Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi Euroopan elokuva- ja televisiotuotannon edistämisen takuurahaston perustamisesta"



Virallinen lehti nro C 204 , 15/07/1996 s. 0005



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi Euroopan elokuva- ja televisiotuotannon edistämisen takuurahaston perustamisesta" () (96/C 204/03) Neuvosto päätti 30. tammikuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 3. huhtikuuta 1996. Esittelijänä oli Giampaolo Pellarini. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. huhtikuuta 1996 pitämässään 335. täysistunnossa seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 94 ääntä puolesta, 3 vastaan, ja 8 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komission vihreässä kirjassa vuodelta 1994 "Audiovisuaalisia ohjelmia tuottavan teollisuuden strategiset kehittämisvaihtoehdot" sekä sitä seuranneessa Euroopan audiovisuaalikonferenssissa Brysselissä 30. kesäkuuta 2. heinäkuuta 1994 vahvistettiin, että tälle erityisalalle, jolla on erityinen kulttuuriarvo, suunnattavia tukitoimia on voimistettava. 1.2. Tästä on lähtöisin kaksi neuvoston hyväksymää tärkeää toimenpidettä: Euroopan audiovisuaalisen ohjelmateollisuuden toimijoiden koulutusohjelma (95/0026 SYN) sekä Euroopan audiovisuaalisen alan teosten kehittämis- ja jakeluohjelma (95/0027 CNS), joka tunnetaan yleisesti nimellä Media II. Rahoitusta on varattu 310 miljoonaa ecua viidelle vuodelle. Summa annetaan lainoina, jotka kattavat enintään 50 % kunkin hankkeen kuluista (koulutuksen osalta kuitenkin 75 % kuluista) sekä suorana tukena. 1.3. TSK hyväksyi 5. heinäkuuta 1995 pitämässään 327. täysistunnossa lausunnon, jossa se kannatti komission aloitetta. Komitea kritisoi kuitenkin Media II -ohjelman menettelytapoja ja välineitä, joissa oli sen mukaan puutteellinen ja myöhästynyt analyysi, joista puuttui kokonaisstrategia ja joiden rahoitus oli riittämätön. 1.3.1. Lausunnon päätelmissä "komitea on edelleen sitä mieltä, ettei ehdotetuilla toimilla ole rakenteellisia vaikutuksia rahoituksen niukkuuden ja niiden alakohtaisuuden vuoksi". 1.4. Lisäksi komission oman arvion mukaan Media-ohjelmaa olisi edelleen laajennettava "markkinoilta tulevin lisävaroin", sillä "yleiset tukitoimet eivät riitä audiovisuaalisen teollisuuden kilpailukyvyn kehitykselle tarpeellisten sijoitusten kriittisen massan liikkeelle saamiseen". 1.5. Tätä varten rahoituslaitosten kanssa neuvoteltiin ja tutkimus yhteisön rahoitusvälineen toteutettavuudesta osoitti, että rahoitusala on kiinnostunut tukemaan audiovisuaalista alaa. 1.6. Audiovisuaali- ja kulttuurialaa käsitellyt neuvosto, joka kokoontui 21. kesäkuuta 1995, kehotti komissiota laatimaan päätösehdotuksen. Se esitettiin 14. marraskuuta 1995. 2. Takuurahaston tavoitteet ja välineet 2.1. Takuurahaston muodostamisen lähtökohta on kaksitahoinen: pääasiassa pk-yrityksistä koostuvan Euroopan audiovisuaalisen teollisuuden vaikeus saada pankkirahoitusta, rahoitusalan toimijoiden tarve saada riittävät takuut, jotka kattavat audiovisuaaliseen teollisuuteen tehdyt sijoitusriskit. 2.2. Rahasto on siis takuuväline, jonka tarkoituksena on helpottaa rahoituksen saamista ja innostaa pankki- ja rahoitusalan toimijoita sijoittamaan varoja audiovisuaaliseen alaan. Maissa kuten Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa, joissa on jo toteutettu samankaltainen mekanismi, tulokset ovat olleet hyvin myönteisiä ja kannustaneet jatkuviin sijoituksiin. Eurooppalaisen rahaston olisi siis toimittava yhteistyössä kansallisten tukirahastojen sekä nykyisten takuujärjestelmien kanssa. 2.3. Rahasto "keskittyy ensi sijassa eurooppalaisten elokuvien ja televisiofilmien tuotantoon", jossa etusijalla ovat tv-sarjat ja pitkät elokuvat. Tällä alalla on Euroopassa eniten puutetta rahoituksesta. 2.4. Tuettavilla hankkeilla on oltava mahdollisuuksia levitykseen eurooppalaisella ja kansainvälisellä tasolla, mikä siis sulkee rahoituksen ulkopuolelle vain kotimarkkinoille suunnatun tuotannon. 2.5. Rahaston kohderyhmiä ovat eurooppalaiset tuotanto- ja levitysyhtiöt, jotka voivat käyttää tätä välinettä rahoituslaitosten (pankit ja vakuutusyhtiöt) kautta. 2.6. Rahoitustakuu kattaa enintään 50 % lyhytaikaisista lainoista (tuotantoa varten) sekä keskipitkistä tai pitkistä lainoista (tuotantoa, teosluettelojen laatimista ja yritysten taloudellista vahvistamista varten). 2.7. Rahaston toteutus, johtaminen ja hallinto olisi komission ehdotuksen mukaan annettava Euroopan investointirahastolle (ERI), jolla on jo kokemusta yhteisön tasolla sekä yleisesti takuutoimista että erityisesti audiovisuaalisella alalla, sillä jotkin ERIn jäsenenä olevat rahoituslaitokset ovat jo toimineet tällä alalla. 2.8. Komissio ehdottaa, että takuupääoma olisi 200 miljoonaa ecua, johon unioni osallistuisi 90 miljoonalla eculla. Tämän summan pitäisi taata audiovisuaaliselle tuotannolle vähintään 1 miljardin ecun rahoitus. 2.9. Mainitut 90 miljoonaa ecua otetaan Media II -ohjelman rahoitussuunnitelmasta ja jaetaan nelivuotiskauden 1997 2000 aikana. 3. Myönteisiä näkökohtia 3.1. Audiovisuaalisella alalla on strateginen merkityksensä maailmanlaajuisen kulttuurivaikutuksen vuoksi etenkin markkinoiden kansainvälistymisen edetessä. 3.2. Uuden audiovisuaalisen teknologian eri muotojen leviäminen unionin kaikkiin jäsenvaltioihin on viime vuosina lisännyt voimakkaasti tv-filmien kysyntää. Myös elokuvat näyttävät vaikeiden aikojen jälkeen saavuttaneen uuden myönteisen ajanjakson sata vuotta keksimisensä jälkeen. 3.2.1. Elokuva- ja audiovisuaalisen alan markkinat kasvoivat vuonna 1994 maailmanlaajuisesti 9,7 % ja Euroopan laajuisesti 15,8 %. Komission mukaan ohjelmakysyntä on kasvanut 200 000 tunnista vuonna 1981 yhteensä 650 000 tuntiin vuonna 1992. Arvioidaan, että audiovisuaalisen tuotannon kysyntä, joka nykyään vastaa noin 23 miljardia ecua, kasvaa vuosisadan vaihteeseen mennessä niin, että se vastaa 45 miljardia ecua. 3.3. Tilanne tarjonnan puolella on sen sijaan entistä heikompi, sillä samalla kun amerikkalaisen tv- ja elokuvateollisuuden tuotanto ja jakelu voimistuu, Euroopassa valitellaan edelleen käytettävissä olevan rahoituksen puutetta sekä "tilan" jatkuvaa vähenemistä, sekä fyysisesti että ajallisesti, sillä elokuvateatterit vähenevät monissa maissa ja tv-ohjelmistossa on yhä enemmän amerikkalaisia teoksia. 3.3.1. Amerikkalaiset tuottajat saivat vuonna 1994 20 miljardin dollarin kokonaistulot ja osallistuivat 4 miljardilla dollarilla Yhdysvaltojen maksutaseen ylijäämään. Euroopan unioni tuottaa 60 % esittämistään elokuvista Yhdysvalloista ja sillä on 4,2 miljardin dollarin kauppa-alijäämä sekä vähäinen osuus maailmanmarkkinoista. 3.4. Eurooppalainen audiovisuaaliteollisuus on rakenteellisesti heikko ennen kaikkea tuotteiden levityksessä. Yhdysvaltalaisten elokuvien mainostamiselle ja levitykselle varattu budjettiosuus on eurooppalaisiin verrattuna paljon, joissakin tapauksissa jopa 50 % korkeampi. 3.5. Ei siis selvästikään riitä, että tehdään laadukkaita ohjelmia, jotka vastaavat yleisön odotuksia, vaan teoksia on myös mainostettava ja esitettävä asianmukaisesti. Elokuvien on usein odotettava useita kuukausia tai jopa vuosia ennenkuin löydetään elokuvateatterit, jotka ovat valmiita esittämään niitä, silloinkin ehkä vain muutaman päivän. 3.6. Euroopassa on havaittavissa elokuvatuotannon ja -levityksen sekä elokuvateatteriketjujen omistuksen keskittymistä joillekin harvoille suuryrityksille. Tähän on lisättävä, että nämä yritykset omistavat usein myös suuria televisioverkkoja. Pienet itsenäiset yrittäjät kohtaavat yhä useammin ylitsepääsemättömiä vaikeuksia teostensa esiintuonnissa eivätkä siis onnistu kattamaan kulujaan. Tästä aiheutuu lisävaikeuksia tuottajille ja elokuvantekijöille, sillä seuraavia hankkeita on entistä vaikeampi rahoittaa. Seurauksena on luonnoton keskittymismekanismi yhtäällä ja heikkous toisaalla. 3.7. Rahaston perustamista voi siis vain kannattaa, ennen kaikkea koska näin kulttuuriteollisuus yleisesti ja audiovisuaalinen ala erityisesti luetaan poliittisesti käsiteltäviin asioihin. 3.8. Elokuvatuotannon menestys riippuu luovuudesta, mutta myös kokonaisrahoituksesta, jonka yritys on valmis hankkimaan tällä alalla. 3.9. Tehokkaan eurooppalaisen audiovisuaalipolitiikan on epäilemättä perustuttava tuotteiden korkean kulttuurisen laadun lisäksi kykyyn tarjota mahdollisuus vastikkeen saamiseen sijoituksista; näin se innostaa myös uusiin sijoituksiin. Tämä saavutetaan siten, että lisätään eurooppalaisten audiovisuaalituotteiden kaupallisen menestymisen mahdollisuuksia niin elokuvien, tv-filmien kuin kotiin hankittavien videofilmienkin osalta. Muutoin eurooppalainen elokuva on tuomittu tyytymään yhä pienempiin markkinaosuuksiin, kun taas teosten kysynnän lisääntyminen avaa mielenkiintoisia mahdollisuuksia koko audiovisuaaliselle teollisuudelle. 3.9.1. Tässä valossa rahasto voi valintaperusteidensa kautta innostaa käsikirjoittajia ja tuottajia kiinnittämään entistä suurempaa huomiota yleisön odotuksiin, jotta varmistetaan riittävä kaupallinen tuotto. 3.10. On myös myönteistä, että takuurahaston avulla kannustetaan audiovisuaalisella alalla tehtäviä uusia yksityisiä sijoituksia sekä alalla toimivien yritysten vahvistumista. Näin vaikutetaan osaltaan eurooppalaisen audiovisuaalisen teollisuuden kasvuun siten, että se kykenee vastaamaan kasvavaan sisäiseen kysyntään ja kilpailemaan kansainvälisillä markkinoilla suurten amerikkalaisten yritysten kanssa. 3.11. Myös hankkeille asetettu ehto rahastosta osalliseksi pääsylle on merkittävä: hankkeita on voitava levittää euroopan- ja maailmanlaajuisesti. Tämä on vaatimus, joka saattaa kannustaa kulttuuristen rajoitusten ylitykseen ja suosia entistä laaja-alaisempien teosten tekemistä. 4. Päätelmät 4.1. Ennen kaikkea rahoituslähde antaa aihetta levottomuuteen, sillä mainitut 90 milj. ecua olisi otettava Media II -ohjelman määrärahoista, joita on jo vähennetty 310 milj. ecuun. TSK ehdottaa, että rahastolle etsitään omat määrärahat yhteisön budjetista. 4.2. On myös kyseenalaista, onko rahoitus riittävää rahaston päämääriä silmällä pitäen. Ei ole niinkään kyse siitä, onko 90 miljoonaa ecua tarpeeksi, vaan siitä että vaarana on ylittää rajalliset varat, jos elokuvateollisuuden lisäksi myös tv-ohjelmien tuottajat voivat hyötyä rahastosta. Komission asiakirjan selittävässä muistiossa (kohta C, 1 alakohta, toinen luetelmakohta) on toteamus, jossa italiankielisessä versiossa käytetään sanaa "sceneggiati" ("tv-sarjat") (), mistä saa sen käsityksen, että televisiotuotannolle annetaan etusija. 4.3. Olisi eriteltävä nykyistä selvemmin, minkätyyppiset tuottajat muodostavat rahaston kohderyhmän. Olisi valittava, tuetaanko suuria tuottajia, jotka kykenevät kilpailemaan kansainvälisellä tasolla amerikkalaisten tuottajien kanssa vai tekijöitä, jotka edustavat eurooppalaisen kulttuurin parhaimmistoa ja joiden ajattomat mestariteokset ovat viime vuosikymmeninä saavuttaneet aseman myös kansainvälisillä markkinoilla. 4.4. Olisi siis suosittava pieniä ja keskisuuria tuotantoyrityksiä sekä hankkeita, jotka tekevät muita enemmän elokuvia, jotta voidaan tasapainottaa mahdollinen menestys ja tappio sekä rajoittaa riskejä. 4.5. Tässä yhteydessä on huomattava, että suuret ja kalliit hankkeet eivät välttämättä menesty maailmanmarkkinoilla. Tästä ovat osoituksena yhtäältä viime vuosien suuret epäonnistumiset ("flopit"), jotka maksoivat kymmeniä miljoonia dollareita (yleensä amerikkalaista tuotantoa), ja toisaalta paljon niukemmin varoin toteutettujen eurooppalaisten laatuteosten suuri menestys. 4.6. Lisäksi olisi painotettava toiminnan kulttuurista näkökulmaa samalla kun pidetään huoli ohjelmatuotannon taloudellisista eduista, jotta voidaan kohdata voimakas kaupallinen paine. Myös tästä näkökulmasta rahaston toiminta olisi rajoitettava vain elokuviin ja suljettava siis ulkopuolelle pelkästään televisioon suunnatut audiovisuaalituotteet (sarjafilmit ja -näytelmät). 4.7. Eurooppalaisella elokuvatuotannolla on myös hyvin heikko levitysorganisaatio, minkä vuoksi voisi olla aiheellista varata suuri osa varoista eurooppalaisten levityskonsortioiden luomiseen. 4.8. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä "nuoreen" elokuvaan, jota varten voitaisiin varata tietty rahoituksen kattava osuus. 4.9. Kuten edellä mainittiin, varat ovat niukat, minkä vuoksi voitaisiin tutkia mahdollisuutta määrätä rahoitus kattamaan 20 % 50 % kuluista, jotta rahasto voisi avustaa useampia tuotantoprosesseja. Näin rajoitettaisiin myös sijoitusriskiä ja kannustettaisiin pankkien osallistumista rahoitukseen. 4.10. Mahdollinen rahoitusriskien jälleenvakuuttaminen ei saa aiheuttaa kuluja rahaston kohderyhmälle, vaan niiden on kohdistuttava itse rahastoon. Muutoin rahoitus menettää paljon arvostaan. 4.11. Lopuksi on tärkeää, että rahastolle maksettavat palautukset suoritetaan vasta kun kaikki muut kulukohdat on katettu. Bryssel, 24. huhtikuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Carlos FERRER () EYVL N:o C 41, 13. 2. 1996, s. 8. () Komission asiakirjan suomenkielisen version englanninkielisessä selittävässä muistiossa (explanatory memorandum) käytetään tässä kohden ilmaisua "works of fiction (whether for cinema or television)" Suom. huom.