Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille /* KOM/99/0125 lopull. - COD 99/0067 */



Virallinen lehti nro C 056 E , 29/02/2000 s. 0034 - 0039



Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille (2000/C 56 E/10) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) KOM(1999) 125 lopull. - 1999/0067(COD) (Komission esittämä 14 päivänä heinäkuuta 1999) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä, sekä katsovat seuraavaa: 1. perustamissopimuksen 174 artiklassa määriteltyjen periaatteiden mukaisesti viidennessä ympäristöalan toimintaohjelmassa, jonka neuvosto ja neuvostossa kokoontuneet jäsenvaltioiden hallitusten edustajat hyväksyivät 1 päivänä helmikuuta 1993 antamassaan päätöslauselmassa Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta poliittisesta toimintaohjelmasta(1) asetetaan tavoitteeksi, ettei happamoitumisen kriittisiä kuormituksia ja tasoja ylitetä yhteisössä; ohjelmassa edellytetään, että kaikkia ihmisiä on suojeltava tehokkaasti ilman pilaantumisen aiheuttamilta terveysvaaroilta ja että pilaantumisen sallittuja tasoja määritettäessä otetaan huomioon ympäristönsuojelu; ohjelmassa edellytetään, että Maailman terveysjärjestön (WHO) ohjearvoista tehdään yhteisössä velvoittavia, 2. Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevan poliittisen toimintaohjelman "Kohti kestävää kehitystä" tarkistamisesta 24 päivänä syyskuuta 1998 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 2179/98/EY(2) vahvistetaan sitoutuminen ympäristöalan toimintaohjelman yleiseen lähestymistapaan ja strategiaan ja kehotetaan kiinnittämään erityishuomiota sellaisen strategian luomiseen ja täytäntöönpanoon, jonka tavoitteena on varmistaa, ettei happamoittaville tai rehevöittäville tai fotokemiallisille ilman epäpuhtauksille altistumiseen liittyviä kriittisiä kuormituksia ylitetä, 3. otsonin aiheuttamasta ilman pilaantumisesta 21 päivänä syyskuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/72/ETY(3) säädetään, että komissio antaa neuvostolle kertomuksen fotokemiallisen saastumisen arvioinnista yhteisössä sekä komission tarpeellisina pitämät otsonin aiheuttaman ilman pilaantumisen valvontaa koskevat ehdotukset ja tarvittaessa otsonin prekursorien päästöjen vähentämiseksi, 4. erityisesti valtioiden rajat ylittävä pilaantuminen aiheuttaa happamoitumista, maaperän rehevöitymistä ja otsonin muodostumista, joiden torjuminen edellyttää koordinoitua yhteisön toimintaa, 5. merkittävään osaan yhteisön alueesta laskeutuu happamoittavia ja rehevöittäviä aineita siinä määrin, että sillä on haittavaikutuksia ympäristölle; WHO:n ohjearvot ihmisten terveyden ja kasvillisuuden suojelemiseksi fotokemialliselta pilaantumiselta ylittyvät merkittävässä määrin kaikissa jäsenvaltioissa; näistä kriittisten kuormitusten ja ohjeellisten tasojen ylittymisistä olisikin päästävä eroon, 6. toistaiseksi ei ole teknisesti mahdollista poistaa happamoitumisen haittavaikutuksia tai vähentää ihmisten ja ympäristön altistumista otsonille niin, että WHO:n ohjearvot toteutuisivat; tästä syystä on tarpeen, että pilaantumisen vähentämistoimenpiteet perustuvat happamoitumista ja otsonin aiheuttamaa pilaantumista koskeviin ympäristöalan välitavoitteisiin, 7. ympäristöalan välitavoitteissa ja niiden saavuttamiseksi laadittavissa toimenpiteissä on otettava huomioon tekninen toteutettavuus ja siihen liittyvät kustannukset ja hyödyt; toimenpiteillä on varmistettava, että kaikki toteutettavat toimet ovat koko yhteisön kannalta kustannustehokkaita, 8. kaikkein kustannustehokkainta on torjua samanaikaisesti sekä happamoittavia että otsonille altistavia epäpuhtauksia; näiden epäpuhtauksien torjuminen vähentää myös maaperän rehevöitymistä, 9. jäsenvaltiokohtaisten rajojen asettaminen SO2-, NOx-, VOC- ja NH3-päästöille on kustannustehokas keino saavuttaa ympäristöalan välitavoitteet; päästörajat suovat yhteisölle ja jäsenvaltioille mahdollisuuden määritellä, miten näihin tavoitteisiin päästään, 10. komission on jatkettava sellaisten tarkoituksenmukaisten yhteisön toimenpiteiden selvittämistä, joilla voitaisiin kustannustehokkaasti saavuttaa ympäristöalan tavoitteet, 11. jäsenvaltioiden on vastattava kansallisten päästörajojen noudattamisen edellyttämien toimenpiteiden toteutuksesta; päästörajojen noudattamisessa tapahtuvaa edistystä on tarpeen arvioida; komissiolle toimitettavat päästöjen vähentämistä koskevat kansalliset ohjelmat onkin laadittava ymmärrettävällä ja avoimella tavalla; ohjelmissa on oltava tiedot päästörajojen noudattamiseksi hyväksytyistä tai suunnitelluista toimenpiteistä, 12. tämän direktiivin säännösten soveltaminen ei rajoita määrätyistä lähteistä peräisin olevia epäpuhtauspäästöjä sääntelevän yhteisön lainsäädännön soveltamista eikä jäsenvaltioiden velvollisuutta varmistaa parhaan käytettävissä olevan tekniikan käyttö ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/61/EY(4) mukaisesti, 13. päästökartoitukset ovat tarpeen päästörajojen noudattamisessa tapahtuvan edistymisen seuraamiseksi, ja päästöt on laskettava kansainvälisesti hyväksyttyjä menetelmiä käyttäen ja toimitettava säännöllisesti komissiolle ja Euroopan ympäristökeskukselle (EEA), 14. vuodelle 2010 asetettujen päästörajojen saavuttamisessa yhteisön alueella tapahtuvaa edistystä on tarkasteltava hyvissä ajoin, samoin tieteen ja tekniikan kehitystä, yhteisön lainsäädännön kehittymistä ja päästöjen vähenemistä yhteisön ulkopuolella; komission on tätä tarkastelua varten selvitettävä tarkemmin päästörajoihin liittyvät kustannukset ja hyödyt, samoin kuin niiden kustannustehokkuus, rajakustannukset ja -hyödyt sekä sosioekonomiset vaikutukset; tarkastelussa on myös otettava huomioon tämän direktiivin soveltamisalaa koskevat rajoitukset; komission on tätä tarkoitusta varten laadittava Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus ja tarvittaessa tehtävä aiheellisia muutosehdotuksia tähän direktiiviin; direktiivin vuonna 2004 tehtävässä uudelleentarkastelussa on määriteltävä maaperän rehevöitymisen torjuntaa koskeva välitavoite, 15. yhteisön on tehtävä kansainvälistä yhteistyötä direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi ja tuettava tarvittavan tekniikan ja tieteen tutkimusta ja kehitystä; tästä syystä komission olisi jatkettava tarvittavaa kahden- ja monenvälistä yhteistyötä, 16. jäsenvaltioiden on vahivstettava säännöt, jotka koskevat tämän direktiivin säännösten rikkomiseen sovellettavia seuraamuksia, ja jäsenvaltioiden on varmistettava niiden täytäntöönpano; seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia, 17. kansallisten ohjelmien ja päästökartoitusten esitysmuodosta ja -menetelmistä on annettava yksityiskohtaiset tekniset määräykset; menetelmiä ja esitysmuotoja on tarvittaessa päivitettävä; ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta 27 päivänä syyskuuta 1996 annetulla neuvoston direktiivillä 96/62/EY(5) perustetun komitean on avustettava komissiota esitysmuotoja ja -menetelmiä koskevien määräysten laatimisessa, ja 18. perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti tämän direktiivin tavoitteita, jotka ovat happamoittavien ja rehevöittävien epäpuhtauksien ja otsonin prekursorien päästöjen rajoittaminen, ei voida riittävästi saavuttaa jäsenvaltioiden tasolla saastumisen rajat ylittävän luonteen vuoksi, ja tavoitteet voidaan siten paremmin saavuttaa yhteisön tasolla; tässä direktiivissä säädetään vain vähimmäisvaatimuksista näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä siinä ylitetä sitä, mikä on tämän vuoksi tarpeen. OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Tavoite Tämän direktiivin tavoitteena on rajoittaa happamoittavien ja rehevöittävien epäpuhtauksien ja otsonin prekursorien päästöjä ympäristön ja ihmisten terveyden suojelemiseksi paremmin happamoitumisen, maaperän rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin aiheuttamilta haittavaikutuksilta niin, että pitkällä aikavälillä kriittiset tasot ja kuormitukset eivät ylity ja että kaikkia ihmisiä suojellaan tehokkaasti kaikilta tunnetuilta ilman pilaantumisen aiheuttamilta terveysvaaroilta. 2 artikla Soveltamisala Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin 4 artiklassa tarkoitettujen epäpuhtauksien antropogeenisistä lähteistä peräisin oleviin päästöihin, joita syntyy jäsenvaltioiden ja niiden yksinomaisten talousvyöhykkeiden alueella. Tämä direktiivi ei sovellu: a) kansainvälisen meriliikenteen päästöihin, b) ilma-alusten muihin kuin laskeutumis- ja lentoonlähtöjakson aikana syntyviin päästöihin, c) Espanjan osalta päästöihin Kanariansaarilla, d) Ranskan osalta päästöihin merentakaisissa departementeissa (MD), ja e) Portugalin osalta päästöihin Madeiralla ja Azoreilla. 3 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan 1. "kriittisellä kuormituksella" yhdelle tai useammalle epäpuhtaudelle altistumisen kynnysarvoa, jonka alittavalla määrällä ei nykytiedon mukaan ole merkittäviä haittavaikutuksia tietyille ympäristön herkille tekijöille, 2. "kriittisellä tasolla" epäpuhtauksien pitoisuutta ilmakehässä, jonka ylittävällä määrällä voi nykytiedon mukaan olla välittömiä haittavaikutuksia kohteeseen, kuten ihmisiin, kasveihin, ekosysteemeihin tai materiaaleihin, 3. "päästöllä" aineiden laskemista ilmakehään, 4. "ylittymisellä" kriittisen kuormituksen tai tason ja havaitun tai arvioidun laskeuman tai pitoisuuden välistä erotusta, 5. "laskeutumis- ja lentoonlähtöjaksolla" jaksoa, joka käsittää seuraavat lennon eri vaiheisiin käytetyt ajat: lähestyminen 4,0 minuuttia, rullaus/tyhjäkäynti maassa 26,0 minuuttia, lentoonlähtö 0,7 minuuttia ja nousu 2,2 minuuttia, 6. "kansallisella päästörajalla" aineen sallittua kilotonneissa ilmaistua enimmäismäärää, jonka jäsenvaltio voi päästää kalenterivuoden aikana, 7. "haihtuvalla orgaanisella yhdisteellä (VOC)" metaania lukuun ottamatta kaikkia antropogeenisiä orgaanisia yhdisteitä, jotka voivat tuottaa fotokemiallisia oksidantteja reagoidessaan auringonvalossa typen oksidien kanssa. 4 artikla Kansalliset päästörajat 1. Vuoden 2010 loppuun mennessä jäsenvaltioiden on rajattava vuotuiset kansalliset epäpuhtauspäästönsä rikkidioksidin (SO2), typen oksidien (NOx), haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC) ja ammoniakin (NH3) osalta määriin, jotka eivät ylitä liitteessä I annettuja päästörajoja. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että liitteessä I vahvistettuja päästörajoja ei ylitetä vuoden 2010 jälkeen. 5 artikla Ympäristöalan välitavoitteet Tähän direktiiviin liittyvät ympäristöalan välitavoitteet on määritelty liitteessä II. 6 artikla Kansalliset ohjelmat 1. Jäsenvaltioiden on viimeistään 1 päivänä lokakuuta 2002 laadittava ohjelmat 4 artiklassa tarkoitettujen vuosittaisten kansallisten epäpuhtauspäästöjen vähentämiseksi asteittain siten, että päästöt ovat viimeistään vuoden 2010 loppuun mennessä liitteessä I säädettyjen kansallisten päästörajojen mukaiset. 2. Kansallisiin ohjelmiin on sisällyttävä tiedot hyväksytyistä ja suunnitelluista strategioista ja toimenpiteistä sekä määrälliset arviot näiden strategioiden ja toimenpiteiden vaikutuksista epäpuhtauspäästöihin vuonna 2010. Ennakoitavissa olevat merkittävät muutokset kansallisten päästöjen maantieteellisessä jakaumassa on ilmoitettava. 3. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa päivitettävä ja tarkistettava kansalliset ohjelmansa viimeistään 1 päivänä lokakuuta 2006. 4. Jäsenvaltioiden on toimitettava yleisön ja asianomaisten, esimerkiksi ympäristöalan organisaatioiden saataville edellä 1, 2 ja 3 kohdan mukaisesti laaditut ohjelmat. Yleisölle ja organisaatioille tämän kohdan nojalla annettujen tietojen on oltava selkeitä, ymmärrettäviä ja helposti saatavilla. 7 artikla Päästökartoitukset ja -ennusteet 1. Jäsenvaltioiden on laadittava ja säännöllisesti päivitettävä kansalliset päästökartoitukset ja vuoden 2010 päästöennusteet 4 artiklassa mainituista epäpuhtauksista. 2. Jäsenvaltioiden on laadittava päästökartoituksensa ja -ennusteensa liitteessä III tarkoitettuja menetelmiä käyttäen. 3. Komissio laatii EEA:n avustuksella yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja niiden toimittamien tietojen perusteella kartoitukset ja ennusteet 4 artiklassa mainituista epäpuhtauksista. Kartoitusten ja ennusteiden on oltava julkisesti saatavilla. 4. Liitteen III vaatimuksia voidaan muuttaa 11 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. 8 artikla Jäsenvaltioiden kertomukset 1. Jäsenvaltioiden on toimitettava 7 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti laatimansa kansalliset päästökartoitukset ja vuoden 2010 päästöennusteet komissiolle ja EEA:lle vuosittain viimeistään 31 päivänä joulukuuta. Jäsenvaltioiden on toimitettava lopulliset päästökartoitukset viimeksi kulunutta vuotta edeltävältä vuodelta ja alustavat päästökartoitukset viimeksi kuluneelta vuodelta. Päästöennusteissa on annettava numeerisia tietoja niiden laatimisessa käytettyjen keskeisten sosioekonomisten oletusten ymmärtämisen helpottamiseksi. 2. Jäsenvaltioiden on viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2002 ilmoitettava komissiolle 6 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti laatimansa ohjelmat. Jäsenvaltioiden on viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2006 ilmoitettava komissiolle 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti päivittämänsä ohjelmat. 3. Komission on saatettava sille toimitetut kansalliset ohjelmat muiden jäsenvaltioiden tietoon kuukauden kuluessa niiden vastaanottamisesta. 4. Komissio vahvistaa säännökset sen varmistamiseksi, että kansalliset ohjelmat on laadittu yhtenäisellä ja avoimella tavalla 11 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 9 artikla Komission kertomukset Euroopan parlamentille ja neuvostolle 1. Komissio antaa vuosina 2004 ja 2008 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomukset liitteessä I säädettyjen kansallisten päästörajojen noudattamisen etenemisestä liitteessä II määriteltyihin ympäristöalan välitavoitteisiin nähden. Näissä kertomuksissa on esitettävä taloudellinen arvio, jonka tekijöitä ovat kustannustehokkuus, hyödyt, arvio rajakustannuksista ja -hyödyistä sekä kansallisten päästörajojen täytäntöönpanosta tietyille jäsenvaltioille ja toimialoille aiheutuvat sosioekonomiset vaikutukset. Kertomuksissa on myös tarkasteltava tämän direktiivin soveltamisalaa koskevia, 2 artiklassa määriteltyjä rajoituksia ja otettava huomioon jäsenvaltioiden 8 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla laatimat kertomukset sekä: a) kolmansien valtioiden päästövähennykset ja sitoumukset päästöjen vähentämiseen, b) unionin laajentumisprosessi, c) laivojen päästöjä koskevat uudet yhteisön säädökset ja kansainväliset määräykset, d) tekniikan ja tieteen uusin tieto, e) arvio kriittisten kuormitusten nykyisistä ja ennustetuista ylittymisistä ja alailmakehän otsonia koskevat WHO:n ohjearvot, f) maaperän rehevöitymisen vähentämistä koskeva välitavoite, g) uudet kotieläintuotantoa koskevat ennusteet, joissa on otettu huomioon yhteisen maatalouspolitiikan viimeaikainen kehitys, h) uudet energia-alan ennusteet, joissa on otettu huomioon jäsenvaltioissa kansainvälisten velvoitteiden noudattamiseksi toteutetut ilmaston muutoksia koskevat toimenpiteet. 2. Komissio laatii vuonna 2012 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen liitteen I päästörajojen noudattamisesta ja liitteen II ympäristöalan välitavoitteiden saavuttamisessa tapahtuneesta edistyksestä. Kertomuksessa on otettava huomioon jäsenvaltioiden 8 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla laatimat kertomukset sekä tämän artiklan 1 kohdan a-e alakohdassa mainitut seikat. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin kertomuksiin liitetään tarvittaessa ja 1 kohdassa luetellut seikat huomioon ottaen ehdotuksia, jotka koskevat liitteen I päästörajojen muuttamista, toimenpiteitä päästörajojen noudattamisen varmistamiseksi ja päästöjen mahdollisia lisävähennyksiä. 10 artikla Yhteistyö yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa Direktiivin 1 artiklassa määritellyn tavoitteen saavuttamiseksi komissio jatkaa kahden- ja monenvälistä yhteistyötä yhteisön ulkopuolisten maiden ja asianomaisten kansainvälisten organisaatioiden (esim. ECE:n ja IMOn) kanssa tekniikan ja tieteen tutkimuksen ja kehityksen alalla ja päästöjen vähentämisen helpottamiseksi. 11 artikla Komitea Komissiota avustaa direktiivin 96/62/EY 12 artiklalla perustettu komitea. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa ehdotuksesta lausunnon määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 205 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaisia. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai jos lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee neuvostolle viipymättä ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä. Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä. 12 artikla Seuraamukset Jäsenvaltioiden on vahvistettava säännöt, jotka koskevat tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavia seuraamuksia, ja jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi. Määrättyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. 13 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin 4 artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan asteittain ja viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säädökset kirjallisina komissiolle. 14 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä siitä päivästä, jona se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 15 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. (1) EYVL C 138, 17.5.1993, s. 1. (2) EYVL L 275, 10.10.1998, s. 1. (3) EYVL L 297, 13.10.1992, s. 1. (4) EYVL L 257, 10.10.1996, s. 26. (5) EYVL L 296, 21.11.1996, s. 55. LIITE I Kansalliset, vuoteen 2010 mennessä saavutettavat rajat SO2-, NOx-, VOC- ja NH3-päästöille (tuhatta tonnia) >TAULUKON PAIKKA> LIITE II Ympäristöalan välitavoitteet(1) Kansallisilla päästörajoilla pyritään saavuttamaan seuraavat ympäristöalan välitavoitteet pääpiirteissään vuoteen 2010 mennessä. Happamoituminen - Niiden alueiden vähentäminen vähintään 50 prosentilla, joilla happamuuden kriittiset kuormitukset ylittyvät (kussakin ruudukon yksikössä(2)) vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna. Terveyteen vaikuttava altistuminen otsonille - Terveyskriteerin ylittävää otsonikuormitusta on vähennettävä kahdella kolmanneksella (AOT60(3) = 0) kaikissa ruudukon yksiköissä vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna. Otsonikuormitus ei myöskään saa ylittää 2,9 ppm.h:n ehdotonta rajaa missään ruudukon yksikössä. Kasvillisuuteen vaikuttava altistuminen otsonille - Viljelykasveja ja osittain luonnonvaraista kasvillisuutta koskevan kriittisen tason (AOT40(4) = 3 ppm.h) ylittävää otsonikuormitusta on vähennettävä kolmanneksella kaikissa ruudukon yksiköissä vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna. Otsonikuormitus, joka ilmoitetaan 3 ppm.h:n kriittisen tason ylittymisenä, ei myöskään saa ylittää missään ruudukon yksikössä 10 ppm.h:n ehdotonta rajaa. (1) Maaperän rehevöitymistä koskevat parannukset: kansallisten päästörajojen ansiosta sellaiset yhteisön alueet, joilla typpiravinnelaskeumat ylittävät kriittiset kuormitukset, saadaan vähenemään noin 30 prosenttia vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna. (2) Ruudukon yksikön mitat ovat 150 km × 150 km. Samaa tarkkuutta käytetään kartoitettaessa kriittisiä kuormituksia Euroopan laajuisesti, samoin tarkkailtaessa ilman epäpuhtauspäästöjä ja -laskeumia osana ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisen tarkkailun ja arvioinnin Euroopan yhteistyöohjelmaa (EMEP). (3) 60 ppb:n kynnysarvon ylittävä kertynyt otsonipitoisuus. (4) 40 ppb:n kynnysarvon ylittävä kertynyt otsonipitoisuus. LIITE III Menetelmä päästökartoitusten ja -ennusteiden laatimiseksi Jäsenvaltioiden on käytettävä päästökartoituksia ja -ennusteita laatiessaan valtiosta toiseen tapahtuvasta ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisesta tehdyssä yleissopimuksessa sovittuja menetelmiä, ja niiden edellytetään noudattavan EMEPin ja CORINAIRin(1) yhteistä ohjeistoa. (1) Euroopan ympäristökeskuksen ilmanpäästökartoitus.