Ehdotus täydentää EU:n nykyistä ympäristö- ja ilmastopolitiikkaa. Yhteinen käsitys siitä, mikä on ympäristön kannalta kestävä sijoitus, täydentää EU:n nykyistä ympäristöpolitiikkaa ja luo vertailukohdan, jota voidaan tulevaisuudessa käyttää ympäristöpoliittisissa toimintalinjoissa, jotta ne kehittyisivät yhdenmukaisemmin kaikkialla unionissa. Ehdotus perustuu nykyisiin politiikkoihin, ja siinä käytetään niiden puitteissa kehitettyjä käsitteitä yhdenmukaisuuden varmistamiseksi. Se perustuu käsitteisiin, jotka on kehitetty seitsemännessä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa, vesipolitiikan puitedirektiivissä, kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa, teollisuuden päästöjä koskevassa direktiivissä, esimerkiksi viitattaessa kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelmaan, sekä ympäristömerkkiasetuksessa, Euroopan yhteisön tilastollisessa toimialaluokituksessa (NACE), ympäristönsuojelutoimintojen luokituksessa (CEPA) ja luonnonvarojen hallintatoimintojen luokituksessa (CReMA).

Komissio perusti joulukuussa 2016 korkean tason asiantuntijaryhmän laatimaan kestävää rahoitusta koskevaa EU:n strategiaa. Asiantuntijaryhmä julkaisi loppuraporttinsa 31. tammikuuta 2018. Raportissa esitetään kokonaisvaltainen visio kestävästä eurooppalaisesta rahoituksesta, ja siinä edellytetään Euroopan rahoitusjärjestelmältä kahta asiaa. Ensinnäkin rahoituksen vaikutusta kestävään ja osallistavaan kasvuun on lisättävä. Toiseksi on lujitettava rahoitusvakautta sisällyttämällä ympäristöön, yhteiskuntaan ja hallintotapaan liittyvät tekijät (ESG-tekijät) sijoituspäätösten tekoon. Asiantuntijaryhmä antoi kahdeksan keskeistä suositusta, joiden se katsoo olevan kestävän eurooppalaisen rahoitusjärjestelmän olennaisia osatekijöitä. Se suositteli muun muassa, että EU:n tasolla otetaan käyttöön teknisesti luotettava luokitusjärjestelmä, joka selkeyttää käsitteitä ”vihreä” tai ”kestävä”, eli niin sanottu kestävyysluokitusjärjestelmä. Se antoi ohjeeksi, että ensiksi määritetään, milloin taloudellista toimintaa voidaan pitää ympäristön kannalta kestävänä.

Vuonna 2016 annetussa komission tiedonannossa seuraavista toimista Euroopan kestävän tulevaisuuden varmistamiseksi YK:n kestävän kehityksen toimintaohjelman (Agenda 2030) kestävän kehityksen tavoitteet sisällytetään eurooppalaiseen toimintakehykseen, jotta varmistetaan, että ne ovat jo lähtökohtaisesti osa kaikkia EU:n toimia ja poliittisia aloitteita EU:ssa ja koko maailmassa. EU on täysin sitoutunut saavuttamaan vuoden 2030 ilmasto- ja energiatavoitteensa ja ottamaan kestävän kehityksen osaksi politiikkojaan, kuten Jean-Claude Juncker ilmoitti vuonna 2014 Euroopan komission poliittisissa suuntaviivoissa. Sen vuoksi EU:n ilmastotavoitteet liittyvät moniin Euroopan komission poliittisiin painopistealoihin vuosina 2014–2020, ja niillä pannaan täytäntöön kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelmaa. Tällaisia toimia ovat muun muassa Euroopan investointiohjelma, kiertotalouspaketti, energiaunionipaketti, EU:n biotalousstrategian tarkistus, pääomamarkkinaunioni ja EU:n talousarvio vuosiksi 2014–2020, mukaan lukien koheesiorahasto ja tutkimushankkeet. Lisäksi komissio on perustanut sidosryhmäfoorumin kestävän kehityksen tavoitteiden täytäntöönpanon seuraamiseksi ja parhaiden käytäntöjen vaihtamiseksi.

EU on sitoutunut edistämään kehitystä, joka vastaa nykypäivän tarpeisiin vaarantamatta tulevien sukupolvien mahdollisuutta vastata omiin tarpeisiinsa. Kestävyys on jo pitkään ollut Eurooppa-hankkeen ytimessä. EU:n perussopimuksissa tunnustetaan sen sosiaalinen ja ympäristöulottuvuus, joita olisi käsiteltävä yhdessä.

Luokitusjärjestelmän ansiosta talouden toimijoilla ja sijoittajilla on sijoituspäätöksiä tehdessään selkeämpi kuva siitä, millaista toimintaa pidetään kestävänä. Järjestelmän avulla on myös helpompi suunnata sijoitusstrategioita niin, että niissä painotetaan sellaista taloudellista toimintaa, joka myötävaikuttaa aidosti ympäristötavoitteiden saavuttamiseen ja täyttää yhteiskuntaan ja hallintotapaan liittyvät vähimmäisvaatimukset. Ympäristön kannalta kestävän sijoituksen arviointiperusteiden selkeyttäminen helpottaa pääsyä tällaisten sijoitusten rajatylittäville pääomamarkkinoille.

Tämä ehdotus on osa kestävää kehitystä koskevaa laajempaa komission aloitetta. Siinä luodaan perusta EU:n kehykselle, jolla ympäristöön, yhteiskuntaan ja hallintotapaan liittyvät tekijät, jäljempänä ’ESG-tekijät’, otetaan keskeiseksi osaksi rahoitusjärjestelmää, jotta Euroopan talous voisi siirtyä vihreämpään ja kestävämpään kiertotalouteen. Jotta sijoitukset olisivat kestävämpiä, ESG-tekijät olisi otettava huomioon sijoituksia koskevassa päätöksentekoprosessissa, kun tarkastelukohteina ovat esimerkiksi kasvihuonekaasupäästöt, luonnonvarojen ehtyminen tai työolot. Tällä ehdotuksella ja sen ohella ehdotetuilla säädöksillä pyritään integroimaan ESG-tekijät sijoitus- ja neuvontamenettelyihin johdonmukaisesti kaikilla sektoreilla. Näin pyritään varmistamaan, että finanssimarkkinatoimijat (arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten rahastoyhtiöt, vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat, vakuutusyritykset, ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset, eurooppalaisten riskipääomarahastojen (EuVECA) hoitajat ja eurooppalaisten yhteiskunnalliseen yrittäjyyteen erikoistuneiden rahastojen (EuSEF) hoitajat), vakuutusten tarjoajat tai sijoitusneuvojat, jotka saavat asiakkailtaan tai edunsaajiltaan toimeksiannon tehdä niiden puolesta sijoituspäätöksiä, sisällyttävät ESG-tekijät sisäisiin menettelyihinsä ja antavat asiakkailleen niitä koskevia tietoja. Lisäksi ehdotuksella otetaan käyttöön uusia, vähähiilisyyden ja positiivisen hiilivaikutuksen vertailuarvoja koskevia luokkia, jotta sijoittajat voivat vertailla sijoitusten hiilijalanjälkiä. Näillä toisiaan vahvistavilla ehdotuksilla on tarkoitus helpottaa sijoituksia kestäviin hankkeisiin ja kohteisiin koko EU:ssa.

Tämän ehdotuksen tarkoituksena on yhdenmukaistaa tapa, jolla määritetään sijoituksen ympäristökestävyyden aste. Yhdenmukaistamista varten ja kansallisten lähestymistapojen eroavuuksien välttämiseksi vahvistetaan kriteerit, jotka tällaisen sijoituksen on täytettävä. Jos valittaisiin erilainen toimintatapa, esimerkiksi muu kuin lainsäädännöllinen toimenpide tai direktiivi, jossa säädetään yhdenmukaistamisen vähimmäistasosta, jäsenvaltioille jäisi harkintavalta määritellä ympäristön kannalta kestävä sijoitus toisistaan poikkeavien taloudellisia toimintoja koskevien luokitusten perusteella. Tällainen harkintavalta voisi lisätä sisämarkkinoiden hajanaisuutta ja saattaisi johtaa siihen, että ympäristötehokkuudeltaan heikoille rahoitustuotteille annetaan ”ympäristön kannalta kestävän” tuotteen merkki. Tällä ehdotuksella varmistetaan, että finanssimarkkinatoimijat, jotka tarjoavat rahoitustuotteita ympäristön kannalta kestävinä sijoituksina tai niiden kaltaisina sijoituksina, ilmoittavat sijoittajille selvästi, miksi tällaisia tuotteita voidaan pitää ympäristön kannalta kestävinä, käyttäen perustana EU:n tasolla vahvistettuja yhdenmukaisia kriteerejä. Näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää suoraan sovellettavaa asetusta, joka mahdollistaa täyden yhdenmukaistamisen. Asetus on paras tapa päästä täyteen yhdenmukaisuuteen, välttää eroavuuksia ja parantaa selkeyttä markkinatoimijoiden kannalta.

Tällaisen yhdenmukaistamisen finanssimarkkinatoimijoille aiheuttamien kustannusten osalta voidaan todeta, että ehdotuksessa asetetaan tiedonantovelvollisuus ainoastaan niille toimijoille, jotka tarjoavat rahoitustuotteita ja väittävät niiden olevan ympäristön kannalta kestäviä. Velvollisuutta aletaan soveltaa vasta sen jälkeen, kun EU:n luokitusjärjestelmä on kehitetty. Tässä ehdotuksessa noudatetun lähestymistavan ansiosta jäsenvaltioilla on riittävästi liikkumavaraa päättää kansallisten merkkien yksityiskohdista: joustonvaraa annetaan esimerkiksi finanssimarkkinatoimijoille, kun kyse on siitä, missä määrin tarjottava rahoitustuote sisältää omaisuuseriä, jotka katsotaan EU:n luokitusjärjestelmän mukaan ympäristön kannalta kestäviksi.

Edellä mainituista syistä EU:n tasolla olisi yhdenmukaistettava kriteerit sen määrittämiseksi, mikä katsotaan kestäväksi toiminnaksi sijoitusten yhteydessä. Yhdenmukainen EU:n luokitusjärjestelmä olisi vahvistettava käyttäen menettelyä, johon osallistuvat kaikki asiaankuuluvat sidosryhmät. Uuden järjestelmän ansiosta talouden toimijoiden on helpompi houkutella kaikkialta EU:sta pääomaa kestäviin sijoituksiin. Se on ensimmäinen askel ”viherpesun” torjunnassa, ja sen ansiosta sijoittajien on helpompi tunnistaa kriteerit, joita sovelletaan luokiteltaessa rahoitustuote ”vihreäksi” tai kestäväksi. Ehdotuksen tarkoituksena on korjata nykyisen oikeudellisen kehyksen puutteet vahvistamalla vakiokriteerit, joiden avulla voidaan arvioida, mitä pidetään ympäristön kannalta kestävänä sijoituksena. EU:n tasolla toteutettava toimi on vaikuttavuudeltaan parempi, kun halutaan taata perussopimuksen mukaisten vapauksien käyttämisen yhdenmukaisuus ja oikeusvarmuus.

Nykyisin ei ole riittävää selvyyttä siitä, mikä on ympäristön kannalta kestävää taloudellista toimintaa. Tilanne saattaa muuttua hankalammaksi, jos jäsenvaltiot yrittävät toteuttaa tällä alalla toimia samanaikaisesti ilman koordinointia. Kun otetaan huomioon kansainvälisellä tasolla (esimerkiksi Pariisin sopimus) ja EU:n tasolla tehdyt ympäristö- ja ilmastopoliittisia tavoitteita koskevat sitoumukset, yhä useammat jäsenvaltiot todennäköisesti tutkivat mahdollisuuksia ottaa käyttöön kestäviin rahoitustuotteisiin liitettäviä merkkejä omien räätälöityjen luokitusjärjestelmiensä mukaisesti. Tämä pahentaisi kansallisia esteitä, jotka haittaavat pääomamarkkinoiden toimintaa kestäviin hankkeisiin tarkoitetun varainhankinnan yhteydessä. Luokitusjärjestelmien eriyttäminen lisää markkinoiden hajanaisuutta ja johtaa kilpailuongelmiin. Tämä aiheuttaa puolestaan lisää vaikeuksia ja kustannuksia sijoittajille, jotka yrittävät saada kuvan siitä, mikä on ja mikä ei ole kestävää.

SEUT-sopimuksen 114 artikla on oikeusperusta, jonka nojalla EU voi hyväksyä tämän ehdotuksen, sillä sen tavoitteena on helpottaa EU:n laajuisia sijoituksia kestäviin taloudellisiin toimintoihin kansallisista rajoista riippumatta.

Jäsenvaltioiden välillä on nykyään tulkintaeroja siitä, mitä pidetään kestävänä sijoituksena. Toisissa jäsenvaltioissa on käytössä merkintäjärjestelmiä tai markkinalähtöisiä aloitteita, jotka koskevat vihreiden sijoituskohteiden määrittämistä, kun taas toisissa tällaiset säännöt puuttuvat mutta niitä todennäköisesti annetaan kestävän sijoituksen omien määritelmien pohjalta. Kansalliset merkit pohjautuvat erilaisiin kriteereihin siitä, millaista taloudellista toimintaa voidaan pitää ympäristön kannalta kestävänä. Sijoittajien näkökulmasta tämä vaikeuttaa vihreiden sijoituskohteiden vertailua ja vähentää halukkuutta rajat ylittäviin sijoituksiin.

Tässä lähestymistavassa tunnustetaan se tosiasia, että ympäristövaikutuksia koskeva tietämys ja alan asiantuntemus kehittyvät nopeasti. Oikeudellisen kehyksen on sen vuoksi oltava joustava, jotta sitä voidaan tarvittaessa päivittää tieteen, teknologian ja markkinoiden tulevan kehityksen perusteella. Toiseksi ehdotuksessa otetaan huomioon tiukat vaatimukset, jotka koskevat monimuotoisuutta, yksityiskohtaisuutta ja tarkkuutta ja näin ollen myös resursseja. Siksi EU:n luokitusjärjestelmää on kehitettävä asteittain. Kehitystyö on aloitettava niistä ympäristön osa-alueista, joilla toimia tarvitaan kipeimmin ja joilla tietämys on edistynyttä.

Ehdotuksen taustalla on myös ”Defining ”green” in the context of green finance” -selvitys, jonka komissio tilasi vuonna 2017. Selvityksessä on

·luokitusjärjestelmä on kehittyvä työkalu. Kestävyyttä käsittelevä tieteenala on dynaaminen ja kehittyvä. Sama pätee myös yhteiskunnallisiin odotuksiin sekä sijoittajien ja markkinoiden tarpeisiin. Siksi on katsottava, että luokitusjärjestelmä edustaa parasta saatavilla olevaa nykytietämystä ja vaatii jatkuvaa uudelleentarkastelua.

–Vähähiilisyyden tai positiivisen hiilivaikutuksen vertailuarvojen hallinnoijat voivat suunnitella menetelmänsä ja niihin liittyvät tiedonantovelvollisuudet ilman, että niiden on pakko käyttää luokitusjärjestelmää. Luokitusjärjestelmä on vain osviitta valittaessa vertailuarvon kohteena olevia omaisuuseriä.

·Tietyillä tämän ehdotuksen säännöksillä varmistetaan, että luokitusjärjestelmää käytetään vasta sitten, kun se on vakaa ja viimeistelty, jotta finanssimarkkinatoimijat välttyisivät kohtuuttomilta kustannuksilta. Säännöksillä halutaan taata, että luokitusjärjestelmän käyttö alkaa vasta, kun on saatu päätökseen sidosryhmien kuuleminen, jossa toimijat ovat ottaneet hankkeen omakseen ja saaneet siitä tarkan kuvan.

Toiseksi lautakunta toi esiin erityisiä huolenaiheita, jotka koskevat luokitusjärjestelmän välitöntä käyttöä ja riskejä, joita syntyy, jos järjestelmän käyttö asetetaan finanssimarkkinatoimijoille pakolliseksi ennen kuin järjestelmä on riittävän vakaa ja viimeistelty. Lopulliseen ja tarkistettuun vaikutustenarviointiin perustuvassa säädösehdotuksessa tähän huolenaiheeseen on vastattu seuraavasti:

Euroopan valvontaviranomaisilla on keskeinen rooli EU:n kestävyysluokitusjärjestelmän kehittämisessä, jotta voidaan varmistaa, että järjestelmä on käyttökelpoinen rahoituslaitosten kannalta, sovellettavissa rahoitustuotteisiin ja EU:n rahoitusalan lainsäädännön mukainen. Euroopan valvontaviranomaisilla on tärkeä tehtävä varmistaa, että EU:n kestävyysluokitusjärjestelmää kehitetään niin, että siitä on hyötyä ilmastoskenaarioiden analysoinnissa ja myöhemmin myös ilmastoasioiden stressitestissä. Näiden ja muiden tehtävien suorittamista varten jokainen Euroopan valvontaviranomainen tarvitsee yhden uuden kokoaikaisen työntekijän vuodesta 2020, jolloin ehdotuksen eri säännösten odotetaan tulevan voimaan.

Ympäristövaikutusten näkökulmasta on odotettavissa, että EU:n luokitusjärjestelmällä on käyttöönottonsa jälkeen myönteisiä välillisiä ympäristövaikutuksia EU:ssa. Luokitusjärjestelmällä selkeytetään käsitettä ”vihreä”, joten se helpottaa sijoituksia kestäviin hankkeisiin ja omaisuuseriin koko EU:ssa. Tämä puolestaan edesauttaa EU:n ympäristötavoitteiden saavuttamista (esimerkiksi kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä Pariisin sopimuksen mukaisesti) ja siirtymistä resurssitehokkaaseen kiertotalouteen. Avoimuuden lisäämisen ja markkinoiden yhdenmukaistamisen myötä syntyvät uudet sijoitukset voivat osaltaan edistää pitkäjänteistä kestävämpään talouteen siirtymistä, johon EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla jo käytössä olevilla ympäristöpolitiikoilla pyritään. Sijoitukset, jotka tehdään vihreillä aloilla (joihin kuuluvat esimerkiksi uusiutuvat energialähteet, energiatehokkuus, jätehuolto ja ympäristön ennallistaminen), johtaisivat välittömiin ja pitkän aikavälin ympäristöhyötyihin. Niitä ovat muun muassa ympäristön (esimerkiksi ilman, veden ja maaperän) pilaantumisen väheneminen ja siitä koituvat terveyshyödyt, kasvihuonekaasupäästöjen väheneminen, joka hillitsee vaarallista ilmastonmuutosta, sekä luonnonvarojen ja ekosysteemipalvelujen säilyttäminen ja parantaminen.

Vaihtoehto 3, jossa on sen sijaan määrä kehittää alasektoreiden mukaan eriytettävät tekniset seulontakriteerit sekä tarkentaa EU:n ympäristötavoite, jota alasektoreilla edistetään, on parhaaksi arvioitu vaihtoehto, koska siinä selvennetään täysin, mitkä toiminnat ovat ympäristön kannalta kestäviä, ja vältytään heikomman tarkkuustason luokitusjärjestelmään (vaihtoehto 2) kytkeytyviltä suurimmilta puutteilta. Taloudellisten vaikutusten näkökulmasta yhdenmukaisen EU:n tason luokittelun avulla voidaan määrittää paremmin, mitä toimintoja voidaan pitää kestävinä, ja lähettää talouden toimijoille asianmukaisia signaaleja, sillä siinä muutetaan EU:n poliittiset tavoitteet konkreettisiksi ohjeiksi asianomaisten hankkeiden tai sijoitusten tunnistamiseksi. Sen ansiosta voidaan siis ohjata lisää pääomavirtoja kestäviin sijoituksiin. Tämä asetus on tärkeä ensiaskel. Sillä selkeytetään kestävän sijoituksen käsitettä, mutta varsinainen luokitusjärjestelmä kehitetään delegoiduilla säädöksillä. Vaikutukset sidosryhmiin riippuvat luokitusjärjestelmän lopullisista käyttötarkoituksista ja järjestelmän yksityiskohdista. Kustannusmielessä luokitusjärjestelmän kehittäminen vaatii aikaa ja resursseja, mikä vaikuttaa myös EU:n talousarvioon (ks. jäljempänä kohta ”Talousarviovaikutukset”).

Ensimmäisessä vaihtoehdossa on todennäköistä, että kehitetään markkinalähtöisiä tai markkinaperusteisia aloitteita, joilla on erilaiset soveltamisalat ja jotka kilpailevat julkisten elinten (esimerkiksi EIP:n) tulevaisuudessa kehittämien luokitusten kanssa. Näin ollen keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä ei synny johdonmukaista ja yksiselitteistä kestäviä toimintoja koskevaa luokitusjärjestelmää. Tämä todennäköisesti rajoittaa mahdollisuuksia ohjata pääomavirtoja kestävyystavoitteiden suuntaan. Vaihtoehto 2 tarkoittaa, että määritetään kuusi EU:n ympäristötavoitetta ja yksilöidään ja luokitellaan taloudelliset toiminnat (makrosektoreiden, sektoreiden ja alasektoreiden mukaan ryhmiteltyinä), jotka yksiselitteisesti edistävät kutakin tavoitetta. Tarkempien teknisten seulontakriteerien puuttumisen vuoksi herää kuitenkin epäilyjä siitä, i) miten vihreä vaihtoehdon 2 mukainen luokitusjärjestelmä tosiasiassa on (siinä saatetaan nimittäin suosia vihreäksi luokitellun alasektorin taloudellisia toimintoja, vaikka niiden ympäristötehokkuus on heikko) ja ii) mikä on edistämisvaikutus EU:n tietyn ympäristötavoitteen kannalta (esimerkiksi mitattavissa olevien vaikutusten puute hankaloittaa tietojen keräämistä ja seurantaa).

Jos rahastonhoitaja tarjoaa vihreäksi väittämäänsä rahastoa, sen on osoitettava, miten ja missä määrin on käytetty ympäristön kannalta kestäviä taloudellisia toimintoja koskevia kriteerejä, kun on määritetty sijoituksen ympäristökestävyys rahastoa koskevassa asiakirjassa, joka sisältää ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot.

Ehdotus muodostaa perustan nimenomaan taloudellisten toimintojen, eikä niinkään yritysten tai omaisuuserien, ympäristökestävyyden määrittämistä varten. Näin ollen sillä ei yhdenmukaisteta menetelmiä, joilla määritetään tiettyihin yrityksiin tai omaisuuseriin suunnatun sijoituksen ympäristökestävyys. Ympäristön kannalta kestäviä toimintoja koskevien yhdenmukaisten kriteerien avulla on kuitenkin mahdollista määrittää tietyn yrityksen ympäristökestävyyden aste sijoitustarkoituksessa. Jos yrityksen harjoittama toiminta on kokonaisuudessaan ympäristön kannalta kestävää, voidaan katsoa, että yritykseen sijoittaminenkin on ympäristön kannalta kestävää. Tällaisen yrityksen osake on toisin sanoen ympäristön kannalta kestävä omaisuuserä. Useita toimintoja harjoittavilla yrityksillä, joiden toiminnoista vain osa on ympäristön kannalta kestävää, voi olla useita eri ympäristökestävyyden asteita. Ne voidaan määrittää esimerkiksi sen perusteella, kuinka suuri osuus liikevaihdosta on peräisin kestävistä toiminnoista verrattuna muihin toimintoihin. Omaisuuserät, jotka käytetään ainoastaan yrityksen ympäristön kannalta kestävien toimintojen rahoittamiseen (esimerkiksi tietyntyyppiset joukkovelkakirjat), katsotaan ympäristön kannalta kestäviksi sijoituksiksi, kun taas muilla omaisuuserillä voi olla eri ympäristökestävyyden aste. Ympäristökestävyyden aste voidaan vastaavasti määrittää useista yrityksistä koostuville sijoitussalkuille, mikä kannustaa sijoittamaan ympäristön kannalta kestäviin toimintoihin, rankaisematta tai jarruttamatta muihin taloudellisiin toimintoihin kohdistuvia sijoituksia.

Komission kertomus on toimitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Tarvittaessa komission on tehtävä ehdotuksia tämän asetuksen muuttamisesta.

Komission on myös määrä arvioida, onko asianmukaista laajentaa tämän asetuksen soveltamisalaa muihin kestävyystavoitteisiin, erityisesti yhteiskunnallisiin tavoitteisiin. Sen on myös tarkoitus tarkastella, miten ympäristön kannalta kestävän sijoituksen yhteistä käsitettä käytetään unionin lainsäädännössä ja jäsenvaltioiden tasolla.

Komission on myös määrä ottaa huomioon kriteerien mahdolliset vaikutukset sellaisten omaisuuserien arvostamiseen, joita on ennen teknisten seulontakriteerien hyväksymistä pidetty vihreinä voimassa olevien markkinakäytäntöjen perusteella. Se arvioi, syntyykö kestäviä taloudellisia toimintoja koskevien kriteerien yhteydessä arvonsa menettäviä sijoituskohteita ja onko vaarana, että tietyt omaisuuserät menettävät arvonsa kestävämpään talouteen siirtymisen vuoksi. Lisäksi se arvioi sitä riskiä, että luodaan epäjohdonmukaisia kannustimia.

Lisäksi kriteereissä olisi otettava huomioon voimassa olevassa EU:n lainsäädännössä asetetut vaatimukset varsinkin, kun määritellään vähimmäisvaatimukset, jotka on täytettävä, jotta ympäristötavoitteelle ei aiheudu huomattavaa haittaa. Tätä varten on arvioitava, ovatko nykyiset vaatimukset riittävät tähän tarkoitukseen.

Asetusehdotuksen 18 artiklan mukaan näitä velvollisuuksia aletaan soveltaa vasta sen jälkeen, kun komissio on tarkentanut tekniset kriteerit, joita on käytettävä määritettäessä, milloin toiminta edistää merkittävästi tietyn ympäristötavoitteen saavuttamista eikä aiheuta huomattavaa haittaa muille tavoitteille.

Kun komissio on delegoiduilla säädöksillä vahvistanut tekniset seulontakriteerit, joilla määritetään, mitä ympäristötavoitteen merkittävä edistäminen tarkoittaa ja mitä pidetään huomattavana haittana muille tavoitteille, seulontakriteerejä on myös sovellettava.

Asetuksen soveltamispäivät on ajoitettu myöhemmiksi kuin niiden delegoitujen säädösten hyväksymisajankohdat, joissa vahvistetaan tekniset seulontakriteerit kunkin ympäristötavoitteen osalta. Toisin sanoen kutakin ympäristötavoitetta koskevia säännöksiä aletaan soveltaa vasta kuuden kuukauden kuluttua teknisten seulontakriteerien hyväksymisestä, jotta kyseisillä markkinatoimijoilla on riittävästi aikaa valmistautua niihin.

Ehdotuksen 15 artiklan mukaan komissio perustaa asiantuntijoista koostuvan kestävän rahoituksen foorumin, joka antaa komissiolle teknisiä seulontakriteerejä koskevia neuvoja. Foorumi on muodoltaan komission asiantuntijaryhmä, joka perustetaan asiantuntijoita koskevien horisontaalisten sääntöjen mukaisesti. Sillä korvataan aikaisemmin asetetut asiantuntijaryhmät, joilla on vastaavia tehtäviä.

(3)Neuvosto teki vuonna 2016 Pariisin ilmastosopimuksen unionin puolesta. Ilmastosopimuksen 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa asetetaan tavoitteeksi torjua ilmastonmuutosta entistä tehokkaammin muun muassa varmistamalla, että rahoitusvirrat tukevat vähän kasvihuonekaasupäästöjä tuottavaa ja ilmastonmuutoksen kestävää kehitystä.

(4)Kestävyys ja siirtyminen vähähiiliseen, ilmastokestävään ja entistä resurssitehokkaampaan kiertotalouteen ovat keskeisiä tekijöitä unionin talouden pitkän aikavälin kilpailukyvyn varmistamisessa. Kestävyys on jo pitkään ollut unionihankkeen ytimessä, ja sen sosiaaliset ja ympäristöulottuvuudet tunnustetaan perussopimuksissa.

(5)Komissio antoi joulukuussa 2016 korkean tason asiantuntijaryhmän tehtäväksi laatia kestävää rahoitusta koskeva kattava ja kokonaisvaltainen unionin strategia. Tammikuun 31 päivänä 2018 julkaistussa korkean tason asiantuntijaryhmän raportissa kehotetaan luomaan unionin tasolla teknisesti luotettava luokitusjärjestelmä, jolla selkeytetään, mitkä toiminnat ovat ”vihreitä” tai ”kestäviä”, ja jossa käsitellään ensimmäiseksi ilmastonmuutoksen hillintää.

(6)Komissio julkaisi maaliskuussa 2018 kestävän kasvun rahoitusta koskevan toimintasuunnitelmansa, jossa esitetään kestävää rahoitusta koskeva kunnianhimoinen ja kattava strategia. Yksi toimintasuunnitelmassa asetetuista tavoitteista on ohjata pääomavirtoja kestävään sijoittamiseen kestävän ja osallistavan kasvun saavuttamiseksi. Tärkein ja kiireellisin toimintasuunnitelmassa kaavailluista toimista on perustaa kestävien toimintojen yhtenäinen luokitusjärjestelmä. Toimintasuunnitelmassa tunnustetaan, että pääomavirtojen ohjaaminen kestävämpiin toimintoihin edellyttää yhteisymmärrystä siitä, mitä ”kestävällä” tarkoitetaan. Ensimmäisenä toimena olisi annettava selkeät ohjeet toiminnoista, joiden voidaan katsoa edistävän ympäristötavoitteita, jotta sijoittajien olisi helpompi tietää, millä sijoituksilla rahoitetaan ympäristön kannalta kestäviä taloudellisia toimintoja. Myöhemmässä vaiheessa voidaan laatia lisäohjeita toiminnoista, jotka edistävät muita kestävyystavoitteita, yhteiskunnalliset tavoitteet mukaan luettuina.

(7)Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 1386/2013/EU kehotetaan lisäämään yksityisen sektorin rahoitusta ympäristö- ja ilmastomenoihin erityisesti ottamalla käyttöön kannustimia ja menetelmiä, joilla innostetaan yrityksiä mittaamaan liiketoimintansa ympäristökustannuksia ja ympäristöpalvelujen käytöstä saamiaan voittoja.

(8)Kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttaminen unionissa edellyttää pääomavirtojen ohjaamista kestäviin sijoituksiin. Tavoitteiden saavuttamiseksi on tärkeää hyödyntää sisämarkkinoiden potentiaalia täysimittaisesti. Lisäksi on tärkeää varmistaa, ettei kestävään sijoittamiseen ohjattujen pääomavirtojen kulku häiriinny sisämarkkinoilla.

(9)Tarjoamalla rahoitustuotteita, jotka edistävät ympäristön kannalta kestävien tavoitteiden saavuttamista, voidaan tehokkaasti ohjata yksityisiä sijoituksia kestäviin toimintoihin. Kansallisilla vaatimuksilla, jotka koskevat rahoitustuotteiden ja yritysjoukkovelkakirjalainojen markkinoimista kestävinä sijoituksina, ja erityisesti sellaisilla vaatimuksilla, jotka antavat asianomaisille markkinatoimijoille mahdollisuuden käyttää kansallista merkkiä, pyritään lujittamaan sijoittajien luottamusta, luomaan näkyvyyttä ja käsittelemään ”viherpesuun” liittyviä ongelmia. Viherpesulla tarkoitetaan käytäntöä, jossa saadaan epäoikeudenmukaista kilpailuetua markkinoimalla rahoitustuotetta ympäristöystävällisenä tuotteena, vaikka se ei itse asiassa täytä perusluonteisia ympäristövaatimuksia. Nykyään joissakin jäsenvaltioissa on käytössä merkintäjärjestelmiä. Ne perustuvat erilaisiin ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen luokitusjärjestelmiin. Ottaen huomioon Pariisin sopimuksen mukaiset ja unionin tasolla tehdyt poliittiset sitoumukset on todennäköistä, että yhä useammat jäsenvaltiot ottavat käyttöön merkintäjärjestelmiä tai asettavat markkinatoimijoille muita vaatimuksia, jotka koskevat ympäristön kannalta kestävinä markkinoituja rahoitustuotteita tai yritysjoukkovelkakirjalainoja. Tehdessään näin jäsenvaltiot käyttäisivät omia kansallisia luokitusjärjestelmiään sen määrittämiseen, mitä sijoituksia voidaan pitää kestävinä. Jos tällaiset kansalliset vaatimukset perustuvat erilaisiin kriteereihin siitä, millaista taloudellista toimintaa voidaan pitää ympäristön kannalta kestävänä, sijoittajat ovat haluttomia tekemään sijoituksia yli rajojen, koska eri sijoitusmahdollisuuksia on vaikea verrata keskenään. Lisäksi talouden toimijoiden, jotka haluavat houkutella sijoituksia eri puolilta unionia, olisi täytettävä erilaiset kriteerit eri jäsenvaltioissa, jotta niiden toiminnot täyttäisivät eri merkkien ympäristökestävyysvaatimukset. Sen vuoksi yhdenmukaisten kriteerien puuttuminen lisää talouden toimijoiden kustannuksia ja on niille merkittävä haitta, joka estää pääsyn rajat ylittäville kestävien sijoitusten pääomamarkkinoille. Nämä esteet, joiden vuoksi on vaikea päästä rajat ylittäville pääomamarkkinoille hankkimaan varoja kestäviin hankkeisiin, todennäköisesti kasvavat entisestään. Sen vuoksi kriteerit, joilla määritetään, onko jokin taloudellinen toiminta ympäristön kannalta kestävää, olisi yhdenmukaistettava unionin tasolla, jotta voidaan poistaa sisämarkkinoiden toimintaa haittaavat esteet ja ehkäistä niiden syntyminen tulevaisuudessa. Yhdenmukaistamisen ansiosta talouden toimijoiden on helpompi hankkia rahoitusta vihreisiin toimintoihinsa yli rajojen, koska niiden taloudellisia toimintoja voidaan verrata yhdenmukaisilla kriteereillä, joiden perusteella ne voidaan valita ympäristön kannalta kestäviksi sijoituskohteiksi. Sen vuoksi yhdenmukaistaminen helpottaa rajat ylittävää sijoittamista unionissa.

(10)Jos markkinatoimijat eivät anna sijoittajille mitään selityksiä siitä, miten toiminnoilla, joihin nämä sijoittavat, edistetään ympäristötavoitteita, tai jos markkinatoimijat käyttävät eri käsitteitä selittäessään, mitä ”kestävä” taloudellinen toiminta on, sijoittajien on kohtuuttoman raskasta arvioida ja verrata näitä erilaisia rahoitustuotteita keskenään. Sijoittajien on tästä syystä todettu olevan haluttomia sijoittamaan vihreisiin rahoitustuotteisiin. Lisäksi sijoittajien luottamuksen puute vaikuttaa hyvin haitallisesti kestävien sijoitusten markkinoihin. On myös osoitettu, että kansalliset säännöt tai markkinaperusteiset aloitteet, joihin on ryhdytty tämän ongelman ratkaisemiseksi kansallisten rajojen sisäpuolella, hajottavat sisämarkkinoita. Jos finanssimarkkinatoimijat ilmoittavat, miten rahoitustuotteet, joiden ne väittävät olevan ympäristöystävällisiä, täyttävät ympäristötavoitteet, ja käyttävät näissä ilmoituksissaan koko unionissa yhteisiä kriteerejä sen määrittämiseen, mitä ympäristön kannalta kestävä taloudellinen toiminta on, sijoittajien on helpompi vertailla ympäristöystävällisiä sijoitusmahdollisuuksia yli rajojen. Tällöin sijoittajat sijoittavat vihreisiin rahoitustuotteisiin suuremmalla varmuudella koko unionissa, mikä parantaa sisämarkkinoiden toimintaa.

(11)Jotta voidaan puuttua sisämarkkinoiden toimintaa nykyään haittaaviin esteisiin ja estää uusien esteiden syntyminen tulevaisuudessa, jäsenvaltiot olisi velvoitettava käyttämään yhteistä ympäristön kannalta kestävän sijoituksen käsitettä, kun ne asettavat markkinatoimijoille ympäristön kannalta kestävinä markkinoituja rahoitustuotteita tai yritysjoukkovelkakirjalainoja koskevia merkintävaatimuksia kansallisella tasolla. Samoista syistä rahastonhoitajien ja yhteisösijoittajien, jotka väittävät edistävänsä ympäristötavoitteita, olisi käytettävä samaa ympäristön kannalta kestävän sijoituksen käsitettä ilmoittaessaan, miten ne edistävät näitä tavoitteita.

(12)Kriteerien vahvistaminen ympäristön kannalta kestäville taloudellisilla toiminnoille voi kannustaa yrityksiä antamaan tietoja harjoittamistaan ympäristön kannalta kestävistä taloudellisista toiminnoista vapaaehtoisesti verkkosivustoillaan. Tällaisten tietojen avulla finanssimarkkinoiden asianomaiset toimijat voivat helpommin yksilöidä yritykset, jotka harjoittavat ympäristön kannalta kestäviä taloudellisia toimintoja, ja kyseiset yritykset voivat helpommin hankkia rahoitusta vihreisiin toimintoihinsa.

(13)Tarkoitus on, että unionin käyttöön ottama ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen luokitus antaa mahdollisuuden kehittää unionin tulevia politiikkoja, mihin sisältyvät ympäristön kannalta kestäviä rahoitustuotteita koskevat unionin laajuiset standardit ja lopulta sellaisten merkkien käyttöönotto, joilla tunnustetaan virallisesti näiden standardien noudattaminen koko unionissa. Yhdenmukaisia oikeudellisia vaatimuksia, joiden täyttyessä sijoituksia pidetään ympäristön kannalta kestävinä ja jotka perustuvat ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen yhdenmukaisiin kriteereihin, tarvitaan vertailuperustana unionin tulevaa lainsäädäntöä varten, jonka tavoitteena on mahdollistaa tällaiset sijoitukset.

(14)Unionin pyrkimyksissä saavuttaa kestävän kehityksen tavoitteita on käynyt ilmi, että sellaiset toimintavaihtoehdot kuin Euroopan strategisten investointien rahaston luominen ovat tehokas keino edistää yksityisten varojen ohjaamista kestäviin sijoituksiin julkisten menojen ohella. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2015/1017 asetetaan tavoitteeksi, että ilmastoinvestointien osuus rahoituksesta, joka myönnetään Euroopan strategisten investointien rahastosta infrastruktuuri- ja innovointihankkeisiin, on 40 prosenttia. Yhteisillä taloudellisten toimintojen kestävyyskriteereillä voitaisiin tukea samanlaisia tulevia unionin aloitteita, joilla tuetaan ilmastoon liittyviin tai muihin ympäristötavoitteisiin tähtääviä sijoituksia.

(15)Jotta vältettäisiin markkinoiden pirstoutuminen ja kuluttajien etuihin kohdistuvat haitat, jotka johtuvat keskenään erilaisista ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen käsitteistä, kansallisten vaatimusten, joita markkinatoimijoiden on noudatettava halutessaan markkinoida rahoitustuotteita tai yritysjoukkovelkakirjalainoja ympäristön kannalta kestävinä, olisi perustuttava ympäristön kannalta kestäviä taloudellisia toimintoja koskeviin yhdenmukaisiin kriteereihin. Kyseisiin markkinatoimijoihin kuuluvat ”vihreitä” rahoitustuotteita tarjoavat finanssimarkkinatoimijat ja ”vihreitä” yritysjoukkovelkakirjalainoja tarjoavat finanssialan ulkopuoliset yritykset.

(16)Jotta ei vahingoitettaisi kuluttajien etuja, rahastonhoitajien ja yhteisösijoittajien, jotka tarjoavat rahoitustuotteita ympäristön kannalta kestävinä, olisi ilmoitettava, miten ja missä määrin ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen kriteerejä käytetään sijoitusten ympäristökestävyyden määrittämiseen. Annettujen tietojen avulla sijoittajien olisi saatava selville sellaisen sijoituksen prosenttiosuus, jolla rahoitetaan ympäristön kannalta kestäviä taloudellisia toimintoja, kaikista taloudellisista toiminnoista ja näin ollen sijoituksen ympäristökestävyyden aste. Komission olisi täsmennettävä, mitkä tiedot on annettava tätä tarkoitusta varten. Tietojen avulla kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava tarkistaa helposti tiedonantovelvollisuuden noudattaminen ja panna kyseinen velvollisuus sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti täytäntöön.

(17)Tiedonantovelvollisuuden kiertämisen estämiseksi kyseistä velvollisuutta olisi sovellettava myös silloin, kun rahoitustuotteita tarjotaan ympäristön kannalta kestävien sijoitusten kaltaisina sijoituksina, mukaan luettuina rahoitustuotteet, joiden tavoitteena on ympäristönsuojelu sen laajassa merkityksessä. Finanssimarkkinatoimijoilta ei saisi vaatia, että ne sijoittavat ainoastaan ympäristön kannalta kestäviin taloudellisiin toimintoihin, jotka määritetään tässä asetuksessa vahvistettujen teknisten seulontakriteerien mukaisesti. Niitä olisi kannustettava siihen, että jos ne katsovat, että taloudellista toimintaa, joka ei täytä teknisiä seulontakriteerejä tai jolle ei ole vielä vahvistettu tällaisia kriteerejä, olisi pidettävä ympäristön kannalta kestävänä, ne ilmoittavat asiasta komissiolle ja auttavat siten komissiota arvioimaan, onko teknisiä seulontakriteerejä aiheellista täydentää tai päivittää.

(18)Sen määrittämiseksi, onko taloudellinen toiminta ympäristön kannalta kestävää, olisi vahvistettava tyhjentävä luettelo ympäristötavoitteista.

(19)Terveiden ekosysteemien suojelua koskevaa ympäristötavoitetta olisi tulkittava ottaen huomioon asiaankuuluvat unionin säädökset ja muut välineet, mukaan luettuina Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/147/EY, neuvoston direktiivi 92/43/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1143/2014, luonnon monimuotoisuutta koskeva EU:n strategia vuoteen 2020, vihreitä infrastruktuureja koskeva EU:n strategia, neuvoston direktiivi 91/676/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 511/2014, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 995/2010, metsälainsäädännön soveltamisen valvontaa, metsähallintoa ja puukauppaa koskeva toimintasuunnitelma ja luonnonvaraisten eläinten ja kasvien laittoman kaupan torjumista koskeva toimintasuunnitelma.

(20)Kutakin ympäristötavoitetta varten olisi vahvistettava yhdenmukaiset kriteerit, joiden perusteella taloudellisten toimintojen katsotaan edistävän merkittävästi kyseistä tavoitetta. Yhtenä yhdenmukaisten kriteerien osatekijöistä pitäisi olla se, ettei aiheuteta huomattavaa haittaa millekään tässä asetuksessa vahvistetuista ympäristötavoitteista. Tällä pyritään välttämään se, että sijoituksia pidetään ympäristön kannalta kestävinä, vaikka taloudelliset toiminnot, joita sijoitukset hyödyttävät, aiheuttavat ympäristölle enemmän haittaa kuin edistävät ympäristötavoitetta. Merkittävää edistämistä ja huomattavan haitan puuttumista koskevien edellytysten olisi mahdollistettava ympäristön kannalta kestäviin taloudellisiin toimintoihin tehtävät sijoitukset, joilla tosiasiallisesti edistetään ympäristötavoitteiden saavuttamista.

(21)Vähimmäistason suojatoimien täytyisi olla yksi edellytys sille, että taloudellisia toimintoja pidetään ympäristön kannalta kestävinä, kun palautetaan mieleen Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission yhteinen sitoumus noudattaa Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteita, joilla tuetaan kestävää ja osallistavaa kasvua, ja tunnustetaan kansainväliset vähimmäistason ihmisoikeudet, ihmisoikeusnormit, työntekijöiden oikeudet ja työelämän normit. Sen vuoksi taloudellisia toimintoja olisi pidettävä ympäristön kannalta kestävinä vain, jos ne toteutetaan noudattamalla kansainvälisen työjärjestön, jäljempänä ’ILO’, julistusta työelämän perusperiaatteista ja -oikeuksista sekä kahdeksaa keskeistä ILOn yleissopimusta. Keskeisissä ILOn yleissopimuksissa määritellään ihmisoikeudet ja työntekijöiden oikeudet, joita yritysten on noudatettava. Monet näistä kansainvälisistä normeista vahvistetaan myös Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, erityisesti orjuuden ja pakkotyön kielto sekä syrjimättömyysperiaate. Kyseiset vähimmäistason suojatoimet eivät rajoita ympäristöä, terveyttä ja turvallisuutta sekä yhteiskunnallista kestävyyttä koskevien tiukempien unionin lainsäädännön vaatimusten soveltamista tarvittaessa.

(22)Ottaen huomioon erityiset tekniset tiedot, jotka tarvitaan taloudellisen toiminnan ympäristövaikutusten arvioimiseen, sekä tieteen ja teknologian nopeasti muuttuva luonne, ympäristön kannalta kestävien taloudellisten toimintojen kriteerejä olisi mukautettava säännöllisesti tällaisiin muutoksiin. Jotta kriteerit olisivat tieteellisen näytön sekä asiantuntijoiden ja asianomaisten sidosryhmien kannanottojen perusteella ajantasaisia, merkittävää edistämistä ja huomattavaa haittaa koskevia edellytyksiä olisi täsmennettävä erilaisten taloudellisten toimintojen osalta ja päivitettävä säännöllisesti. Tätä varten komission olisi vahvistettava tarkat ja kalibroidut tekniset seulontakriteerit erilaisille taloudellisille toiminnoille kestävän rahoituksen sidosryhmäfoorumin antaman teknisen työpanoksen perusteella.