuntaviivat, jotka koskevat merenkulkijoiden kohtelua merionnettomuuden, aluksen jättämisen, merenkulkijan loukkaantumisen tai surmansa saamisen yhteydessä, sekä maissa käyntiä koskevat ehdot pannaan asianmukaisesti täytäntöön sekä EU:ssa että muualla maailmassa”. Tämä lisännee merenkulkualan ammattien houkuttelevuutta Euroopassa.

Komissio katsoo tässä tapauksessa, että direktiivi on soveltuvin väline, koska sillä muutetaan toista direktiiviä (direktiivi 2009/13/EY) ja koska työmarkkinaosapuolten sopimukseen sisältyy velvollisuuksia ja oikeuksia, jotka jäsenvaltioiden on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään.

Välineeksi on valittu direktiivi. SEUT-sopimuksen 155 artiklan 2 kohdan termiä ’päätös’ on käytetty yleisessä merkityksessä, jotta oikeudellinen väline voitaisiin valita SEUT-sopimuksen 288 artiklan mukaisesti. Komission tehtävänä on ehdottaa kyseisessä artiklassa mainituista sitovista välineistä (asetus, direktiivi, päätös) tarkoituksenmukaisinta välinettä.

Ehdotuksella autetaan soveltamaan merityösopimuksen pakollisia muutoksia samaan aikaan ja samalla tavalla kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä on välttämätöntä, jotta varmistetaan edellä mainitut tasapuoliset toimintaedellytykset kaikkien EU:n laivastojen ja EU:n satamien osalta. Ehdotus saattaa vähentää EU:n satamavaltioihin kohdistuvia negatiivisia vaikutuksia, koska harvempien tapausten pitäisi enää kuulua direktiivin 2009/13/EY liitteessä olevan normin A.2.5 5 kohdan a alakohdan piiriin. Kyseisen kohdan mukaan, jos laivanvarustaja ei voi järjestää merenkulkijoiden kotimatkaa, EU:n lippuvaltion on se tehtävä. Jos sekään ei voi tätä järjestää, valtio, josta merenkulkija lähtee kotiin, tai valtio, jonka kansalainen merenkulkija on, saa järjestää kotimatkan ja periä kustannukset EU:n lippuvaltiolta.

Lisäksi on varmistettava kaikkien EU:n laivastojen ja EU:n satamien yhdenvertainen kohtelu samoin kuin yhdenvertainen kohtelu EU:n ulkopuolisiin laivastoihin nähden. Neuvosto on lisäksi virallisesti todennut neuvoston päätöksessä 2014/346/EU, että ”osia yleissopimuksen säännöistä ja muutoksista kuuluu unionin toimivaltaan, ja ne koskevat asioita, joiden osalta unioni on hyväksynyt sääntöjä”.

Tämän ehdotuksen säännösten soveltaminen ei lisää ratifioineiden jäsenvaltioiden seurantakustannuksia, koska niiden on vastattava noista kustannuksista ratifioituaan merityösopimuksen ja sen muutokset. Lisäksi kun otetaan huomioon, että yleissopimuksen ratifioimatta jättäneet jäsenvaltiot ovat sisämaavaltioita, joilla ei tätä nykyä ole laivastoa, on odotettavissa, että niille ei aiheudu tästä ehdotuksesta seurantakustannuksia.

·Jäsenvaltioilla on joustonvaraa seuratessaan uusien vaatimusten soveltamista aluksiin, joiden bruttovetoisuus on alle 200 GT ja joita ei käytetä kansainvälisessä liikenteessä, direktiivin 2013/54/EU 3 artiklan 2 kohdan nojalla. Sen mukaan jäsenvaltiot voivat mukauttaa merityösopimuksen II artiklan 6 kohdan mukaisesti seurantamekanismeja, tarkastukset mukaan lukien, tällaisiin aluksiin liittyvien erityisolosuhteiden huomioon ottamiseksi.

·Mahdollisia kansallisia poikkeuksia ei voida soveltaa velvoitteeseen pitää asiakirjanäyttöä rahavakuusjärjestelmästä hylkäämistapauksessa, koska tätä velvoitetta sovelletaan vain aluksiin, joilla edellytetään olevan merityösertifikaatti. On myös syytä muistaa, että ILOn vuonna 2014 tekemillä muutoksilla parannetaan ja laajennetaan voimassa olevaa suojelujärjestelmää, jonka nojalla jäsenvaltioilla on jo velvollisuus edellyttää, että kaikki niiden lipun alla purjehtivat alukset tarjoavat rahavakuuden kotimatkan kattamiseksi ja varmistavat korvauksen ammatillisista syistä johtuvissa kuoleman tai pitkäaikaisen työkyvyttömyyden tapauksissa.

Komissio on tutkinut sopimuksen laillisuuden. Se on analysoinut yksityiskohtaisesti kaikki lausekkeet, eikä ole havainnut yhdenkään olevan ristiriidassa EU:n lainsäädännön kanssa. Työmarkkinaosapuolten välisellä sopimuksella ei voida suoraan velvoittaa jäsenvaltioita, vaan velvoitteet asetetaan panemalla se täytäntöön neuvoston päätöksellä, eli direktiivillä. Sopimuksen soveltamisala ja sisältö rajoittuu SEUT-sopimuksen 153 artiklan 1 kohdassa lueteltuihin aloihin, kuten 2 jaksossa todetaan.

Työntekijäpuolella ETF:llä on 56 jäsenjärjestöä 25 jäsenvaltiosta, mikä vastaa 64:ää prosenttia kaikista ammattiyhdistyksistä, joilla on tämän alan toimintaa. Näistä jäsenjärjestöistä 52 on mukana tämän alan työehtosopimusneuvotteluissa. ETF:llä on Eurofoundin tutkimuksen mukaan tämän alan jäseniä kaikissa jäsenvaltioissa, joilla on tämän alan toimintaa.

Sisämaavaltioita (Itävalta, Tšekki, Unkari ja Slovakia) sekä Bulgariaa, Latviaa, Romaniaa ja Puolaa lukuun ottamatta ECSAlla on jäseniä kaikissa EU:n jäsenvaltioissa (ja Norjassa),. Vaikka Puolasta tulee varsin paljon merenkulkijoita, Puolassa on vain muutamia laivanvarustamoja. Latviassa ei ole tähän alaan liittyviä työnantajien järjestöjä. Tämä tarkoittaa sitä, että realistisesti ECSA voisi hankkia uusia jäseniä ainoastaan Bulgariasta ja Romaniasta.

c) niillä on sovelias rakenne, jotta ne voivat tehokkaasti osallistua (alakohtaisten) neuvottelukomiteoiden työhön.

Arvioidessaan SEUT-sopimuksen 155 artiklan mukaisesti EU:n työmarkkinaosapuolten esittämää, niiden sopimuksen täytäntöönpanoa EU:n lainsäädännössä koskevaa pyyntöä komissio tarkastelee työmarkkinaosapuolten edustavuutta ja toimivaltaa sillä alalla, jota sopimus koskee. Näin varmistetaan, että pyyntö on SEUT-sopimuksen määräysten mukainen ja että voidaan luottaa siihen, että sopimuksella on laaja tuki niiden joukossa, joita se tosiasiassa koskee.

Sopimus ja vuoden 2014 muutokset merityösopimukseen ovat pk-yritysten osalta vähemmän vaativia, mitä tulee velvollisuuteen pitää aluksella asiakirjanäyttöä rahavakuusjärjestelmästä merenkulkijoiden avustamiseksi hylkäämistapauksessa. Tätä velvollisuutta sovelletaan ainoastaan aluksiin, joilla edellytetään kansallisen lainsäädännön mukaan olevan merityösertifikaatti tai joilla se on oltava pyynnöstä. Merityösopimuksen ohjeiston säännön 5.1.3 mukaan merityösertifikaatti on oltava kansainvälisessä liikenteessä olevilla tai ulkomaisten satamien välillä liikennöivillä aluksilla, joiden bruttovetoisuus on vähintään 500 GT, samoin kuin pienemmillä aluksilla, jos laivanvarustaja sitä pyytää.

–7 kohdassa luetellaan asiakirjanäyttöön sisällytettävät tiedot, joiden on oltava englanniksi tai joihin on liitettävä englanninkielinen käännös.

–6 kohdassa esitetään vaatimus siitä, että aluksella on pidettävä asiakirjanäyttöä rahavakuudesta, jos kyseessä on alus, jolla edellytetään kansallisen lainsäädännön mukaan olevan merityösertifikaatti tai jolla se on oltava pyynnöstä.

c) mikä tahansa muu tilanne, jossa laivanvarustaja on yksipuolisesti katkaissut siteensä merenkulkijaan, mukaan luettuna työsopimukseen perustuvan palkan jättäminen maksamatta vähintään kahden kuukauden ajalta.

(14)Tämän direktiivin on tarkoitus parantaa meriliikennealan työntekijöiden työoloja, terveyttä ja turvallisuutta sekä sosiaalista suojelua; kyseessä on rajat ylittävä ala, joka toimii eri jäsenvaltioiden lippujen alla. Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa sen tavoitteita, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklan 4 kohdassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,

(6)Työmarkkinaosapuolten sopimuksessa toistetaan kaikkien merityösopimukseen vuonna 2014 tehtyjen pakollisten määräysten sisältö. Ensimmäinen muutos, joka koskee rahavakuusjärjestelmää merenkulkijoiden hylkäämistapauksessa, liittyy sekä terveyteen ja turvallisuuteen että työehtoihin ja kuuluu näin ollen SEUT-sopimuksen 153 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan piiriin. Toinen muutos, joka koskee rahavakuusjärjestelmään kohdistuvia vaatimuksia korvauksen varmistamiseksi työtapaturman, sairauden tai työhön liittyvän vaaran johdosta aiheutuvan merenkulkijan kuoleman tai pitkäaikaisen työkyvyttömyyden tapauksessa, kuuluu 153 artiklan 1 kohdan c alakohdan (työntekijöiden sosiaaliturva ja sosiaalinen suojeleminen) piiriin. Näin ollen sopimus liittyy SEUT-sopimuksen 153 artiklan soveltamisalaan kuuluviin asioihin ja voidaan 155 artiklan 2 kohdan mukaisesti panna täytäntöön neuvoston komission ehdotuksesta tekemällä päätöksellä. Perussopimuksen 288 artiklaa sovellettaessa asianmukainen väline sopimuksen täytäntöönpanoa varten on direktiivi.

(4)Kansainvälinen työkonferenssi hyväksyi muutokset 103. istunnossaan Genevessä 11 päivänä kesäkuuta 2014, ja ne tulivat voimaan 18 päivänä tammikuuta 2017. Ne liittyvät tehokkaan rahavakuusjärjestelmän tarjoamiseen i) merenkulkijoiden oikeuksien suojelemiseksi hylkäämistapauksessa ja ii) korvauksen varmistamiseksi työtapaturman, sairauden tai työhön liittyvän vaaran johdosta aiheutuvaan merenkulkijan kuolemaan tai pitkäaikaiseen työkyvyttömyyteen liittyvistä sopimusperusteisista vaatimuksista. Niillä parannetaan ja optimoidaan nykyistä merenkulkijoiden suojelemiseksi käytössä olevaa järjestelmää, mukaan luettuna velvollisuus pitää aluksella asiakirjanäyttöä rahavakuusjärjestelmästä ja laajentaa järjestelmä kattamaan kaksi uutta hylkäämistilannetta. (Nämä tilanteet liittyvät siihen, kun merenkulkijat on jätetty ilman tarvittavaa ylläpitoa ja tukea tai kun laivanvarustaja on yksipuolisesti katkaissut siteensä merenkulkijaan, mukaan luettuna työsopimukseen perustuvan palkan jättäminen maksamatta vähintään kahden kuukauden ajalta.)

”Normi A2.5.2 – Rahavakuus

1. Pantaessa täytäntöön säännön 2.5 2 kohta tällä normilla vahvistetaan vaatimukset, joilla taataan nopean ja tehokkaan rahavakuusjärjestelmän tarjoaminen merenkulkijoille, jos kyseessä on heidän hylkäämisensä.

2. Tätä normia sovellettaessa merenkulkijan katsotaan tulleen hylätyksi, jos tämän sopimuksen vaatimusten tai merenkulkijan työsopimuksen ehtojen vastaisesti laivanvarustaja

a) kieltäytyy maksamasta merenkulkijan kotimatkan kustannuksia; tai

b) on jättänyt merenkulkijan ilman tarvittavaa ylläpitoa ja tukea; tai

c) on muutoin yksipuolisesti katkaissut siteensä merenkulkijaan, mukaan luettuna työsopimukseen perustuvan palkan jättäminen maksamatta vähintään kahden kuukauden ajalta.

3. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen lipun alla purjehtiviin aluksiin sovelletaan tämän normin vaatimukset täyttävää rahavakuusjärjestelmää. Rahavakuusjärjestelmä voidaan toteuttaa sosiaaliturvajärjestelmän tai vakuutuksen tai kansallisen rahaston tai muun vastaavan järjestelyn muodossa. Jäsenvaltion on määritettävä sen muoto asiaankuuluvia laivanvarustajien ja merenkulkijoiden järjestöjä kuultuaan.

4. Rahavakuusjärjestelmällä on tarjottava tämän normin mukaisesti kaikille jäsenvaltion lipun alla purjehtivalla aluksella oleville hylätyille merenkulkijoille suora pääsy järjestelmän piiriin, riittävä kattavuus ja nopeutettu taloudellinen apu.

5. Tämän normin 2 kohdan b alakohtaa sovellettaessa merenkulkijoiden riittävään ylläpitoon ja tukeen sisältyvät riittävä ruoka, majoitus, juomavesivarastot, aluksella selviytymisen edellyttämä polttoaine ja tarvittava sairaanhoito.

6. Kunkin jäsenvaltion on vaadittava, että sen lipun alla purjehtivat alukset, joilla edellytetään kansallisen lainsäädännön mukaan olevan merityösertifikaatti tai joilla se on oltava laivanvarustajan pyynnöstä, pitävät aluksella vakuuden tarjoajan myöntämän todistuksen tai muun asiakirjanäytön rahavakuudesta. Kopio siitä on asetettava aluksella esille näkyvään paikkaan, jossa se on merenkulkijoiden saatavilla. Jos rahavakuuden tarjoajia on useampia, aluksella on oltava kunkin vakuudentarjoajan toimittama asiakirja.

7. Rahavakuutta koskeva todistus tai muu asiakirjanäyttö on oltava englanniksi tai siihen on liitettävä englanninkielinen käännös ja siihen on sisällytettävä seuraavat tiedot:

a) aluksen nimi;

b) aluksen rekisteröintisatama;

c) aluksen radiokutsutunnus;

d) aluksen IMO-tunnistenumero;

e) rahavakuuden tarjoajan tai tarjoajien nimi ja osoite;

f) merenkulkijan avustuspyyntöjen käsittelystä vastaavan henkilön tai tahon yhteystiedot;

g) laivanvarustajan nimi;

h) rahavakuuden voimassaoloaika; ja