Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Euroopan sähköisen viestinnän sääntely ja markkinat vuonna 2006 (12. Raportti) {SEK(2007) 403} /* KOM/2007/0155 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 29.3.2007 KOM(2007) 155 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE EUROOPAN SÄHKÖISEN VIESTINNÄN SÄÄNTELY JA MARKKINAT VUONNA 2006 (12. RAPORTTI){SEK(2007) 403} 1. JOHDANTO Komission tietoyhteiskunta- ja mediapolitiikan kattohankkeella, i2010:llä[1], on haasteenaan perinteisesti erillisten toimialojen välisten rajojen hämärtyminen ja teknologian nopea muuttuminen. Haasteeseen on tarkoitus vastata sähköisen viestinnän sääntelykehyksellä, joka edistää kilpailua, investointeja, innovaatioita, yhtenäismarkkinoita ja kuluttajien etua. Sisämarkkinoiden täyden potentiaalin saavuttaminen edellyttää kuitenkin sääntelykehyksen johdonmukaisempaa soveltamista koko EU:ssa ja sen lujittamista esimerkiksi taajuushallinnon alalla. Komissio tarkistaa parhaillaan sääntelykehystä ja tekee siihen liittyviä ehdotuksia vuoden 2007 puolivälissä. Tässä tiedonannossa tarkastellaan alan markkinoiden, sääntelyn ja kuluttaja-asioiden kehittymistä vuonna 2006 ja sillä täydennetään i2010-vuosikertomusta[2] ja tulevaa raporttia markkinakatsauksista. Tiedonanto perustuu komission yksiköiden samanaikaisesti laatimaan valmisteluasiakirjaan. Sääntelytilanne on 31. joulukuuta 2006 vallinnut tilanne. Markkinatiedot kattavat tarkasteltavan kauden 1. lokakuuta 2006 asti, ellei toisin mainita. 2. MARKKINOIDEN KEHITTYMINEN Yleistä Sähköisen viestinnän palvelut ovat edelleenkin suurin yksittäinen segmentti tieto- ja viestintätekniikan alalla. Niiden osuus on noin 44,5 prosenttia[3], mikä on suurin piirtein sama kuin edellisvuonna. Alan tulot olivat vuonna 2006 noin 649 miljardia euroa3, josta 289 miljardia euroa3 oli peräisin kiinteän verkon puheluista, matkapuheluista, kiinteän verkon datapalveluista ja kaapelitoiminnasta. Tulojen yleiseksi kasvuksi arvioitiin 2,3 prosenttia[4], mikä on vähemmän kuin vuoden 2005 kasvu, joka taas oli noin 3,8 – 4,7 prosenttia; liikenteen volyymi kasvoi kaikilla segmenteillä. Ala on edelleen erittäin dynaaminen. Uusia toimijoita, kuten Internet-yhtiöitä, on tulossa IP-puheluiden markkinoille, ja ne pystyvät kääntämään laajat asiakaspohjansa kilpailueduksi. Ne pakottavat perinteiset kiinteän ja matkaviestinverkon palveluntarjoajat kehittämään uusia strategioita – kuten investointeja laajakaistaan ja seuraavan sukupolven verkkoihin – uusien ja tuottoisampien tulonlähteiden luomiseksi esimerkiksi sisältöpalveluilla. Kiinteän verkon puhelintoiminta on edelleen laskussa, mutta se on edelleen tärkein tulonlähde kiinteän verkon markkinoilla. Lasku johtuu ensisijaisesti kiristyneestä kilpailusta ja korvautumisesta matkaviestinpalveluilla (ja jossain määrin VoIP-palveluilla). Kiinteän verkon tulojen alenemiseksi vuonna 2006 arvioidaan 4,5[5] – 5,13 prosenttia. Laajakaista on alan nopeimmin kasvava segmentti, jonka tulojen kasvuksi arvioidaan 7,85 – 8,53 prosenttia, mikä tasoittaa puheluista saatavien tulojen vähenemistä. Vuonna 2006 avattiin yli 20 miljoonaa laajakaistayhteyttä, mikä merkitsee 39 prosentin lisäystä vuoteen 2005. Kasvun keskeisiä edistäjiä ovat infrastruktuuripohjainen kilpailu ja tuloksellinen sääntely. Matkaviestinpalveluista saadut tulot kasvoivat 4,6 prosenttia3, mikä on vähemmän kuin vuonna 2005. Vaikka matkapuhelimien käyttö lisääntyi edelleen, matkapuhelujen markkinat osoittavat kypsymisen merkkejä. Kiristynyt kilpailu on entisestään alentanut hintoja: kotimaan matkaviestinpalvelujen OECD-hintakorit tyypillisen matkaviestinkuluttajan osalta osoittavat 13,9 prosentin EU:n laajuista pudotusta vuodesta 2005 vuoteen 2006. Alan investoinnit Sähköisen viestinnän investointien arvioitiin nousseen vuonna 2006 yli 47 miljardiin euroon – käyttöomaisuusinvestointeina laskettuna – mikä on 5 prosenttia enemmän kuin vuonna 2005. Tämä oli neljäs peräkkäinen vuosi, kun investointien määrä kasvoi vuositasolla[6]. Tyypillinen kiinteän verkon vakiintunut operaattori investoi noin 13,3 prosenttia tuloistaan, kun taas tyypillinen johtava matkaviestinoperaattori investoi noin 12,7 prosenttia tuloistaan. Viisi suurinta markkinaa muodostivat noin 70 prosenttia EU-25-valtioiden kokonaisinvestoinneista[7]. Absoluuttisesti mitattuna Eurooppa investoi enemmän kuin Yhdysvallat tai Japani. Myös kasvu vuonna 2006 oli Euroopassa vahvempaa[8]. Fuusioita ja yritysostoja tehtiin edelleen paljon. Niiden yhteisarvon EU:ssa arvioitiin kuitenkin jäävän vuonna 2006 hieman edellisvuoden 70 miljardin euron alapuolelle[9]. Yritysjärjestelyjä vauhdittivat tyypillisesti tarve ulottaa toiminta Euroopan tasolle, painopisteen siirtyminen puheensiirrosta dataliikenteeseen ja jatkuva riskipääoman tarjonta matalista koroista hyötyviltä yksityisiltä sijoittajaryhmiltä. Valtioiden rajat ylittävä toiminta Keskimäärin kolmannes tuloista on peräisin muusta jäsenvaltiosta kuin operaattorin kotimaasta. Tämä kehitys muuttaa operaattoreiden liiketoiminnan suuntautumista ja toimintapoliittisia näkemyksiä. Eniten maantieteellistä haarautumista EU:n sisällä esiintyy matkaviestinalalla. Keskiverto eurooppalainen kiinteän verkon vakiintunut operaattori pysytteli vuonna 2006 pääsääntöisesti kotikentällään; eniten Euroopan toiminnoillaan levittäytyivät ruotsalaisten, espanjalaisten ja ranskalaisten vakiintuneet operaattorit (ulkomaantoiminnot EU-alueella n. 41 prosenttia tai enemmän). Vaikka Euroopan teleala kestääkin vertailun kilpailijoiden kanssa, sisämarkkinoilla on tältä osin siis vielä huomattavasti parantamisen varaa. Euroopan sähköisen viestinnän keskeisten toimijoiden taloudelliset näkymät paranivat hieman vuonna 2006 vaikean vuoden 2005 jälkeen. Dow Jonesin Euro Stoxx Telecoms -indeksillä mitattuna alan arvo vuonna 2006 kasvoi 11,53 prosenttia; kolmen vuoden aikana kasvu oli 23,84 prosenttia[10]. Kaavio 1: [pic] Yksi syy alan häilyvälle kehitykselle vuodesta 2003 voi olla epävarmuus tulevaisuuden liiketoimintamalleista. EU:n vakiintuneet operaattorit ovat käyttökatteesta[11] laskettuna edelleen yli 60-prosenttisesti riippuvaisia perinteisestä puhelu- ja liittymäliiketoiminnastaan. Matkaviestinpuolella seuraavan sukupolven palvelut tuottavat vielä nihkeästi tuloja. Vaikka vuoden 2006 puolivälissä eurooppalaisten operaattoreiden muusta kuin puheensiirrosta (lähinnä tekstiviesteistä) saatujen tulojen osuudeksi arvioitiin vain 17,1 prosenttia, tämä on huomattavasti enemmän kuin vastaava luku Yhdysvalloissa[12]. Teknologinen yhdentymiskehitys Useimmat kiinteän ja matkaviestintäverkon operaattorit varustavat vähitellen verkkojaan suurempia datanopeuksia ja teknologisen yhdentymisen myötä syntyneitä eli ns. konvergoituneita palveluja varten. Seuraavan sukupolven verkoissa voidaan tarjota saman infrastruktuurin kautta tehokkaammin lukuisia eri palveluja. Sisällöstä on tulossa entistä merkittävämpi tekijä, jonka avulla markkinatoimijat voivat monimuotoistaa tarjontaansa. Esimerkkeinä mainittakoon Internet-TV:n ja mobiili-TV:n kaltaisten palvelujen kehittyminen. Kehitys kulkee selkeästi kohti palvelupaketteja, joissa operaattorit tarjoavat eri palveluja yhdellä kiinteällä hinnalla. EU:n selvityksen mukaan[13] 19 prosenttia EU:n kotitalouksista on tilannut vähintään yhden palvelupaketin, ja tyypillisin palvelupaketti koostuu kahdesta palvelusta, kiinteän verkon puheluista ja Internet-liittymästä. Kaavio 2: [pic] Matkaviestintä Matkaviestintäpalvelumarkkinoiden kokonaisarvoksi EU:ssa arvioidaan 133 miljardia euroa[14]. Liittymien yleisyysaste on ylittänyt 100 prosentin nimellisrajan ja on nyt 103 prosenttia, kun viime vuonna lukema oli 95 prosenttia. EU:ssa on nyt 478,4 miljoonaa matkapuhelimen käyttäjää. Kaavio 3: [pic] Listan kärjessä on Luxemburg, 171 prosenttia (mukaan luettuina työmatkalaiset viereisistä jäsenvaltioista), sen jälkeen Italia, 134 prosenttia, ja Liettua, 133 prosenttia. Kasvu on kuitenkin vähäisempää kuin vuonna 2005, mikä on merkki markkinoiden kypsymisestä. Matkaviestintäpalvelujen tarjoajien (virtuaaliverkko-operaattorit, lisäarvopalvelujen tarjoajat, pelkät jälleenmyyjät) määrä on edelleen kasvussa, ja eniten niitä on Yhdistyneessä kuningaskunnassa (70) ja Alankomaissa (60). Kokonaismäärä on vuoden kuluessa kasvanut 76:lla ja on nyt 290. Vaikka määrä voisi kasvaa tästäkin, lisääntynyt kilpailu on jo alentanut hintoja. Kotimaan puhelujen ja tekstiviestien keskivertokäytön yksinkertaiset kuukausikohtaiset keskihinnat[15] osoittavat seuraavan kehityssuuntauksen: Kaavio 4: [pic] Kolmannen sukupolven matkaviestintä 3G-palvelujen yleistymisestä on jo merkkejä: esimerkiksi Italiassa alan viranomaiset arvioivat 3G-tilaajien määräksi 12 miljoonaa, kun määrä vuoden 2004 lopussa oli 2,6 miljoonaa. Euroopan matkaviestinasiakkaista 10–15 prosentilla on 3G-puhelin. Verkkovierailut Verkkovierailupuhelujen keskimääräiset kuluttajahinnat ovat edelleen huomattavasti korkeampia kuin kotimaan matkapuhelujen vastaavat hinnat. Näin on siitäkin huolimatta, että hinnoittelun läpinäkyvyyttä on pyritty lisäämään; komissio on esimerkiksi perustanut tätä varten kuluttajille suunnatun verkkosivuston. Näitä hintaeroja ei voida selittää eroilla operaattoreille aiheutuvissa kustannuksissa. Komissio uskoo – ja tämä vahvistettiin viime kevään Eurooppa-neuvoston päätelmissä – että verkkovierailuhintojen alenemisesta koituvat hyödyt kuluttajille, pk-yrityksille ja muulle liiketoiminnalle hyödyttäisivät koko EU:n taloutta. Tämän vuoksi se ehdotti heinäkuussa 2006 sisämarkkinatoimenpidettä eli asetusta verkkovierailuhintojen sääntelemiseksi yhteisössä. Ehdotusta käsitellään parhaillaan Euroopan parlamentissa ja neuvostossa, ja se on määrä hyväksyä kesään 2007 mennessä. Kiinteän verkon puheensiirto Kiinteän verkon puheensiirron markkinoiden kokonaisarvoksi EU:ssa arvioidaan 83 miljardia euroa[16]. Kilpailu kiinteän verkon markkinoilla on kuluneena vuonna entisestään kiristynyt, ja kotimaan- ja ulkomaanpuhelujen hinnat ovat jatkaneet laskuaan. Kiinteän puhelinnumeron siirrettävyys on edelleen parantanut kilpailua markkinoilla. Kaavio 5: [pic] Vakiintuneet operaattorit ovat edelleen menettäneet markkinaosuuttaan kotimarkkinoillaan uusien toimijoiden käynnistettyä palvelujaan. Monissa tapauksissa huomattavimpia kilpailijoita ovat kuitenkin suuret operaattorit, kuten BT , Deutsche Telekom , France Telecom , Telefónica ja Telecom Italia , jotka jatkavat levittäytymistään kotimarkkinoidensa ulkopuolisiin jäsenvaltioihin. Kaavio 6: [pic] Laajakaista Kiinteän verkon datasiirtomarkkinoiden kokonaisarvoksi EU:ssa arvioidaan 58,5 miljardia euroa[17]. Laajakaistan leviäminen jatkuu voimakkaana: lokakuusta 2005 lokakuuhun 2006 avattiin 20 miljoonaa laajakaistayhteyttä. Levinneisyysaste on 15,7 prosenttia EU:n väestöstä (lähes 73 miljoonaa liittymää), mikä merkitsee 11,4 prosentin lisäystä viime vuodesta. Kaavio 7: [pic] Ero edistyneimpien ja vähemmän edistyneiden jäsenvaltioiden välillä kuitenkin kasvaa, koska laajakaistan leviämisvauhti on nopeampi nimenomaan edistyneimmissä jäsenvaltioissa. Kahdeksalla jäsenvaltiolla levinneisyysaste on alle 10 prosenttia. Kansainvälinen vertailu Edistyneimmät EU-maat ovat johtavassa asemassa koko maailmassa: kuudessa jäsenvaltiossa levinneisyysaste on yli 20 prosenttia väestöstä, ja kasvu on nopeampaa kuin esimerkiksi Japanissa ja Etelä-Koreassa. Kaavio 8: [pic] Itävallan tiedot heinäkuulta 2006. Itävallan kansallisen sääntelyviranomaisen arvio lokakuulle 2006 on 16,42 prosenttia. Laajakaistan nopeudet vaihtelevat EU:ssa ja ne ovat edelleen keskimäärin hitaampia kuin Yhdysvalloissa, Japanissa ja Koreassa[18]. Jossain määrin tämä selittyy Etelä-Korean ja Japanin suuremmalla väestöntiheydellä ja Yhdysvaltain suurikapasiteettisten kaapeliverkkojen suuremmasta määrästä EU:hun verrattuna. Tämä ero voi kaventua, kun lisääntyvä kilpailupaine EU:ssa poikii investointeja suurnopeuksisiin verkkoihin. Yleistymiseen vaikuttavia tekijöitä Uusilla tulokkailla on keskimäärin nyt 52 prosentin markkinaosuus, kun se viime vuonna oli 49,8 prosenttia (jos jälleenmyyntituotteet jätetään pois, uusien tulokkaiden markkinaosuus on 40,7 prosenttia). Yleisesti ollaan yhtä mieltä siitä, että kilpailu on yksi keskeisistä laajakaistan yleistymistä edistävistä tekijöistä. Parhaiten näyttävät pärjäävän maat, joissa on kilpailevia verkkoja. Tällaisia maita ovat esimerkiksi Alankomaat ja Tanska. Kilpailua edistää myös toimiva markkinoiden sääntely, joka takaa kilpailijoille mahdollisuudet käyttää vakiintuneen operaattorin verkkoa, ja päämäärätietoinen sääntely esimerkiksi Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on tuottanut selvästi tulosta. Toimiva sääntely ei pelkästään paranna markkinaolosuhteita vaan tarjoaa vaihtoehtoisille operaattoreille tilaisuuden siirtyä vähitellen palvelupohjaisesta kilpailusta infrastruktuuripohjaiseen kilpailuun. Sitä vastoin jäsenvaltioissa, joissa sääntelypolitiikka on heikoissa kantimissa ja infrastruktuurikilpailua ei ole, tilanne on huonompi. Sekä täysin eriytettyjen tilaajayhteyksien että rinnakkaiskäytön hintataso jatkoi alenemistaan koko EU:ssa, joskin täysin eriytettyjen tilaajayhteyksien osalta aleneminen on vähäisempää. Vaikka on totta, että laajakaistan jälleenmyyntijärjestelyjen osalta vuosi 2006 oli erityisen kasvun aikaa (kasvua 124 prosenttia), vaihtoehtoiset operaattorit jatkoivat edelleen investointeja myös omaan verkkoon: yli 4,1 miljoonan uuden täysin eriytetyn tilaajayhteyden (kasvua 79 prosenttia) ansiosta ne pystyivät investoimaan useita miljardeja euroja uuteen verkkoinfrastruktuuriin. Monissa jäsenvaltioissa järjestettiin vuonna 2006 huutokauppoja WiMAX-, CDMA-, UMTS-, HSDPA- ja LMDS-toimiluville. Tämä vauhdittaa laajakaistan yleistymistä ja kuroo eroja umpeen syrjäisillä tai harvaan asutuilla alueilla sekä uusissa jäsenvaltioissa. 3. SÄÄNTELY-YMPÄRISTÖ Kansallinen lainsäädäntö Sääntelyjärjestelmän siirtäminen 25 jäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön saatiin päätökseen vuonna 2006, kun Kreikassa hyväksyttiin tarvittava primäärilainsäädäntö. Myös uudet jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet primäärilainsäädännöstään, joka Romanian osalta kattaa koko sääntelyjärjestelmän ja Bulgarian osalta osan siitä. Kansallista lainsäädäntöä on myös parannettu erityisesti Tanskassa (muutoksenhakumenettelyt), Alankomaissa (verkkojen asennusoikeudet) sekä Ranskassa ja Espanjassa (kuluttajansuoja). Toisaalta komissio epäilee, että Saksan televiestintälakiin tehty muutos vapauttaa uusia markkinoita sääntelystä lievemmin ehdoin kuin yhteisön lainsäädäntö edellyttäisi. Sääntelyn purkaminen Joissakin maissa sääntelyviranomainen on hyväksynyt hallitsevien toimijoiden vapaaehtoiset sitoumukset vaihtoehtona täydelle sääntelylle (Yhdistynyt kuningaskunta), ja joissakin maissa tällaisten sitoumusten valvomiseksi on annettu lainsäädäntöä (Italia). Lisäksi on pyritty joustavuuteen erottamalla toiminnallisesti toisistaan kiinteän verkon vakiintuneen operaattorin verkkoliiketoiminta ja sen vähittäismyynti ja muu liiketoiminta. Näin on tehty esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja vastaavaa eriyttämistä harkitaan muissakin jäsenvaltioissa. Vaikka monien merkityksellisten markkinoiden analyysit ovat johtaneet velvoitteiden asettamiseen hallitseville toimijoille, kuten oli odotettavissa ensimmäisellä kierroksella, on olemassa joukko markkinoita, joilla sääntely on voitu purkaa. Näin on käynyt useissa jäsenvaltioissa, joissa velvoitteita on poistettu sen jälkeen kun matkaviestintäverkon käyttöoikeusmarkkinoilla ja ulkomaanpuhelujen markkinoilla on todettu vallitsevan toimiva kilpailu. Joissakin tapauksissa sääntelyä on kevennetty markkinatilannetta myötäillen, kuten on tehty kotiasiakkaiden kiinteän verkon puhelumarkkinoilla Belgiassa, Espanjassa, Ranskassa ja Alankomaissa. Kansalliset sääntelyviranomaiset Riippumattomuus Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat yleisesti ottaen vakiinnuttaneet toimivaltansa ja riippumattomuutensa. Slovakian osalta on kuitenkin ilmaistu epäilyjä siitä, onko sääntelytehtävät pidetty erillään valtion omistajana harjoittamasta markkinatoimijoiden ohjauksesta. Puolassa on hiljattain herännyt kysymys uuden kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuudesta ja puolueettomuudesta; sen edeltäjä lakkautettiin ja hallituksen hylkäämisvaltuuksien laajuus herätti keskustelua. Poliittisten intressien mahdollisuudet vaikuttaa päivittäisiin sääntelypäätöksiin eräissä jäsenvaltioissa on asia, joka vaatii lisähuomiota. Markkinoille pääsy ja valtioiden rajat ylittävät investoinnit saavuttavat täyden potentiaalinsa vasta, kun markkinat voivat luottaa sääntelyviranomaisen riippumattomuuteen ja puolueettomuuteen. Markkinakatsaukset Puitedirektiivin 7 artiklan mukainen prosessi, jossa sääntelyviranomaisen on ilmoitettava komissiolle ja muille kansallisille sääntelyviranomaisille aikeistaan ja kuultava niitä, on keskeinen väline sen varmistamisessa, että johdonmukaisen sääntelypolitiikan hyödyt ulottuvat kaikkiin eurooppalaisiin käyttäjiin. Useimmat kansalliset sääntelyviranomaiset ovat nyt toteuttaneet markkina-analyysien ensimmäisen kierroksen ja ilmoittaneet tulokset komissiolle ja muille kansallisille sääntelyviranomaisille. Monissa maissa on kuitenkin korjaavien toimien toteuttaminen viivästynyt. Syitä ovat muun muassa menettelykysymykset, kuten muutoksenhaut, ja se, että joissakin tapauksissa korjaavat toimet määrätään vasta jonkin ajan kuluttua huomattavan markkinavoiman toteamisesta (esimerkiksi Saksassa) tai ne ovat liian ylimalkaisia tuottaakseen välittömiä tuloksia markkinoilla. Lisäksi eri kansallisten sääntelyviranomaisten tiettyihin markkinatilanteisiin määräämien korjaavien toimien välillä on ilmennyt epäjohdonmukaisuutta. Esimerkiksi bittivirtayhteyksiä ei ole vielä saatavana johdonmukaisesti koko EU:ssa ja puhelujen välittämisestä kohdeverkossa perittävissä maksuissa esiintyy edelleen eroja. Ottaen huomioon, että markkinatoimijat saavat noin kolmasosan tuloistaan muista jäsenvaltioista kuin omastaan, valtioiden rajat ylittävä kasvu saisi vauhtia johdonmukaisuuden lisääntymisestä. Komissio tulee nykyisen sääntelykehyksen tarkistuksen yhteydessä kiinnittämään huomiota kaikkiin kysymyksiin, jotka liittyvät sääntelyn riippumattomuuteen, menettelyihin ja johdonmukaisuuteen. Muutoksenhaku Muutoksenhakuoikeus kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksiin on yksi järjestelmän keskeisistä periaatteista. Muutoksenhakuprosessin pituus on kuitenkin ongelma joissakin jäsenvaltioissa, kuten Italiassa ja Portugalissa, joissa menettely voi kestää 4–6 vuotta, ja Kreikassa, jossa korkein hallinto-oikeus ei ole antanut vielä päätöksiä, vaikka jotkin asiat ovat olleet vireillä vuodesta 2001. Joissakin oikeusjärjestelmissä (Belgia, Kypros, Viro, Unkari, Alankomaat, Slovakia, Ruotsi) markkina-analyysipäätöksiin haetaan järjestelmällisesti muutosta, ja voi olla tarpeellista ryhtyä toimiin, joilla markkinatoimijoita kannustetaan kohtuullisempaan lähestymistapaan. Taajuusasiat Taajuuksien käytöstä riippuvaisten sähköisten viestintäpalvelujen kokonaisarvoksi arvioidaan yli 200 miljardia euroa, minkä vuoksi tehokas taajuushallinto on kriittinen tekijä EU:n talouden menestyksen kannalta. Äskettäisissä tutkimuksissa on todettu, että tehokas taajuushallinto kaikissa jäsenvaltioissa saattaisi tuottaa jopa 0,1 prosentin kasvun BKT:hen[19]. Monien jäsenvaltioiden taajuushallinnossa on omaksuttu joustavampi ja liberaalimpi lähestymistapa teknologia- ja palveluneutraaliuden, taajuuksien huutokauppaamisen ja yhteiskäytön tai yleisvaltuutusten muodossa. Joissakin maissa on otettu käyttöön taajuuksien jälleenmyyntimahdollisuus. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin edelleen eroja suhtautumisessa näihin kysymyksiin. Lisäksi monia taajuuksien yhdenmukaistamista koskevia komission päätöksiä ei vielä kaikilta osin noudateta. Tämä koskee esimerkiksi langattomia liityntäjärjestelmiä ja ajoneuvoihin asennettavia lyhyen kantaman tutkalaitteita. Komissio tarkastelee näitä puutteita sääntelykehyksen tarkistuksen yhteydessä lisätäkseen sisämarkkinoiden potentiaalia. Radio- ja televisiolähetystoiminta Maanpäälliset verkot ovat edelleen suurin televisiosisällön välittäjä (yli 50 prosenttia EU:n talouksista) valtaosassa jäsenvaltioista. Seuraavilla sijoilla ovat kaapeli- ja satelliittiverkot. Internet-TV on edelleen pieni markkina, mutta kasvoi joissakin maissa vuonna 2006. Siirtyminen analogista digitaalisiin maanpäällisiin lähetyksiin on nyt useimmissa jäsenvaltioissa määrätty tapahtumaan komission suosittaman aikataulun mukaisesti (2012 mennessä), joskin joillain valtioilla on tässä vielä vaikeuksia. Kansallisten sääntelyviranomaisten määräämät korjaavat toimet kohdistuvat usein maanpäälliseen lähetystoimintaan, lukuun ottamatta maita, joissa on tiheä kaapeliverkko. Siirto- ja lähetysverkkomarkkinat ovat monille kansallisille sääntelyviranomaisille vähemmän tuttuja, eikä niiden analyysejä vielä ole saatu päätökseen. VoIP-numerot VoIP-palvelujen numerointijärjestelmät vaihtelevat suuresti. Useat jäsenvaltiot (Saksa, Kreikka, Espanja, Irlanti, Liettua, Portugali, Slovenia, Ruotsi, Suomi, Yhdistynyt kuningaskunta) antavat VoIP-yritysten tarjota sekä maantieteellisiä että ei-maantieteellisiä numeroita. Jotkin valtiot rajoittavat maantieteellisten numeroiden saatavuuden tietyntyyppisiin VoIP-palveluihin. Nämä puutteet rajoittavat markkinatoimijoiden mahdollisuuksia tarjota Euroopan laajuisia palveluja. Komissio pyrkii ratkaisemaan nämä ja muut numerointikysymykset sääntelykehyksen tarkistuksen yhteydessä. Täytäntöönpanon valvonta Komission vuonna 2006 käynnistämät menettelyt koskivat lähinnä tapauksia, joissa soittajan sijaintitiedot eivät välity pelastusviranomaisille 112-hätäpuheluissa, ja sitä että jotkin kansalliset sääntelyviranomaiset eivät toimittaneet markkinakatsauksia ajoissa. Samaan aikaan komissio saattoi kuitenkin lopettaa joitakin menettelyjä jäsenvaltioiden korjattua puutteet. Nämä menettelyt koskivat muun muassa kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuutta, markkinakatsausmenettelyjen toteuttamista, muutoksenhakujen aiheuttamaa lykkäävää vaikutusta, yleispalvelun tarjoajan nimeämismenettelyä ja kuluttajanäkökohtia, kuten hakemistopalveluja, numeron siirrettävyyttä ja soittajan paikantamista tietyissä tapauksissa. 4. KEHITYS KULUTTAJIEN KANNALTA Yleispalvelu Useat jäsenvaltiot nimesivät yleispalvelun tarjoajan vuonna 2006. Tšekin tasavalta, Viro ja Puola järjestivät avoimen tarjouskilpailun, ja Irlanti ja Slovakia puolestaan julkisen kuulemisprosessin. Kumpikin menettely näyttää edistävän läpinäkyvyyttä ja syrjimättömyyttä. Vaikka tarjoajaksi vieläkin useimmiten nimetään vakiintunut operaattori, Virossa tarjouskilpailu johti uuden tulokkaan nimeämiseen, ja Belgiassa ja Tšekin tasavallassa markkinatulokkaat tarjoavat palvelun joitakin elementtejä rinnan vakiintuneen operaattorin kanssa. Erityistarpeita omaavat käyttäjät Nykyinen sääntelykehys antaa jäsenvaltioille runsaasti harkintavaltaa ratkaista vammaisten ja vähätuloisten tarpeisiin liittyviä kysymyksiä, minkä vuoksi komissio on keskittynyt edistämään parhaita toimintatapoja. Irlannissa sääntelyviranomainen on perustanut erityisen foorumin edistämään vammaisten käyttäjien etuja. Ruotsissa kansallinen sääntelyviranomainen kannustaa markkinatoimijoita tarjoamaan mittatilauspalveluja erityistarpeita omaaville käyttäjille, minkä lisäksi se tarjoaa itse tällaisille käyttäjille kahdeksaa erityispalvelua, kuten 3G-videopuheluihin perustuvaa viittomakielistä tulkintaa. Hätäpalvelut – 112 Kolme jäsenvaltiota (Ruotsi, Tanska, Alankomaat) on nyt osoittanut ainoaksi hätänumerokseen numeron 112. Soittajan sijaintitietojen tarjoaminen on kuitenkin edelleen ongelma, ja komissio käynnisti vuonna 2006 menettelyt 13 jäsenvaltiota vastaan. Jäsenvaltiot ovat monin tavoin tiedottaneet kansalaisilleen 112-numerosta, kuten mainostamalla sitä yleisöpuhelimissa, puhelinluetteloissa, laskuissa, poliisin ilmoituksissa ja sanomalehdissä sekä erilaisissa kampanjoissa, verkkosivuilla, radiossa ja televisiossa. Ruotsissa 112-numerosta annetaan tietoa maitopakkauksissa, ja Latviassa ja Tšekin tasavallassa numeroa on tuotu suuren yleisön tietoisuuteen televisio-ohjelmissa. Vaikka 112-peruspalvelun saatavuus ja laatu vaikuttaa olevan laajalti turvattu, komission toimivalta tältä osin on nykyisessä sääntelykehyksessä rajallinen. Parannukset riippuvat siitä, saako se riittävää tukea muilta lainsäätäjiltä sääntelyjärjestelmän tarkistuksen yhteydessä. Hinnoittelun läpinäkyvyys Useat jäsenvaltiot ovat omaksuneet aktiivisemman lähestymistavan hinnoittelun läpinäkyvyyteen. Esimerkiksi Tanskassa, Virossa, Portugalissa ja Ruotsissa on Internetissä tarjolla hintavertailuja, ja Belgian sääntelyviranomainen on perustamassa hintasimulaattoria. Irlannin, Unkarin ja Slovenian sääntelyviranomaiset ovat laajentaneet hintavertailujaan kattamaan kiinteän verkon puhelut, matkapuhelut ja laajakaistaliittymät. Joissakin jäsenvaltioissa markkinatoimijat täydentävät näitä julkisia palveluja omilla läpinäkyvyyttä parantavilla palveluillaan. Toisaalta monessa jäsenvaltiossa (esimerkiksi Saksassa, Itävallassa ja Liettuassa) on moitittu hintojen läpinäkyvyyden puutetta, ja verkkovierailuhinnat ovat saaneet kuluttajilta laajaa kritiikkiä. Yksityisyyden suoja ja tietosuoja Kaikki jäsenvaltiot ovat nyt siirtäneet sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin kansalliseen lainsäädäntöönsä. Vuonna 2006 sovittiin erillisestä direktiivistä, joka koskee teletietojen luovuttamista lainvalvontatarkoituksiin. Jäsenvaltioiden on määrä siirtää se lainsäädäntöönsä vuonna 20007. Verkko- ja tietoturva sekä suojautuminen vakoilu- ja haittaohjelmilta on käymässä yhä tärkeämmäksi. Koska roskapostia ja haittaohjelmia käytetään enenevässä määrin rikolliseen voitontavoitteluun, lainvalvontatoimet näillä kahdella alalla ovat kytkeytymässä toisiinsa. Tarvitaan lisäponnisteluja, kuten käyttäjien tietoisuuden lisäämistä[20], kun otetaan huomioon tämän alan laittoman toiminnan huomattavat yhteiskunnalliset ja taloudelliset vaikutukset. Numeron siirrettävyys Jäsenvaltioiden mukaan numeron siirtomahdollisuutta käytetään entistä enemmän, ja Tanskassa, Espanjassa, Ruotsissa ja Suomessa siirrettyjen matkapuhelinnumeroiden osuus muodosti yli 20 prosenttia koko asiakaskannasta. Huomattavaa kasvua matkapuhelinnumerojen siirtämisessä on todettu Virossa, Kreikassa, Ranskassa, Irlannissa, Liettuassa ja Luxemburgissa, ja kiinteän verkon puhelinnumerojen siirtämisessä Ranskassa, Ruotsissa ja Alankomaissa. Numeron siirrettävyys on edelleen keskeinen kilpailutekijä kaikissa jäsenvaltioissa. 5. PÄÄTELMÄT Sääntelyjärjestelmän toteuttaminen toimii yleisellä tasolla kilpailun lisäämisessä sähköisen viestinnän markkinoilla, ja kuluttajat hyötyvät alentuneista hinnoista ja innovatiivisista palveluista. Esimerkkejä hyvistä toimintatavoista löytyy kaikista jäsenvaltioista kaikissa sääntelyyn ja markkinoihin liittyvissä asioissa. On kuitenkin joukko aloja, joilla sähköisten viestintäpalvelujen yhtenäismarkkinat eivät toteudu nykyisessä järjestelmässä. Johdonmukaisen sääntelyn varmistamiseen koko yhtenäismarkkinoilla ei tällä hetkellä ole välineitä, ja komissio aikoo tutkia rakenteellisia sekä numeroihin ja taajuushallintoon liittyviä kysymyksiä varsinkin sääntelyjärjestelmän tarkistuksen yhteydessä. Verkkovierailuhintojen osalta komissio on jo ehdottanut järjestelmän muuttamista. Lisäksi pohditaan seikkaperäisempiä toimia esimerkiksi kansallisten sääntelyviranomaisten päätösten täytäntöönpanon, muutoksenhakumenettelyjen, yksityisyyden suojan ja tietosuojan, yhteisen eurooppalaisen 112-hätänumeron ja erityistarpeita omaaville käyttäjäryhmille suunnattujen palvelujen osalta. [1] KOM(2005) 229. [2] i2010 – Vuotuinen tietoyhteiskuntaraportti 2007. [3] EITO, 2006. [4] EITO, 2006 ja IDATE, 2006. [5] IDATE, 2006. [6] Komission käyttämät tietolähteet ovat Goldman Sachs , ETNO, Cable Europe ja ECTA. Investoinneilla tarkoitetaan pelkästään investointeja käyttöomaisuuteen (ylläpitoon ja laajentamiseen). [7] Goldman Sachs . [8] EU:n investoinnit ylittivät absoluuttisesti mitattuna Yhdysvaltain ja Japanin investoinnit vuonna 2005; Myös EU:n kasvuennusteet vuodelle 2006 olivat suuremmat (lähde: Infonetics Research , marraskuu 2006). [9] Komission arvio; Morgan Stanley ; ING. [10] Dow Jonesin Euro Stoxx Telecommunications -indeksi (SXKE) kasvoi 378,4 pisteestä (vuoden 2003 loppu) 468,6 pisteeseen (vuoden 2006 loppu), kun taas Dow Jonesin Euro Stoxx 50 -indeksi kasvoi samana ajanjaksona 2760,66 pisteestä 4119,94 pisteeseen. [11] Tulos ennen korkoja, veroja ja poistoja. [12] Merrill Lynch , 24. 6. 2006. [13] E-Communications Household Survey (maaliskuu 2007), Special Eurobarometer , Euroopan komissio. [14] EITO, 2006. [15] OECD:n menetelmä, jossa tarkastellaan jäsenvaltion kahta suurinta operaattoria ja otetaan huomioon myös kuukausimaksu. [16] EITO, 2006 ja IDATE, 2006. [17] EITO, 2006. [18] Yleisin nopeus Yhdysvalloissa on 2,5 Mbit/s – 10 Mbit/s, EU:ssa 512 kbit/s – 2 Mbit/s (lähde: IDATE, FCC). [19] Benchmarking Impacts of EU Policy - Options for Economically Efficient Management of Radio Spectrum , SCF Associates, joulukuu 2006, ei vielä julkinen. [20] Ks. komission tiedonanto roskapostin sekä vakoilu- ja haittaohjelmien torjunnasta, KOM(2006) 688.