Virallinen lehti nro C 085 , 17/03/1997 s. 0178



A4-0028/97 Päätöslauselma komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja jäsenvaltioiden politiikkojen keskinäisestä täydentävyydestä (KOM(95)0160 - C4-0178/95) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille (KOM(95)0160 - C4-0178/95), - palauttaa mieliin 28. lokakuuta 1993 antamansa päätöslauselman jäsenvaltioiden ja yhteisön kehitysavun yhteensovittamisesta ((EYVL C 315, 22.11.1993, s. 250)), - ottaa huomioon kehitys- ja yhteistyövaliokunnan mietinnön (A4-0028/97), A. ottaa huomioon, että Euroopan unioni on maailman suurin julkisen kehitysavun antaja, B. katsoo, että Euroopan unionin on jatkossakin annettava kehitykselle ja yhteistyölle ja niille kuuluva asema, C. on tutustunut jäsenvaltioiden kehitys- ja yhteistyövaliokunnan järjestämässä kuulemistilaisuudessa ilmaisemiin kehityspolitiikkojen koordinointia koskeviin kantoihin, D. ottaa huomioon, että jäsenmaiden politiikkojen ja yhteisen kehityspolitiikan täydentävyys on yksi Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa asetetuista tavoitteista, E. katsoo, että yhteisön kehitysapupolitiikan ja jäsenvaltioiden politiikkojen välisen yhteensovittamisen puute johtuu toimijoiden, vaikutuskanavien ja menettelytapojen moninaisuuden lisäksi kansallisten politiikkojen ja yhteisön politiikan erilaisista lähtökohdista, F. katsoo, että tiettyjen jäsenvaltioiden kahdenvälisiä suhteita tiettyihin kehitysmaihin, ovat tärkeitä, mutta ne eivät kuitenkaan saa olla ristiriidassa EU:n ja muiden jäsenvaltioiden politiikan kanssa ja niiden on perustuttava yhteisiin kriteereihin, G. on tutustunut toiminnan yhteensovittamisesta yhteisön ja jäsenmaiden välillä tehdyn pilottikokeilun tuloksiin, H. tietoisena neuvoston viimeisimmistä kokouksista, joissa pohdittiin yhteensovittamista ja joissa saatiin aikaan hyvin vähän edistystä, sekä neuvoston 28. toukokuuta 1996 pidetyn kokouksen täysin epätyydyttävästä tuloksesta, I. syvästi huolissaan siitä, että jäsenvaltioiden kehityspolitiikan yhteensovittamisessa on saatu aikaan hyvin vähän edistystä, ja siitä, että tietyillä aloilla, kuten terveyden, koulutuksen ja aids-ohjelmien alalla, tehdyistä ponnistuksista huolimatta yhteensovittaminen näyttää heikentyneen; 1. Katsoo, että Euroopan unionin kyvyttömyys aikaansaada jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin politiikan täydentävyyttä, kuten Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa määrätään, merkitsee Euroopan unionille poliittista epäonnistumista; 2. Toteaa, että täydentävyyden aiheuttamien vaikeuksien, erityisesti kansallisten sääntöjen erilaisuuden, lisäksi tämä kyvyttömyys johtuu myös ja ennen kaikkea neuvoston ja jäsenvaltioiden puuttuvasta poliittisesta tahdosta; 3. Katsoo, että tämä kyvyttömyys johtuu toisaalta vaikeuksista yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämisessä ja toisaalta kehitysyhteistyötavoitteiden hylkäämisestä, niiden oltua ennen yksi Euroopan yhteisön ensisijaisista tavoitteista; 4. Kiinnittää tässä yhteydessä huomiota siihen tosiasiaan, että yhteisön ja sen jäsenvaltioiden välisen toiminnallisen yhteensovittamisen kokeellista suunnitelmaa koskevassa arviointikertomuksessa yhteensovittamisen vahvistamisen keskeisimmäksi esteeksi mainittiin «henkilöstön vähyys jäsenvaltioiden ja komission paikallisissa toimistoissa»; 5. Katsoo kuitenkin, että arvot, joihin yhteinen kehityspolitiikka perustuu, ovat omiaan edistämään unionin ulkoisen identiteetin luomista, ja katsoo, että kansallisten ja yhteisön kehitysapupolitiikkojen todellinen yhteensovittaminen voisi edistää Euroopan identiteetin tunnustamista kansainvälisesti; 6. Arvelee, että kehitysavun yhteensovittamisen puute johtuu poliittisen tahdon puutteesta, ja että YUTP:n edistymättömyyttä käytetään usein tekosyynä; 7. Katsoo, että Euroopan unioniin kehityssopimuksin assosioitujen maiden asukkaiden edut vaativat yhteensovittamisen edistymistä, ja muistuttaa, että unioni antaa yli puolet maailman julkisesta avusta; 8. Arvioi, että parempi koordinointi on välttämätöntä, ei ainoastaan yhteisön ja kansallisesti toteutettujen toimien välillä, vaan myös unionin sisällä, eri yhteisön aloitteiden välillä, jotta voidaan varmistaa unionin ulkoisen toiminnan johdonmukaisuus; 9. Katsoo, että unionin sisäinen yhteensovittaminen, jonka onnistumisesta komissiolla on erityinen vastuu, olisi parhaan tuloksen saavuttamiseksi ulotettava niin saajavaltioihin tai -yksiköihin kuin tarvittaessa muihin kansainvälisiin lahjoittajiin, ja katsoo, että nämä ulkoiset toimijat olisi siksi otettava mukaan yhteensovittamisprosessiin aikaisemmassa vaiheessa; 10. Katsoo, että menojen demokraattinen valvonta ja selkeät vastuut edellyttävät välttämättä Euroopan kehitysrahaston budjetoinnin sisällyttämistä talousarvioon, mikä vahvistaisi kehityspolitiikan yhteisöllistä luonnetta; 11. Katsoo, että arvioinnille täytyy antaa entistä suurempi merkitys ja että tämä edistäisi erityisesti yhteensovittamista; 12. Toteaa, että tietyt jäsenvaltiot asettavat etusijalle maailmanlaajuisen yhteensovittamisen Euroopan tasolla toteuttavan yhteensovittamisen sijasta; uskoo, että Afrikan suurten järvien alueen murhenäytelmä osoittaa, että EU:n politiikkojen ja ohjelmien välistä yhteensovittamista tarvitaan pikaisesti; uskoo, että Euroopan lisäksi myös kehitysmaiden tulisi hyötyä kylmän sodan loppumisesta, ja että tarvitaan kiireisesti EU:n ja sen jäsenvaltioiden yhteensovitettuja ponnistuksia maailman asekaupan voimakkaaksi vähentämiseksi; 13. Katsoo sitä vastoin, että yhteensovittamisen edistyminen Euroopan tasolla olisi erittäin hyvä keino parantaa yhteensovittamista maailmanlaajuisesti; 14. Pahoittelee erityisesti jäsenvaltioiden toiminnan puuttuvaa yhteensovittamista Bretton Woodsin toimielimissä ja lievemmässä määrin myös YK:ssa; 15. Katsoo, että parempi koordinointi edellyttää näkökantojen lähentymistä kehitettäessä toimintatapoja edunsaajamaissa ja rahoittajien välillä; 16. Uskoo erityisesti, että olisi hyödyllistä tehostaa yhteensovittamista yhteistyöpolitiikkojen alkuvaiheessa ja parantaa etenkin tietojen vaihtoa ja yhteistoimintaa yhteisön ja jäsenvaltioiden avun suunnitteluvaiheessa; 17. Toteaa, että jäsenvaltioiden toiminnalle on ominaista toimijoiden, toimintakanavien ja menettelyiden paljous; 18. Katsoo, ettei onnistunut yhteensovittaminen ole mahdollista, jos edunsaajavaltiot eivät itse kykene hoitamaan saatua apua tehokkaasti; 19. Katsoo, että yhteensovittamiseen on sisällytettävä myös kehitysmaiden velka; vahvistaa näkemyksensä siitä, että velkaa on käsiteltävä yhteisön tasolla; 20. Korostaa, että on välttämätöntä parantaa jäsenvaltioiden ja EU:n välistä yhteensovittamista, jotta vältetään päällekkäisyydet kansallisen ja yhteisön tason avustuksissa; 21. Pahoittelee, että Euroopan unioni, joka on selvästi maailman suurin rahoittaja ja on antanut eniten kehitysapua suhteessa bruttokansantuotteeseensa, ei saa ääntään kuuluville kansainvälisissä yhteyksissä kehitysavun ja etenkin kehitysyhteistyön alalla; 22. Pitää välttämättömänä hankkia enemmän poliittista ja julkista tukea Euroopasta suoran toiminnan ja omaan apuun perustuvien aloitteiden avulla: a) puheenjohtajan, tai vanhemman virkamiehen hänen puolestaan, tulisi kutsua neuvosto kaikkiin kehitys- ja yhteistyövaliokunnan kokouksiin, kuten Euroopan unionista tehdyn seurannan yhteydessä on päätetty, b) kehitys- ja yhteistyövaliokunnassa tulisi järjestää keskustelu jokaisen kehitysyhteistyöneuvoston jälkeen, c) kehitys- ja yhteistyövaliokunnan tulisi hakea tarkkailijan asemaa kaikkiin kehitysyhteistyöneuvoston kokouksiin, d) neuvoston ja jäsenvaltioiden yhteensovittamista koskevia selkeitä poliittisia kannanottoja tarvitaan, e) jokaisessa kehitys- ja yhteistyövaliokunnan kokouksessa tulisi olla kyselytunti sekä neuvoston että komission kanssa, f) kehitys- ja yhteistyövaliokunnan tulisi kutsua jäsenvaltioiden kansanedustajia valiokunnan kokoukseen ainakin kerran vuodessa, g) jokainen uusi Euroopan parlamentin puhemies tulisi hänen toimikautensa alussa kutsua puhumaan valiokunnalle, h) jokaisessa kehitys- ja yhteistyövaliokunnan istunnossa tulee varata puoli tuntia kokouksen alusta kansalaisjärjestöjen kuulemiselle, i) tämän päätöslauselman seuranta on välttämätöntä varmistaa lähettämällä valtuuskunta kunkin tapaustutkimuksen kohteena olevaan maahan; 23. Pyytää puhemiehistöä ja kehitys- ja yhteistyövaliokunnan täydentävyyttä käsittelevän mietinnön esittelijää valvomaan tarkasti ehdotettuja yhteensovittamisen parannuksia ja luomaan tarvittavat yhteydet neuvostoon; 24. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.