PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Unionin tuomioistuin antoi 9. helmikuuta 2017 tuomionsa asiassa C-585/15, Raffinerie Tirlemontoise SA v. Belgian valtio. Tuomiossaan se julisti pätemättömiksi tuotantomaksujen ja lisämaksun kertoimen laskemisen vahvistamisesta sokerialalla markkinointivuodeksi 1999/2000 12 päivänä lokakuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2267/2000 sekä sokerialan tuotantomaksumäärien vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2000/2001 11 päivänä lokakuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1993/2001.

Komissio vahvisti kyseisten markkinointivuosien maksut alun perin sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13 päivänä syyskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999 nojalla. Kyseisessä asetuksessa säädettiin järjestelmästä, jossa sokeriala rahoittaa itseään joustavilla tuotantomaksuilla.

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999 mukaisesti säännelty sokerialan yhteinen markkinajärjestely perustui seuraaviin: periaate, jonka mukaan tuottajilla on kunakin markkinointivuonna täysi taloudellinen vastuu kiintiöt ylittävien yhteisön tuotantoylijäämien kaupaksi saattamisesta aiheutuvista tappioista suhteessa sisäiseen kulutukseen, ja kullekin yritykselle myönnettyjen tuotantokiintiöiden mukaisesti eriytettyjen hinta- ja myyntitakuiden järjestelmä.

Taloudellisen vastuun periaate taattiin tuottajien osuudesta muodostuvalla perustuotantomaksulla, jota sovellettiin kaikkeen A- ja B-sokerin tuotantoon ja joka rajoitettiin kahteen prosenttiin valkoisen sokerin interventiohinnasta, ja B-maksulla, jota perittiin B-sokerin tuotannosta ja joka voi olla enintään 37,5 prosenttia viimeksi mainitusta hinnasta. Koska alan itserahoitustavoitetta ei voitu saavuttaa näiden maksujen avulla, asetuksessa (EY) N:o 2038/1999 säädettiin markkinointivuosittain lisämaksusta, joka perittäisiin tuottajilta. Asetuksen (EY) N:o 2038/1999 33 artiklassa säädettiin seikoista, jotka oli otettava huomioon maksuja laskettaessa.

Tuomioistuin ei edellä mainitussa tuomiossaan kyseenalaistanut tuotantomaksujärjestelmää tai periaatetta, jonka mukaan sokerintuottajien oli kannettava täysi taloudellinen vastuu tappioista, jotka kunakin markkinointivuonna aiheutuu unionin sisäisen kulutuksen ylittävän kiintiötuotannon ylijäämien kaupaksi saattamisesta, ja sokerintuottajilta perittiin kiintiötuotannosta maksu, jonka komissio vahvisti markkinointivuosina 1999/2000 ja 2000/2001 aiheutuneiden tappioiden kattamiseksi.

Tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että komissio on laskenut väärin vuosimaksut, jotka on vahvistettu kyseiselle ajanjaksolle neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999 mukaisesti. Se katsoi, että komission asetuksissa (EY) N:o 2267/2000 ja (EY) N:o 1993/2001 käyttämä maksujenvahvistamismenetelmä oli virheellinen, koska se johti katettavien kustannusten arvioimiseen liian suuriksi ja näin ollen liian suurien maksujen perimiseen sokerintuottajilta.

Tuomio jätti oikeudellisen tyhjiön markkinointivuosien 1999/2000 ja 2000/2001 maksujen tarkan määrän suhteen. Kyseisille markkinointivuosille vahvistetut maksut olisi tuomion noudattamiseksi korvattava takautuvasti sovellettavilla uusilla maksuilla, jotka lasketaan tuomioistuimen validoiman menetelmän mukaisesti.

2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

•Oikeusperusta

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 266 artiklan mukaan toimielimen, jonka säädös on julistettu mitättömäksi, on toteutettava Euroopan unionin tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Asetusten (EY) N:o 2267/2000 ja (EY) N:o 1993/2001 kumoamisen vuoksi asianomaiselle ajanjaksolle olisi vahvistettava uudet maksut.

Sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn kehys on muuttunut vuoden 1999 jälkeen: Neuvoston asetus (EY) N:o 2038/1999 kumottiin ja korvattiin neuvoston asetuksella (EY) N:o 1260/2001, joka puolestaan kumottiin ja korvattiin neuvoston asetuksella (EY) N:o 318/2006, joka sekin kumottiin ja korvattiin neuvoston asetuksella (EY) N:o 1234/2007. Neuvoston asetus (EY) N:o 1234/2007 kumottiin ja korvattiin neuvoston asetuksella (EU) N:o 1308/2013. Näin ollen neuvoston asetus (EY) N:o 2038/1999 ei voi enää olla oikeusperusta maksujen oikaisulle. Sen vuoksi komissiolla ei ole toimivaltaa antaa tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavaa oikaisevaa säädöstä.

SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohdan mukaan neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta maksujen vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet. Ehdotetun asetuksen luonne huomioon ottaen SEUT-sopimuksen 43 artiklan 3 kohta näyttäisi oleva sopiva oikeusperusta oikaistujen sokerimaksujen vahvistamiseksi asiaankuuluville markkinointivuosille.

Tuomioistuin täsmensi edellä mainitussa tuomiossaan kaikki seikat, jotka on otettava huomioon laskettaessa neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999 33 artiklassa tarkoitettua keskimääräistä tappiota, jota on käytettävä tuotantomaksuilla katettavan kokonaistappion arvioimiseksi. Keskimääräinen tappio on eritoten laskettava jakamalla maksettujen tosiasiallisten vientitukien kokonaismäärä kiintiösokerin viedyillä kokonaismäärillä riippumatta siitä, vietiinkö ne vientituella vai ilman. Tuomioistuimen vahvistaman uuden menetelmän soveltaminen johtaa asianomaisen ajanjakson tuotantomaksuilla katettavien keskimääräisen tappion ja kokonaistappion huomattavaan pienenemiseen.

Sen vuoksi ehdotetussa asetuksessa vahvistetaan markkinointivuosiksi 1999/2000 ja 2000/2001 sokerin tuotantomaksut, jotka on laskettu uudelleen tuomioistuimen vahvistamaa menetelmää käyttäen. Näin jäsenvaltiot voivat laskea sokerintuottajille maksettavat palautukset niistä liikamaksuista, jotka näiltä on samana ajanjaksona peritty. Jäsenvaltioiden olisi maksettava maksujen tarkistamisen vuoksi sokerintuottajille suoritettavat palautukset noudattaen sovellettavaa kansallista lainsäädäntöä, myös kansallisia vanhentumisaikoja. Niiden olisi varmistettava, että palautukset maksetaan talouden toimijoille, jotka ovat hakeneet palautuksia oikeutetusti ja ajoissa.

Markkinointivuosien 1999/2000 ja 2000/2001 tuotantomaksujen tarkistaminen vaikuttaa myös määrään, joka sokerintuottajien oli maksettava juurikkaanviljelijöille sen erotuksen vuoksi, joka oli A- tai B-maksun enimmäismäärän ja kyseisten, asianomaisina markkinointivuosina perittyjen tuotantomaksujen välillä.

Sokerinvalmistajat maksoivat nimittäin sokerialalla vuoteen 2006 voimassa olleen sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn mukaisesti tuotantomaksun, mutta perivät näistä kustannuksista 60 prosenttia takaisin juurikkaanviljelijöiltä maksamalla juurikkaasta alhaisemman hinnan. Jos tuotantomaksut vahvistettiin pienemmiksi kuin A- tai B-maksun enimmäistaso (eli 2 ja 37,5 prosenttia valkoisen sokerin interventiohinnasta), asetuksen (EY) 2038/1999 36 artiklan 2 kohdan mukaan sokerintuottajien oli maksettava sokerijuurikkaan myyjille 60 prosenttia kyseisen maksun enimmäismäärän ja tosiasiallisesti perittävän perustuotantomaksun tai B-maksun välisestä erotuksesta.