[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 12.5.2006

KOM(2006) 206 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

Ehdotus neuvoston asetukseksi tuomioistuimen toimivallasta, sovellettavasta lainsäädännöstä, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja yhteistyöstä elatusapuun liittyvissä asioissa – artiklaosasta esitettyjä huomioita

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

Ehdotus neuvoston asetukseksi tuomioistuimen toimivallasta, sovellettavasta lainsäädännöstä, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja yhteistyöstä elatusapuun liittyvissä asioissa – artiklaosasta esitettyjä huomioita

Komissio hyväksyi 15. joulukuuta 2005 edellä mainitun ehdotuksen neuvoston asetukseksi (KOM(2005) 649 lopullinen), ja seuraavat huomiot liittyvät asetuksen artiklaosaan.

I luku

Soveltamisala, kohde ja määritelmät

1 artikla. Asetusta sovelletaan kaikkiin elatusvastuisiin, jotka johtuvat perhesuhteista (1 kohta). Sen sijaan, että lueteltaisiin kaikki asetuksen soveltamisalaan kuuluvat suhteet, vaikutti suotavalta yleisesti viitata perheeseen liittyviin elatusvastuisiin pyrkimättä määrittelemään perheen käsitettä laajasti tai rajoittavasti.

Asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa rajoitetaan asetuksen soveltamisalaa maantieteellisesti.

2 artikla. Useimmat määritelmät on esitetty muissa säädöksissä (esimerkiksi riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 805/2004[1] 4 artiklan 3 kohdassa määritellyt viralliset asiakirjat).

II luku

Toimivalta

Tämä luku tuo joitakin muutoksia tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 44/2001[2].

3 artikla. Yleistä toimivaltaa koskevaa sääntöä sovelletaan siitä riippumatta, missä vastaajan asuinpaikka on. Tässä on päädytty samaan ratkaisuun kuin mitä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa 27 päivänä marraskuuta 2003 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2201/2003[3] on sovellettu.

Artiklan d kohdassa on kuitenkin tärkeä täsmennys. Jotta ilmaisun ”henkilöiden oikeudellista asemaa koskeva asia” tulkinnasta ei tulisi kiistaa, todetaan, että tuomioistuin, joka on toimivaltainen vanhempainvastuuta koskevassa asiassa asetuksessa (EY) N:o 2201/2003 tarkoitetussa merkityksessä, on myös toimivaltainen elatusapuun liittyvissä asioissa, jos elatusapuvaade liittyy kyseiseen vanhempainvastuuta koskevaan asiaan. Tämä suosii riita-asioiden keskittämistä.

Asetuksessa ei puhuta kotipaikasta vaan asuinpaikasta; kyseinen käsite soveltuu paremmin perheoikeuden alalla sovellettaviin säädöksiin.

4 artikla. Perustaksi on otettu asetuksen (EY) N:o 44/2001 23 artiklan säännökset, mutta säännöksessä tehdään kaksi merkittävää uudistusta tuomioistuimen toimivaltaa koskeviin sopimuksiin. Ensinnäkin tiukennetaan muotovaatimuksia, sillä ainoastaan kirjalliset sopimukset hyväksytään (2 kohta).

Lisäksi oikeuspaikkalausekkeiden soveltamisalaa rajoitetaan merkittävällä tavalla, sillä artiklaa ei sovelleta, jos kyseessä on alle kahdeksantoista vuoden ikäisen lapsen elatusapuasiassa syntynyt riita (4 kohta). Alalla on suotavaa varmistaa tehokkaasti ”heikomman osapuolen” suojelu.

5 artikla. Tähän artiklaan on sisällytetty asetuksen (EY) N:o 44/2001 24 artiklan säännökset.

6 artikla. Sen sijaan, että toimivalta määriteltäisiin kansallisen lain mukaan, jos millään jäsenvaltion tuomioistuimella ei ole edellisten artiklojen mukaan toimivaltaa, tässä säännöksessä vahvistetaan kaksi muuta liittymäperustetta: elatusapuun oikeutetun ja elatusvelvollisen yhteinen kansalaisuus ja puolisoiden viimeinen yhteinen asuinpaikka sikäli kuin se oli puolisoiden asuinpaikka vielä oikeudenkäynnin vireillepanoa edeltävän vuoden aikana.

Oikeudellista ennakoitavuutta vahvistetaan ja katetaan kaikki tilanteet, joissa on oikeutettua todeta yhteys Euroopan yhteisöön. Tätä säännöstä sovelletaan ainoastaan, jos asianosaiset eli elatusapuun oikeutettu ja elatusvelvollinen eivät asu Euroopan unionissa, eivät ole tehneet sopimusta tuomioistuimen valinnasta tai eivät ole saapuneet vapaaehtoisesti tuomioistuimen eteen jossakin jäsenvaltiossa.

7, 8, 9 ja 10 artikla. Vireilläolovaikutuksen, toisiinsa liittyvien kanteiden, asian panemisen vireille tuomioistuimessa ja väliaikaisten toimenpiteiden osalta on säilytetty asetuksen (EY) N:o 44/2001 27, 28, 30 ja 31 artiklan keskeinen sisältö.

11 artikla. Tämän säännöksen perustana on osittain asetuksen (EY) N:o 2201/2003 17 artikla, mutta samalla otetaan huomioon, ettei takaisin- ja edelleenviittausta kansalliseen lainsäädäntöön enää tehdä, ja näin ollen jäsenvaltion tuomioistuimen kansainvälinen toimivalta voi perustua ainoastaan tähän asetukseen.

III luku

Sovellettava lainsäädäntö

12 artikla. Luvun tavoitteena on yhdenmukaistaa elatusapua koskevat lainvalintasäännöt eikä määrittää, mitä lakia sovelletaan niiden perhesuhteiden vahvistamiseen, joihin elatusvastuu perustuu. Asetuksen soveltamisalaan eivät kuulu elatusvastuun syntymistä edeltävät olosuhteet. Asetuksen mukaan määräytyvän lain nojalla voidaan esimerkiksi määrittää, onko pojalla elatusvastuu isäänsä kohtaan, mutta sukulaisuussuhdetta ei voida määrittää.

13 artikla. Ensisijaisesti sovelletaan elatusapuun oikeutetun asuinpaikan lakia (1 kohta), kuten lasten elatusapuun sovellettavasta laista Haagissa 2. lokakuuta 1973 tehdyssä yleissopimuksessa, jäljempänä ’yleissopimus’.

Toissijaisesti sovelletaan tuomioistuinvaltion lakia (2 kohta) kahdessa eri tilanteessa. Ensinnäkin tuomioistuinvaltion lakia sovelletaan, jos elatusapuun oikeutettu ei saa asuinpaikkansa lain nojalla elatusapua elatusvelvolliselta. Näin halutaan suojella elatusapuun oikeutettua (2 kohdan a alakohta).

Samoin menetellään (2 kohdan b alakohta), jos elatusapuun oikeutettu voisi saada asuinpaikkansa lain nojalla elatusvelvolliselta elatusapua mutta hän mieluummin pyytää tuomioistuinvaltion lain soveltamista. Tähän mahdollisuuteen voidaan turvautua ainoastaan, jos tuomioistuinvaltion laki on samalla elatusvelvollisen asuinpaikan laki. Näin asianosaisten tasapuolinen kohtelu ei esty. Elatusapuun oikeutettu panee elatusapuasian vireille siinä maassa, jossa elatusvelvollisen asuinpaikka on, ja pyytää kyseisen maan lainsäädännön soveltamista. Voidaan ajatella, että elatusapuun oikeutettu katsoo kielellisistä tai kustannussyistä parhaimmaksi, että tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, soveltaa omaa sisäistä lakiaan.

Jos muut lait eivät tarjoa mahdollisuutta saada elatusapua, sen sijaan, että automaattisesti sovellettaisiin viittausketjuna sen valtion lakia, jonka kansalaisia molemmat asianosaiset ovat, 3 kohdassa säädetään poikkeuksesta perussääntöihin, jos seuraavat kaksi edellytystä täyttyvät samanaikaisesti: 1 ja 2 kohdan mukaisesti määräytyvät lait eivät tarjoa elatusapuun oikeutetulle mahdollisuutta saada elatusvelvolliselta elatusapua ja elatusvastuulla on kiinteä yhteys johonkin muuhun maahan. Kyseeseen voi se valtio, jonka kansalaisia molemmat asianosaiset ovat, mutta myös muita tilanteita voidaan ajatella olevan.

14 artikla. Kyseessä olevan elatussuhteen luonteesta riippumatta asianosaiset voivat valita johonkin menettelyyn tuomioistuinvaltion lain oikeudenkäynnin vireillepanon yhteydessä, kunhan tämä tehdään nimenomaisesti tai jollakin muulla yksiselitteisellä tavalla. Tarkoituksena ei siis ole valita ennakolta lakia, jota sovelletaan elatusasiassa syntyviin riitoihin, vaan sopia siitä, että tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, soveltaa omaa lakiaan.

Tiettyjen, muodoltaan tiukempien perusedellytysten täyttyessä elatusapuun oikeutettu ja elatusvelvollinen voivat kuitenkin ennalta sopia sovellettavasta laista. Tällaiset ennen oikeudenkäynnin alkua tehtävät sopimukset ovat kiellettyjä, jos kyseessä on lapsen tai haavoittuvaisen aikuisen elatusapu. Lisäksi asianosaiset voivat valita vain tiettyjä lakeja, jotka ovat yhteydessä heidän tilanteeseensa. Sopimukset on tehtävä kirjallisesti.

15 artikla. Tällä säännöksellä suojellaan elatusvelvollista määräytyvän lain valinnassa sellaisissa tilanteissa, joissa kyseistä elatussuhdetta ei yleisesti pidetä etuoikeutettuna. Tällaisia tapauksia ovat erityisesti sivusukulaisten ja avioliiton kautta sukua olevien henkilöiden väliset elatussuhteet tai jälkeläisten elatusvastuu ylenevää polvea olevia sukulaisia kohtaan. Kuten yleissopimuksen 7 artiklassa määrätään, elatusvelvollinen voi vastustaa elatusapuvaadetta vedoten elatusvastuun puuttumiseen sen maan lain nojalla, jonka kansalaisia sekä elatusvelvollinen että elatusapuun oikeutettu ovat, tai yhteisen kansalaisuuden puuttuessa sen maan lain nojalla, jossa elatusvelvollisen asuinpaikka on.

Eronneen puolison elatusapu aiheuttaa ongelmatilanteita niissä jäsenvaltioissa, jotka haluavat välttää elatusvastuun keinotekoisen säilyttämisen avioliiton purkautumisen jälkeen. Artiklan 2 kohdassa suojataan elatusvelvollista antamalla hänelle mahdollisuus vastustaa elatusapuvaadetta vedoten elatusvastuun puuttumiseen sen maan lain nojalla, johon avioliitto oli kaikkein tiiviimmin yhteydessä (eli maa, joka oli avioliiton kiinnekohta puolisoiden yhteiselon aikana).

16 artikla. Tähän artiklaan on sisällytetty yleissopimuksen 9 artikla täsmentämällä kuitenkin, että säännöksellä viitataan ainoastaan julkisyhteisön oikeuteen vaatia korvausta eli julkisyhteisön toimintakykyyn. Varsinaiseen korvaukseen sovelletaan asetuksen muiden lainvalintasääntöjen mukaisesti määräytyvää lakia (vrt. 17 artiklan 1 kohdan e alakohta).

17 artikla. Elatusapuun sovellettavan lain soveltamisala määritellään ohjeellisesti 1 kohdassa, ja se on yleissopimuksen mukainen. Siinä mainitaan erityisesti elatusapuasian vanhentuminen, jotta tuomioiden täytäntöönpanovaiheessa voitaisiin välttää tietynlaisia vaikeuksia.

Artiklan 2 kohtaan on sisällytetty yleissopimuksen 11 artiklassa oleva aineellisen oikeuden vaatimus, jonka mukaan jäsenvaltioiden toimivaltaisen viranomaisen on otettava elatusavun määrän vahvistamisessa huomioon elatusapuun oikeutetun tarpeet ja elatusvelvollisen varallisuus lainvalintasääntöjen mukaisesti määräytyvän lain sisällöstä riippumatta.

18 artikla. Lainvalintasääntöjen yleispätevyyden periaate säilytetään.

19 artikla. Takaisin- ja edelleenviittaus kielletään (1 kohta), paitsi jos määräytyvä laki on Euroopan yhteisön ulkopuolisen valtion laki ja kyseisen valtion kansainvälistä yksityisoikeutta koskevat säännöt määräävät – silloin kun niitä sovelletaan – jonkin muun maan lain soveltamisesta (2 kohta). Jäsenvaltion tuomioistuimessa vireillä olevassa elatusapua koskevassa asiassa ei vaikuta suotavalta soveltaa yhteisön ulkopuolisen valtion lakia, jota vastaavassa tilanteessa ei sovellettaisi. Tällaisen osittaisen takaisin- ja edelleenviittauksen helpottamiseksi näissä tapauksessa sovelletaan suoraan tuomioistuinvaltion lakia.

20 artikla. Mahdollisuus jättää määräytyvä laki soveltamatta vedoten oikeusjärjestyksen perusteisiin säilytetään, mutta ehdotetaan, ettei tämä koskisi jäsenvaltioiden lakeja. Järjestelyt, joilla elatusvelvollisia suojataan tiettyjen elatusapuun oikeutettujen vaatimuksilta (vrt. 15 artikla), vaikuttavat riittäviltä ehkäisemään tiettyjen jäsenvaltioiden lakien ”ei-toivotut” vaikutukset silloin, kun näitä lakeja sovelletaan muissa jäsenvaltioissa.

21 artikla. Valtion eri alueiden oikeussääntöjen osalta tässä artiklassa seurataan sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 19. kesäkuuta 1980 tehdyn Rooman yleissopimuksen[4] 19 artiklaa.

IV luku

Yhteiset menettelysäännöt

Tässä luvussa vahvistetaan yhteiset menettelysäännöt, joilla varmistetaan kontradiktorisuuden vaatimusten ehdoton noudattaminen. Nämä vaatimukset ovat välttämätön lisä eksekvatuurimenettelyn poistamiselle, ja niitä sovelletaan kaikkiin elatusapua koskeviin menettelyihin menettelyjen luonteesta riippumatta, jotta kaikki jossakin jäsenvaltiossa annetut tuomiot tunnustettaisiin automaattisesti.

22 artikla. Haastehakemuksen tiedoksiantotavat yhdenmukaistetaan, sillä artiklaan sisällytetään asetuksen (EY) N:o 805/2004 13 artiklassa vahvistetut tiedoksiantotavat, joiden avulla saadaan todisteet siitä, että vastaaja on vastaanottanut asiakirjan (1 kohta). Jäsenvaltion lainsäädännössä on säädettävä ainakin yhdestä tällaisesta tiedoksiantotavasta, ja jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, mitkä tiedoksiantotavat ovat käytössä (3 kohta).

Artiklan 2 kohdassa järjestetään puolustautumisoikeus vahvistamalla vähimmäisaika, joka vastaajalla on oltava käytössään haastehakemuksen vastaanottopäivästä lähtien.

23 artikla. Koska haastehakemusten tiedoksianto on yhdenmukaistettu 22 artiklassa, tuomarin on helppo tutkia edellytykset. Asian käsittely joudutaan ainoastaan hyvin harvoin keskeyttämään asetuksessa (EY) N:o 2201/2003 (18 artiklan 1 kohta) säädetyllä tavalla, kun vastaajan asuinpaikka on jossakin jäsenvaltiossa ja hän ei saavu paikalle, sillä kyseinen vastaaja on saanut haastehakemuksen 22 artiklassa vahvistettujen yhteisten sääntöjen mukaisesti. Kun vastaajan asuinpaikka on jossakin jäsenvaltiossa ja vastaaja ei saavu paikalle, riittää, että tuomari tarkastaa, että tiedoksiantomenettelyt on toteutettu yhdenmukaistettujen sääntöjen mukaisesti.

Jos sitä vastoin vastaajan asuinpaikka on jossakin yhteisön ulkopuolisessa valtiossa ja vastaaja ei saavu paikalle (2 ja 3 kohta), on turvauduttava asetuksen (EY) N:o 2201/2003 18 artiklan 1 ja 3 kohdan säännöksiin.

24 artikla. Asetuksen 22 artiklan säännökset saattavat osoittautua käyttökelvottomiksi joko sen vuoksi, että ne eivät johda odotettuun tulokseen (vastaaja ei löydy), niitä ei voida soveltaa (vastaaja yhteisön ulkopuolisessa maassa) tai ilmenee ylivoimainen este. Tällöin tuomio voidaan antaa, mutta vastaajalla on missä tahansa jäsenvaltiossa oikeus vaatia tuomion tutkimista uudelleen.

Määräaika pyytää tuomion tutkimista uudelleen alkaa kulua päivästä, jona vastaaja on saanut tiedon tuomiosta ja voinut ryhtyä toimiin. Uudelleen tutkimista koskeva vaatimus keskeyttää kaikki täytäntöönpanotoimenpiteet (vrt. 33 artiklan b kohta).

V luku

Täytäntöönpanokelpoisuus

25 artikla. Elatusapusaatavilta poistetaan välivaiheen menettelyt. Kun otetaan huomioon alkuvaiheen menettelylliset takeet, joita sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa ennen tuomion antamista, ei enää ole tarpeen harjoittaa jälkivalvontaa, kun tuomio liikkuu Euroopan oikeusalueella.

26 artikla. Tuomion täytäntöönpanokelpoisuus – josta jo yleisesti säädetään jäsenvaltioiden lainsäädännössä tällä alalla – muutetaan yleispäteväksi. Tämän ansiosta täytäntöönpanomenettelyt voidaan aloittaa ennen kuin tuomio on lopullinen. Yhteisön lainsäätäjä on jo toteuttanut samankaltaisen toimenpiteen tapaamisoikeuden osalta (vrt. asetuksen (EY) N:o 2201/2003 41 artiklan 1 kohdan toinen alakohta).

VI luku

Täytäntöönpano

27 artikla. Tässä luvussa poiketaan periaatteesta, jonka mukaan täytäntöönpanomenettelyyn sovelletaan täytäntöönpanevan jäsenvaltion lakia. Sen soveltamisalaan kuuluvat kansainvälisissä tilanteissa sovellettavat täytäntöönpanotoimenpiteet. Kyseessä on jossakin jäsenvaltiossa annetun tuomion täytäntöönpano toisessa jäsenvaltiossa.

28 artikla. Täytäntöönpanoa hakevan asianosaisen ei tarvitse toimittaa tuomiosta täydellistä käännöstä. Käännöksen korvaa vakiolomakkeella laadittu ote asiakirjasta. Lomake on saatavilla kaikilla yhteisön virallisilla kielillä.

29, 30 ja 31 artikla. Täytäntöönpanevassa jäsenvaltiossa vaadittuja muodollisuuksia yksinkertaistetaan soveltamalla nykyisiä sääntöjä (asetuksen (EY) N:o 44/2001 50, 51 ja 56 artikla) varsinaiseen täytäntöönpanovaiheeseen eikä täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisvaiheeseen, joka poistetaan 25 artiklassa.

32 artikla. Asiaratkaisun uudelleentutkiminen täytäntöönpanevassa jäsenvaltiossa on jo kielletty (esimerkiksi asetuksen (EY) N:o 44/2001 45 artiklan 2 kohta). Artiklan 2 kohdassa kuitenkin täsmennetään, ettei tämä estä täytäntöönpanevia viranomaisia rajoittamasta täytäntöönpanoa siihen osaan elatusvelvollisen varallisuudesta, joka voidaan ulosmitata, vaikuttamatta itse elatusapusaatavan määrään.

33 artikla. Jos täytäntöönpanoviranomainen keskeyttää tuomion täytäntöönpanon, se estää elatusavun maksun ja riistää tuomiolta sen käytännön merkityksen, vaikka viranomainen ei muuttaisikaan tuomiota olennaisesti. Tämän vuoksi täytäntöönpanoviranomaisten toimivaltaa on rajoitettava ja lueteltava yksiselitteisesti syyt, joiden vuoksi tuomion täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä tai täytäntöönpanoa voidaan lykätä, kun tavoitteena on suojella elatusvelvollista, jonka tilanne on muuttunut tai joka on pyytänyt tuomion tutkimista uudelleen.

34 artikla. Käyttöön otetaan elatusmaksujen kuukausittaista suoraveloitusta koskeva määräys. Joissakin jäsenvaltioissa sovelletaan jo toimenpiteitä, joiden vaikutukset ovat vastaavat (pankkitalletuksen tai palkan ulosmittaus), mutta säännös on tarpeen kahdesta syystä. Se antaa varmuuden siitä, että tällainen täytäntöönpanotoimenpide on käytettävissä kaikkialla Euroopan unionissa, ja se tarjoaa elatusapuun oikeutetulle mahdollisuuden saada tuomion antaneelta tuomioistuimelta määräys, joka on täytäntöönpanokelpoinen kaikissa jäsenvaltioissa.

Elatusapuun oikeutettu voi näin ollen kääntyä lähellä sijaitsevan tuomioistuimen puoleen. Jos hän panee asian vireille asuinpaikkakuntansa tuomioistuimessa, hän voi pyytää samalta tuomioistuimelta kuukausittaista suoraveloitusta koskevaa määräystä, jota sitten käytetään toisessa jäsenvaltiossa. Tuomion antavan tuomarin toimivaltaan kuuluu näin ollen antaa suora täytäntöönpanoasiakirja, vaikka täytäntöönpano konkreettisesti tapahtuu toisessa jäsenvaltiossa.

Määräys kuukausittaisesta suoraveloituksesta voidaan antaa ainoastaan, jos tuomio on annettu elatusvelvolliselle tiedoksi jollakin 22 artiklassa tarkoitetulla tavalla (2 kohta). Lisäksi elatusvelvollisen työnantajan ja/tai pankkitilin on oltava tiedossa, sillä asiakirja osoitetaan työnantajalle tai pankille (4 ja 5 kohta).

Elatusvelvollisella on myös mahdollisuus vaikuttaa asiaan, sillä hän voi pyytää annetun tuomion tutkimista uudelleen, jos hän saa ensimmäisen kerran tietää tiedon tuomiosta, tai hän voi vastustaa suoravelvoitusta pyytämällä täytäntöönpanotoimenpiteen keskeytystä 33 artiklassa säädetyissä olosuhteissa. Jotta tiedot olisivat helpommin elatusvelvollisen käytettävissä, hänelle on ilmoitettava suoraveloitusmääräyksestä ja itse tuomiosta, minkä lisäksi hänelle on annettava asiaan liittyvä ilmoitus (4 kohdan b alakohta).

35 artikla. Pankkitilin tilapäisestä jäädyttämisestä voidaan antaa määräys täytäntöönpanotoimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi. Tämän nopean menettelyn ansiosta – johon elatusvelvollinen ei alkuvaiheessa osallistu – tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi ehkäistä varojen piilottelun. Kyseessä on tilapäinen suojaamistoimenpide, joka voidaan kumota milloin tahansa joko elatusvelvollisen hakemuksesta (5 kohta) tai kun pääasiassa on annettu tuomio (6 kohta).

36 artikla. Koska elatusapusaataville annetaan etusija, Euroopan unionissa voidaan varmistaa, että elatusapuvelat, joilla katetaan välttämättömiä tarpeita, maksetaan aina ennen elatusvelvollisen muita velkoja.

VII luku

Viralliset asiakirjat ja sopimukset

37 ja 38 artikla. Kun viralliset asiakirjat ja asianosaisten väliset sopimukset ovat täytäntöönpanokelpoisia jonkun jäsenvaltion alueella, niihin on soveltuvin osin sovellettava samaa oikeusjärjestelmää kuin tuomioihin, kuten jo tehdään muilla aloilla (esimerkiksi asetuksen (EY) N:o 2201/2003 46 artikla). Niiden on oltava kaikissa jäsenvaltioissa samalla tavalla täytäntöönpanokelpoisia kuin asiakirjan antaneessa jäsenvaltiossa ilman lisämuodollisuuksia ja ilman että annetaan mahdollisuus tunnustamisen vastustamiseen. Niihin voidaan myös soveltaa samoja täytäntöönpanotoimenpiteitä kuin tuomioihin.

VIII luku

Yhteistyö

39 ja 40 artikla. Tämä luku perustuu osittain asetukseen (EY) N:o 2001/2003 (53–58 artikla). Keskusviranomaisten nimeämiseen ja yleisiin tehtäviin sovelletaan vastaavia sääntöjä.

41 ja 42 artikla. Keskusviranomaisten erityistehtävät ja työskentelytavat on mukautettu elatusavun perintään liittyviin erityisiin vaatimuksiin. Elatusapuun oikeutetulle tarjotaan mahdollisuus siihen, että häntä edustaa keskusviranomainen menettelyissä, jotka mahdollistavat tuomion saamisen tai elatusapusaatavan tosiasiallisen perimisen (41 artiklan 2 kohta). Tämä apu on ilmaista, jos elatusapuun oikeutettu täyttää oikeusavun saamista koskevat edellytykset siinä jäsenvaltiossa, jossa hänen asuinpaikkansa on (42 artiklan 4 kohta).

Jotta elatusavun hakeminen olisi helpompaa, elatusapuun oikeutetut voivat ottaa yhteyttä asuinpaikkakuntansa tuomioistuimeen, joka auttaa ja tukee heitä yhteistyöpyyntöjen seurannassa (42 artiklan 1 kohta).

43 artikla. Keskusviranomaisten kokoukset pidetään siviili- ja kauppaoikeuden alalla perustetun Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa.

44 artikla. Elatusvelvollisen uuden asuinpaikan löytäminen – tai elatusvelvollisen löytäminen ylipäätänsä – on usein vaikeaa. Elatusvelvollisen löytäminen on välttämätöntä kontradiktorisen tuomion antamiseksi ja elatusvelvollisen varallisuuden määrittelemiseksi. Jäsenvaltioiden on vaihdettava tietoja näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

Jotta tämän tavoitteeseen päästäisiin, elatusavun perinnästä vastaavien yksiköiden avuksi on tarjottava kaikki nykyisin saatavilla olevat välineet. Tähän pyritään myös 2 kohdassa: jäsenvaltioiden ei tule luoda uusia tiedostoja vaan antaa mahdollisuus tutustua olemassa oleviin tiedostoihin. Uusien tiedostojen luominen kielletään yksiselitteisesti (3 kohta). Artiklan 2 kohdassa esitetään ohjeellinen luettelo tiedoista, jotka vähintään on annettava; luetteloon voidaan lisätä muita viranomaisia ja muuntyyppisiä tietoja.

45 artikla. Tietojen saanti tapahtuu keskusviranomaisten välityksellä. Aloitteen tekee elatusapuun oikeutettu, joka asuinpaikkakuntansa tuomioistuimen välityksellä pyytää viranomaisapua (pyynnön esittävä viranomainen). Kuitenkin ainoastaan tuomioistuin vastaa pyynnöstä ja toimii tietojen vastaanottajana. Elatusapuun oikeutettu ei saa tietoonsa elatusvelvollista koskevia henkilökohtaisia tietoja, sillä ne voidaan lähettää ainoastaan viranomaisille, joille tämä toimivalta on erityisesti annettu.

Rajoituksitta voidaan vaihtaa ainoastaan sellaisia tietoja, jotka koskevat elatusvelvollisen asuinpaikkaa. Muita tietoja eli varallisuutta koskevia tietoja voidaan pyytää vasta sitten, kun tuomion, virallisen asiakirjan tai asianosaisten välisen sopimuksen perusteella voidaan todeta, että elatusapuun oikeutettu on velkoja (3 kohta).

46 artikla. Tiedot toimitetaan alkuperäisen tietopyynnön välittäneelle tuomioistuimelle. Keskusviranomainen toimii ainoastaan tietojen välittäjänä eikä voi itse käyttää tietoja. Sen on tuhottava tiedot sen jälkeen, kun ne on toimitettu eteenpäin (1 kohta).

Ainoastaan tiedot vastaanottanut tuomioistuin voi käyttää tietoja, ja tietoja voidaan käyttää ainoastaan elatusavun perinnän helpottamiseen (2 kohta). Tietojen kaikenlainen muunlainen käyttö kielletään. Tuomioistuin voi kuitenkin välittää tiedot – paljastamatta niitä kuitenkaan koskaan elatusapuun oikeutetulle – viranomaisille, jotka huolehtivat tietojen saannin perusteella mahdolliseksi käyneestä täytäntöönpanosta.

Ainoastaan tuomioistuin saa säilyttää tiedot, ja tiedot voidaan säilyttää ainoastaan niin kauan kuin on tarpeen elatusapusaatavan perinnän helpottamiseksi, kuitenkin enintään yhden vuoden ajan (3 kohta).

47 artikla. Elatusvelvollisella on oikeus saada tietää häntä koskevien tietojen toimittamisesta ja käyttötavasta. Ilmoitusvelvollisuus lankeaa pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle, mutta se ei kuitenkaan saa haitata elatusavun perinnän tehokkuutta. Elatusvelvolliselle ilmoittamista voidaan siis lykätä pyynnön esittäneen viranomaisen toivomuksesta, jos kyseinen viranomainen haluaa ensin hyödyntää tietoja ilman riskiä siitä, että elatusvelvollinen pyrkii tekemään suunnitellut toimenpiteet tyhjiksi.

IX luku

Yleiset säännökset ja loppusäännökset

48 artikla. Koska asetus on yksinomaan elatusapua koskeva yhteisön säädös, sillä korvataan elatusavun osalta asetukset (EY) N:o 44/2001 ja (EY) N:o 805/2004, joita ei enää siis sovelleta tällä alalla (1 kohta).

Kun otetaan huomioon, että tiedoksiantomenettelyjä koskevat säännöt on yhdenmukaistettu (22 artikla), oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa 29 päivänä toukokuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000[5] 19 artiklaa ei enää tarvitse soveltaa (2 kohta).

Sitä vastoin tämä asetus ei vaikuta asetuksen (EY) N:o 1348/2000 muihin säännöksiin eikä jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa 28 päivänä toukokuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1206/2001[6] säännöksiin (3 kohta).

49 artikla. Uusi asetus on ensisijainen muihin alalla jäsenvaltioiden kesken sovellettaviin kansainvälisiin välineisiin nähden. Asetuksella ei kokonaan korvata sovellettavia yleissopimuksia, sillä sen soveltamisala ja sisältö eivät ole täysin vastaa yleissopimuksia. Asetus on kuitenkin yleissopimuksiin nähden ensisijainen ja täydentää niitä erityisesti yhteistyön alalla.

50 ja 51 artikla. Nämä säännökset koskevat liitteiden muuttamista ja komiteamenettelyä.

52 artikla. Asetusta sovelletaan oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille asetuksen voimaantulon jälkeen (1 kohta). Joitakin säännöksiä voidaan kuitenkin soveltaa jo tätä ennen (2 kohta). Tämä koskee ensinnäkin lainvalintasääntöjä, joita vireillä olevan oikeudenkäynnin osapuolet voivat yhteisestä sopimuksesta alkaa soveltaa. Täytäntöönpanotoimenpiteitä voidaan soveltaa kaikkiin tuomioihin ja virallisiin asiakirjoihin, joihin sovelletaan eksekvatuurimenettelyä voimassa olevien säädösten mukaisesti tai jotka on jo vapautettu tästä menettelystä. Vireillä oleviin oikeudenkäynteihin sovelletaan yhteistyötä koskevia säännöksiä, joista huomattava osa koskee tietojensaantia.

53 artikla. Tässä artiklassa säädetään asetuksen voimaantulosta ja soveltamisen alkamisesta.

[1] EUVL L 143, 30.4.2004, s. 15–39.

[2] EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1–23.

[3] EUVL L 338, 23.12.2003, s. 1–29.

[4] EYVL C 27, 26.1.1998, s. 34–53.

[5] EYVL L 160, 30.6.2000, s. 37.

[6] EYVL L 174, 27.6.2001, s. 1.