Tässä lainsäädäntöehdotuksessa otetaan huomioon muut asiaan liittyvät unionin politiikat, jotka on hyväksytty tai käynnistetty Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksesta annetun asetuksen (EY) N:o 1920/2006 (uudelleenlaadittu toisinto) voimaantulon jälkeen.

Huumausainepolitiikan osalta siinä otetaan huomioon EU:n huumausainestrategia 2021–2025 ja asiaa koskeva toimintasuunnitelma. Lisäksi otetaan huomioon asetuksen (EY) N:o 1920/2006 muutos sekä useita säädöksiä, joilla on lisätty aineita neuvoston puitepäätökseen 2004/757/YOS perustuvaan huumausaineiden määritelmään.

Tämä havainto on saanut tukea myös säännöllisissä yhteyksissä seurantakeskukseen ja sen sidosryhmiin, sillä niissä on tullut korostuneesti esiin kasvava ristiriita yhtäältä huumeilmiön monimutkaisuuden ja nopean kehityksen ja toisaalta seurantakeskuksen toimeksiannon välillä. Asetus (EY) N:o 1920/2006 ei vastaa tämänhetkistä huumetilannetta, eikä se sisällä tehtäviä, joita seurantakeskukselta tarvitaan huumeilmiön nykyisissä ja tulevissa haasteissa.

Tuoreimpien tutkimusten mukaan huumausainemarkkinat ovat selviytyneet huomattavan hyvin pandemian aiheuttamista häiriöistä. Pandemia ei ole juurikaan vaikuttanut huumausaineiden tuotantoon ja kauppaan, mutta toisaalta se on lisännyt syrjäytyneiden väestöryhmien riskejä. Covid-19-pandemiaan liittyvien ensimmäisten sulkutoimien aikana havaittiin joitakin reittien ja menetelmien muutoksia tukkutasolla sekä joitakin häiriöitä ja paikallista pulaa. Huumausaineiden myyjät ja ostajat ovat kuitenkin sopeutuneet nopeasti uuteen tilanteeseen erityisesti lisäämällä salattujen viestintäpalvelujen, sosiaalisen median sovellusten, verkkolähteiden sekä posti- ja kotiintoimituspalvelujen käyttöä. Ensimmäisten sulkutoimien aikana havaittiin huumausaineiden käytön vähenemistä, mutta se palautui entiselleen, kun rajoituksia kevennettiin. Useimpien huumausaineiden käyttömäärät palautuivat vuoden 2021 puoliväliin mennessä covid-19-pandemiaa edeltäneelle tasolle tai nousivat jopa korkeammalle. Tarjonnan ei myöskään havaittu vähenevän. Päinvastoin, Euroopan satamissa tehtiin usean tonnin kokaiinitakavarikkoja vuonna 2020 ja vuoden 2021 alussa, kannabiksen viljely ja synteettisten huumausaineiden tuotanto Euroopan unionissa jatkuivat pandemiaa edeltäneellä tasolla vuonna 2020 ja synteettisillä kannabinoideilla muunnettua kannabista koskevien tapausten määrä kasvoi. Vaikka huumeidenkäyttäjille tarkoitetut palvelut, mukaan lukien matalan kynnyksen palvelut, huumeidenkäyttöhuoneet sekä laitos- ja avohoitopalvelut, palasivat eri puolilla Eurooppaa toimintaan, niitä rajoittavat edelleen voimassa olevat tiukat pandemiatoimenpiteet ja niiden kapasiteetti on aiempaa pienempi.

Yleisimmin käytetty huumausaine on kannabis. Heroiinin ja muiden opioidien käyttö yhdistetään tavallisimmin edelleen haitallisempiin huumeidenkäytön muotoihin. Crack-kokaiinia on saatavilla entistä enemmän. Erilaisia laittomia huumausaineita on vähitellen saatavilla myös pienempinä annoksina tai halvempina pakkauksina, joiden katsotaan soveltuvan paremmin kotikäyttöön. Bentsodiatsepiinien käytön on havaittu lisääntyneen myös suuririskisten huumeidenkäyttäjien, vankien ja huumausaineiden eräiden viihdekäyttäjäryhmien keskuudessa, mikä saattaa johtua näiden aineiden saatavuudesta ja halpuudesta sekä pandemiaan liittyvistä mielenterveysongelmista. Sekakäyttö on yleistä huumeidenkäyttäjien keskuudessa, millä on vahingollinen vaikutus kansanterveyteen. Lisäksi muiden huumausaineiden, erityisesti kokaiinin ja eräiden synteettisten aineiden, saatavuuden kasvuun on yhdistettävissä huumausaineisiin liittyvän väkivallan ja muiden rikosten lisääntyminen.

Laittomat huumausaineet ovat monimutkainen sosiaalinen ja terveysongelma, joka vaikuttaa miljooniin ihmisiin EU:ssa ja koko maailmassa. Euroopan huumeraportissa vuodelta 2021 todetaan, että 83 miljoonaa aikuista EU:ssa on kokeillut laittomia huumausaineita elämänsä aikana. EU:ssa tapahtui vuonna 2019 ainakin 5 150 yliannostuskuolemaa. Määrä on kasvanut tasaisesti joka vuosi vuodesta 2012 lähtien, myös 15–19-vuotiaiden teini-ikäisten keskuudessa. Raportista käy myös ilmi, että tilanne EU:ssa kokaiinin ja heroiinin tuontimäärien suhteen on pahentunut, sillä määrät ovat ennätyksellisen suuria. Huumausaineita, erityisesti synteettisiä huumausaineita (amfetamiinit ja ekstaasi), tuotetaan EU:ssa sekä EU:n sisäiseen kulutukseen että vientiin. Huumausainemarkkinoiden vähittäiskaupan arvoksi arvioidaan vähintään 30 miljardia euroa vuodessa. Huumekauppa on edelleen EU:n suurin rikollisen liiketoiminnan ala ja järjestäytyneiden rikollisryhmien merkittävä tulonlähde.

Tärkein tätä ehdotusta koskeva sidosryhmien kuuleminen toteutettiin vuosina 2018 ja 2019 osana viraston arviointia. Prosessiin sisältyi laaja sidosryhmien kuuleminen, johon sisältyi 12 viikkoa kestänyt julkinen kuuleminen. Tarkemmat tiedot tästä sidosryhmien kuulemisesta ovat komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liitteessä III. Samassa liitteessä on myös lyhyt yhteenveto julkisen kuulemisen tuloksista. Julkisen kuulemisen tiivistelmäraportti on julkaistu arviointikertomuksen liitteessä 5.

Koska viraston toimeksianto vahvistetaan asetuksessa (EY) N:o 1920/2006, sen toimeksiantoa on myös tarkistettava asetuksen muodossa.

Kansallisia yhteyspisteitä mahdollisesti koskevien uusien sääntöjen ja tehtävien osalta jäsenvaltioiden tehtäväksi jää päättää, miten ne tarkalleen haluavat perustaa kansallisen yhteyspisteensä. Jotta kansalliset yhteyspisteet pystyvät tarjoamaan EU:n tasolle niiltä odotettavat toiminnot ja saamaan EU:n tarjoamaa rahoitusta, niiden on kuitenkin täytettävä tietyt vähimmäisvaatimukset. Tällaisten vähimmäisvaatimusten asettaminen on oikeasuhteista myös siksi, että jäsenvaltioiden kansallisten yhteyspisteidensä kautta virastolle toimittamat keskeiset tiedot muodostavat koko huumausaineiden seurantajärjestelmän perustan.

Ehdotus on oikeasuhteinen, koska se on ainoa tapa tehdä viraston toimeksiantoon tarvittavat muutokset.

Nykyisen toimeksiannon tarkistaminen auttaisi myös vähentämään jäsenvaltioiden hallinnollista rasitetta ja yksinkertaistamaan hallinnollisia menettelyjä. Tätä edistävät muun muassa raportointivelvoitteiden ehdotettu yksinkertaistaminen ja keskittäminen jäsenvaltioihin kansallisten yhteyspisteiden kautta, huumausainemarkkinoiden seuranta ja varhaisvaroitusjärjestelmän ja huumausainevaroitusjärjestelmän ylläpito, koulutuksen järjestäminen ja parhaiden käytäntöjen kehittäminen. Tämä vähentäisi jäsenvaltioiden hallinnollisia kustannuksia. Toiseksi virastolta saataisiin parempaa tietoa sekä EU:n että jäsenvaltioiden hyödyksi. Jäsenvaltiot eivät yksinään pysty keräämään ja analysoimaan yhtä paljon tietoja, koska niiltä puuttuu osaamista tai resursseja tai koska ongelma on rajat ylittävä. Viimeksi mainittu seikka on myös peruste hallinnon yksinkertaistamiselle, sillä yksikään jäsenvaltio ei pysty käsittelemään näitä kysymyksiä yksin ja yhteistyö eri maiden kanssa aiheuttaisi suuren hallinnollisen rasitteen.

Kuten arvioinnissa kävi ilmi, virasto tuo merkittävää lisäarvoa verrattuna huumeilmiön käsittelyyn yksinomaan kansallisella tasolla. Monet ilmiön näkökohdista ovat luonteeltaan rajat ylittäviä ja yhä useammin globaaleja, minkä vuoksi jäsenvaltiot eivät voi puuttua niihin yksin. Viraston nykyinen toimeksianto asettaa kuitenkin rajoituksia sen toiminnalle, tuelle, jota se voi antaa jäsenvaltioille, ja sen kansainväliselle roolille. Esimerkiksi se, että viraston nykyinen toimeksianto kattaa sekakäytön vain rajoitetusti, johtaa siihen, että EU:n tason yleiskuva huumeilmiöstä katoaa, koska kerätyt tiedot ovat hajanaisia tai niitä ei välttämättä ole. Tämä on ristiriidassa sen vaatimuksen kanssa, että EU:n huumausainepolitiikan on perustuttava näyttöön, sillä se on riippuvainen puolueettoman elimen antamista tosiasioihin perustuvista ja objektiivisista tiedoista. Tässä lainsäädäntöehdotuksessa ehdotettu kohdennettu tarkistus vahvistaa virastoa keskeisillä aloilla, jotta se voi käsitellä näitä yhteisiä kysymyksiä paremmin.

Tämä lainsäädäntöehdotus tuottaa huomattavaa EU:n tason lisäarvoa. On EU:n edun mukaista tarkistaa kohdennetusti viraston toimeksiantoa, jotta se voi vastata nykyisiin ja tuleviin haasteisiin erityisesti kun otetaan huomioon EU:n huumetilanteen viimeaikainen paheneminen, jolle on tunnusomaista se, että saatavilla on laajalti erilaisia entistä puhtaampia tai vahvempia huumausaineita. Tilannetta pahentaa edelleen innovoinnin ja teknologisen kehityksen väärinkäyttö. Tämän tuloksena huumausaineiden käyttötavat muuttuvat monimutkaisemmiksi ja vaikuttavat entistä enemmän kansanterveyteen ja turvallisuuteen. Viraston toimeksiannon tarkistaminen on osa EU:n reaktiota tähän kehitykseen.

Huumeilmiö vaikuttaa kaikkiin eurooppalaisiin. Ilmiö on erityisesti huumausainemarkkinoiden ja järjestäytyneen rikollisuuden vuoksi luonteeltaan sellainen, että se ylittää maiden ja lainkäyttöalueiden rajat. Jäsenvaltioilla on monia yhteisiä terveyteen ja turvallisuuteen liittyviä haasteita, joihin on vastattava. Huumeilmiöön ei ole mahdollista puuttua ainoastaan kansallisella tai sitä alemmalla alueellisella tasolla, koska huumekauppa on kansainvälistä rikollisuutta. Huumekauppaan osallistuvat järjestäytyneet rikollisryhmät käyttävät hyväkseen eri jäsenvaltioiden sääntelyssä ja oikeudellisissa lähestymistavoissa olevia eroja. Jossakin jäsenvaltiossa havaittu ongelmallinen terveys- tai turvallisuusilmiö ilmaantuu hyvin usein myös muihin jäsenvaltioihin. Kansallisella lainsäädännöllä tai edes parhailla kansallisilla käytännöillä ei pystytä puuttumaan huumeilmiön rajat ylittäviin näkökohtiin. Tämän ylikansallisen luonteen vuoksi tarvitaan EU:n tason toimia.

–Jotta virastolla olisi käytettävissään enemmän rikosteknistä ja toksikologista tietoa, on tarkoitus perustaa virtuaalinen laboratorio eli laboratorioiden verkosto, jossa on mukana viraston osaamiskeskus.

Edellä mainittujen toimintavaihtoehtojen vaikutusten yksityiskohtaisen arvioinnin perusteella parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 4, jossa toimeksiantoa tarkistetaan kohdennetusti. Tämän kohdennetun tarkistuksen pääsisältö on seuraava:

Tämän ehdotuksen tärkeimmät vaikutukset kohdistuvat komissioon ja itse virastoon sekä kansallisiin viranomaisiin. Tähän liittyy mahdollisia vaikutuksia menettelyjen yksinkertaistamisen ja/tai hallinnollisen rasitteen osalta, kuten edellä on selitetty. Suurimmat taloudelliset vaikutukset kohdistuvat EU:n talousarvioon, koska EU:n rahoitusosuutta viraston talousarvioon on kasvatettava. Vaikutus kansallisiin talousarvioihin on paljon vähäisempi. Vaikutukset muihin sidosryhmiin, erityisesti kansalaisiin ja yrityksiin, ovat vähäisiä ja lähinnä välillisiä, kun huumeilmiön torjumiseen EU:ssa on paremmat valmiudet.

V luvussa (22–34 artikla) vahvistetaan viraston organisaatiota koskevat säännöt. Säännöt perustuvat asetukseen (EY) N:o 1920/2006. Tämän luvun sääntöihin tehdyt muutokset johtuvat yhteisen lähestymistavan soveltamisesta. Virastolla säilyvät sen erityispiirteet, kuten tiedekomitea ja kansallisten yhteyspisteiden verkosto, mutta niitä on mukautettu tarpeen mukaan.

Asetuksen 22 artiklassa määritellään viraston rakenne. Asetuksen 23–27 artiklassa säädetään hallintoneuvoston kokoonpanosta, tehtävistä ja työmenetelmistä. Ne perustuvat asetuksen (EY) N:o 1920/2006 9 artiklaan, Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen (EMCDDA) hallintoneuvoston työjärjestykseen sekä yhteiseen lähestymistapaan. Asetuksen 28 artiklassa vahvistetaan hallintoneuvostoa tukevaa ja sen kokoukset valmistelevaa johtokuntaa koskevat säännöt. Säännös perustuu asetuksen (EY) N:o 1920/2006 10 artiklaan, EMCDDA:n hallintoneuvoston työjärjestykseen ja yhteiseen lähestymistapaan. Asetuksen 29 artiklassa määritellään pääjohtajan tehtävät, ja se perustuu asetuksen (EY) N:o 1920/2006 11 artiklaan ja yhteiseen lähestymistapaan. Asetuksen 30 artiklassa vahvistetaan tiedekomiteaa koskevat säännöt. Artikla on asetuksen (EY) N:o 1920/2006 13 artiklan mukainen. Kansallisia yhteyspisteitä ja kansallisten yhteyspisteiden Reitox-verkostoa koskevat säännöt vahvistetaan 31–34 artiklassa. Kansallisia yhteyspisteitä on lujitettava viraston toimeksiannon tarkistuksen mukaisesti, minkä vuoksi kansallisia yhteyspisteitä koskeviin sääntöihin on lisätty tarkempia säännöksiä niiden tehtävistä ja vastuista. Kansallisille yhteyspisteille on annettava valtuudet toimia jäsenvaltioissa kaikkien huumausaineisiin liittyvien tietojen käsittelyn keskuselimenä, ja niillä olisi myös oltava asianmukainen rooli kansallisella tasolla. Jotta yhteyspisteet voisivat hoitaa tehtävänsä asianmukaisesti, niiden olisi täytettävä tietyt vähimmäisvaatimukset, joiden noudattaminen viraston olisi varmennettava. Näitä vähimmäisvaatimuksia lukuun ottamatta jäsenvaltiot voivat itse päättää, miten ne perustavat kansalliset yhteyspisteet kansalliseen oikeusjärjestelmäänsä.

VI luku (35–41 artikla) sisältää varainhoitoa koskevat säännökset. Asetuksen 35 artiklassa vahvistetaan viraston yhtenäistä ohjelma-asiakirjaa koskevat säännöt, jotka kattavat kolmivuotisen suunnittelun sekä seuraavan vuoden työohjelman. Säännös on uusimpien varainhoitosäännösten mukainen. Varainhoitoa koskevien säännösten muutokset asetukseen (EY) N:o 1920/2006 verrattuna johtuvat yhteisen lähestymistavan ja EU:n erillisvirastoihin tällä hetkellä sovellettavien varainhoitosääntöjen täytäntöönpanosta. Talousarviomenettelyjä, tilinpäätöksen esittämistä ja vastuuvapauden myöntämistä koskevat muutokset ovat vähäisiä. Ainoa uusi säännös tässä luvussa on 37 artikla, jonka mukaan virasto voi periä maksuja tietyistä tehtävistä, jotka eivät kuulu viraston keskeisiin tehtäviin. Virasto voi päättää myöhemmin, kun tätä asetusta aletaan soveltaa, käyttääkö se tätä mahdollisuutta vai ei.

VII luku (42–44 artikla) sisältää henkilöstöä koskevat säännökset. Muutokset asetukseen (EY) N:o 1920/2006 verrattuna johtuvat yhteisen lähestymistavan soveltamisesta sekä henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta (42 ja 44 artikla). Viraston pääjohtajaa koskevat henkilöstösäännöt ovat 43 artiklassa.

VIII luku (45–63 artikla) sisältää yleiset ja loppusäännökset. Muutokset asetukseen (EY) N:o 1920/2006 verrattuna johtuvat yhteisen lähestymistavan soveltamisesta ja mukautumisesta uudempaan lainsäädäntöön. Suurin osa näistä säännöksistä sisältyi jo asetukseen (EY) N:o 1920/2006. Tähän lukuun sisältyy myös siirtymäsäännöksiä (58–61 artikla), joilla mahdollistetaan asianmukainen siirtymä Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksesta Euroopan unionin huumausainevirastoksi.





2022/0009 (COD)

Ehdotus

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS

Euroopan unionin huumausainevirastosta

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 168 artiklan 5 kohdan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ovat kuulleet Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa,

ovat kuulleet alueiden komiteaa,

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä,

sekä katsovat seuraavaa:

(1)Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus perustettiin neuvoston asetuksella (ETY) N:o 302/93. Tämä perustamisasetus laadittiin uudelleen vuonna 2006 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1920/2006.

(2)Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus perustettiin antamaan tosiasioihin perustuvaa, puolueetonta, luotettavaa ja vertailukelpoista tietoa huumausaineista, huumeriippuvuudesta ja niiden seurauksista unionin tasolla, jotta unioni ja jäsenvaltiot saisivat tietoa tukemaan päätöksentekoa ja ohjaamaan huumausaineiden torjuntaa koskevia aloitteita ja siten tuottaisi niille lisäarvoa, kun ne toteuttavat toimivaltansa puitteissa toimenpiteitä tai päättävät toimista huumeilmiön torjumiseksi. Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen perustaminen on selvästi parantanut huumausaineita ja huumeriippuvuutta koskevan tiedon saatavuutta kaikkialla Euroopassa.