Kaikissa jäsenvaltiossa on käytössä kansallisia vastuujärjestelmiä, joiden nojalla korvausvaatimuksia voidaan jättää useammissa tilanteissa kuin tuotevastuudirektiivin nojalla: korvausvaatimuksia voidaan esittää useampia korvausvelvollisia vastaan useamman tyyppisistä vahingoista. Tämä kattaa sekä palvelut että tuotteet, ja aikaa vaatimuksen esittämiseen on usein enemmän. Vahingonkärsijöiden on kuitenkin osoitettava vahingon aiheuttajan virhe, mitä ei edellytetä tuotevastuudirektiivissä. Koska tuotevastuudirektiivi perustuu tuottamuksesta riippumattomaan (ankaraan) vastuuseen, se ei vaikuta näihin oikeuksiin, joten se on johdonmukainen laaja-alaisempien kansallisten järjestelmien kanssa. Lisäksi EU:n tasolla on useita täydentäviä vastuuseen liittyviä välineitä, joita kuvataan jäljempänä.

·varmistaa, että EU:ssa on aina yritys, joka voidaan saattaa vastuuseen viallisista tuotteista, jotka on ostettu suoraan EU:n ulkopuolisilta tuottajilta, sillä yhä useammat kuluttajat ostavat tuotteita suoraan EU:n ulkopuolisista maista ilman että valmistaja tai maahantuoja on sijoittautunut EU:hun;

·todistustaakka (eli korvauksen saamiseksi on osoitettava, että tuote oli viallinen ja että se aiheutti vahingon) on vahingonkärsijöille haastava monimutkaisissa tapauksissa (esimerkiksi kun kyseessä ovat lääkevalmisteet, älytuotteet tai tekoälyä hyödyntävät tuotteet);

Arvioinnissa todettiin kiistatta, että EU-tason tuotevastuusäännöt, jotka täydentävät EU:n tuoteturvallisuussääntöjä, tuovat lisäarvoa. Säännöt, joiden mukaisesti ihmisille korvataan viallisista tuotteista aiheutuneita vahinkoja, vahvistavat EU:n tuoteturvallisuussääntöjä. Molemmilla sääntökokonaisuuksilla on sama poliittinen tavoite eli toimivat tavaroiden sisämarkkinat, jotka takaavat korkeatasoisen kuluttajansuojan. Molempia on myös nykyaikaistettava.

Tekoälyn osalta tässä ehdotuksessa vahvistetaan ensinnäkin, että tekoälyjärjestelmät ja tekoälyä hyödyntävät tavarat ovat ”tuotteita” ja kuuluvat näin ollen tuotevastuudirektiivin soveltamisalaan eli kuten kaikkien muiden tuotteiden tapauksessa korvauksia on mahdollista saada, jos viallinen tekoäly aiheuttaa vahinkoa, ilman että vahingonkärsijän on osoitettava valmistusvirhe. Toiseksi ehdotuksessa tehdään selväksi, että laitevalmistajien lisäksi myös sellaisten ohjelmistojen ja digitaalisten palvelujen, jotka vaikuttavat laitteen toimintaan (kuten navigointipalvelu automaattisessa ajoneuvossa), tarjoajat voidaan saattaa vastuuseen. Kolmanneksi ehdotuksella varmistetaan, että valmistajat voidaan saattaa vastuuseen muutoksista, joita ne tekevät jo markkinoille saattamiinsa tuotteisiin, myös silloin, kun muutokset johtuvat ohjelmistopäivityksistä tai koneoppimisesta. Neljänneksi tarkistetulla tuotevastuudirektiivillä vähennetään todistustaakkaa monimutkaisissa tapauksissa, joihin voi sisältyä tiettyjä tekoälyjärjestelmiin liittyviä tapauksia ja joissa tuotteet eivät täytä turvallisuusvaatimuksia. Näin ehdotuksella vastataan suurelta osin Euroopan parlamentin kehotuksiin varmistaa tekoälyä koskevat vastuusäännöt. Näiden muutosten lisäksi rinnakkaisella direktiiviehdotuksella tekoälyä koskevasta tuottamukseen perustuvasta vastuusta pyritään varmistamaan, että jos vahingonkärsijän on kansallisen lainsäädännön mukaista korvausta saadakseen osoitettava, että tekoälyjärjestelmän aiheuttama vahinko oli jonkun syy, todistustaakkaa voidaan tiettyjen edellytysten täyttyessä keventää.

Digitaaliteknologioihin liittyvien riskien minimoimiseksi ja tuotteiden turvallisuuden parantamiseksi EU nykyaikaistaa koneita, radiolaitteita ja yleistä tuoteturvallisuutta koskevia sääntöjä sekä luo uusia, turvallisia ja luotettavia tekoälyjärjestelmiä koskevia sääntöjä. Tällä ehdotuksella täydennetään tätä ”digitalisaatio oletusarvona” -nykyaikaistamisprosessia varmistamalla, että jos tuotteista aiheutuu haittaa, vahingonkärsijät voivat luottaa siihen, että heidän oikeuttaan korvaukseen kunnioitetaan, ja että yrityksillä on oikeusvarmuus vastuuseen liittyvistä riskeistä, jotka niiden on liiketoiminnassaan otettava huomioon. Kaiken kaikkiaan näiden nykyaikaistamistoimien odotetaan tukevan Eurooppaa digitaalisessa siirtymässä ihmisten hyväksi. Toimilla pyritään edistämään oikeudenmukaista ja kilpailukykyistä taloutta ja kitkattomia sisämarkkinoita. Kaikenkokoisten ja kaikilla aloilla toimivien yritysten olisi voitava kilpailla tasavertaisesti ja kehittää, markkinoida ja käyttää digitaalisia teknologioita, tuotteita ja palveluja mittakaavassa, joka lisää niiden tuottavuutta ja maailmanlaajuista kilpailukykyä.

EU:n tuoteturvallisuuslainsäädännöllä pyritään varmistamaan, että sisämarkkinoille saatetaan ainoastaan turvallisia tuotteita. Jos tuotteisiin sovelletaan alakohtaista lainsäädäntöä (esim. koneet, lääkevalmisteet, lelut ja radiolaitteet), niiden on täytettävä tällaisessa lainsäädännössä vahvistetut olennaiset terveys- ja turvallisuusvaatimukset. Muussa tapauksessa tuotteet kuuluvat yleisestä tuoteturvallisuudesta annetun direktiivin piiriin, ja niiden edellytetään olevan turvallisia. Turvallisuussääntöjen täytäntöönpanon valvonta toteutetaan markkinavalvontasäännöillä, joilla varmistetaan kuluttajansuoja estämällä vaatimustenvastaisten tuotteiden liikkuminen markkinoilla tai saattamalla tuotteet vaatimusten mukaisiksi. Tuoteturvallisuuslainsäädännössä ei ole erityisiä säännöksiä yritysten vastuusta, mutta siinä todetaan, että viallisen tuotteen aiheuttaessa vahinkoa sovelletaan tuotevastuudirektiiviä. Tuoteturvallisuus ja tuotevastuu ovat näin ollen toisiaan täydentäviä mekanismeja, joilla pyritään saavuttamaan toimivat tavaroiden sisämarkkinat ja korkea turvallisuuden taso. Tällä hetkellä on käsittelyssä useita tuoteturvallisuutta koskevia lainsäädäntöehdotuksia:

·Tavoite varmistaa, että EU:ssa on aina henkilö, joka on vastuussa EU:n ulkopuolisilta tuottajilta ostetuista viallisista tuotteista

Vuonna 2018 tehdyssä tuotevastuudirektiivin arvioinnissa todettiin, että kaiken kaikkiaan tuotevastuudirektiivi on tehokas ja tarkoituksenmukainen väline, mutta siinä on useita puutteita (ks. 1.1 jakso).

Ehdotus on muodoltaan direktiivi, mikä lisää jäsenvaltioiden mahdollisuuksia sisällyttää sen säännöt joustavasti osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tämä on tärkeää, koska direktiivin säännöt ovat tiiviissä vuorovaikutuksessa kansallisten siviililakien kanssa, jotka on integroitu pitkälle kansallisiin oikeusjärjestelmiin. Tällä ehdotuksella pyritään korvaamaan tuotevastuudirektiivi kokonaisuudessaan. Tuotevastuudirektiivin uudelleenlaadittua toisintoa tai muutossäädöstä ei pidetty asianmukaisena, koska lähes jokaiseen artiklaan on tehtävä muutoksia.

Ehdotuksella varmistetaan, että kuluttajat saavat saman suojan riippumatta siitä, onko vahinkoa aiheuttanut viallinen tuote aineellinen vai digitaalinen. Kun EU:n tuotevastuujärjestelmän soveltamisala laajennetaan koskemaan nimenomaisesti myös ohjelmistojen tarjoajia, tuotteisiin olennaisia muutoksia tekeviä yrityksiä, valtuutettuja edustajia ja jakelupalvelujen tarjoajia, vahingonkärsijällä on paremmat mahdollisuudet saada korvausta aiheutuneesta vahingosta ja yritysten välille luodaan tasapuoliset toimintaedellytykset. Kattamalla aineelliset menetykset, jotka johtuvat tietojen häviämisestä, tuhoutumisesta tai korruptoitumisesta, ehdotuksessa tunnustetaan datan merkitys digitaalisella aikakaudella. Ehdotuksessa ei kuitenkaan ylitetä sitä, mikä on tarpeen, eikä siinä näin ollen puututa muun tyyppisiin vahinkoihin, kuten yksityisyyden loukkaamiseen tai syrjintään, joita voidaan käsitellä asianmukaisemmin muussa lainsäädännössä.

Vaihtoehto 1 b tarjoaa oikeusvarmuuden siitä, mihin tuotteisiin ja valmistajiin tuottamuksesta riippumatonta vastuuta sovelletaan, ja sillä kannustetaan kaikkia yrityksiä, myös EU:n ulkopuolisia valmistajia, saattamaan EU:n markkinoille ainoastaan turvallisia tuotteita korvausvastuun välttämiseksi. Tämä lisää tuoteturvallisuutta, ja sillä on myönteisiä taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia. Näin myös varmistetaan, että kuluttajilla on sama suoja silloin, kun viallisista tuotteista aiheutuu vahinkoa, riippumatta siitä, liittyikö vika tuotteen digitaalisiin vai aineellisiin komponentteihin, ja silloin, kun vahinkoa aiheutuu itsenäisestä ohjelmistosta. Kun ohjelmistojen tarjoajat, valtuutetut edustajat ja jakelupalvelujen tarjoajat sisällytetään nimenomaisesti direktiivin soveltamisalaan, vahingonkärsijöillä on paremmat mahdollisuudet saada korvausta, koska (direktiivin tuottamuksesta riippumatonta vastuuta koskevan periaatteen vuoksi) heidän ei tarvitse todistaa valmistusvirhettä. Selkeämmät vastuusäännöt tuovat oikeusvarmuutta kiertotalouden liiketoimintamallien osalta ja auttavat siten edistämään niitä, millä on myös myönteisiä ympäristövaikutuksia. Kaikkiaan vaihtoehdossa 1 b vahingonkärsijöille vuosittain maksettavien korvausten odotetaan nousevan perusskenaarioon verrattuna 0,15–22,13 miljoonaa euroa. Tämä nostaisi hiukan, arviolta 4,35–8,69 miljoonaa euroa, tuottajien vuotuisia vakuutusmaksuja perustasoon verrattuna.

–Vaihtoehto 2 a keventäisi kuluttajien todistustaakkaa yhdenmukaistamalla seuraavat: i) säännöt siitä, milloin tuottajien on annettava vahingonkärsijälle oikeudessa tarvittavat tekniset tiedot; ja ii) olosuhteet, joissa kansalliset tuomioistuimet voivat olettaa, että tuote oli tosiasiallisesti viallinen tai että viallisesta tuotteesta tosiasiallisesti aiheutui vahinkoa, erityisesti monimutkaisissa tapauksissa, joissa vastuun osoittaminen on hyvin vaikeaa. Vaihtoehdolla 2 a vähennettäisiin korvausvaatimusten esittämiseen liittyviä rajoituksia (poistamalla omaisuusvahinkojen kynnysarvo ja pidentämällä vastuuaikaa).

–Vaihtoehto 1 c sisältäisi vaihtoehdon 1 b toimet ja lisäksi se kattaisi kaikki ohjelmistot, joilla on vaikutusta perusoikeuksiin. Perusoikeuksien loukkauksista, kuten tietosuojarikkomuksista, yksityisyyden loukkauksista tai syrjinnästä (esimerkiksi tekoälyyn perustuvat rekrytointiohjelmistot) aiheutuvat vahingot olisivat korvattavissa.

Direktiivin III luvussa vahvistetaan yleisemmät vastuusäännöt, jotka perustuvat läheisesti nykyisen tuotevastuudirektiivin säännöksiin. Luvussa säädetään, että jos vastuullisia on kaksi tai useampi, nämä tahot ovat yhteisvastuussa. Siinä säädetään myös, että jos viallisesta tuotteesta aiheutuu vahinkoa, kolmansien osapuolten asiaan liittyvät toimet eivät vähennä valmistajan vastuuta, kun taas vahingonkärsijän toimet voivat vähentää sitä. Kuluttajansuojan kannalta on tärkeää, että vastuuta ei voida sulkea pois tai rajoittaa sopimuksella tai muilla laeilla. Sen vuoksi korvaukselle ei voida asettaa rahallista ylä- tai alarajaa. Kolmen vuoden määräaika menettelyn aloittamiselle säilyy tuotevastuudirektiiviin verrattuna muuttumattomana. Talouden toimijat ovat vastuussa viallisista tuotteista kymmenen vuoden ajan tuotteen markkinoille saattamisen jälkeen. Kantajilla on kuitenkin viiden vuoden lisämääräaika tapauksissa, joissa henkilövahingon oireet ilmenevät hitaasti, kuten viallisen kemikaalin tai elintarvikkeen nielemisen jälkeen.

–Tuotevastuudirektiivin nojalla talouden toimijoilla on oikeus vapautua vastuusta tietyin edellytyksin, jolloin niillä on todistustaakka. Vapautuksia mukautetaan sen mukaan, voivatko tuotteet muuttua tai voidaanko niitä muuttaa digitaalisella aikakaudella sen jälkeen, kun ne on saatettu markkinoille. Jotta valmistajien toimintaedellytykset olisivat tasapuoliset ja kuluttajansuoja yhdenmukainen koko EU:ssa, valmistajille myönnettyä poikkeusta sen vuoksi, että tieteellisen ja teknisen tiedon taso ei mahdollistanut vikojen havaitsemista, olisi sovellettava kaikissa jäsenvaltioissa ja tuotevastuudirektiivin mukaista poikkeusmahdollisuutta ei pitäisi jatkaa.

–Todistustaakka on vahingonkärsijällä, jonka on osoitettava vahinko, tuotteen viallisuus ja näiden kahden välinen syy-yhteys. Koska varsinkin monimutkaisissa tapauksissa vahingonkärsijällä voi olla vaikeuksia osoittaa vahinko, todistustaakkaa kevennetään tasapainon saavuttamiseksi teollisuuden ja kuluttajien etujen välillä.

–Niiden talouden toimijoiden valikoimassa, jotka voidaan saattaa vastuuseen viallisista tuotteista, on otettu huomioon unionin ulkopuolella valmistettujen tuotteiden kasvava merkitys, ja direktiivissä varmistetaan, että unionissa on aina talouden toimija, jolle korvausvaatimus voidaan esittää. Ehdotus ei vaikuta digipalvelusäädöksen mukaiseen ehdolliseen vastuusta vapauttamiseen, koska siinä säädetään vastuuedellytyksistä vain tapauksissa, joissa verkkoalusta ei hyödy poikkeuksesta. Lisäksi tässä ehdotuksessa säädetään ainoastaan tapauksista, joissa henkilölle aiheutuu viallisesta tuotteesta vahinkoa ja hän hakee korvausta, eli tapauksista, joita digipalvelusäädös ei kata. Siinä selvennetään myös, milloin tuotteeseen muutoksia esimerkiksi kiertotalouden liiketoimintamallien yhteydessä tehneet talouden toimijat voidaan saattaa vastuuseen.

–Tuotteen mahdollinen viallisuus – eli onko tuote niin turvallinen kuin kuluttajalla on oikeus odottaa – määritellään pääosin samalla tavalla kuin nykyisessä tuotevastuudirektiivissä. Jotta kuitenkin voidaan ottaa huomioon tuotteiden muuttuva luonne digitaalisella aikakaudella ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, ei-tyhjentävään luetteloon tekijöistä, jotka tuomioistuinten on otettava huomioon viallisuutta arvioidessaan, on lisätty uusia tekijöitä, kuten tuotteiden kytkeytyminen toisiinsa ja itseoppimistoiminnot.

Jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään 12 kuukauden kuluttua sen voimaantulosta ja ilmoitettava kansallisista täytäntöönpanotoimista komissiolle. Komissio on valmis antamaan jäsenvaltioille teknistä tukea direktiivin täytäntöönpanossa.

(6)Jotta voidaan varmistaa, että unionin tuotevastuujärjestelmä on kattava, tuottamuksesta riippumatonta tuotevastuuta olisi sovellettava kaikkiin irtaimiin esineisiin, myös silloin kun ne on integroitu muihin irtaimiin esineisiin tai asennettu kiinteään omaisuuteen.

(3)Direktiiviä 85/374/ETY olisi tarkistettava, koska uusiin teknologioihin, kuten tekoälyyn, uusiin kiertotalouden liiketoimintamalleihin ja uusiin globaaleihin toimitusketjuihin, liittyvä kehitys on johtanut epäjohdonmukaisuuksiin ja oikeudelliseen epävarmuuteen erityisesti käsitteen ”tuote” merkityksen osalta. Lisäksi direktiivin 85/374/ETY soveltamisesta saadut kokemukset ovat osoittaneet, että vahingonkärsijöillä on vaikeuksia saada korvausta, koska korvausvaatimusten esittämiseen liittyy rajoituksia ja todisteiden kerääminen vastuun osoittamiseksi on hankalaa tapausten ollessa yhä useammin teknisesti tai tieteellisesti monimutkaisia. Tämä koskee myös uusiin teknologioihin, kuten tekoälyyn, liittyviä vahingonkorvausvaatimuksia. Tarkistuksella edistetään näin ollen tällaisten uusien teknologioiden, myös tekoälyn, saataville asettamista ja käyttöönottoa ja varmistetaan samalla, että kantajat voivat nauttia samantasoisesta suojasta käytetystä teknologiasta riippumatta.

(25)Kuluttajien valinnanvaran turvaamiseksi ja innovoinnin edistämiseksi paremman tuotteen olemassaolon tai markkinoille saattamisen ei pitäisi sinänsä johtaa päätelmään siitä, että jokin tuote on viallinen. Myöskään tuotteen päivitysten tai parannusten ei pitäisi sinänsä johtaa päätelmään siitä, että tuotteen edellinen versio on viallinen.

(22)Kuluttajien terveyden ja omaisuuden suojaamiseksi tuotteen viallisuutta ei tulisi arvioida tuotteen käyttökelpoisuuden mukaan vaan sen mukaan, onko tuote niin turvallinen kuin kuluttajalla on oikeus odottaa. Viallisuuden arviointiin olisi sisällyttävä objektiivinen analyysi, eikä siinä pitäisi viitata turvallisuuteen, jota yksittäisellä henkilöllä on oikeus odottaa. Turvallisuus, jota kuluttajalla on oikeus odottaa, olisi arvioitava ottamalla huomioon muun muassa kyseisen tuotteen suunniteltu käyttötarkoitus, objektiiviset erityispiirteet ja ominaisuudet sekä sen käyttäjäryhmän erityisvaatimukset, jolle tuote on tarkoitettu. Joistakin tuotteista, kuten elämää ylläpitävistä lääkinnällisistä laitteista, saattaa aiheutua ihmisille erityisen suurta vahinkoa, ja siksi niihin liittyy erityisen suuria turvallisuusodotuksia. Jotta tällaiset odotukset voitaisiin ottaa huomioon, tuomioistuimen olisi voitava todeta tuote vialliseksi määrittämättä sen viallisuutta tarkemmin, jos tuote kuuluu samaan tuotantosarjaan kuin tuote, joka on jo todettu vialliseksi.

(20)Tätä direktiiviä olisi sovellettava tuotteisiin, jotka on saatettu markkinoille tai tapauksen mukaan otettu käyttöön liiketoiminnan yhteydessä joko maksua vastaan tai maksutta eli esimerkiksi tuotteisiin, jotka on toimitettu markkinointikampanjan yhteydessä tai tuotettu julkisista varoista rahoitetun palvelun tarjoamista varten, koska tällainen toimitustapa on luonteeltaan taloudellista tai liiketoiminnallista.

(15)Digitaaliset palvelut on yhä useammin integroitu tai liitetty tuotteeseen siten, että tuote ei pystyisi ilman niitä suorittamaan jotain sen toiminnoista, esimerkiksi syöttämään keskeytyksettä liikennetietoja navigointijärjestelmään. On tarpeen laajentaa tuottamuksesta riippumaton vastuu koskemaan tällaisia digitaalisia palveluja, koska ne määrittävät tuotteen turvallisuutta yhtä paljon kuin fyysiset tai digitaaliset komponentit, vaikka tätä direktiiviä ei pitäisi soveltaa palveluihin sellaisenaan. Tällaisia tuotteeseen liittyviä palveluja olisi pidettävä sen tuotteen komponentteina, johon ne on liitetty, jos ne ovat kyseisen tuotteen valmistajan valvonnassa siinä mielessä, että valmistaja toimittaa ne itse tai suosittelee niitä tai vaikuttaa muulla tavoin kolmannen osapuolen toimituksiin.

(12)Digitaalisen aikakauden tuotteet voivat olla aineellisia tai aineettomia. Ohjelmistot, kuten käyttöjärjestelmät, laiteohjelmistot, tietokoneohjelmat, sovellukset ja tekoälyjärjestelmät, yleistyvät markkinoilla, ja niiden merkitys tuoteturvallisuuden kannalta kasvaa. Ohjelmisto voidaan saattaa markkinoille itsenäisenä tuotteena ja sen jälkeen integroida muihin tuotteisiin komponenttina, jolloin sen käyttämisestä voi aiheutua vahinkoa. Oikeusvarmuuden vuoksi olisi sen vuoksi selvennettävä, että ohjelmisto on tuote, johon sovelletaan tuottamuksesta riippumatonta vastuuta sen toimitus- tai käyttötavasta huolimatta ja näin ollen riippumatta siitä, tallennetaanko ohjelmisto laitteeseen vai käytetäänkö sitä pilviteknologian avulla. Ohjelmiston lähdekoodia ei kuitenkaan pidetä tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvana tuotteena, koska siinä on kyse puhtaasti datasta. Ohjelmistojen kehittäjää tai tuottajaa sekä [asetuksessa (EU) .../... (tekoälysäädös)] tarkoitettua tekoälyjärjestelmien tarjoajaa olisi kohdeltava valmistajana.

(11)Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 768/2008/EY säädetään yhteisistä periaatteista ja viitesäännöksistä, joita on tarkoitus soveltaa alakohtaisessa tuotelainsäädännössä. Jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus tällaiseen lainsäädäntöön nähden, on aiheellista yhdenmukaistaa tietyt tämän direktiivin säännökset ja etenkin määritelmät kyseisen päätöksen kanssa.

(27)Jotta voidaan varmistaa, että vahingonkärsijät voivat esittää täytäntöönpanokelpoisen korvausvaatimuksen silloin, kun valmistaja on sijoittautunut unionin ulkopuolelle, tuotteen maahantuoja ja valmistajan valtuutettu edustaja olisi voitava saattaa vastuuseen. Käytännön kokemukset markkinavalvonnasta ovat osoittaneet, että toimitusketjuihin kuuluu joskus talouden toimijoita, joita ei niiden uuden muodon vuoksi ole helppoa sijoittaa perinteisiin toimitusketjuihin nykyisessä oikeuskehyksessä. Tällaisia ovat erityisesti jakelupalvelujen tarjoajat, jotka hoitavat monia samoja toimintoja kuin maahantuojat mutta jotka eivät välttämättä aina vastaa perinteistä maahantuojan määritelmää unionin oikeudessa. Jakelupalvelujen tarjoajat olisi voitava saattaa vastuuseen niiden toimiessa talouden toimijoina tuoteturvallisuus- ja markkinavalvontakehyksessä, etenkin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/1020 puitteissa, mutta ottaen huomioon kyseisen roolin toissijaisuus niiden olisi oltava vastuussa ainoastaan silloin, kun unioniin ei ole sijoittautunut maahantuojaa tai valtuutettua edustajaa. Tuotevastuuta olisi kanavoitava tehokkaasti valmistajien, maahantuojien, valtuutettujen edustajien ja jakelupalvelujen tarjoajien suuntaan, ja sen vuoksi jakelijat olisi voitava saattaa vastuuseen ainoastaan silloin, kun ne eivät voi nopeasti yksilöidä asianmukaista unioniin sijoittautunutta talouden toimijaa.

(28)Verkkokauppa on kasvanut johdonmukaisesti ja tasaisesti, mikä on luonut uusia liiketoimintamalleja ja tuonut markkinoille uusia toimijoita, kuten verkkoalustoja. [Asetuksessa […/…] digitaalisten palvelujen sisämarkkinoista (digipalvelusäädös)] ja [asetuksessa […/…] yleisestä tuoteturvallisuudesta] säädetään muun muassa verkkoalustojen vastuusta ja vastuuvelvollisuudesta laittoman sisällön osalta kattaen myös tuotteet. Jos verkkoalustat toimivat viallisen tuotteen valmistajana, maahantuojana tai jakelijana, niiden olisi oltava vastuussa tuotteesta samoin ehdoin kuin talouden toimijoiden. Jos verkkoalustat toimivat tuotteiden myynnissä pelkästään välittäjänä elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välillä, niihin sovelletaan ehdollista vastuusta vapauttamista digipalvelusäädöksen mukaisesti. Digipalvelusäädöksessä todetaan kuitenkin, että verkkoalustoja, jotka antavat kuluttajille mahdollisuuden tehdä etäsopimuksia elinkeinonharjoittajien kanssa, ei vapauteta kuluttajansuojalainsäädännön mukaisesta vastuusta, jos ne toimivat tuotteen edustajana tai muutoin mahdollistavat kyseisen liiketoimen tavalla, joka saa keskivertokuluttajan uskomaan, että tuotetta tarjoaa joko verkkoalusta itse tai sen valvonnassa toimiva elinkeinonharjoittaja. Tämän periaatteen mukaisesti siinä tapauksessa, että verkkoalustat edustavat tuotetta tai muutoin mahdollistavat tietyn liiketoimen, ne olisi voitava saattaa vastuuseen tämän direktiivin nojalla samalla tavalla kuin jakelijat. Tämä tarkoittaa sitä, että verkkoalustat olisivat vastuussa vain silloin, kun ne edustavat tuotetta tai muutoin mahdollistavat tietyn liiketoimen eivätkä pysty asianmukaisesti yksilöimään unioniin sijoittautunutta talouden toimijaa.

(29)Siirryttäessä lineaarisesta taloudesta kiertotalouteen tuotteet suunnitellaan kestävämmiksi, uudelleenkäytettäviksi, korjattaviksi ja parannettaviksi. Unioni myös edistää innovatiivisia ja kestäviä tuotanto- ja kulutustapoja, kuten uudelleenvalmistusta, kunnostamista ja korjausta, mikä pidentää tuotteiden ja komponenttien toimintaikää. Tuotteita voidaan muuttaa myös ohjelmistoihin tehtävillä muutoksilla, kuten päivityksillä. Jos tuotetta muutetaan olennaisesti alkuperäisen valmistajan voimatta vaikuttaa asiaan, se katsotaan uudeksi tuotteeksi, ja olennaiset muutokset tehnyt henkilö olisi voitava saattaa vastuuseen muutetun tuotteen valmistajana, sillä unionin lainsäädännön mukaan valmistaja on vastuussa siitä, että tuote on turvallisuusvaatimusten mukainen. Se, onko muutos olennainen, määritetään asiaa koskevassa unionin ja kansallisessa tuoteturvallisuuslainsäädännössä vahvistettujen perusteiden mukaisesti. Näin on esimerkiksi, kun tuotteen alkuperäinen käyttötarkoitus muuttuu tai muutokset vaikuttavat siihen, onko tuote sovellettavien turvallisuusvaatimusten mukainen. Jotta riskit jakautuisivat kiertotaloudessa oikeudenmukaisesti, olennaisen muutoksen tekevä talouden toimija olisi vapautettava vastuusta, jos se voi osoittaa, että vahinko liittyy sellaiseen tuotteen osaan, johon muutos ei vaikuta. Tätä direktiiviä ei sovelleta talouden toimijoihin, jotka korjaavat tuotetta tai tekevät sille muita toimenpiteitä, joilla tuotetta ei muuteta olennaisesti.

(30)Koska talouden toimijoihin sovelletaan tuottamuksesta riippumatonta vastuuta, vahinkoa, viallista tuotetta ja näiden välistä syy-yhteyttä koskevan todistustaakan olisi kuuluttava vahingonkärsijälle, joka hakee korvausta viallisesta tuotteesta aiheutuneesta vahingosta, jotta riski voidaan jakaa oikeudenmukaisesti. Vahingonkärsijät ovat kuitenkin usein huomattavan epäedullisessa asemassa verrattuna valmistajiin siltä osin kuin on kyse tietojen saamisesta siitä, miten tuote on tuotettu ja miten se toimii, sekä tällaisten tietojen ymmärtämisestä. Tämä epäsymmetria voi heikentää riskin asianmukaista jakautumista erityisesti teknisesti tai tieteellisesti monimutkaisia tapauksissa.

(31)Sen vuoksi on tarpeen helpottaa kantajien mahdollisuutta saada todisteita oikeudenkäyntejä varten varmistaen kuitenkin, että tällainen oikeus rajoittuu siihen, mikä on tarpeen ja asianmukaista ja että luottamukselliset tiedot ja liikesalaisuudet suojataan. Tällaisiin todisteisiin olisi kuuluttava myös asiakirjat, jotka vastaajan on laadittava ex novo kokoamalla ja luokittelemalla saatavilla olevat todisteet.

(32)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä (EU) 2016/943 tarkoitettujen liikesalaisuuksien osalta kansallisille tuomioistuimille olisi annettava valtuudet toteuttaa erityisiä toimia liikesalaisuuksien luottamuksellisuuden takaamiseksi oikeudenkäynnin aikana ja sen jälkeen mutta samanaikaisesti varmistaa oikeudenmukainen ja oikeasuhteinen tasapaino liikesalaisuuden haltijan ja vahingonkärsijän etujen välillä. Tähän olisi sisällyttävä ainakin toimenpiteitä, joilla rajoitetaan liikesalaisuuksia tai väitettyjä liikesalaisuuksia sisältävien asiakirjojen saantia tai sallitaan asiakirjojen editoitujen toisintojen tai kuulemisten selostusten käyttö sekä rajoitetaan kuulemisiin pääsyä sallimalla se ainoastaan rajalliselle joukolle. Päättäessään tällaisista toimenpiteistä kansallisten tuomioistuinten olisi otettava huomioon i) tarve varmistaa oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, ii) osapuolten ja tapauksen mukaan kolmansien osapuolten oikeutetut edut ja iii) jommallekummalle osapuolelle ja tapauksen mukaan kolmansille osapuolille mahdollisesti aiheutuva haitta, joka tällaisten toimenpiteiden myöntämisestä tai hylkäämisestä aiheutuu.

(33)On myös tarpeen keventää kantajan todistustaakkaa edellyttäen, että tietyt edellytykset täyttyvät. Kumottavissa olevat olettamat ovat yleinen mekanismi kantajan todistamisongelmien helpottamiseksi ja mahdollistavat sen, että oikeus voi perustella viallisuuden tai syy-yhteyden toisella tosiseikalla, joka on näytetty toteen, ja säilyttää samalla vastaajan oikeudet. Jotta tietojen esittämistä koskevan velvollisuuden noudattaminen voidaan tehdä houkuttelevammaksi, kansallisten tuomioistuinten olisi pidettävä lähtökohtana sitä, että tuote on viallinen, jos vastaaja ei noudata tällaista velvoitetta. Monet lakisääteiset ja pakolliset turvallisuusvaatimukset on hyväksytty kuluttajien ja kansalaisten suojelemiseksi vahingon riskiltä. Jotta voidaan vahvistaa tuoteturvallisuussääntöjen ja tuotevastuusääntöjen tiivistä yhteyttä, tällaisten vaatimusten noudattamatta jättämisen olisi johdettava olettamukseen viallisuudesta. Tähän sisältyvät tapaukset, joissa tuotetta ei ole varustettu laitteella, joka kirjaa tiedot tuotteen toiminnasta unionin tai kansallisessa lainsäädännössä edellytetyllä tavalla. Saman pitäisi koskea ilmeisiä toimintahäiriöitä, esimerkiksi jos lasipullo räjähtää tavanomaisessa käytössä, koska on tarpeettoman työlästä vaatia kantajaa osoittamaan viallisuus, kun olosuhteet ovat sellaiset, että asia on kiistaton.

(34)Kansallisten tuomioistuinten olisi myös oletettava, että tuote on viallinen, että vahingon ja viallisuuden välillä on syy-yhteys tai että on kyse molemmista, jos asian teknisen tai tieteellisen monimutkaisuuden vuoksi olisi kohtuuttoman vaikeaa näyttää toteen tuotteen viallisuus, syy-yhteys tai molemmat, vaikka vastaaja olisi antanut tietoja. Tällaisissa tapauksissa todisteiden vaatiminen heikentäisi oikeutta vahingonkorvaukseen. Koska valmistajilla on asiantuntemusta ja enemmän tietoa kuin vahingonkärsijällä, olettaman kumoamisen olisi oltava niiden vastuulla. Kansallisten tuomioistuinten olisi määritettävä asian tekninen tai tieteellinen monimutkaisuus tapauskohtaisesti eri tekijöiden perusteella. Näihin tekijöihin olisi kuuluttava tuotteen monimutkaisuus (esimerkiksi innovatiivinen lääkinnällinen laite), käytetyn teknologian monimutkaisuus (esimerkiksi koneoppiminen), kantajan analysoitavana olevien tietojen ja datan monimutkaisuus ja syy-yhteyden monimutkaisuus (esimerkiksi lääkevalmisteen tai elintarvikkeen ja terveydentilan muuttumisen välinen yhteys tai yhteys, jonka osoittaminen edellyttäisi kantajan selittävän tekoälyjärjestelmän toimintaa). Kansallisten tuomioistuinten olisi arvioitava myös kohtuuttomat todisteluvaikeudet tapauskohtaisesti. Kantajan olisi perusteltava kohtuuttomat todisteluvaikeudet, mutta vaikeudesta ei vaadita todisteita. Esimerkiksi tekoälyjärjestelmää koskevassa korvausvaatimuksessa kantajaa ei pitäisi vaatia selittämään tekoälyjärjestelmän erityispiirteitä eikä sitä, miten nämä ominaisuudet vaikeuttavat syy-yhteyden vahvistamista, jotta tuomioistuin voi päättää, ovatko todisteluvaikeudet kohtuuttomat. Vastaajalla olisi oltava mahdollisuus kiistää todisteluvaikeuksien kohtuuttomuus.

(35)Jotta riski voidaan jatkossakin jakaa oikeudenmukaisesti ja välttää todistustaakan kääntäminen, kantajan olisi olettaman hyödyntämiseksi kuitenkin voitava osoittaa riittävän relevantin näytön perusteella, että tuote oli todennäköisesti viallinen, jos kantajan vaikeudet liittyvät viallisuuden osoittamiseen, tai että vahingon todennäköinen syy oli tuotteen viallisuus, jos kantajan vaikeudet liittyvät syy-yhteyden osoittamiseen.

(36)Jotta riski jakautuisi oikeudenmukaisesti, talouden toimijat olisi vapautettava vastuusta, jos ne voivat osoittaa, että on olemassa tiettyjä vastuusta vapauttavia seikkoja. Niiden ei pitäisi olla vastuussa, jos ne voivat osoittaa, että joku muu kuin kyseinen talouden toimija on päästänyt tuotteen poistumaan valmistusprosessista vastoin sen tahtoa tai että nimenomaan pakottavien määräysten noudattaminen oli syy tuotteen viallisuuteen.

(37)Tuotteen markkinoille saattamisen tai käyttöönoton ajankohta on tavallisesti ajankohta, jona tuote poistuu valmistajan valvonnasta, kun taas jakelijoiden osalta se on ajankohta, jona ne asettavat tuotteen saataville markkinoilla. Sen vuoksi valmistajat olisi vapautettava vastuusta, jos ne osoittavat, että on todennäköistä, että tuotteessa ei ollut vahingon aiheuttanutta vikaa, kun se saatettiin markkinoille tai se otettiin käyttöön tai että vika ilmaantui kyseisen ajankohdan jälkeen. Koska digitaaliteknologioiden avulla valmistajat kuitenkin voivat valvoa tuotetta sen markkinoille saattamisen tai käyttöönoton jälkeen, valmistajien olisi oltava vastuussa myös kyseisen ajankohdan jälkeen ilmaantuvista vioista, jotka johtuvat niiden valvonnassa olevista ohjelmistoista tai niihin liittyvistä palveluista, olipa kyse parannuksista tai päivityksistä tai koneoppimisen algoritmeista. Tällaisten ohjelmistojen tai niihin liittyvien palvelujen olisi katsottava olevan valmistajan valvonnassa, jos valmistaja toimittaa ne itse tai hyväksyy ne tai muuten vaikuttaa niiden toimittamiseen kolmannelta osapuolelta.

(38)Talouden toimijoiden mahdollisuutta välttää vastuuta osoittamalla, että vika on syntynyt sen jälkeen, kun ne ovat saattaneet tuotteen markkinoille tai ottaneet sen käyttöön, olisi rajoitettava myös silloin, kun tuotteen viallisuus johtuu sellaisten ohjelmistopäivitysten tai -parannusten puuttumisesta, jotka ovat tarpeen kyberturvallisuuden haavoittuvuuksien estämiseksi ja tuotteen turvallisuuden ylläpitämiseksi. Tällaiset haavoittuvuudet voivat vaikuttaa tuotteeseen siten, että siitä aiheutuu tässä direktiivissä tarkoitettua vahinkoa. Unionin lainsäädännössä, esimerkiksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2017/745, valmistajat velvoitetaan vastaamaan tuotteiden turvallisuudesta niiden koko elinkaaren ajan, ja tämän velvoitteen täyttämiseksi valmistajien olisi oltava vastuussa myös vahingoista, joita aiheutuu, jos ne eivät toimita ohjelmistoihin turvallisuuspäivityksiä tai -parannuksia. Tällaista vastuuta ei pitäisi soveltaa, jos valmistaja ei voi vaikuttaa ohjelmiston toimittamiseen tai asentamiseen, esimerkiksi jos tuotteen omistaja ei asenna tuotteen turvallisuustason varmistamiseksi tai ylläpitämiseksi toimitettua päivitystä tai parannusta.

(39)Jotta riskit jakautuisivat oikeudenmukaisesti, valmistajat olisi vapautettava vastuusta, jos ne osoittavat, että tieteellisen ja teknisen tietämyksen taso, joka on määritetty edistyneimmän käytettävissä olevan objektiivisen tiedon eikä kyseisen valmistajan tosiasiallisten tietämyksen perusteella, oli tuotteen niiden valvonnassa ollessa ollut sellainen, että vikaa ei olisi voitu havaita.

(40)Jos viallinen komponentti on integroitu tuotteeseen, josta aiheutuu vahinkoa, saattaa syntyä tilanteita, joissa kaksi tai useampi osapuoli on vastuussa samasta vahingosta. Tällöin vahingonkärsijän olisi voitava hakea korvausta sekä valmistajalta, joka on sisällyttänyt viallisen komponentin tuotteeseensa, että viallisen komponentin valmistajalta. Kuluttajansuojan varmistamiseksi kaikkien osapuolten olisi oltava tällaisissa tilanteissa yhteisvastuussa.

(41)Saattaa syntyä tilanteita, joissa aiheutuneeseen vahinkoon vaikuttavat tuotteen viallisuuden lisäksi muiden henkilöiden kuin mahdollisesti vastuussa olevan talouden toimijan teot ja laiminlyönnit, esimerkiksi kolmas osapuoli saattaa käyttää hyväkseen tuotteen kyberturvallisuuden haavoittuvuutta. Jos tuote on viallinen esimerkiksi haavoittuvuuden vuoksi, koska se tekee tuotteesta vähemmän turvallisen kuin kuluttajalla on oikeus odottaa, kuluttajansuojan varmistamiseksi talouden toimijan vastuuta ei pitäisi vähentää tällaisten tekojen tai laiminlyöntien vuoksi. Talouden toimijan vastuuta olisi kuitenkin voitava vähentää tai vastuu olisi voitava poistaa, jos vahingonkärsijät ovat itse huolimattomuudellaan vaikuttaneet vahingon aiheutumiseen.

(42)Kuluttajansuojan tavoite vaarantuisi, jos talouden toimijan vastuuta voitaisiin rajoittaa tai se voitaisiin sulkea pois sopimusmääräyksillä. Sen vuoksi sopimukseen perustuvia poikkeuksia ei pitäisi sallia. Samasta syystä kansallisen lainsäädännön säännöksillä ei pitäisi olla mahdollista rajoittaa vastuuta tai sulkea se pois, esimerkiksi asettamalla talouden toimijan vastuulle rahallisia enimmäismääriä.

(43)Koska tuotteet vanhenevat ajan mittaan ja turvallisuusvaatimukset tiukentuvat tieteen ja teknologian kehityksen myötä, ei olisi asianmukaista saattaa valmistajia vastuuseen tuotteidensa puutteellisesta turvallisuudesta rajoittamattomaksi ajaksi. Sen vuoksi vastuulle olisi asetettava kohtuullinen määräaika, joka on kymmenen vuotta markkinoille saattamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta oikeuskäsittelyssä olevia vaatimuksia. Jotta mahdollisuutta korvaukseen ei kiellettäisi kohtuuttomasti, vanhentumisajan olisi oltava 15 vuotta tapauksissa, joissa henkilövahingon oireiden ilmeneminen on lääketieteellisen näytön mukaan hidasta.

(44)Koska olennaisesti muutetut tuotteet ovat käytännössä uusia tuotteita, vanhentumisajan olisi alettava uudelleen sen jälkeen, kun tuotetta on muutettu olennaisesti esimerkiksi uudelleenvalmistuksessa, jossa tuotteeseen tehdyt muutokset saattavat vaikuttaa sovellettavien turvallisuusvaatimusten täyttymiseen.

(45)Jotta helpotettaisiin tämän direktiivin yhdenmukaista tulkintaa kansallisissa tuomioistuimissa, jäsenvaltiot olisi velvoitettava julkaisemaan tuotevastuuta koskevat tuomioistuinten tuomiot.

(46)Komission olisi tehtävä tätä direktiiviä koskeva arviointi. Euroopan parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan komission välillä tehdyn parempaa lainsäädäntöä koskevan toimielinten sopimuksen 22 kohdan mukaisesti arviointi olisi tehtävä viiden eri kriteerin eli tehokkuuden, tuloksellisuuden, merkityksellisyyden, johdonmukaisuuden ja EU:n lisäarvon perusteella, ja sen olisi tarjottava perusta mahdollisten lisätoimenpiteiden vaikutustenarvioinnille. Oikeusvarmuuden vuoksi tätä direktiiviä ei pitäisi soveltaa tuotteisiin, jotka on saatettu unionin markkinoille tai otettu käyttöön unionin markkinoilla ennen päivää, jona se on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. On tarpeen säätää siirtymäjärjestelyistä, jotta voidaan varmistaa vastuun jatkuminen direktiivin 85/374/ETY nojalla niiden vahinkojen osalta, jotka aiheutuvat ennen kyseistä päivämäärää markkinoille saatetuista tai käyttöön otetuista tuotteista.