P9_TA(2021)0437

YK:n ilmastokokous (COP26) Glasgow'ssa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa

Euroopan parlamentin päätöslauselma 21. lokakuuta 2021 vuonna 2021 Glasgow’ssa Yhdistyneessä kuningaskunnassa järjestettävästä YK:n ilmastokokouksesta (COP26) (2021/2667(RSP))

(2022/C 184/09)

Euroopan parlamentti, joka

— ottaa huomioon ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen (UNFCCC) ja siihen liitetyn Kioton pöytäkirjan,

— ottaa huomioon sopimuspuolten 21. konferenssissa (COP21) Pariisissa 12. joulukuuta 2015 hyväksytyn Pariisin sopimuksen,

— ottaa huomioon sopimuspuolten 25. konferenssin (COP25), Kioton pöytäkirjan osapuolten kokouksen 15. istunnon (CMP15) ja Madridissa Espanjassa 2.–13. joulukuuta 2019 pidetyn Pariisin sopimuksen osapuolten kokouksena toimivan sopimuspuolten konferenssin toisen istunnon (CMA2),

— ottaa huomioon ilmastonmuutossopimuksen sopimuspuolten konferenssin puheenjohtajiston yhdessä Yhdistyneen kuningaskunnan ja italialaisten kumppanien kanssa 28. toukokuuta 2020 tekemän päätöksen lykätä COP26-ilmastokokousta covid-19-pandemian vuoksi ja kutsua sen uudelleen koolle Glasgow’ssa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1.–12. marraskuuta 2021,

— ottaa huomioon YK:n kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelman ja kestävän kehityksen tavoitteet,

— ottaa huomioon 25. ja 26. tammikuuta 2021 pidetyn ilmastonmuutokseen sopeutumista käsittelevän maailmanlaajuisen Climate Adaptation Summit -huippukokouksen,

— ottaa huomioon puitteiden vahvistamisesta ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi 30. kesäkuuta 2021 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2021/1119 (1) (eurooppalainen ilmastolaki),

— ottaa huomioon 28. marraskuuta 2019 antamansa päätöslauselman vuonna 2019 Madridissa Espanjassa järjestettävästä YK:n ilmastokokouksesta (COP25) (2),

— ottaa huomioon 28. marraskuuta 2019 antamansa päätöslauselman ilmasto- ja ympäristöhätätilasta (3),

— ottaa huomioon 15. tammikuuta 2020 antamansa päätöslauselman Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta (4),

— ottaa huomioon 16. syyskuuta 2020 antamansa päätöslauselman EU:n tehtävästä maailman metsien suojelemisessa ja ennallistamisessa (5),

— ottaa huomioon 17. joulukuuta 2020 antamansa päätöslauselman EU:n strategiasta ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi (6),

— ottaa huomioon 28. huhtikuuta 2021 antamansa päätöslauselman maaperän suojelusta (7),

— ottaa huomioon 9. kesäkuuta 2021 antamansa päätöslauselman vuoteen 2030 ulottuvasta EU:n biodiversiteettistrategiasta – Luonto takaisin osaksi elämäämme (8),

— ottaa huomioon 11. joulukuuta 2019 annetun komission tiedonannon Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta (COM(2019)0640),

— ottaa huomioon 11. maaliskuuta 2020 annetun komission tiedonannon ”Uusi kiertotalouden toimintasuunnitelma – Puhtaamman ja kilpailukykyisemmän Euroopan puolesta” (COM(2020)0098),

— ottaa huomioon 24. helmikuuta 2021 annetun komission tiedonannon ”Ilmastokestävä Eurooppa – Uusi EU:n strategia ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi” (COM(2021)0082),

— ottaa huomioon 14. lokakuuta 2020 annetun komission tiedonannon ”EU:n strategia metaanipäästöjen vähentämiseksi” (COM(2020)0663),

— ottaa huomioon 25. tammikuuta 2021 annetut neuvoston päätelmät ilmasto- ja energiadiplomatiasta – Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ulkoisen ulottuvuuden toteuttaminen,

— ottaa huomioon 6. lokakuuta 2021 annetut neuvoston päätelmät ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen (UNFCCC) kokousten (Glasgow, 31. lokakuuta–12. marraskuuta 2021) valmistelutoimista,

— ottaa huomioon biologista monimuotoisuutta ja ekosysteemipalveluja käsittelevän hallitustenvälisen tiede- ja politiikkafoorumin (IPBES) maailmanlaajuisen arviointiraportin biologisesta monimuotoisuudesta ja ekosysteemipalveluista,

— ottaa huomioon hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin (IPCC) erityisraportin ”Global Warming of 1,5 oC”, sen viidennen arviointiraportin ja siitä tehdyn tiivistelmäraportin, IPCC:n erityisraportin ilmastonmuutoksesta ja maankäytöstä sekä IPCC:n erityisraportin valtameristä ja kryosfääristä ilmaston muuttuessa,

— ottaa huomioon 29. huhtikuuta 2021 annetun tieteellistä ja teknologista neuvontaa antavan UNFCCC:n avustavan toimielimen raportin ”Ocean and climate change dialogue to consider how to strengthen adaptation and mitigation action”, jossa tarkastellaan valtamerissä tapahtuvaa muutosta ja ilmastonmuutosta sekä sopeutumis- ja hillitsemistoimien lisäämistä,

— ottaa huomioon 10. syyskuuta 2019 annetun ilmastonmuutokseen sopeutumista käsittelevän kansainvälisen komission lippulaivaraportin ”Adapt now: a global call for leadership on climate resilience”, jossa tarkastellaan sopeutumista ja ilmastokestävyyteen liittyvää johtajuutta,

— ottaa huomioon 17. syyskuuta 2021 julkaistun UNFCCC:n yhteenvetoraportin Pariisin sopimuksen mukaisista kansallisesti määritellyistä panoksista,

— ottaa huomioon 9. joulukuuta 2020 julkaistun YK:n ympäristöohjelman 11. päästökuiluraportin,

— ottaa huomioon toukokuussa 2021 julkaistun Kansainvälisen energiajärjestön raportin ”Net Zero by 2050 – A Roadmap for the Global Energy Sector”, jossa tarkastellaan hiilineutraaliuden saavuttamista ja energia-alan etenemissuunnitelmaa,

— ottaa huomioon 18. helmikuuta 2021 julkaistun YK:n ympäristöohjelman raportin ”Making Peace with Nature: a scientific blueprint to tackle the climate, biodiversity and pollution emergencies”, jossa tarkastellaan ilmastoon, biologiseen monimuotoisuuteen ja saastumiseen liittyvän hätätilan torjuntaa,

— ottaa huomioon 29. lokakuuta 2020 julkaistun IPBES-foorumin raportin ”IPBES workshop on biodiversity and pandemics – workshop report”, jossa tarkastellaan biologista monimuotoisuutta ja pandemioita,

— ottaa huomioon 10. kesäkuuta 2021 julkaistun IPBES:n ja IPCC:n yhdessä sponsoroiman seminaariraportin, jossa tarkastellaan biologista monimuotoisuutta ja ilmastonmuutosta,

— ottaa huomioon huhtikuussa 2021 julkaistun Maailman ilmatieteellisen järjestön raportin maailman ilmaston tilasta vuonna 2020,

— ottaa huomioon Sendain kehyksen katastrofiriskien vähentämiseksi 2015–2030,

— ottaa huomioon 6. toukokuuta 2021 julkaistun YK:n ympäristöohjelman raportin ”Global Methane Assessment: Benefits and Costs of Mitigating Methane Emissions”, jossa tarkastellaan maailmanlaajuista metaanipäästöarviota sekä metaanipäästöjen hillitsemisen hyötyjä ja kustannuksia,

— ottaa huomioon vuonna 2021 Glasgow’ssa Yhdistyneessä kuningaskunnassa järjestettävästä YK:n ilmastokokouksesta (COP26) neuvostolle ja komissiolle esitetyt kysymykset (O-000065/2021 – B9-0039/2021 ja O-000066/2021 – B9-0040/2021),

— ottaa huomioon työjärjestyksen 136 artiklan 5 kohdan ja 132 artiklan 2 kohdan,

— ottaa huomioon ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan päätöslauselmaesityksen,

A. toteaa, että Pariisin sopimus tuli voimaan 4. marraskuuta 2016; toteaa, että UNFCCC:n 197 sopimuspuolesta 191 oli jättänyt YK:lle ratifioimis-, hyväksymis- ja liittymiskirjat 12. lokakuuta 2021 mennessä;

B. ottaa huomioon, että EU ja sen jäsenvaltiot toimittivat 17. joulukuuta 2020 ajan tasalle saatetun kansallisesti määritellyn panoksensa UNFCCC:hen ja että siinä velvoitetaan EU noudattamaan sitovaa tavoitetta vähentää nettomääräisiä kasvihuonekaasupäästöjä koko talouden laajuisesti vähintään 55 prosenttia vuoteen 2030 mennessä vuoden 1990 tasoista ilman kansainvälisiä hyvityksiä;

C. ottaa huomioon, että YK:n ympäristöohjelman (UNEP) vuoden 2020 päästökuiluraportin mukaan Pariisin sopimuksen allekirjoittajien tähän mennessä tekemät sitoumukset eivät riitä sopimuksen yhteisen tavoitteen saavuttamiseen ja johtavat siihen, että ilmasto lämpenee yli 3 celsiusastetta esiteollisella kaudella vallinneeseen tasoon verrattuna; pitää valitettavana, että monet UNFCCC:n sopimuspuolet eivät ole vielä toteuttaneet riittäviä toimia edes kansallisesti määriteltyjen panostensa toteuttamiseksi ja että suuri osa saavutetusta edistyksestä kompensoidaan haitallisilla toimilla, kuten fossiilisten polttoaineiden jatkuvilla tuilla ja uusien hiilivoimaloiden rakentamisella; varoittaa tässä yhteydessä positiivisista luonnollisista kierteistä, joilla voi olla katastrofaalisia seurauksia maailmanlaajuiselle lämpenemiselle;

D. ottaa huomioon, että tärkeimpien kasvihuonekaasujen pitoisuudet kasvoivat edelleen vuonna 2020 huolimatta covid-19-pandemiaan liittyvästä päästöjen tilapäisestä vähenemisestä, ja toteaa, että hiilidioksidipitoisuus ilmakehässämme oli Maailman ilmatieteellisen järjestön mukaan korkeimmillaan yli kolmeen miljoonaan vuoteen; toteaa, että vuosi 2020 oli yksi kolmesta ennätyksellisen lämpimästä vuodesta ja että sen keskilämpötilat olivat keskimäärin 1,2 celsiusastetta korkeammat kuin esiteollisella tasolla; ottaa huomioon, että kymmenen viime vuotta (2011–2020) olivat ennätyksellisen lämpimät;

E. ottaa huomioon, että pelkästään EU:n sisäiset politiikat eivät riitä hillitsemään maailmanlaajuisia kasvihuonekaasupäästöjä ja rajoittamaan lämpötilan nousua Pariisin sopimuksen mukaisesti; ottaa huomioon, että yhteiset, välittömät ja kunnianhimoiset maailmanlaajuiset toimet ovat tarpeen lämpötilan nousun rajoittamiseksi 1,5 celsiusasteeseen esiteollisella kaudella vallinneeseen tasoon verrattuna;

F. ottaa huomioon, että Pariisin sopimuksen johdanto-osassa todetaan, ”että on tärkeää varmistaa kaikkien ekosysteemien, myös valtamerien ekosysteemien, toimintakyvyn säilyminen”, ja toteaa, että UNFCCC:n 4 artiklan 1 kohdan d alakohdassa korostetaan, että sopimuspuolten on edistettävä kaikkien kasvihuonekaasujen nielujen ja varastojen kestävää hoitoa, biomassa, metsät ja valtameret sekä muut manner-, rannikko- ja meriekosysteemit mukaan luettuina, sekä niiden suojelemista ja lisäämistä; ottaa huomioon, että Pariisin sopimuksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa korostetaan, että ilmastonmuutokseen sopeutuminen ja selviytymiskyvyn kehittäminen ja alhaisten kasvihuonekaasupäästöjen saavuttaminen olisi toteutettava tavalla, joka ei vaaranna elintarviketuotantoa; ottaa huomioon, että biologista monimuotoisuutta ja ekosysteemipalveluja koskevassa IPBES-foorumin raportissa korostetaan, että luonnon kestävä käyttö on ratkaisevaa, jotta voidaan sopeutua ilmastojärjestelmään ja hillitä siihen kohdistuvia ihmisen toiminnan aiheuttamia vaarallisia häiriöitä;

G. ottaa huomioon, että ilmastonmuutoksen vaikutukset ja biologisen monimuotoisuuden väheneminen ovat kaksi tärkeimmistä haasteista ja riskeistä ihmisyhteiskunnille; toteaa, että useimmissa aiemmissa politiikoissa on puututtu erillisesti ilmastonmuutoksen ja biologisen monimuotoisuuden vähenemisen ongelmiin;

H. ottaa huomioon, että maailmanlaajuisia vuoteen 2020 ulottuvia Aichin biodiversiteettitavoitteita ei saavutettu, minkä vuoksi biologisen monimuotoisuuden suojelun tavoitteiden ja soveltamisalan laajentaminen on entistä kiireellisempää;

I. ottaa huomioon, että valtamerten säilyttäminen on ratkaisevan tärkeää paitsi ensisijaisena ravinnonlähteenä myös siksi, että ne ovat merkittäviä hiilen kiertokulun kannalta ja että ne säätelevät ilmastoa ja tuottavat suurimman osan hengitysilmassa olevasta hapesta; ottaa huomioon, että valtameriä ja kryosfääriä koskevassa IPCC:n erityisraportissa tähdennetään, että ilmastomekanismit riippuvat valtameriekosysteemien terveydestä ja että meriekosysteemeihin vaikuttavat tällä hetkellä ilmaston lämpeneminen, saasteet, merten biologisen monimuotoisuuden liiallinen hyväksikäyttö, happamoituminen, happivaje ja rannikoiden eroosio; toteaa, että raportissa palautetaan myös mieliin, että valtameret ovat vuodesta 1970 alkaen lämmenneet vaiheittain, että ne ovat absorboineet yli 90 prosenttia ilmastojärjestelmän ylimääräisestä lämmöstä ja että ne ovat osa ratkaisua ilmastonmuutoksen vaikutusten hillitsemiseksi ja niihin sopeutumiseksi; toteaa, että tämän vuoksi on tarpeen vähentää kasvihuonekaasupäästöjä ja ekosysteemien pilaantumista sekä parantaa luonnollisten hiilinielujen tilaa,

J. ottaa huomioon, että luontoon perustuvat ratkaisut ja ekosysteemeihin perustuvat lähestymistavat ovat keskeisessä asemassa ilmastonmuutoksen hillitsemisessä ja siihen sopeutumisessa; katsoo, että jo olemassa olevien ja tehokkaasti toimivien luonnollisten hiilinielujen suojelu ja ennallistaminen on ratkaisevan tärkeää, valtamerten hiilinielut mukaan luettuina;

K. ottaa huomioon, että metsillä on merkittävä rooli ilmastonmuutoksen torjunnassa, sillä ne toimivat hiilinieluina ja ottavat talteen noin 2 miljardia tonnia hiilidioksidia vuodessa; ottaa huomioon, että maailman metsien suojelu ja niiden tilan parantaminen on yksi kustannustehokkaimmista ilmastotoimien muodoista, ja toteaa, että täysimittaisesti täytäntöön pannuissa metsiin perustuvissa ilmastonmuutokseen liittyvissä hillitsemis- ja sopeutumistoimissa voitaisiin vähentää kasvihuonekaasupäästöjä noin 15 gigatonnia hiilidioksidia vuodessa vuoteen 2050 mennessä, mikä voisi riittää rajoittamaan ilmaston lämpenemistä huomattavasti alle 2 celsiusasteeseen;

L. ottaa huomioon, että metsäkadon ja metsien tilan heikkenemisen vähentäminen voi auttaa vähentämään ihmisen aiheuttamia kasvihuonekaasupäästöjä merkittävästi eli 0,4–5,8 gigatonnia hiilidioksidiekvivalenttia vuodessa (9);

M. ottaa huomioon, että neljäsosa pohjoisesta pallonpuoliskosta on myös ikiroudaksi kutsutun pysyvästi jäässä olevan maankamaran peitossa; ottaa huomioon, että maapallon lämpötilan nousun seurauksena arktisen alueen ikirouta sulaa ennennäkemättömällä vauhdilla; ottaa huomioon, että ikirouta on massiivinen kasvihuonekaasuvarasto, joka pystyy varastoimaan jopa 1 600 gigatonnia hiilidioksidia – lähes kaksi kertaa enemmän kuin ilmakehän nykyinen pitoisuus – mutta myös metaania ja typpioksiduulia; toteaa, että sen vapautuminen voisi vauhdittaa ja pahentaa huomattavasti ilmaston lämpenemistä (10);

N. ottaa huomioon, että Maailman terveysjärjestön mukaan ennustettu ilmastonmuutos lisäisi kuolemantapauksien määrää vuosittain noin 250 000:lla vuoteen 2030 mennessä ja että suorien terveysvahinkojen kustannusten arvioidaan olevan 2–4 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa vuoteen 2030 mennessä;

O. ottaa huomioon, että biologisen monimuotoisuuden väheneminen, joka on yhteydessä maisemien muuttumiseen, voi joissakin tapauksissa johtaa uusien sairauden riskien lisääntymiseen, kun lajit, jotka sopeutuvat hyvin ihmisen hallitsemiin maisemiin, pystyvät myös kantamaan taudinaiheuttajia, jotka aiheuttavat merkittävän zoonoottisen tartunnan riskin;

P. ottaa huomioon, että ilman pilaantuminen ja ilmastonmuutos liittyvät läheisesti toisiinsa ja että niillä on samoja ihmisen toiminnasta johtuvia lähteitä; ottaa huomioon, että Maailman terveysjärjestön mukaan ilman pilaantuminen aiheuttaa maailmanlaajuisesti arviolta 4,2 miljoonaa aivohalvauksesta, sydänsairauksista, keuhkosyövästä ja akuuteista ja kroonisista hengityselinsairauksista johtuvaa kuolemantapausta vuodessa;

Q. ottaa huomioon, että YK:n katastrofiriskin vähentämisen tukitoimiston mukaan kirjattujen katastrofien määrä ja taloudellisten tappioiden laajuus ovat lähes kaksinkertaistuneet 20:n viime vuoden aikana ja että suuri osa niistä johtuu ilmastokatastrofien määrän merkittävästä kasvusta;

R. ottaa huomioon, että ilmastonmuutos ja sen tuhoisat vaikutukset vaikuttavat jo nyt muuttoliikemalleihin; ottaa huomioon, että Maailmanpankin vuonna 2018 tekemän tutkimuksen mukaan lähes kolme prosenttia Saharan eteläpuolisen Afrikan, Etelä-Aasian ja Latinalaisen Amerikan väestöstä saattaisi joutua muuttamaan kotimaassaan paetakseen ilmastonmuutoksesta johtuvia hitaasti eteneviä vaikutuksia (11); ottaa huomioon, että ilman ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevia yhtenäisiä toimia riskinä on, että yli 700 miljoonaa ihmistä, jotka asuvat alavilla rannikkoalueilla ja pienissä saarivaltioissa, saattavat joutua kokemaan yhä voimakkaampia myrskyjä ja tulvia ja lopulta maan menetyksiä ja uudelleen asuttamista;

S. ottaa huomioon, että Pariisin sopimus on ensimmäinen kansainvälinen sopimus, jossa nimenomaisesti tunnustetaan ilmastotoimien ja ihmisoikeuksien välinen yhteys, mikä mahdollistaa olemassa olevien ihmisoikeuksiin liittyvien oikeudellisten välineiden käytön valtioiden ja yksityisten yritysten kannustamiseksi vähentämään päästöjä; ottaa huomioon, että Pariisin sopimukseen ei sisälly konkreettisia välineitä, joilla valtiolliset toimijat ja yritystoimijat voitaisiin saattaa vastuuseen niiden vaikutuksesta ilmastonmuutokseen ja ihmisoikeuksien toteutumiseen;

T. ottaa huomioon, että ilmastonmuutoksella on myös merkittävä ihmisoikeusulottuvuus, koska se vaikuttaa suoraan ja välillisesti useiden yleismaailmallisesti tunnustettujen ihmisoikeuksien toteutumiseen ja eniten haavoittuvassa asemassa oleviin ryhmiin, kuten naisiin, lapsiin, ikääntyneisiin ja sairaisiin, pienituloisiin sekä alkuperäiskansoihin; ottaa huomioon, että sekä UNFCCC että Pariisin sopimus perustuvat sukupolvien väliseen solidaarisuuteen ja valtioiden sitoutumiseen ilmastojärjestelmän suojelemiseen nykyisten ja tulevien sukupolvien hyväksi; ottaa huomioon, että ilmastonmuutos pahentaa alkuperäiskansojen nykyisiä haasteita ja syventää entisestään kulttuurista, taloudellista ja poliittista syrjäytymistä ja eriarvoisuutta;

U. ottaa huomioon, että ilmastotoimet ovat yksi YK:n kestävän kehityksen tavoitteista, jotka kaikki YK:n jäsenvaltiot hyväksyivät vuonna 2015 osana kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelmaa;

V. ottaa huomioon, että UNFCCC:n sopimuspuolet sitoutuivat vuonna 2009 ottamaan käyttöön 100 miljardia dollaria vuodessa vuodesta 2020 alkaen, mikä vahvistettiin myöhemmin Pariisin sopimuksessa; ottaa huomioon, että kehittyneiden maiden todelliset sitoumukset ovat kuitenkin edelleen kaukana yhteisestä tavoitteesta; ottaa huomioon, että ilmastonmuutoksen vaikutukset ja sen aiheuttamat tarpeet kehitysmaissa ja erityisesti vähiten kehittyneissä maissa ja pienissä kehittyvissä saarivaltioissa ovat lisääntyneet;

W. ottaa huomioon, että YK:n kehitysohjelmassa arvioidaan, että vuoteen 2030 mennessä tarvitaan vuosittain 140–300 miljardia Yhdysvaltain dollaria pelkästään kehitysmaiden sopeutumistarpeiden kattamiseksi ja että summa nousee vuosittain 280–500 miljardiin Yhdysvaltain dollariin vuoteen 2050 mennessä; (12)

X. ottaa huomioon, että covid-19-kriisin aiheuttama UNFCCC:n ja biologista monimuotoisuutta koskevan YK:n yleissopimuksen osapuolikonferenssien, jotka oli tarkoitus järjestää vuonna 2020, valitettava viivästyminen vuodella tarjoaa ainutlaatuisen tilaisuuden siirtyä reaktiivisesta mallista ennakoivaan ja ennalta varautuvaan malliin ja lopulta saada aikaan tarvittava muutos; katsoo, että uusien tieteellisten saavutusten olisi vaikutettava kansainvälisten ohjelmien ja niiden kansallisen täytäntöönpanon välisiin yhteyksiin ja vahvistettava niitä;

Y. ottaa huomioon, että samalla, kun maailma torjuu covid-19-pandemian jatkuvia vaikutuksia, ilmastokriisi ei ole kadonnut mihinkään; katsoo, että talouden elpymistä olisi hyödynnettävä ainutlaatuisena mahdollisuutena nopeuttaa siirtymistä kohti ilmastoneutraaliutta ja varmistaa 1,5 celsiusasteen tavoitteen saavuttaminen kehittämällä maapallon sietokyvyn rajojen kanssa yhteensopiva sosioekonominen malli ja kanavoimalla investointeja luonnollisten ekosysteemien ennallistamiseen, millä vahvistetaan niiden sopeutumiskykyä, ja ensisijaisille aloille, kuten energiatehokkuuteen, kestävään elintarviketuotantoon, uusiutuvan energian alan teknologiaan ja innovoivaan ja kestävään päästöttömään teknologiaan ja näihin liittyvään tarvittavaan infrastruktuuriin, sekä siirtämällä investoinnit pois ilmastoa ja ympäristöä vahingoittavista toimista virtaviivaistamalla ”ei merkittävää haittaa” -periaatetta kaikissa investointipäätöksissä; katsoo, että tässä siirtymäprosessissa olisi otettava asianmukaisesti huomioon tarpeisiin ja valmiuksiin liittyvät alueiden väliset erot ja kunnioitettava samanaikaisesti oikeudenmukaisen siirtymän periaatteita;

Z. ottaa huomioon, että Euroopan ympäristökeskuksen mukaan systeemisellä muutoksella tarkoitetaan sellaista perustavanlaatuista, muutokseen johtavaa ja monialaista muutoksen muotoa, johon sisältyy järjestelmien, tavoitteiden, kannustimien, teknologioiden, sosiaalisten käytäntöjen ja normien sekä tietojärjestelmien ja hallintotapojen merkittäviä muutoksia ja uudelleen suuntaamista; ottaa huomioon, että yhteiskunnan ydinjärjestelmien kannalta tämä tarkoittaa, että teknologioiden ja tuotantoprosessien lisäksi on määritettävä uudelleen myös kulutustottumukset ja elintavat, kun otetaan huomioon kestävämmät vaihtoehdot, joissa keskitytään esimerkiksi hyvinvointiin ja selviytymiskykyyn (13);

AA. ottaa huomioon, että luontoon perustuvilla ratkaisuilla ja ekosysteemeihin perustuvilla lähestymistavoilla voidaan luoda vahvoja politiikkaa koskevia yhteyksiä UNFCCC:n, biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen ja toisen aavikoitumista koskevan Rion yleissopimuksen välille, mikä tarjoaa näiden kolmen yleissopimuksen puheenjohtajistoille ja sihteeristöille mahdollisuuden tehdä yhteistyötä ilmastonmuutoksen ja biologisen monimuotoisuuden vähenemisen torjumiseksi yhdennetyllä ja johdonmukaisella tavalla;

AB. katsoo, että Euroopan vihreän kehityksen ohjelma ja Next Generation EU -elpymissuunnitelma ovat ainutlaatuinen tilaisuus vahvistaa EU:n taloutta ja lisätä sen innovatiivisuutta, kilpailukykyä ja tulevaisuuteen suuntautuneisuutta ja että näin taataan Euroopan johtajuus vihreän talouden alalla ja kehitetään Euroopan sosiaalista mallia ja sosiaalista markkinataloutta;

AC. ottaa huomioon, että ilmastoon liittyvien terveyteen, toimeentuloon, elintarviketurvaan, vesihuoltoon ja talouskasvuun kohdistuvien riskien arvioidaan olevan paljon suuremmat, kun ilmasto lämpenee 2 celsiusastetta; ottaa huomioon, että ilmaston lämpenemisen rajoittamisen 1,5 celsiusasteeseen 2 celsiusasteeseen verrattuna ennustetaan vähentävän vaikutuksia maaekosysteemeihin, makean veden ekosysteemeihin sekä rannikkoekosysteemeihin ja säilyttävän enemmän niiden ihmisille tarjoamia palveluja; ottaa huomioon, että tästä syystä on välttämätöntä pyrkiä rajoittamaan lämpötilan nousu 1,5 celsiusasteeseen esiteollisella kaudella vallinneeseen tasoon verrattuna;

AD. katsoo, että tapa, jolla EU johtaa esimerkillä, on ratkaisevan tärkeä, jotta kolmannet maat saadaan mukaan ilmastonmuutoksen torjuntaan ja jotta voidaan siten korottaa maailmanlaajuisten ilmastotavoitteiden tasoa;

AE. ottaa huomioon, että EU:n on tunnustettava vastuunsa aiemmista kasvihuonekaasupäästöistä ja pohjoisen ja eteläisen pallonpuoliskon välisestä kehityskuilusta ja toimittava sen mukaisesti;

AF. ottaa huomioon, että Pariisin sopimuksen 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan ilmastonmuutoksen uhan torjumiseksi rahoitusvirtoja on sovitettava vähäpäästöiseen kehityskulkuun ja ilmastokestävään kehitykseen;

AG. ottaa huomioon, että yleinen tietoisuus ja kansalaisten osallistuminen ilmastotoimiin lisääntyvät; ottaa huomioon, että kansalaiset vaativat hallituksilta lisää toimia ja kunnianhimoisia toimenpiteitä ilmastonmuutoksen torjumiseksi;

AH. ottaa huomioon, että Kioton pöytäkirjan toinen velvoitekausi päättyi 31. joulukuuta 2020; ottaa huomioon, että ohjeita siitä, miten puhtaan kehityksen mekanismin toimien mukaiset päästövähennykset on otettava huomioon 31. joulukuuta 2020 jälkeisenä aikana, lykättiin myöhempään ajankohtaan; ottaa huomioon, että on otettu käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä puhtaan kehityksen mekanismin toimien jatkamiseksi vuoden 2020 jälkeen; ottaa huomioon, että Kioton pöytäkirjan osapuolikokous on tarkoitus järjestää Glasgow’ssa COP26:n yhteydessä;

1. palauttaa mieliin, että ilmastonmuutos ja biologisen monimuotoisuuden väheneminen ovat ihmiskunnan suurimpia haasteita ja että kaikkien maailman maiden hallitusten on tehtävä parhaansa niiden torjumiseksi viipymättä; korostaa, että kansainvälinen yhteistyö, valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistuminen, solidaarisuus, johdonmukainen tieteeseen perustuva toiminta sekä horjumaton sitoutuminen tavoitetason nostamiseen ovat välttämättömiä, jotta voimme kantaa yhdessä vastuun ilmaston lämpenemisen rajoittamisesta ja biologisen monimuotoisuuden vähenemisen ehkäisemisestä ja siten koko maapallon ja kaikkien hyvinvoinnin turvaamisesta; ottaa tältä osin huomioon YK:n pääsihteerin António Guterresin pyynnön, jossa hän kehottaa kaikkia hallituksia eri puolilla maailmaa julistamaan ilmastohätätilan, kunnes maailmassa on saavutettu kasvihuonekaasujen nollanettopäästöt;

2. ilmaisee huolestumisensa UNEPin vuoden 2020 päästökuiluraportin tulosten ja erityisesti sen johdosta, että covid-19-pandemian aiheuttamasta hiilidioksidipäästöjen väliaikaisesta vähenemisestä huolimatta ehdottomien kansallisesti määriteltyjen panosten mukaiset ennustetut päästöt ohjaavat täysimittaisesti toteutuessaan maailmaa kohti 3,2 celsiusasteen lämpötilan nousua; suhtautuu myönteisesti tähän mennessä ilmoitettuihin kansallisesti määriteltyjen panosten päivityksiin, joissa on korotettu ilmastotavoitteita; toteaa kuitenkin huolestuneena, että nämäkään panokset eivät riitä takaamaan, että päästöt mahdollistavat Pariisin sopimuksen tavoitteen saavuttamisen; on huolestunut syyskuussa 2021 julkaistusta kansallisesti määriteltyjä panoksia koskevasta UNFCCC:n yhteenvetoraportista, jossa todettiin, että kaikista ennen 30. heinäkuuta 2021 toimitetuista kansallisesti määritellyistä panoksista seuraa maailmanlaajuisten kasvihuonekaasupäästöjen huomattava kasvu – noin 16 prosenttia – vuonna 2030 vuoteen 2010 verrattuna; korostaa, että IPCC:n mukaan 1,5 celsiusasteen tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että maailmanlaajuiset päästövähennykset ovat vähintään 45 prosenttia vuoteen 2030 mennessä verrattuna vuoden 2010 tasoihin;

3. muistuttaa erään perustuslakituomioistuimen hiljattain tekemästä päätöksestä, jonka mukaan ilmaston suojelu ei ole poliittisesti harkinnanvaraista ja että ympäristönsuojelua koskevat perustuslain säännökset asettavat valtiolle perustuslaillisen velvollisuuden saavuttaa ilmastoneutraalius;

4. korostaa, että vuoden 2020 päästökuiluraportin mukaan pandemian jälkeinen vihreä elpyminen voisi vähentää kasvihuonekaasupäästöjä noin 25 prosenttia vuoteen 2030 mennessä, jolloin ne sijoittuisivat sellaisten päästöjen vaihteluvälille, jotka tarjoavat 66 prosentin mahdollisuuden pitää lämpötila alle 2 celsiusasteessa mutta eivät vieläkään riitä rajoittamaan ilmaston lämpenemistä 1,5 celsiusasteeseen; korostaa siksi, että elpymistoimet voisivat vaikuttaa voimakkaasti siihen, saavutetaanko Pariisin sopimuksen tavoitteet; kehottaa hallituksia toteuttamaan kaikki toimet vihreän elpymisen täytäntöön panemiseksi ja vahvistamaan samalla sitoumuksiaan Pariisin sopimuksen tavoitteiden mukaisesti sekä tehostamaan kansallisesti määriteltyjä panoksiaan ennen COP26-kokousta tieteeseen perustuvia politiikkoja noudattaen; painottaa, että viimeaikaisen tutkimuksen mukaan Pariisin sopimuksen lämpötilatavoitteen saavuttaminen on taloudellisesti optimaalista ilmastopolitiikkaa (14);

5. suhtautuu myönteisesti G7-ryhmän sitoumukseen toteuttaa kunnianhimoisia ja nopeutettuja toimia päästöjen vähentämiseksi, jotta varmistetaan, että 1,5ocelsiusasteen lämpötilan nousun raja on yhä saavutettavissa (15); palauttaa mieliin, että näin tuotettaisiin monenlaista sivuhyötyä ympäristölle, taloudelle, yhteiskunnalle ja kansanterveydelle; korostaa sellaisten maiden kasvavaa määrää, jotka sitoutuvat nollanettopäästöjä koskevien tavoitteiden saavuttamiseen vuosisadan puoleenväliin mennessä; korostaa kuitenkin, että nämä sitoumukset on kiireellisesti muutettava tehokkaiksi lyhyen aikavälin politiikoiksi, toimiksi ja taloudellisiksi resursseiksi ja että ne on otettava huomioon tarkistetuissa kansallisesti määritellyissä panoksissa, jotka on toimitettava ennen COP26-kokousta, vuoteen 2030 ulottuvien kunnianhimoisempien ilmastotavoitteiden muodossa, jotta maailmanlaajuiset päästöt saavuttaisivat huippunsa mahdollisimman nopeasti; kehottaa G20-ryhmää ottamaan johtavan aseman sekä lyhyen että pitkän aikavälin tavoitteiden korottamisessa;

6. suhtautuu myönteisesti siihen, että viisi vuotta Pariisin sopimuksen voimaantulon jälkeen maailman suurimmat taloudet kilpailevat ilmastoneutraaliuden saavuttamisessa; kiinnittää huomion siihen, että nollanettopäästöjä koskevia sitoumuksia on tuettava UNFCCC:n sihteeristölle toimitettujen pitkän aikavälin strategioiden kautta; korostaa tarvetta muuttaa nämä sitoumukset tehokkaiksi toimenpiteiksi ja politiikoiksi kaikilla tasoilla ja kaikilla aloilla;

7. korostaa, että on tärkeää poistaa kaikki fossiiliset polttoaineet mahdollisimman pian käytöstä; ottaa huomioon Kansainvälisen energiajärjestön raportin ”Net Zero by 2050” päätelmät, joiden mukaan fossiilisten polttoaineiden kysyntä on vähentynyt jyrkästi, minkä vuoksi ei ole tarpeen investoida uusiin fossiilisten polttoaineiden toimituksiin, ja joissa todetaan, että 1,5ocelsiusasteen tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että uusia öljy- ja kaasukenttiä ei hyväksytä kehitettäväksi ja että kivihiilikaivoksia ei rakenneta tai niiden toimintaa jatketa vuodesta 2021 alkaen; tukee G7-ryhmän sitoumusta lopettaa sellaisen hiilen, jonka hiilidioksidipäästöjä ei ole vähennetty, rahoitus vuoden 2021 loppuun mennessä; kehottaa G7-maita johtamaan esimerkillä energiasiirtymän alalla ja pysäyttämään kaikki uudet investoinnit fossiilisten polttoaineiden tuotantoon; tukee COP26:n puheenjohtajana toimivaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Powering Past Coal Alliance -yhteenliittymää niiden pyrkiessä sopimukseen, jolla pysäytetään kaikkien uusien päästövähennystekniikoita hyödyntämättömien hiilipohjaisten voimalaitosten rakentaminen; toteaa, että fossiilisilla polttoaineilla ei ole pitkäaikaista roolia EU:n energialähteiden yhdistelmässä, ja kehottaa jäsenvaltioita yhteistyössä komission kanssa hyväksymään kansallisia suunnitelmia, jotta kaikki fossiiliset polttoaineet voidaan poistaa käytöstä mahdollisimman pian ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi viimeistään vuoteen 2050 mennessä;

8. kannattaa voimakkaasti Tanskan ja Costa Rican aloitetta sellaisten maiden yhteenliittymästä, jotka ovat halukkaita lopettamaan öljyn ja kaasun tuotannon asteittain ja lopettamaan lupien myöntämisen uusiin etsintöihin; palauttaa mieliin Kansainvälisen energiajärjestön raportin ”Net Zero by 2050 – A Roadmap for the Global Energy Sector” päätelmät, joissa vahvistetaan, että tällaiset toimenpiteet ovat tarpeen 1,5 celsiusasteen tavoitteen saavuttamiseksi; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tekemään yhteistyötä muiden osapuolten kanssa fossiilisten polttoaineiden sulkusopimuksen laatimiseksi, jotta voidaan asteittain lopettaa fossiilisten polttoaineiden käyttö ja tukea oikeudenmukaista siirtymää;

9. muistuttaa, että kaikkien osapuolten olisi tehtävä niin julkisista ja yksityisistä kuin kotimaisista ja kansainvälisistä rahoitusvirroista yhtenäisiä 1,5 celsiusasteen kehityspolun ja ilmastokestävän kehityksen kanssa; kehottaa komissiota esittämään osana 14. joulukuuta 2021 julkaistavaa ilmasto- ja energiapakettia kattavan tilannekatsauksen siitä, miten unioni ja jäsenvaltiot noudattavat Pariisin sopimuksen 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, ja toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet mahdollisten puutteiden korjaamiseksi;

10. ilmaisee syvän huolestumisensa maailmanlaajuisen kiinnostuksen lisääntymisestä arktisen alueen fossiilisten polttoaineiden varantoja kohtaan, jotka ovat helpommin saatavilla, kun merijääpeite vähenee ilmastonmuutoksen vuoksi; korostaa arktisen alueen luonnon haavoittuvuutta ja sitä, että on erittäin vaikeaa puhdistaa ekosysteemiä öljyvuodoista, jotka johtuvat murtumista, putkivuodoista tai laivaonnettomuuksista; kehottaa EU:ta ja sen jäsenvaltioita vaatimaan merellä tapahtuvan öljynetsinnän maailmanlaajuista keskeyttämistä arktisella alueella;

11. korostaa tarvetta rakentaa uudelleen kansainvälisiä koalitioita, jotta saavutetaan erittäin kunnianhimoisia ja ympäristön kannalta vahvaa tinkimättömyyttä ilmentäviä tuloksia COP26:ssa; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tekemään tiivistä yhteistyötä merkittävien päästöjen aiheuttajien, ilmastonmuutokselle alttiiden maiden, transatlanttisten kumppaneiden ja COP26:n puheenjohtajana toimivan Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa ja esittämään COP26:ssa politiikkaa koskevia ehdotuksia siitä, miten maiden olisi nopeutettava toimia tavoitteisiin liittyvien erojen poistamiseksi, jotta ilmaston lämpeneminen saadaan pidettyä alle 1,5 celsiusasteessa; kannustaa EU:ta nopeuttamaan diplomaattisia ja liittoutumien luomiseen liittyviä toimiaan kehitysmaiden ja heikoimmassa asemassa olevien maiden kanssa, jotta se voisi toimia sillanrakentajana kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden välillä, mikä on ollut aiemmin ratkaisevan tärkeää, jotta COP-kokouksissa saavutettaisiin mahdollisimman kunnianhimoisia tuloksia;

12. suhtautuu myönteisesti siihen, että presidentti Biden toteutti toimia palauttaakseen Yhdysvaltojen Pariisin sopimukseen ensimmäisenä virkapäivänään ja sitoutui vähentämään Yhdysvaltojen kasvihuonekaasupäästöjä puoleen vuoteen 2030 mennessä vuoden 2005 tasoihin verrattuna ja tavoittelemaan nollanettopäästöjä vuoteen 2050 mennessä; odottaa konkreettisten politiikkatoimien ja rahoitusvirtojen oikea-aikaista toteutumista Yhdysvaltojen sitoumusten täyttämiseksi; korostaa EU:n ja Yhdysvaltojen välisen yhteistyön ja johtajuuden merkitystä Pariisin sopimuksen tavoitteiden saavuttamisen kannalta; korostaa, että ilmastonmuutoksen, ympäristön tilan heikkenemisen ja luonnon monimuotoisuuden vähenemisen torjuminen, vihreän kasvun edistäminen ja valtamerten suojelu ovat uuden transatlanttisen toimintaohjelman ytimessä ja että EU ja Yhdysvallat ovat yhdessä sitoutuneet kaikin tavoin säilyttämään ilmaston lämpenemistä koskevan 1,5ocelsiusasteen rajan; antaa tunnustusta presidentti Bidenin pyrkimyksille korottaa ilmastotoimia koskevia maailmanlaajuisia tavoitteita muun muassa järjestämällä johtajien ilmastohuippukokous huhtikuussa 2021;

13. korostaa Kiinan asemaa maailman toiseksi suurimpana taloutena ja maana, jonka kasvihuonekaasujen kokonaispäästöt ovat suurimmat; ottaa huomioon Kiinan pyrkimyksen toimia rakentavana voimana maailmanlaajuisissa ilmastoneuvotteluissa; toteaa kuitenkin erityisen huolestuneena, että sen riippuvuus hiilestä on edelleen suuri, ja kannustaa sen hallitusta vauhdittamaan edelleen vihreää siirtymää keskeisenä edellytyksenä Pariisin sopimuksen maailmanlaajuisten tavoitteiden saavuttamiselle; ottaa huomioon presidentti Xi Jinpingin syyskuussa 2020 esittämän ilmoituksen, jonka mukaan Kiina saavuttaisi hiilidioksidipäästöjen huipun ennen vuotta 2030 ja hiilineutraaliuden ennen vuotta 2060; korostaa, että näiden sitoumusten olisi katettava kaikki kasvihuonekaasupäästöt; odottaa lisäsitoumuksia sekä konkreettisia politiikkatoimia ja niihin mukautettuja rahoitusvirtoja sitoumusten täyttämiseksi;

14. korostaa, että IPBES:n mukaan pandemian taustalla ovat samat maailmanlaajuiset ympäristömuutokset, jotka edistävät biologisen monimuotoisuuden vähenemistä ja ilmastonmuutosta, mukaan lukien maankäytön muutos, maatalouden laajentuminen ja tehostuminen ja luonnonvaraisten eläinten ja kasvien kauppa ja kulutus sekä muut tekijät; painottaa, että pandemia on osoittanut ”yhteinen terveys”- ja ”terveys kaikissa politiikoissa” -periaatteiden merkityksen poliittisessa päätöksenteossa ja että tarvitaan perustavanlaatuisia muutoksia; palauttaa mieliin, että Pariisin sopimuksen johdanto-osassa tunnustetaan oikeus terveyteen keskeiseksi oikeudeksi; korostaa, että UNFCCC:n 4 artiklan 1 kohdan f alakohdassa todetaan, että sopimuspuolten olisi sovellettava ”asianmukaisia menetelmiä, esimerkiksi kussakin maassa laadittuja ja päätettyjä vaikutusten arviointeja, joiden tavoitteena on minimoida sellaisia talouteen, kansanterveyteen ja ympäristön laatuun kohdistuvia haitallisia vaikutuksia, jotka aiheutuvat ilmastonmuutoksen heikentämiseksi tai siihen sopeutumiseksi suoritetuista hankkeista ja toimista”; katsoo, että terveys olisi sisällytettävä UNFCCC:hen liittyviin kansallisiin sopeutumissuunnitelmiin ja kansallisiin tiedonantoihin;

15. korostaa, että Pariisin sopimuksen ja sen ilmastoneutraaliustavoitteiden saavuttaminen edellyttää merkittäviä investointeja ja kaikkien talouden alojen ennennäkemätöntä muutosta; katsoo, että tämä muutos kohti uutta kestävää talousmallia voidaan saavuttaa vain, jos se takaa oikeudenmukaisen siirtymän, jossa yhdistyvät sosiaalinen ja ekologinen kehitys, jossa parannetaan ihmisten hyvinvointia ja jossa ketään ei jätetä jälkeen;

COP26-kokous Glasgow’ssa

16. pitää valitettavana, että Madridissa vuonna 2019 pidetyssä COP25-kokouksessa ei saavutettu edistystä ja että joidenkin osapuolten sitoutuneisuus ja avoimuus oli puutteellista; pitää valitettavana, että Pariisin sopimuksen sääntökirjan viimeistely lykättiin myöhempään COP-kokoukseen, ja katsoo, että menetyksistä ja vahingoista käytyjen keskustelujen tulos olisi voinut olla kunnianhimoisempi; ottaa huomioon, että organisatorisista vaikeuksista huolimatta on edistytty tärkeissä kysymyksissä, kuten ilmasto-ohjelman sosiaalisen ulottuvuuden edistämisessä ja valtiosta riippumattomien toimijoiden laajamittaisessa aktivoimisessa;

17. korostaa, että on erittäin tärkeää, että COP26-kokouksessa saavutetaan uusi yksimielisyys tarvittavista ilmastotoimista ja -tavoitteista, joiden mukaan maailmanlaajuinen ilmastoneutraalius on saavutettava vuosisadan puoleenväliin mennessä, sekä vankoista lyhyen ja keskipitkän aikavälin politiikkatoimista;

18. kehottaa kaikkia UNFCCC:n sopimuspuolia edistämään yhteistyössä alueiden ja valtioista riippumattomien toimijoiden, erityisesti kansalaisyhteiskunnan, kanssa rakentavasti COP26-kokoukseen johtavaa prosessia, ja katsoo, että kansallisesti määriteltyjä panoksia on korotettava kokouksessa, jotta varmistetaan, että ne ovat yhteensopivia Pariisin sopimuksessa asetetun pitkän aikavälin lämpötilatavoitteen ja parhaan saatavilla olevan tieteellisen tiedon kanssa ja että ne vastaavat sopimuspuolten mahdollisimman korkeaa tavoitetasoa; painottaa, että koska nykyiset sitoumukset eivät ole riittäviä sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi ja koska on kiireellisesti saavutettava maailmanlaajuisten kasvihuonekaasupäästöjen huippu ja sen jälkeen vähennettävä niitä merkittävästi, kaikkien sopimuspuolten olisi tehostettava toimiaan ja päivitettävä kansallisesti määritellyt panoksensa Pariisin sopimuksen tavoitteiden mukaisesti, ja kehottaa erityisesti EU:ta ja kaikkia G20-maita osoittamaan maailmanlaajuista johtajuutta tältä osin ja sitoutumaan myös ilmastoneutraaliuden saavuttamiseen viimeistään vuoteen 2050 mennessä;

19. korostaa, että UNEPin vuoden 2020 päästökuiluraportin mukaan maailman väestöstä rikkain yksi prosentti aiheuttaa yli kaksi kertaa niin paljon ilmastopäästöjä kuin vähävaraisin 50 prosenttia yhteensä; toteaa, että lisätutkimusten (16) mukaan EU:ssa EU:n rikkain 10 prosentin väestönosa aiheutti miltei kolmasosan kulutukseen liittyvistä EU:n kumulatiivisista päästöistä vuosien 1990 ja 2015 välillä ja että samalla ajanjaksolla EU:n vähävaraisimman 50 prosentin väestönosan kulutukseen liittyvät vuotuiset kokonaispäästöt laskivat 24 prosenttia, kun taas rikkaimman 10 prosentin väestönosan kokonaispäästöt nousivat 3 prosenttia; korostaa, että Pariisin sopimuksen täytäntöönpanossa on puututtava täysimittaisesti oikeudenmukaisuuteen ja että unionin on hillittävä ja vähennettävä merkittävästi päästöjä ja tuettava samalla vähävaraisimpia kotitalouksia oikeudenmukaisen siirtymän varmistamiseksi;

20. kehottaa komissiota tekemään yhteistyötä muiden merkittävien hiilidioksidipäästöjen aiheuttajien kanssa, jotta voidaan luoda ilmastoneutraaliuden edelläkävijämaiden kansainvälinen ilmastoseura, jolla on yhteiset tavoitteet kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi, ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi viimeistään vuoteen 2050 mennessä, yhdenmukaisten normien määritelmän laatimiseksi päästöjen mittaamiselle, vertailukelpoisten eksplisiittisten ja implisiittisten hiilidioksidin hintojen määrittämiseksi energia- ja teollisuusaloilla sekä sellaisten maiden suojelemiseksi, jotka haluavat toteuttaa ilmastonsuojelutoimenpiteitä, kansainvälisen kilpailun haitoilta yhteisen hiilitullimekanismin avulla;

21. korostaa, että on jatkettava tehostettuja ja koordinoituja alakohtaisia hiilestä irtautumista koskevia toimenpiteitä yhdenmukaistamalla tavoitteita ja tekemällä yhteistyötä osapuolten ja muiden toimijoiden välillä; kehottaa osapuolia vahvistamaan maailmanlaajuisia ilmastotoimia koskevaa Marrakechin kumppanuutta tilaisuutena kannustaa valtiosta riippumattomia toimijoita ja valtiotasoa alemman tason hallintoja toteuttamaan välittömästi ilmastotoimia, jotka perustuvat tieteeseen ja kunnianhimoisiin tavoitteisiin, ja edistämään yhteistä oppimista eri hallinnollisilla alueilla, maantieteellisillä alueilla ja aloilla, jotta nopeutetaan toimia ja kannustavaa poliittista päätöksentekoa Pariisin sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi;

22. korostaa, että COP26:ssa on ratkaistava Pariisin sopimuksen työohjelman jäljellä olevat osiot, jotta voidaan keskittyä seuraavien viiden vuoden aikana sen täytäntöönpanon ja toteutuksen kehittämiseen ja vahvistamiseen entisestään; kehottaa kaikkia osapuolia saattamaan päätökseen Pariisin sopimuksen sääntökirjaa koskevat ratkaisemattomat kysymykset, erityisesti avoimuuden, yhteisten aikataulujen ja 6 artiklan mukaisten yhteistyömekanismien osalta, jotta voidaan varmistaa avoimuus ja vahva ympäristötavoitteiden tinkimättömyys ja saavuttaa mahdollisimman korkea tavoitetaso;

23. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita edistämään Pariisin sopimuksen 6 artiklaan liittyviä tiukkoja ja vankkoja kansainvälisiä sääntöjä San Josén periaatteiden pohjalta; korostaa erityisesti, että on kannustettava kansainvälistä yhteistyötä ja vältettävä samalla kaikkia kaksinkertaisen laskennan muotoja, jotta varmistetaan ympäristötavoitteiden tinkimättömyys todellisilla, uusilla, mitattavissa olevilla, pysyvillä ja riippumattomasti tarkistetuilla päästövähennyksillä, varmistettava, että Kioton pöytäkirjan mukaisesti myönnettyjä yksikköjä ei voida ottaa huomioon nykyisissä ja tulevissa kansallisesti määritellyissä panoksissa, ja taattava ihmisoikeuksien suojelu; toteaa jälleen tukevansa sitä, että sopeutumisrahaston rahoittamiseksi käytetään tietty osuus 6 artiklan mukaisten mekanismien tuottamista tuloista; toteaa jälleen tukevansa viiden vuoden määräajan käyttöönottoa ja kehottaa EU:ta hyväksymään kannan, jolla tuetaan viisivuotista yhteistä määräaikaa koskevaa sopimusta ilmastotoimien vauhdittamiseksi;

24. kehottaa toteuttamaan tehostetun avoimuuskehyksen, jossa vahvistetaan läpinäkyvyyden, tarkkuuden, johdonmukaisuuden, vertailtavuuden ja kattavuuden periaatteet;

25. korostaa, että ilmastonmuutos vaikuttaa ihmisiin eri tavoin esimerkiksi sukupuoleen, ikään, vammaisuuteen, etniseen alkuperään ja köyhyyteen liittyvien tekijöiden perusteella ja että henkilön sukupuoleen perustuva kulloinenkin epätasa-arvo voi lisätä hänen haavoittuvuuttaan ilmastonmuutoksen väistämättömille vaikutuksille, kuten luonnonkatastrofeille; suhtautuu siksi myönteisesti siihen, että Madridin COP25-kokouksessa hyväksyttiin tehostettu Liman työohjelma sukupuolten tasa-arvosta ja sukupuolten tasa-arvoa koskeva toimintasuunnitelma, ja kehottaa panemaan ne nopeasti täytäntöön; katsoo, että muutos kohti kestävää yhteiskuntaa on tehtävä osallistavalla, oikeudenmukaisella ja yhdenvertaisella tavalla ja että sukupuolten välinen tasapaino ja naisten ja tyttöjen vaikutusmahdollisuuksien lisääminen ovat tämän muutoksen kannalta keskeisessä asemassa; painottaa tarvetta tehostaa sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamista kaikissa asiaankuuluvissa tavoitteissa ja päämäärissä; kehottaa uudelleen komissiota laatimaan konkreettisen toimintasuunnitelman uudistetun sukupuolten tasa-arvon edistämistä koskevan toimintasuunnitelman sitoumusten täyttämiseksi ja luomaan sukupuolten tasa-arvoa ja ilmastonmuutosta käsittelevän EU:n pysyvän yhteyspisteen, jolla on riittävät taloudelliset resurssit, jotta voidaan toteuttaa ja seurata sukupuolten tasa-arvon huomioon ottavia ilmastotoimia EU:ssa ja maailmanlaajuisesti (17); katsoo, että tämä voisi toimia muille osapuolille esimerkkinä vastaavien toimenpiteiden toteuttamiseksi;

26. suhtautuu myönteisesti siihen, että osapuolet ottavat yhä enemmän sukupuolinäkökohdan huomioon kansallisesti määritellyissä panoksissaan, ja kehottaa kaikkia osapuolia hyväksymään sukupuolinäkökohdat huomioon ottavia ja sosiaalisesti oikeudenmukaisia kansallisesti määriteltyjä panoksia ja ilmastorahoitusta ilmasto-oikeudenmukaisuuden toteuttamiseksi; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita lisäämään sukupuolten tasa-arvon ja ilmaston tukemisen välistä johdonmukaisuutta ulkoisen toiminnan välineiden ja Euroopan investointipankin (EIP) avulla, myös lisäämällä naisten ja naisjärjestöjen osallistumista hallintoon ja päätöksentekoon, niiden mahdollisuuksia saada rahoitusta sekä ohjelmia, joilla tuetaan naisten asemaa ilmastohallinnossa, ja tiettyjä aloja, kuten maa- ja metsätaloutta, keskittyen erityisesti alkuperäisväestöön kuuluviin naisiin;

27. on huolestunut covid-19-pandemiaan liittyvien matkustusrajoitusten ja muiden rajoitusten mahdollisista vaikutuksista oikeudenmukaiseen ja tasapainoiseen osallistumiseen COP26-kokoukseen; kehottaa COP26-kokouksen puheenjohtajana toimivaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet laajan ja osallistavan osallistumisen varmistamiseksi terveystoimenpiteitä kaikilta osin noudattaen; katsoo, että olisi pyrittävä kaikin tavoin varmistamaan, että kaikki kehitysmaat, erityisesti vähiten kehittyneet maat ja pienet kehittyvät saarivaltiot, voivat osallistua COP26-kokoukseen, ja kehottaa puheenjohtajana toimivaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa poistamaan pandemiaan liittyvät osallistumisen esteet;

28. palauttaa mieliin, että on tärkeää, että kaikki maat voivat osallistua UNFCCC:n päätöksentekoprosesseihin; painottaa, että UNFCCC:n mukaista nykyistä päätöksentekoprosessia on tarpeen parantaa, jotta köyhien ja muita heikommassa asemassa olevien maiden edustajat otetaan paremmin mukaan; kehottaa jälleen COP-kokouksiin osallistuvaa EU:n valtuuskuntaa lisäämään yhteistyötä heikommassa asemassa olevien maiden edustajien kanssa;

29. toistaa tukevansa erityisen eturistiriitoja koskevan menettelytavan käyttöönottoa osana UNFCCC:tä ja kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita ottamaan johtoaseman tässä prosessissa;

30. katsoo, että EU:lla on historiaan perustuva velvollisuus olla Pariisin sopimuksen kunnianhimoisin allekirjoittajataho sekä omien sitoumustensa kautta että muille annettavan avun kautta ja että sen olisi tunnustettava ilmastoon ja ympäristöön liittyvät velvollisuutensa ja toimittava niiden mukaisesti näyttämällä uskottavaa esimerkkiä; palauttaa mieliin yhteisiä mutta eriytettyjä vastuita ja niitä vastaavia valmiuksia koskevan periaatteen, jonka mukaisesti unionilla ja jäsenvaltioilla on sekä erityinen vastuu että valmiudet toimia;

Kunnianhimoinen EU:n ilmastopolitiikka ja pitkän aikavälin näkemys

31. korostaa eurooppalaisen ilmastolain hyväksymistä; odottaa, että Euroopan vihreän kehityksen ohjelmalla vuotta 2030 koskevalla lainsäädäntöpaketilla toteutetaan tarvittavat toimenpiteet, jotta EU ja sen jäsenvaltiot toimisivat täysin Pariisin sopimuksen mukaisesti; pitää erittäin tärkeänä, että EU johtaa esimerkillä ja tekee COP26-kokouksessa selväksi, että se on valmis korottamaan kansallisesti määriteltyjä panoksiaan ja Pariisin sopimukseen liittyvää panostaan, ja kehottaa muita osapuolia sitoutumaan samalla tasolla;

32. korostaa, että osa EU:sta kuuluu niihin maailman alueisiin, joita ilmastonmuutos koettelee eniten; toteaa, että Välimeren alue lämpenee 20 prosenttia maailmanlaajuista keskiarvoa nopeammin ja että alue on yksi ilmastonmuutoksen kannalta kriittisimmistä maailman alueista, jossa 250 miljoonan ihmisen ennustetaan kärsivän vesiköyhyydestä 20 vuoden kuluessa ( 18 ) ; korostaa, että Välimerestä on tulossa maailman nopeimmin lämpenevä meri ( 19 ) , millä on seurauksia tärkeille talouden aloille ja koko meriekosysteemille, ja että tämä aiheuttaa peruuttamattomia muutoksia ekosysteemille ja lajeille; kehottaa EU:ta toimimaan kiireellisesti ja tekemään yhteistyötä Välimeren kumppaneidensa kanssa kunnianhimoisten sopeutumistoimien laatimiseksi ja johtamaan hillitsemistoimia;

33. korostaa, että Euroopan vihreän kehityksen ohjelman menestys riippuu sen asiaankuuluvien standardien ja normien tehokkaasta maailmanlaajuistamisesta yhteistyössä kolmansien maiden kanssa; palauttaa mieliin tammikuussa 2021 annetut neuvoston päätelmät ja komission tavoitteen vahvistaa unionin asemaa maailmanlaajuisena toimijana; kehottaa laatimaan toiminnallisen ja johdonmukaisen Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa koskevan diplomaattisen strategian ennen Afrikan COP27-kokousta;

34. korostaa, että on tärkeää tosiasiallisesti pienentää EU:n ympäristöjalanjälkeä maailmanlaajuisten ilmastositoumuksiemme toteuttamiseksi; toteaa kuitenkin, ettei ole olemassa virallista EU:n indikaattoria, jolla mitattaisiin nykyistä ympäristöjalanjälkeämme, ja kehottaa komissiota ja Euroopan ympäristökeskusta hyväksymään tällaisen indikaattorin;

35. kehottaa jälleen – eurooppalaisen ilmastolain hyväksymisen jatkotoimena ja ottaen huomioon luonnollisten hiilinielujen tärkeä rooli ilmastoneutraaliuden saavuttamisessa – komissiota ehdottamaan kunnianhimoista vuoteen 2030 ulottuvaa tieteelliseen tietoon perustuvaa EU:n tavoitetta, joka koskee kasvihuonekaasupäästöjen poistamista luonnollisten hiilinielujen avulla, ja katsoo, että tämän tavoitteen olisi oltava yhdenmukainen vuoteen 2030 ulottuvan biodiversiteettistrategian kanssa ja lainsäädännössä vahvistettu; palauttaa lisäksi mieliin, että päästöjen nopean vähentämisen on edelleen oltava etusijalla;

36. korostaa tarvetta valtavirtaistaa ilmastotavoitteet kaikissa EU:n toimintapolitiikoissa; kehottaa komissiota saattamaan ajan tasalle menettelyt, joiden mukaisesti se tekee vaikutustenarviointeja kaikista EU:n toimintapolitiikoista, jotta varmistetaan eurooppalaisen ilmastolain 6 artiklan 4 kohdan täysimittainen täytäntöönpano; katsoo, että hiljattain annetun komission tiedonannon ”Parempaa sääntelyä: yhteistyöllä parempaa lainsäädäntöä” ( 20 ) sisältämät uudet aloitteet, erityisesti ”ei merkittävää haittaa” -analyysin sisällyttäminen vaikutustenarviointeihin, ovat myönteinen ensimmäinen toimenpide tässä suhteessa;

37. korostaa uusiutuvan energian ja energiatehokkuuden keskeistä roolia siirryttäessä kohti ilmastoneutraalia taloutta; ottaa huomioon uusiutuvien energialähteiden kehittämisen edistymisen; ottaa huomioon komission ehdotuksen uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin tarkistamisesta 55-valmiuspaketin puitteissa ja korostaa, että on tärkeää korottaa uusiutuvaa energiaa ja energiatehokkuutta koskevia tavoitteita ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi viimeistään vuoteen 2050 mennessä ja Pariisin sopimuksen noudattamiseksi hyödyntäen uusiutuvan energian ja varastointiteknologian kustannusten nykyistä alenemista;

38. ottaa huomioon komission ehdotuksen maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsätalouden (LULUCF) puitteiden tarkistamisesta 55-valmiuspaketin puitteissa ja korostaa, että on tärkeää lisätä luonnollisia nieluja, kannustaa ekosysteemeihin perustuvia ratkaisuja ja ottaa samalla huomioon eri ekosysteemien arvo biologisen monimuotoisuuden kannalta sekä edelleen poistettavan ja varastoitavan hiilen määrä, jotta saavutetaan ilmastoneutraalius viimeistään vuoteen 2050 mennessä;

39. korostaa, että ilmastotoimissa ja niihin liittyvissä energiapolitiikoissa olisi otettava huomioon ekosysteemeihin ja erilaisiin hiilivarastoihin liittyvä uusin tutkimustieto ja niiden todellinen arvo ilmastonmuutoksen hillitsemisessä ja siihen sopeutumisessa; katsoo, että luontopohjaiset ratkaisut ja ekosysteemipohjainen lähestymistapa sekä ekosysteemien ja biologisen monimuotoisuuden ennallistaminen ja säilyttäminen ovat keskeisiä tekijöitä ilmastonmuutoksen hillitsemisessä ja siihen sopeutumisessa; kehottaa antamaan lisää tietoa runsashiilisten ja -lajisten ekosysteemien sisällä ja ulkopuolella sijaitsevista alueista ja säilyttämistä, hoitoa, suojelua ja ennallistamista koskevien toimien laadusta, jotta tietoa voidaan käyttää ennallistamistoimia koskevan päätöksenteon perustana, sekä ilmastonmuutoksen ja biologisen monimuotoisuuden vähenemisen torjuntaa koskevista toimenpiteistä ja toimintapolitiikoista;

40. korostaa, että kaikkia ilmastopolitiikkoja olisi pantava täytäntöön oikeudenmukaisen siirtymän periaatetta ja saastuttaja maksaa -periaatetta noudattaen luopumalla vaiheittain kaikista ympäristön kannalta haitallisista tuista ja tiiviissä yhteistyössä kaikkien sidosryhmien, kuten kansalaisyhteiskunnan, työmarkkinaosapuolien ja yksityisen sektorin, kanssa jättämättä ketään jälkeen; katsoo näin ollen, että suurempi avoimuus, vahvempi sosiaalinen kumppanuus ja kansalaisyhteiskunnan sitoutuminen sekä paikallisella, alueellisella, kansallisella että EU:n tasolla ovat olennaisen tärkeitä yhteiskunnan kaikkien osa-alueiden ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi oikeudenmukaisella, osallistavalla ja sosiaalisesti kestävällä tavalla; muistuttaa, että eurooppalaisen ilmastolain 10 artiklassa säädetään välineistä, joilla voidaan laatia vapaaehtoisia ohjeellisia alakohtaisia hiilestä irtautumista koskevia etenemissuunnitelmia EU:ssa eniten päästöjä aiheuttaville aloille, ja kehottaa komissiota tekemään yhteistyötä näiden alojen kanssa näiden etenemissuunnitelmien helpottamiseksi;

41. korostaa, että ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi tai siihen sopeutumiseksi toteutetut toimenpiteet eivät saa johtaa muiden nykyisten ympäristöongelmien pahenemiseen tai uusien ongelmien syntymiseen EU:ssa tai kolmansissa maissa; kiinnittää tässä yhteydessä huomiota ympäristöriskeihin, jotka liittyvät tiettyjen vähähiiliseen talouteen siirtymisen tai ilmastonmuokkauksen kannalta välttämättömien kriittisten raaka-aineiden kasvavaan kysyntään, ja kehottaa komissiota ottamaan nämä riskit huomioon toiminnassaan ja pyrkimään minimoimaan ne ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti;

42. katsoo, että Next Generation EU -elpymispaketin kunnianhimoinen täytäntöönpano tarjoaa kestävien politiikkojen muodossa useita etuja kasvun vauhdittamiseksi talouden taantumien aikana, kuten uusien työpaikkojen luominen, korkeampien lyhytaikaisten finanssipolitiikan kertoimien tuottaminen ja pitkän aikavälin kustannussäästöjen lisääminen, ja että se on tilaisuus osoittaa muille valtioille, millaista hyötyä niiden talouksille voi aiheutua; kannustaa komissiota, neuvostoa ja jäsenvaltioita maksimoimaan paketin mahdollisuudet tukea vihreää siirtymää;

43. korostaa, että kestävää talouskasvua ja uusien vihreiden teknologioiden kehittämistä olisi tuettava, koska ne voivat edistää merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää;

Ilmastonmuutokseen sopeutuminen, menetykset ja vahingot

44. muistuttaa, että sopeutumistoimet ovat välttämättömiä kaikissa maissa, jos halutaan minimoida ilmastonmuutoksen kielteiset vaikutukset ilmastokestävyyden ja kestävän kehityksen aikaansaamiseksi, ja panee merkille kehitysmaiden, erityisesti vähiten kehittyneiden maiden ja pienten kehittyvien saarivaltioiden, erityisen haavoittuvuuden ilmastonmuutokselle; kehottaa EU:ta ja jäsenvaltioita tehostamaan sopeutumistoimia ja ottamaan paikallisviranomaisia mukaan toimiin, jotta voidaan täysin noudattaa Pariisin sopimuksen mukaisia sitoumuksia ja varmistaa, että EU:n sopeutumista koskevat toimintapolitiikat vastaavat EU:n maailmanlaajuista johtoasemaa ilmastonmuutoksen hillitsemisessä; pitää tässä yhteydessä myönteisenä EU:n uutta sopeutumisstrategiaa, sen kytköksiä EU:n biodiversiteettistrategiaan sekä eurooppalaiseen ilmastolakiin perustuvaa sopeutumista koskevaa uutta sääntelykehystä, ja kehottaa panemaan ne kunnianhimoisesti täytäntöön niiden kansainväliset osiot mukaan lukien;

45. korostaa, että komission 24. helmikuuta 2021 hyväksymässä EU:n sopeutumisstrategiassa ilmaistaan komission tavoite lisätä resursseja ja ottaa käyttöön laajempaa rahoitusta sopeutumistoimiin ja että erityistä huomiota tarvitaan sen varmistamiseksi, että taloudelliset resurssit saavuttavat kehitysmaiden heikoimmassa asemassa olevat yhteisöt;

46. suhtautuu myönteisesti eurooppalaisen ilmastolain 4 artiklan mukaiseen ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevaan uuteen sääntelykehykseen; korostaa, että tarvitaan lisää sääntelytoimenpiteitä, joilla on selkeät tavoitteet ja välitavoitteet, jotta voidaan parantaa sopeutumiskykyä, vahvistaa selviytymiskykyä ja minimoida haavoittuvuus ilmastonmuutokselle;

47. korostaa, että vaikka ilmastonmuutos on maailmanlaajuinen ongelma, se vaikuttaa jokaiseen alueeseen eri tavoin ja että lähempänä väestöä olevat paikallistason hallintoelimet ovat sen vuoksi usein kaikkein sopivimpia tahoja kehittämään sopeutumisstrategioita ongelman ratkaisemiseksi;

48. korostaa, että vihreä infrastruktuuri edistää ilmastonmuutokseen sopeutumista luontopääoman suojelun, luontotyyppien ja lajien suojelun, hyvän ekologisen tilan ja vesienhoidon sekä elintarviketurvallisuuden kautta;

49. korostaa aavikoitumisen tuhoisia vaikutuksia ympäristöön, yhteiskuntaan ja talouteen ja tarvetta noudattaa yhteisiä lähestymistapoja, jotta tätä ilmiötä voidaan ehkäistä, siihen voidaan sopeutua ja tämä ongelma voidaan ratkaista asianmukaisesti; korostaa näin ollen, että veden saatavuus on tärkeää ilmastonmuutoksen hillitsemisen ja siihen sopeutumisen kannalta, sillä sen lisäksi, että se mahdollistaa sellaisten kasvien kasvun, jotka ottavat talteen ja sitovat hiilidioksidia, maaperän vesi parantaa mikro-organismien elämää ja lisää maaperän orgaanisen aineksen pitoisuutta ja kasvattaa luontaisesti hiilensitomiskykyä; korostaa, että sopeutumisen yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota vesihuoltoon; korostaa, että EU:n vesipuitedirektiivi ( 21 ) on pantava nopeasti kokonaan täytäntöön, jotta sen tavoitteet saavutetaan ja tätä resurssia voidaan hallinnoida entistä paremmin;

50. korostaa, että veden todellisen arvon ja sen merkityksen tunnustaminen ilmastonmuutoksen hillitsemisessä ja siihen sopeutumisessa on keskeistä, jotta voidaan puuttua veden laatuun kohdistuviin ilmastovaikutuksiin ja saavuttaa ilmastoneutraalius; toteaa, että vesilähteiden monipuolistaminen, vedenkäytön tehokkuus, kiertovesihuolto, luontoon perustuvat ratkaisut, digitaaliset ratkaisut veden seurantaa, valvontaa ja analysointia varten sekä juomaveden ja jätevesihuollon saatavuus auttavat vähentämään pilaantumista ja hiilidioksidipäästöjä;

51. korostaa, että Pariisin sopimuksen johdannossa tunnustetaan, että on ensisijaisen tärkeää varmistaa elintarviketurva ja nälän lopettaminen ja että elintarviketuotantojärjestelmät ovat erityisen alttiita ilmastonmuutoksen haittavaikutuksille; muistuttaa, että UNFCCC:n 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa todetaan, että kykyä sopeutua ilmastonmuutoksen haitallisiin vaikutuksiin ja edistää ilmastonmuutoksen kestävyyttä ja vähäisten kasvihuonekaasupäästöjen kehitystä on lisättävä tavalla, joka ei uhkaa elintarviketuotantoa; kehottaa kaikkia osapuolia ottamaan elintarviketurvan asianmukaisesti huomioon kansallisissa sopeutumissuunnitelmissaan;

52. korostaa, että on tärkeää soveltaa useita riskejä kattavaa ja järjestelmätasoista lähestymistapaa ilmastoriskien sekä sopeutumistarpeiden ja -toimien arviointiin ja että on parannettava mittareita riskitietoisen sopeutumisen mittaamiseksi ja tehostettava teknistä ja taloudellista tukea maille, jotta voidaan kehittää kannattavia hankkeita sopeutumisrahoituksen saannin lisäämiseksi;

53. tukee maailmanlaajuisen sopeutumistavoitteen tarkistusta ja korostaa, että se on muunnettava mitattavissa oleviksi tuloksiksi, jotka perustuvat monitasoisten riskien perusteelliseen ymmärtämiseen, yhdenmukaisten ja vertailukelpoisten tietojen saatavuuteen sekä joustavuuden määrällisen ja laadullisen edistymisen hyödyntämiseen ajan mittaan;

54. kehottaa COP26-konferenssia toteuttamaan täysimääräisesti COP25-kokouksessa alulle pannun menetyksiä ja vahinkoja käsittelevän Santiagon verkoston, jotta se voi tehokkaasti käynnistää kehittyville maille annettavan teknisen avun, jolla estetään, vähennetään ja torjutaan menetyksiä ja vahinkoja, sekä toteuttaa toimia, jotka perustuvat kehitysmaiden kohtaamiin yleisimpiin haasteisiin ja puutteisiin, kuten valmiuksien, rahoituksen ja tuen puutteeseen; katsoo, että verkoston toiminta olisi sisällytettävä UNFCCC:n rakenteisiin ja että kehittyneiden maiden olisi rahoitettava sitä ennakoitavasti ja luotettavasti UNFCCC:n sopimuspuolten ja tarkkailijoiden antamien tietojen perusteella;

55. toteaa, että menetyksiä ja vahinkoja koskevassa Pariisin sopimuksen 8 artiklassa todetaan, että osapuolten olisi käsiteltävä ilmastonmuutoksen haittavaikutuksiin liittyviä menetyksiä ja vahinkoja yhteistoiminnan pohjalta; pitää siksi erityisen tärkeänä, että ilmastonmuutoksen vaikutuksille erityisen alttiilla alueilla, kuten rannikkoalueilla ja saarilla sekä alueilla, joilla sopeutumiskyky on rajallinen, toteutetaan maailmanlaajuisia tukitoimia;

56. korostaa, että ilmastonmuutos ja ympäristön pilaantuminen ovat yhä enemmän sidoksissa ihmisten siirtymiseen johtaviin syihin; ilmaisee tukensa ilmastonmuutoksen vaikutuksista aiheutuvia menetyksiä ja vahinkoja käsittelevän Varsovan kansainvälisen mekanismin siirtymistä käsittelevälle työryhmälle ja kehottaa sitä tehostamaan toimintaansa ja varmistamaan, että se ottaa paremmin mukaan vähiten kehittyneet maat ja pienet kehittyvät saarivaltiot; kehottaa keskittymään tulevissa COP-kokouksissa nykyistä enemmän ilmaston aiheuttamaan siirtymään;

Luontoon perustuvat ratkaisut ja ekosysteemipohjaiset lähestymistavat ilmastonmuutokseen

57. muistuttaa, että ilmastonmuutos on yksi tärkeimmistä biologisen monimuotoisuuden vähenemisen ja maaperän huonontumisen välittömistä syistä ja että biologisen monimuotoisuuden väheneminen ja ilmastonmuutos ovat kytköksissä toisiinsa ja pahentavat toisiaan ja ovat yhtä suuria uhkia maapallolle; korostaa, että ilmastonmuutoksen kielteisten vaikutusten luontoon ja biologiseen monimuotoisuuteen, ekosysteemeihin ja veden saatavuuteen sekä valtameriin ja elintarviketurvaan ennustetaan nousevan kriittisiksi tulevina vuosikymmeninä; toistaa, että runsashiilisten ekosysteemien, kuten turvemaiden, kosteikkojen, laidunmaiden ja sinisen hiilen ekosysteemien, kuten suolamarskien, meriruohojen ja mangrovesoiden ja koskemattomien metsien, tiukka suojelu ja ennallistaminen on vaihtoehto, jolla on välitön vaikutus ja joka tarjoaa laajan valikoiman hillitsemis- ja sopeutumisetuja; ottaa huomioon, että rappeutuessaan tai tuhoutuessaan sinisen hiilen ekosysteemit päästävät ilmakehään ja valtamereen vuosisatojen ajan varastoimansa hiilen ja niistä tulee siten kasvihuonekaasupäästöjen lähteitä; korostaa, että jotkin toimenpiteet, joilla voitaisiin lieventää ilmastokriisiä, voivat haitata biologista monimuotoisuutta, ja tähdentää, että ilmastokriisiin ja biologisen monimuotoisuuden vähenemisestä johtuvaan kriisiin on puututtava yhdessä; ehdottaa biodiversiteettisopimuksen ja YK:n ilmastonmuutoksen puitesopimuksen yhteistä asianmukaisesti rahoitettua työohjelmaa synergiaetujen tunnistamiseksi ja edistämiseksi;

58. painottaa, että vaikka UNFCCC:ssä ja biodiversiteettisopimuksessa yksimielisyys valtioiden ja paikallisen tason yhdennettyjen toimien tarpeesta lisääntyy, jotta biodiversiteettikriisiä ja ilmastokriisiä voidaan torjua yhdessä, monista kansallisista ilmastositoumuksista ja maakohtaisista strategioista puuttuvat edelleen luontoon perustuvat ratkaisut; katsoo, että luontopohjaisia ratkaisuja käsittelevä sidosryhmäfoorumi voisi auttaa vahvistamaan monenvälisten biologista monimuotoisuutta ja ilmastonmuutosta käsittelevien kansainvälisten yleissopimusten yhteisvaikutuksia sekä auttamaan YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa;

59. korostaa, että vuoteen 2030 ulottuvan EU:n biodiversiteettistrategian ja ilmastotoimien välillä tarvitaan synergiaa sekä hillitsemisen että sopeutumisen osalta;

60. muistuttaa myös biologisen monimuotoisuuden keskeisestä roolista, sillä se auttaa ihmisiä torjumaan ilmaston lämpenemistä ja sopeutumaan siihen sekä parantamaan selviytymiskykyään; korostaa, että ekosysteemeihin perustuvissa lähestymistavoissa, kuten biodiversiteettisopimuksessa on vahvistettu, ja luontoon perustuvissa ratkaisuissa hyödynnetään luonnon ja luonnon monimuotoisuuden mahdollisuuksia vähentää kasvihuonekaasupäästöjä ja auttaa meitä sopeutumaan ilmastonmuutoksen vaikutuksiin ja että ne ovat kaikkia osapuolia hyödyttäviä ratkaisuja, joihin kuuluu ekosysteemipalvelujen ja -toimintojen suojelu, ennallistaminen sekä kestävä hoito ja parantaminen, jotta voidaan vastata yhteiskunnan haasteisiin ja edistää ihmisten hyvinvointia; korostaa, että luontoon perustuvat ratkaisut voivat olla kaikkein tehokkaimpia, kun ne suunnitellaan pitkäkestoisiksi, eikä niissä keskitytä pelkästään nopeaan hiilen sitomiseen ( 22 )

61. suhtautuu myönteisesti COP26:n puheenjohtajavaltion aloitteeseen käynnistää metsä-, maatalous- ja hyödykekauppaa koskeva vuoropuhelu, jossa kootaan yhteen keskeiset maataloustuotteiden vientimaat ja näitä tuotteita kuluttavat maat keskustelemaan siitä, miten tämän prosessin kestävyyttä voidaan lisätä; palauttaa mieliin kannanottonsa, jotka se esitti päätöslauselmassaan EU:n oikeudellisesta kehyksestä EU-vetoisen maailmanlaajuisen metsäkadon pysäyttämiseksi ja sen suunnan kääntämiseksi ( 23 ) ja jotka pitäisi sisällyttää EU:n osuuteen; kehottaa komissiota esittämään kiireesti ehdotuksen EU:n oikeudelliseksi kehykseksi, joka perustuu pakollisiin asianmukaista huolellisuutta koskeviin velvoitteisiin, joilla varmistetaan, että arvoketjut ovat kestäviä ja että EU:n markkinoille saatetut tuotteet ja hyödykkeet eivät aiheuta tai ole tuotettaessa aiheuttaneet metsäkatoa, metsien tilan heikentymistä, ekosysteemien muuntumista tai niiden tilan heikentymistä taikka ihmisoikeusloukkauksia; toteaa, että tämä EU:n oikeudellinen kehys olisi laajennettava koskemaan myös muita paljon hiiltä sitovia ja biologiselta monimuotoisuudeltaan rikkaita ekosysteemejä kuin metsiä, kuten meriekosysteemejä ja rannikkoekosysteemejä, kosteikkoja, turvesoita tai savanneja, jotta estetään kuormituksen siirtyminen näihin ekosysteemeihin;

62. kiinnittää huomiota siihen, että mahdollisia ikiroudasta peräisin olevia päästöjä ei oteta täysimääräisesti huomioon maailmanlaajuisissa päästötalousarvioissa ja etteivät ne sisälly kansallisesti määriteltyihin panoksiin: korostaa, että on nopeutettava tieteellisiä toimia, joilla voidaan arvioida täsmällisemmin lämpenevän arktisen alueen kasvavien hiilidioksidi- ja metaanipäästöjen todennäköistä määrää ja ilmoittaa siitä, jotta voidaan paremmin vaikuttaa päätöksiin siitä, että Pariisin sopimuksen tavoitteiden mukaisen maapallon lämpötilan säilyttämiseksi on toimittava nykyistä kunnianhimoisemmin; kehottaa EU:ta käynnistämään ikiroutaa koskevan maailmanlaajuisen yhteenliittymän, jonka tavoitteena on rahoittaa tutkimusta, ja johtamaan tätä yhteenliittymää, jotta voidaan paremmin arvioida ongelman nykytilaa, sekä rahoittamaan toimenpiteitä, joilla rajoitetaan kiireellisesti ikiroudan sulamista;

63. korostaa, että on tarpeen kartoittaa kattavasti runsashiilisiä ja runsaasti luontoa sisältäviä alueita, hoidon vaikutuksia ja laatua, elinympäristöjen tilaa ja muita tekijöitä, jotta voidaan tiedottaa palauttamisen painopisteitä koskevasta päätöksenteosta;

64. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita varmistamaan, että unionin markkina- ja kulutustottumukset eivät vaikuta haitallisesti metsiin ja luonnon ekosysteemiin ja biologisen monimuotoisuuteen eivätkä alkuperäiskansojen ja paikallisyhteisöjen oikeuksiin;

65. tiedostaa Kunmingissa Kiinassa lokakuussa 2021 ja huhti–toukokuussa 2022 järjestettävän biodiversiteettikonferenssin merkityksen; korostaa, että tarvitaan entistä vahvempaa, sitovaa ja kunnianhimoisempaa kansainvälistä kehystä, jotta voidaan suojella korvaamattoman arvokasta maailmanlaajuista biologista monimuotoisuutta, pysäyttää sen nykyinen heikkeneminen ja ennallistaa se mahdollisimman pitkälle; katsoo, että tällaisen kehyksen olisi perustuttava tavoitteisiin, määrällisiin indikaattoreihin, tehokkaisiin seurantamekanismeihin ja tiukkoihin sitoumuksiin, jotka muodostuvat kansallisesti määritellyistä panoksista ja muista asianmukaisista välineistä, rahoitussitoumuksista ja valmiuksien vahvistamiseen liittyvistä paremmista takeista sekä viisivuotisesta tarkistusmekanismista, jossa painotetaan laadukkuutta ja tavoitteiden tiukentamista; kehottaa jälleen unionia vaatimaan neuvottelujen aikana yhtä kunnianhimoisia tavoitteita tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi maailmanlaajuisesti, mukaan lukien oikeudellisesti sitovat kansainväliset maailmanlaajuiset ennallistamis- ja suojelutavoitteet, jotka ovat vähintään 30 prosenttia vuoteen 2030 mennessä, jotta ne vastaisivat EU:n biodiversiteettistrategiassa asetettuja EU:n kansallisia tavoitteita;

66. korostaa tässä yhteydessä, että kestävän kehityksen tavoitteiden toimeenpanoa koskevassa vuoden 2018 tarkastelussa ( 24 ) todettiin, että kestävän kehityksen tavoitteen 15 seurantakehyksessä ei oteta huomioon olennaisia laatuun liittyviä tekijöitä, jotka ovat keskeisiä merkityksellisempien tulosten kannalta, ja korostettiin, että tarvitaan lisäindikaattoreita metsien koskemattomuudesta, suojelualueiden hoidon tehokkuudesta sekä biologisen monimuotoisuuden tarkoituksenmukaisesta integroimisesta muihin prosesseihin;

67. korostaa, että ilmastomekanismit riippuvat valtamerten ja merten ekosysteemien terveydestä ja että näihin ekosysteemeihin vaikuttavat tällä hetkellä maapallon lämpeneminen, saasteet, merten biologisen monimuotoisuuden liiallinen hyväksikäyttö, happamoituminen, happivaje ja rannikoiden eroosio; korostaa, että IPCC muistuttaa, että valtameret ovat osa ratkaisua, jonka avulla voidaan hillitä ilmastonmuutosta ja sopeutua sen vaikutuksiin;

68. painottaa, että vuoden 2020 jälkeisessä maailmanlaajuisessa biodiversiteettikehyksessä olisi Pariisin sopimuksen noudattamiseksi velvoitettava osapuolet sisällyttämään kansallisiin biodiversiteettistrategioihin ja toimintasuunnitelmiin sekä kansallisesti määriteltyihin panoksiin luontoon perustuvia ratkaisuja, joilla suojellaan ja ennallistetaan biodiversiteettiä ja ekosysteemin eheyttä;

69. tunnustaa terveen maaperän merkittävän merkityksen suurimpana maanpäällisenä hiilinieluna ilmastonmuutoksen hillitsemisessä; kehottaa jälleen jäsenvaltioita vahvistamaan maaperän ennallistamista ja kestävää käyttöä ilmastopolitiikan välineenä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan ja erityisesti maatalouteen, maankäyttöön, maankäytön muutoksiin ja metsätalouteen (LULUCF) sovellettavissa toimissa ja suojelemaan, ennallistamaan ja tehostamaan hiilinieluja (etenkin alueilla, joiden maaperässä on paljon hiiltä, kuten niityillä ja turvemailla) sen lisäksi, että toteutetaan toimia, joilla pyritään edistämään maaperän kestävää käyttöä maatalouspolitiikassa ja vähentämään maatalouden päästöjä; kehottaa jälleen komissiota laatimaan lainsäädäntöehdotuksen maaperän suojelua ja kestävää käyttöä koskevan EU:n laajuisen yhteisen oikeudellisen kehyksen luomiseksi, jotta voidaan puuttua kaikkiin merkittäviin maaperään kohdistuviin uhkiin;

Kestävä ilmastorahoitus

70. korostaa, että EU ja sen jäsenvaltiot ovat suurimpia julkisen ilmastorahoituksen tarjoajia; tiedostaa ilmastorahoituksen merkityksen ilmastotoimien kannalta, koska monissa kehitysmaissa on ehtoihin perustuvia kansallisesti määriteltyjä panoksia, joiden saavuttaminen riippuu taloudellisesta tuesta; panee siksi tyytyväisenä merkille, että COP24-kokouksessa päätettiin vuodesta 2025 alkaen sovellettavasta uudesta kunnianhimoisemmasta tavoitteesta, joka menee pidemmälle kuin nykyinen sitoumus ja jonka mukaisesti otetaan käyttöön 100 miljardia dollaria vuodessa vuodesta 2020 alkaen; ilmaisee kuitenkin huolensa siitä, että kehittyneiden maiden tämänhetkiset sitoumukset eivät edelleenkään vastaa läheskään niiden yhteistä tavoitetta, joka on 100 miljardia dollaria vuodessa, ja kehottaa korjaamaan tämän puutteen; kehottaa EU:ta ja sen jäsenvaltioita tehostamaan toimiaan kansainvälisen ilmastorahoituksen saamiseksi kehitysmaille ja laatimaan kansainvälisen etenemissuunnitelman, jossa hahmotellaan kunkin kehittyneen maan kohtuullinen osuus 100 miljardin Yhdysvaltain dollarin rahoitussitoumuksista ja mekanismeista sen varmistamiseksi, että sitoumukset muutetaan teoiksi; odottaa kehittyvien talouksien osallistuvan vuodesta 2025 alkaen kansainvälisen ilmastorahoituksen lisäämiseen tulevaisuudessa; kannattaa tässä yhteydessä neuvottelujen käynnistämistä vuoden 2025 jälkeistä ajanjaksoa koskevasta uudesta rahoitustavoitteesta, jossa tarkastellaan erillisiä alatavoitteita, myös avustuksiin perustuvan rahoituksen, sisältävää tavoitemallia koskevaa lähestymistapaa, joka heijastaa ilmastovaikutusten kasvavaa vakavuutta ja sitä, että ilmastotoimia on kokonaisuudessaan vauhditettava kiireellisesti tällä vuosikymmenellä;

71. korostaa, että rahoitusvirrat ovat ratkaisevan tärkeitä ilmastonmuutokseen sopeutumisen kannalta; korostaa, että on tärkeää saattaa toimintavalmiiksi maailmanlaajuinen sopeutumistavoite ja ottaa käyttöön huomattavasti uusia varoja kehitysmaiden sopeutumista varten; kehottaa EU:ta ja sen jäsenvaltioita sitoutumaan siihen, että ne lisäävät entisestään merkittävästi sopeutumistoimiin myöntämäänsä rahoitusta, jotta saadaan aikaan tasapaino sopeutumis- ja hillitsemistoimien rahoituksen välillä ja asetetaan etusijalle avustuksiin perustuva rahoitus, sekä valmistelemaan asianmukaiset lupaukset, jotka annetaan COP26-konferenssissa;

72. toteaa, että hiilirajamekanismin tuloja voitaisiin käyttää laajentamaan ilmastorahoituksen tarjoamista kehittyville maille erityisesti sopeutumista varten mutta myös vähentämään hiili-intensiteettiä niiden viennissä sekä kotimaassa myydyissä tuotteissa;

73. toteaa, että menetyksiä ja vahinkoja koskevassa kysymyksessä on edistyttävä ja sitä varten olisi otettava käyttöön täydentäviä ja riittäviä resursseja julkisen rahoituksen innovatiivisista lähteistä Varsovan kansainvälisen mekanismin nojalla ja että sitä varten EU:n olisi tuettava COP26-konferenssin toimeksiantoa Varsovan kansainvälisen mekanismin uudelle toiminta- ja tukiasiantuntijaryhmälle tällaisten lähteiden tutkimiseksi ja etsimiseksi;

74. huomauttaa, että covid-19-kriisi on jälleen kerran osoittanut, että turvaudumme toisiimme maailmanlaajuisten haasteiden ratkaisemisessa, ja että tätä olisi pidettävä herätyksenä sille, että tarvitaan kunnianhimoisempia ja kollektiivisempia toimia; korostaa, että on tarpeen kehittää selviytymiskykyä ottamalla oppia nykyisestä kriisistä riittämättömien hätäsuunnittelu- ja hätäapuvalmiuksien osalta; varoittaa, että covid-19-kriisi vie kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamiseen tähtäävää kehitystä taaksepäin ja lisää äärimmäistä köyhyyttä kehitysmaissa ja että se on pahentanut velkatasoa; korostaa, että maailmanlaajuisen vihreän elpymisen helpottamiseksi on välttämätöntä lisätä merkittävästi ilmastorahoitusta ja löytää kansainvälisillä foorumeilla pikaisesti toteuttamiskelpoisia ratkaisuja kolmansien maiden velkahelpotuksen osalta;

75. pitää olennaisen tärkeänä, että suuret kansainväliset rahoituslaitokset hyväksyvät ja kehittävät nopeasti vihreää rahoitusta, jotta maailmantalouden hiilestä irtautuminen onnistuu; muistuttaa EIP:n asemasta EU:n ilmastopankkina ja sen äskettäin hyväksytystä ilmastopankin etenemissuunnitelmasta ja ajan tasalle saatetusta energia-alan lainanantopolitiikasta; kehottaa monenvälisiä kehityspankkeja, myös EIP:tä, ja kehitysrahoituslaitoksia rahoittamaan entistä enemmän ilmastoinvestointeja, mukauttamaan salkkunsa Pariisin sopimukseen ja tukemaan kehitysmaiden elpymistä covid-19:stä vihreällä, osallistavalla ja kestävällä tavalla; huomauttaa, että on luotava alustoja ja välineitä, joilla edistetään ja jaetaan kestävään elpymiseen liittyviä parhaita käytäntöjä ja edistetään käytännön yhteistyötä kasvihuonekaasupäästöjen erottamisessa talouskasvusta ja lisätään samalla hyvinvointia; kehottaa laatimaan maailmanlaajuisen sopimuksen kestävään talouteen liittyvistä periaatteista ja myös kehittämään ja ottamaan käyttöön IFRS-standardeja noudattavan kestävän kehityksen mukaisen tilinpidon;

76. pitää myönteisenä, että sopeutumisrahasto on jatkossakin käytettävissä Pariisin sopimusta varten; tunnustaa tämän rahaston merkityksen niille yhteisöille, jotka ovat kaikkein haavoittuvimpia ilmastonmuutokselle, ja toteaa, että vuodesta 2010 lähtien rahastosta on osoitettu yli 830 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ilmastonmuutokseen sopeutumista ja ilmastokestävyyttä koskeviin hankkeisiin ja ohjelmiin, mukaan lukien yli 120 konkreettista paikallista hanketta kehitysmaiden heikoimmassa asemassa olevissa yhteisöissä eri puolilla maailmaa; korostaa kuitenkin, että tämä määrä ei riitä, ja kehottaa avunantajamaita lisäämään merkittävästi rahoitusosuuksiaan sopeutumisrahastoon paremmin ennakoitavalla ja monivuotisella lähestymistavalla;

77. muistuttaa, että fossiilisten polttoaineiden tuet ja muut ympäristön kannalta haitalliset tuet on kiireellisesti lopetettava EU:ssa ja maailmanlaajuisesti; toteaa, että fossiilisen polttoaineen tuet ovat EU:ssa noin 50 miljardia euroa, ja kehottaa kaikkia jäsenvaltioita ottamaan käyttöön konkreettisia toimintapolitiikkoja, aikatauluja ja toimenpiteitä fossiilisten polttoaineiden suorien ja epäsuorien tukien poistamiseksi vaiheittain ja viimeistään vuonna 2025; kehottaa kaikkia muita osapuolia ryhtymään samanlaisiin toimiin;

78. tukee ilmastotoimia varten muodostetun valtiovarainministerien koalition toimintaa ja kannustaa kaikkia hallituksia hyväksymään koalition sitoumukset kaikkien valtiovarainministerien vastuualueeseen kuuluvien toimintalinjojen ja käytäntöjen mukauttamisesta Pariisin sopimuksen tavoitteisiin ja hyväksymään konkreettisen hinnan hiilipäästöille, kuten Helsingin periaatteissa on määritelty;

79. korostaa tärkeää roolia, joka yksityisellä sektorilla, myös yrityksillä ja rahoitusmarkkinoilla on oltava, jotta talous saadaan Pariisin sopimuksen mukaiselle tielle; suhtautuu myönteisesti COP26-kokouksen yksityisen rahoituksen keskusta koskevaan aloitteeseen, jossa keskitytään sellaisen järjestelmän luomiseen, jolla saadaan käyttöön yksityistä rahoitusta talouksiemme uudelleensuunnittelun tukemiseksi ja nollanettopäästötavoitteen saavuttamiseksi; panee merkille laajan yleisen edun ja sitoutumisen kestäviin investointeihin; suhtautuu myönteisesti siihen, että suuret kansainväliset rahoituslaitokset osallistuvat vihreän rahoituksen kehittämiseen, ja pitää välttämättömänä edistää tätä suuntausta, jotta maailmantalouden hiilestä irtautuminen onnistuu; suhtautuu myönteisesti Glasgow Financial Alliance for Net Zero -allianssiin ja sen sitoumukseen ottaa käyttöön tarvittavat maailmanlaajuiset investoinnit nettonollapäästöihin viimeistään vuonna 2050 tieteeseen perustuvien kriteerien perusteella;

80. korostaa, että puhtaan kehityksen mekanismi ei ole onnistunut luomaan todellisia lisäpäästövähennyksiä; kehottaa osapuolia harkitsemaan puhtaan kehityksen mekanismiin liittyvien toimien välitöntä lopettamista; korostaa, että puhtaan kehityksen mekanismiin liittyvien toimien jatkaminen heikentäisi Pariisin sopimusta ja yhteisiä pyrkimyksiä vähentää kasvihuonekaasupäästöjä;

81. korostaa, että aiemmin luotuja hyvityksiä ei saa käyttää Pariisin sopimuksen nojalla; korostaa, että vanhoja hyvityksiä ei saa käyttää vuoden 2020 jälkeisten ilmastotavoitteiden saavuttamiseen;

82. korostaa, että on kehitettävä ja edistettävä edelleen sitä, että rahoituslaitokset ja yritykset julkaisevat ilmastoon ja kestävään kehitykseen liittyviä taloudellisia tietoja;

Kaikkien alojen kattavat ponnistelut

83. korostaa, että liikenneala on ainoa ala, jolla päästöt ovat lisääntyneet EU:n tasolla vuoden 1990 jälkeen, mikä ei sovi yhteen pitkän aikavälin ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa, joka edellyttää suurempia ja nopeampia päästövähennyksiä kaikilta yhteiskunnan sektoreilta, myös ilmailu- ja merenkulkualalta; katsoo, että sen varmistamiseksi, että kansallisesti määritellyt panokset ovat Pariisin sopimuksessa edellytettyjen koko taloutta koskevien sitoumusten mukaisia, osapuolia olisi kannustettava sisällyttämään niihin kansainvälisen laiva- ja lentoliikenteen tuottamat päästöt sekä hyväksymään ja panemaan täytäntöön toimenpiteitä kansainvälisellä, alueellisella ja paikallisella tasolla näiden alojen päästöjen vähentämiseksi, mukaan lukien ilmailun päästöihin liittyvät muut kuin hiilidioksidin aiheuttamat vaikutukset; toistaa tässä yhteydessä, että näitä aloja on säänneltävä EU:n päästökauppajärjestelmässä, joka voisi toimia myös roolimallina rinnakkaiselle työlle, jolla tuetaan kunnianhimoisempia maailmanlaajuisia tavoitteita kansainvälisellä tasolla, muun muassa Kansanvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO) ja Kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestössä (ICAO); on huolestunut Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä ja Kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestössä saavutetusta hitaasta edistyksestä kansainvälisen merenkulun ja ilmailun päästöjen torjunnassa; huomauttaa, että ilmailun osuus maailman hiilidioksidipäästöistä on noin 2,1 prosenttia; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tekemään kaikkensa kansainvälisen lentoliikenteen päästöhyvitysjärjestelmän (CORSIA) vahvistamiseksi ja tukemaan sitä, että Kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestössä hyväksytään pitkän aikavälin tavoite toimialan päästöjen vähentämiseksi samalla, kun turvataan EU:n lainsäädännöllinen riippumattomuus päästökauppadirektiivin täytäntöönpanossa;

84. muistuttaa, että Kansainvälisen energiajärjestön mukaan kaikkien maailmanlaajuisesti markkinoille saatettujen uusien henkilöautojen olisi oltava päästöttömiä vuoteen 2035 mennessä, jotta nettonollapäästöt voidaan saavuttaa vuoteen 2050 mennessä; korostaa lisäksi, että Euroopan ilmastoneutraalius vuoteen 2050 mennessä edellyttää, että lähes kaikkien Euroopan teillä olevien autojen on oltava päästöttömiä siihen mennessä; korostaa, että liikenneala voi olla merkittävä uusiutuvan energian käytön edistäjä; korostaa asemaa, joka sähköisellä liikkumisella voi olla energia- ja liikennealojen älykkäässä yhdistämisessä, sillä siitä saadaan käyttöön joustavuutta lisääviä valmiuksia, ja korostaa älykkään latauksen käyttöönoton merkitystä koko EU:ssa;

85. toteaa, että merenkulun mustan hiilen päästöt ovat maailmanlaajuisesti kasvaneet 12 prosenttia vuosina 2012–2018 ja arktisella alueella 85 prosenttia vuosina 2015–2019; korostaa, että mustan hiilen arvioidaan olevan noin 21 prosenttia merenkulun päästöistä 20 vuoden ajanjaksolla; katsoo, että ilmastonmuutokseen on puututtava kiireellisesti ja erityisesti ottaen huomioon arktisen alueen hälyttävän nopea sulamisvauhti; kehottaa ryhtymään välittömästi toimiin arktisen alueen merenkulun aiheuttaman mustan hiilen päästöjen nykyisen kasvun pysäyttämiseksi; pitää erittäin valitettavana, että IMO hyväksyi arktista aluetta koskevan raskaan polttoöljyn käyttökiellon, joka sisältää monia porsaanreikiä ja josta on tehty arktisen alueen suojelemisen kannalta tehoton; kehottaa komissiota varmistamaan, että kaikki alukset, jotka käyvät EU:n satamissa ja kulkevat arktisella alueella tai sen läheisyydessä, siirtyvät käyttämään puhtaampia tisleitä ja asentavat hiukkassuodattimia, jotka vähentäisivät mustan hiilen päästöjä yli 90 prosenttia;

86. huomauttaa, että vuonna 2012 merenkulun osuus maailmanlaajuisista kasvihuonekaasupäästöistä oli noin 2,5 prosenttia ( 25 ) ; on huolestunut siitä, että merenkulku on vapautettu sekä kansainvälisistä (UNFCCC) että EU:n ilmastotavoitteista, ja kiinnittää huomiota siihen, että näiden päästöjen ennustetaan kasvavan jopa 50 prosenttia vuosina 2018–2050, jos niitä ei tarkisteta ( 26 ) ; suhtautuu myönteisesti siihen, että IMO hyväksyi vuonna 2018 alustavan strategian alusten kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi niin, että päästöhuippu saavutetaan mahdollisimman pian ja että saadaan aikaan vähintään 50 prosentin lasku vuoteen 2050 mennessä vuoteen 2008 verrattuna samalla, kun pyritään poistamaan päästöt kokonaan; on kuitenkin huolestunut tähän mennessä saavutetusta hitaasta edistyksestä ja kehottaa IMO:ta toteuttamaan nopeasti kunnianhimoisia toimenpiteitä lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä;

87. muistuttaa, että kaupungeilla on ratkaiseva rooli kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisessä; korostaa, että kaupunkien on osoitettava johtajuutta paikallisesti ja maailmanlaajuisesti vihreässä siirtymässä; kehottaa komissiota harkitsemaan konkreettisia toimenpiteitä kaupunkien hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi yhteistyössä teollisuuden, kansalaisten ja paikallisviranomaisten kanssa; korostaa, että kaupungit voivat toimia uuden teknologian kehtona sähköistämisessä, automatisoinnissa ja digitalisoinnissa tukemalla innovointia ja ensimmäisiä toimia;

88. korostaa, että toimia on yhdistettävä, jotta voidaan edistyä sekä ilmastonmuutoksen että ilmanlaadun saralla; katsoo, että tarvitaan kokonaisvaltaista lähestymistapaa päästöjen vähentämiseksi niiden lähteillä kaikilla aloilla, erityisesti tie- ja meriliikenteessä, ilmailussa, teollisuuslaitoksissa, rakennuksissa, maataloudessa ja energiantuotannossa, jotta voidaan parantaa kansalaisten ja maapallomme terveyden suojelua;

89. muistuttaa, että 23 prosenttia maailman kasvihuonekaasupäästöistä ja noin 10 prosenttia EU:n kasvihuonekaasupäästöistä on peräisin maataloudesta, ja toteaa, että maatalousalan kasvihuonekaasupäästöjä voidaan vähentää merkittävästi ja että hiilensidonnan lisäämisellä on myönteinen vaikutus ilmastonmuutoksen torjumisessa; toteaa, että siirtyminen kohti uudistuvaa maataloutta, lyhyempiä toimitusketjuja ja entistä terveellisempää, tasapainoisempaa ja kestäväpohjaisempaa ruokavaliota, muun muassa lisäämällä kestävästi tuotettujen kasvien ja kasvipohjaisten elintarvikkeiden kulutusta, edistäisi merkittävästi maatalouden päästöjen vähentämistä samalla, kun vapautettaisiin maaperään kohdistuvia paineita ja autettaisiin palauttamaan ekosysteemit;

90. panee merkille, että agroekologian valtavat edut ilmaston, luonnon monimuotoisuuden ja elintarviketurvan kannalta on tunnustettu IPCC:n ja IPBES:n raporteissa, YK:n oikeutta ruokaan käsittelevän erityisraportoijan kannanotoissa ja FAO:n johtamassa maataloustieteen ja -tekniikan kehitystä koskevassa kansainvälisessä arvioinnissa; toistaa, että agroekologian ja pienviljelyn pitäisi olla ilmastotoimien keskiössä;

91. huomauttaa, että noin 60 prosenttia maailman metaanipäästöistä on peräisin maatalouden, kaatopaikkojen ja jätevesihuollon kaltaisista lähteistä sekä fossiilisten polttoaineiden tuotannosta ja siirrosta putkien avulla; muistuttaa, että metaani on vaikutukseltaan merkittävä kasvihuonekaasu, joka on 20 vuoden jaksolla yli 80 kertaa voimakkaampi kuin hiilidioksidi ja joka on toiseksi suurin ilmastonmuutokseen vaikuttava tekijä hiilidioksidin jälkeen; korostaa siksi, että metaanipäästöjen vähentäminen välittömästi ja nopeasti tällä vuosikymmenellä on tärkeää, sillä se on yksi EU:n tehokkaimmista ilmastotoimista; toteaa, että metaanipäästöjen vähentämiseksi on jo saatavilla monia kustannustehokkaita tekniikoita ja käytäntöjä erityisesti energia-alalta; korostaa, että metaanipäästöjen vähennyksillä voidaan täydentää tarvittavia hiilidioksidipäästöjen vähennyksiä ja että 15 prosenttia Pariisin sopimuksen edellyttämistä päästövähennyksistä voitaisiin jo saavuttaa edullisella ja teknisesti toteutettavissa olevalla metaanipäästöjen vähentämisellä; pitää tässä yhteydessä myönteisenä komission lokakuussa 2020 esittämää uutta EU:n strategiaa metaanipäästöjen vähentämiseksi ja kehottaa kaikkia osapuolia ryhtymään nopeisiin ja kunnianhimoisiin toimiin metaanipäästöjen vähentämiseksi merkittävästi; kehottaa komissiota esittämään oikeudenmukaisen, kokonaisvaltaisen ja selkeän lainsäädäntökehyksen, jossa asetetaan sitovia toimenpiteitä ja metaanipäästöjen vähentämistä koskevia tavoitteita, joiden avulla voidaan vähentää huomattavasti metaanipäästöjä EU:ssa vuoteen 2030 mennessä; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita johtamaan metaanipäästöjen vähentämistä koskevaa kansainvälistä yhteistyötä ja koordinointia sekä pyrkimään COP26-kokouksessa metaanin vähentämistä koskevaan maailmanlaajuiseen sopimukseen, jossa määritetään maailmanlaajuista metaanipäästöjen vähentämistä koskevat uudet tavoitteet ilmaston lämpenemistä 1,5 celsiusasteella koskevan IPCC:n raportin, UNEP:n maailmanlaajuisten metaanipäästöjen arviointiraportin ja IPCC:n kuudennen arviointiraportin mukaisesti;

92. muistuttaa, että kuten vuodelle 2030 asetetun ilmastotavoitesuunnitelman vaikutustenarvioinnissa ( 27 ) todetaan, kasvihuonekaasupäästöjen vähintään 55 prosentin vähentämistavoite vuoteen 2030 mennessä edellyttää metaanipäästöjen vähentämistä Pariisin sopimuksen tavoitteiden mukaisesti;

93. tukee komission pyrkimyksiä edistää oikeudellisesti sitovan kehyksen luomista kansainvälisellä tasolla metaanipäästöjen vähentämiseksi YK:n puitteissa;

94. suhtautuu myönteisesti Yhdysvaltojen presidentti Bidenin hallinnon ja Kiinan presidentin Xi Jinpingin ilmoittamaan aikomukseen ratifioida Montrealin pöytäkirjaa koskeva Kigalin muutos, joka on yhdessä fluorattuja kasvihuonekaasuja koskevien EU:n sääntöjen tulevan tarkistuksen kanssa ainutlaatuinen tilaisuus saattaa maailma lähemmäksi Pariisin sopimuksen tavoitteiden saavuttamista; kehottaa komissiota esittämään fluoratuista kasvihuonekaasuista annetun asetuksen kunnianhimoisen tarkistuksen vuoden 2021 loppuun mennessä, jotta nopeutetaan asteittaista fluorihiilivedyistä luopumista; katsoo, että olisi toteutettava myös lisätoimia rikkiheksafluoridin käytön torjumiseksi (SF 6 );

95. kannustaa EU:ta ottamaan johtavan aseman edistettäessä hiilen hinnoittelua tehokkaana ilmastopolitiikan välineenä osana laajempaa sääntelykehystä, tarkastelemaan yhteyksiä ja muita yhteistyömuotoja nykyisten hiilen hinnoittelumekanismien kanssa kolmansissa maissa ja alueilla, nopeuttamaan kustannustehokkaita päästövähennyksiä maailmanlaajuisesti ja vähentämään samalla hiilivuodon riskiä, minkä pitäisi edistää tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamista; kehottaa komissiota laatimaan suojatoimia, joiden avulla varmistetaan, että kaikki EU:n päästökauppajärjestelmän ja muiden järjestelmien yhteydet tuottavat pysyvän lisäpanoksen ilmastonmuutoksen vaikutusten hillintään eivätkä vaaranna EU:n sisäisiä kasvihuonekaasupäästöjä koskevia sitoumuksia; korostaa, että Maailman kauppajärjestön kanssa yhteensopivan EU:n hiilirajamekanismin perustaminen on keskeinen osa vihreää sopimusta ja että sen olisi oltava keskeinen painopiste; korostaa, että hiilirajamekanismia pitäisi käyttää suunnitelmana vahvemmista ilmastotoimista EU:ssa ja maailmanlaajuisesti ja että samalla on varmistettava oikeudenmukainen kilpailu EU:n kotimaisten ja ulkomaisten tuottajien kesken;

96. korostaa, että on tärkeää sitoutua voimakkaasti metsäkadon torjumiseen; toteaa, että vaikka metsäalue on laajentunut EU:ssa viime vuosina, muilla alueilla, erityisesti hyödykkeistä riippuvaisissa kehittyvissä talouksissa, pääasiassa maatalous- ja karjankasvatusaloista johtuva laaja metsäkato on ratkaistava asianmukaisesti;

Teollisuus ja kilpailukyky

97. katsoo COP26-kokouksen olevan Euroopan teollisuus- ja energiasektoreilla tärkeintä sitten Pariisin sopimuksen allekirjoittamisen vuonna 2015, koska unioni on vahvistanut tavoitteeksi saavuttaa ilmastoneutraalius viimeistään vuoteen 2050 mennessä ja on käynnistänyt 55-valmiuspaketin; katsoo, että taloudellisen hyvinvoinnin, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden, työpaikkojen luomisen, kestävän teollisuuden kehityksen ja ilmastopolitiikan olisi vahvistettava toisiaan; korostaa, että ilmastonmuutoksen torjunta tarjoaa EU:n teollisuudelle mahdollisuuksia, jotka voivat toteutua, jos lainsäätäjät sitoutuvat oikea-aikaiseen, räätälöityyn, solidaarisuuteen perustuvaan ja asianmukaiseen poliittiseen toimintaan; korostaa, että vuodelle 2030 ja sen jälkeen asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan kokonaisvaltaista strategiaa, jossa yhdistetään julkiset ja yksityiset rahoitusvirrat; katsoo, että EU:n on erittäin tärkeää varmistaa etulyöntiasema ja johtaa esimerkillä;

98. korostaa, että EU:n olisi tehtävä kaikkensa, jotta sen yritysten johtoasema ja maailmanlaajuinen kilpailukyky säilyvät siirryttäessä kasvihuonekaasujen nollanettopäästötalouteen; huomauttaa, että EU:n johtajuuden ylläpitämiseksi ja laajentamiseksi olisi hyödynnettävä käytettävissä olevia ja innovatiivisia poliittisia työkaluja; korostaa, että Euroopan teollisuudessa on irtauduttava entisestään hiilestä ja on jatkettava EU:n tukea tälle pyrkimykselle; pitää myönteisinä strategisia arvoketjuja koskevia aloitteita; antaa eurooppalaisille yrityksille tunnustusta varhaisesta toiminnasta ilmastonmuutoksen torjunnassa sekä esimerkistä, jonka EU antaa ilmastoneutraaliuden saavuttamisessa ja joka viitoittaa tietä vähemmän edistyneille tai kunnianhimottomammille maille ja takaa erittäin hyödyllisen kilpailuedun EU:n yrityksille ja teollisuudelle; korostaa, että EU:n ja sen kumppanien välillä on saatava aikaan täytäntöönpanokelpoisia monen- ja kahdenvälisiä sopimuksia, joiden tavoitteena on viedä unionin ympäristöstandardeja ja varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset kaupan ja investointien alalla: korostaa, että Euroopan teollisuuden tuotannon ja investointien siirtäminen unionin ulkopuolisten kunnianhimottomampien ilmastotoimien vuoksi on estettävä, ja kannustaa siksi kansainvälisiä kumppaneita yhdenmukaistamaan toimet ilmastonmuutoksen torjumiseksi; katsoo, että EU:n vihreän luokituksen olisi oltava avoin ja selkeä, jotta hallitukset ja yritykset voisivat tarjota kannustimia investointeihin, joilla edistetään Pariisin sopimuksen tavoitteiden saavuttamista;

99. tunnustaa pk-yritysten, erityisesti mikroyritysten ja startup-yritysten, ratkaisevan tärkeän aseman työllisyyden ja kasvun aikaansaamisessa ja toteuttamisessa sekä digitaalisen ja vihreän siirtymän edelläkävijöinä; muistuttaa, että pk-yritykset ovat olennainen osa Euroopan talouden ja yhteiskunnan rakennetta ja että lainsäätäjien on tuettava ja kannustettava niitä tässä siirtymässä, erityisesti varmistamalla rahoituksen saatavuus kestäville teknologioille, palveluille ja prosesseille sekä yksinkertaistamalla hallinnollisia menettelyjä; on huolissaan siitä, että monet pk-yritykset eivät ole vieläkään tietoisia vihreän siirtymän tarjoamista mahdollisuuksista, ja kehottaa siksi korjaamaan tämän tietopuutteen Yritys-Eurooppa-verkoston kestävyysneuvojien ja kestävyyspalvelujen tuella;

100. suhtautuu myönteisesti Euroopan kansalaisten, yhteisöjen, kuntien, kaupunkien, alueiden, yritysten ja laitosten tähän mennessä Pariisin sopimuksen velvoitteiden täyttämiseksi tekemiin sitoumuksiin ja toimenpiteisiin ja siinä saavutettuun edistykseen; huomauttaa kuitenkin, että toimia on laajennettava nopeasti, jotta Pariisin sopimusta noudatetaan täysin; kannustaa siksi kaikkia asianomaisia toimijoita unionissa ja sen ulkopuolella mukauttamaan tavoitteitaan ja käyttäytymistään tiukempiin vaatimuksiin, jotta ilmastohaasteet voidaan ratkaista;

101. korostaa mahdollisuuksia, joita covid-pandemian jälkeistä elpymistä koskeva vakaa kasvustrategia tarjoaa sekä talouskriisistä selviämiseen että vihreän ja kestävän EU:n talouden kehittämiseen entisestään toteuttamalla digitaalinen ja vihreä siirtymä; panee huolestuneena merkille, että tämän vauhdin tarjoaman edun ylenkatsominen olisi tuhoisaa EU:n teollisuudelle, kun otetaan huomioon, miten laaja teollisuuden muutos tarvitaan vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamiseksi erittäin kilpailullisessa ja nopeasti kehittyvässä ympäristössä;

102. suhtautuu myönteisesti siihen, että useat EU:n kauppakumppanit ovat ottaneet käyttöön hiilikaupan tai muita hinnoittelumekanismeja; suhtautuu myönteisesti sosiaalisesti oikeudenmukaiseen EU:n hiilirajamekanismiin, joka on yhdenmukainen niiden WTO:n kanssa yhteensopivasta hiilirajamekanismista annetussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa tehtyjen ehdotusten kanssa, joihin kuuluu tehokkaan hiilivuotomekanismin perustaminen, ja sen vaikutukseen maailmanlaajuista hiilen hintaa koskevaan vaatimukseen; kehottaa COP26-kokouksen osapuolia sopimaan hiilimarkkinoita koskevista selkeistä, oikeudenmukaisista ja sosiaalisesti perustelluista säännöistä, jotka edistävät kestävää kehitystä konkreettisesti ja mitattavasti;

Energiapolitiikka

103. suhtautuu myönteisesti energialainsäädännön tarkistukseen 55-valmiuspaketin yhteydessä, jotta se saadaan vastaamaan unionin kasvanutta tavoitetta päästöjen vähentämisestä vähintään 55 prosenttia vuoteen 2030 mennessä, jolloin ilmastoneutraalius saavutetaan viimeistään vuoteen 2050 mennessä;

104. muistuttaa unionin sitoutuneen energiatehokkuus ensin -periaatteeseen; korostaa, että periaatteen sisällyttäminen kaikkiin asiaankuuluviin lakeihin ja aloitteisiin on tärkeää; huomauttaa käyttämättömistä energiatehokkuusmahdollisuuksista liikenteen ja rakennusten kaltaisilla aloilla, muun muassa lämmityksessä ja jäähdytyksessä;

105. muistuttaa, että vuonna 2018 fossiilisten polttoaineiden tukiin käytettiin unionissa 50 miljardia euroa, joka on noin kolmasosa kaikista unionin energiatuista; katsoo, että fossiilisten polttoaineiden tukeminen heikentää Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteita ja Pariisin sopimuksen velvoitteita; korostaa, että kaikilla energia-aloilla ja jäsenvaltioissa on annettava johdonmukaisempia hintasignaaleja ja että ulkoisia kustannuksia ei ole otettu huomioon; kehottaa jäsenvaltioita ja muita COP26-osapuolia asettamaan vihreään energiaan ja infrastruktuuriin tehtävät investoinnit etusijalle ja poistamaan asteittain suorat ja välilliset tuet fossiilisille polttoaineille;

106. katsoo, että ilmastoneutraaliuden saavuttaminen EU:ssa edellyttää, että sen energiajärjestelmä integroidaan ja että se perustuu laskevaan tärkeysjärjestykseen, joka alkaa energiatehokkuus ensin -periaatteen täytäntöönpanosta, josta saadaan energiasäästöjä, ja jonka jälkeen luovutaan hiilestä loppukäytössä suoran sähköistämisen ja uusiutuvien polttoaineiden avulla ja siirtymävaiheessa vähähiilisten polttoaineiden avulla silloin, kun ei ole muuta vaihtoehtoa, ja säilytetään energian saatavuus, kohtuuhintaisuus ja toimitusvarmuus kehittämällä kiertotalouteen perustuva, erittäin energiatehokas, integroitu, yhteenliitetty, häiriönsietokykyinen ja multimodaalinen energiajärjestelmä;

107. muistuttaa, että on tärkeää ottaa huomioon kansallisten energiajärjestelmien moninaisuus ja haasteet; korostaa, että siirtymän on oltava oikeudenmukainen, ja toistaa uudessa vihreän kehityksen ohjelmassa annetun lupauksen siitä, että ketään ei jätetä jälkeen; on huolissaan siitä, että noin 50 miljoonaa kotitaloutta EU:ssa elää edelleen energiaköyhyydessä; korostaa sosiaalisen ulottuvuuden merkitystä ilmastotavoitteiden nostamisessa, mitä varten olisi laadittava toimintalinjoja, joilla ehkäistään energiaköyhyyttä ja lopetetaan se mahdollisimman pian; korostaa, että kaikkia energiatoimia olisi toteutettava oikeudenmukaisen ja kohtuullisen siirtymän periaatetta noudattaen ja tiiviissä yhteistyössä kansalaisyhteiskunnan ja työmarkkinaosapuolten kanssa; katsoo näin ollen, että julkinen suunnittelu ja vahvempi sosiaalinen kumppanuus ja kansalaisyhteiskunnan sitoutuminen paikallisella, kansallisella ja EU:n tasolla ovat perustavia yhteiskunnan kaikkien osa-alueiden ilmastoneutraaliuden aikaansaamiselle oikeudenmukaisella, osallistavalla ja sosiaalisesti kestävällä tavalla;

108. suhtautuu myönteisesti EU:n vetystrategian laatimiseen, sillä siinä asetetaan tavoitteeksi vähintään kuuden gigawatin uusiutuvalla energialla toimivien elektrolyysilaitteiden asentaminen unionissa vuoteen 2024 mennessä ja 40 gigawatin uusiutuvalla energialla toimivie