VIHREÄ KIRJA Valmistautuminen täysin konvergoituneeseen audiovisuaaliseen maailmaan: kasvu, luominen ja arvot /* COM/2013/0231 final */





SISÄLLYSLUETTELO 1........... Johdanto........................................................................................................................ 3 2........... Kasvu ja innovointi......................................................................................................... 4 2.1........ Markkinanäkökohdat..................................................................................................... 5 2.2........ Rahoitusmallit................................................................................................................. 8 2.3........ Internet-valmiin television yhteentoimivuus....................................................................... 9 2.4........ Infrastruktuuri ja taajuudet............................................................................................. 10 3........... Arvot........................................................................................................................... 11 3.1........ Sääntelykehys............................................................................................................... 11 3.2........ Tiedotusvälineiden vapaus ja moniarvoisuus................................................................... 14 3.3........ Kaupallinen viestintä..................................................................................................... 15 3.4........ Alaikäisten suojelu........................................................................................................ 16 3.5........ Esteettömyys vammaisten näkökulmasta........................................................................ 17 4........... Seuraavat vaiheet.......................................................................................................... 17 VIHREÄ KIRJA Valmistautuminen täysin konvergoituneeseen audiovisuaaliseen maailmaan: kasvu, luominen ja arvot 1. Johdanto[1] Tämän vihreän kirjan tavoitteena on käynnistää laaja julkinen keskustelu vaikutuksista, joita meneillään oleva audiovisuaalisten medioiden toimintaympäristön muutos aiheuttaa. Tälle muutokselle on ominaista mediapalvelujen sekä niiden tarjoamis- ja kuluttamistapojen jatkuva tekninen lähentyminen eli konvergenssi. Konvergenssi voidaan ymmärtää perinteisen radio- ja televisiolähetyspalvelujen ja internetin asteittaisena yhdentymisenä. Tuloksena oleviin katselumahdollisiin kuuluvat internet-valmiudella varustetut TV-vastaanottimet, avoimen internetin kautta videosisältöä välittävät sovittimet (over-the-top, OTT)[2] sekä pöytätietokoneiden, kannettavien tietokoneiden tai taulutietokoneiden ja muiden mobiililaitteiden kautta tarjottavat audiovisuaaliset mediapalvelut. Kuluttajat käyttävät taulutietokoneita tai älypuhelimia samalla kun katselevat TV:tä esimerkiksi etsiäkseen lisätietoja katselemastaan ohjelmasta tai olemalla yhteydessä ystäviinsä tai vuorovaikutuksessa itse TV-ohjelman kanssa. Rajat ovat nopeasti hämärtymässä yhtäältä TV-vastaanottimista katseltavien lineaaristen lähetysten tavanomaisten, viime vuosisadalta periytyvien kulutusmuotojen ja toisaalta tietokoneisiin tilattavien palvelujen välillä. Kun käyttöön tulee yhä enemmän älypuhelimia, jotka mahdollistavat sisällön kulutuksen lisäksi myös sen tuotannon, tulevaisuudessa on myös ajateltavissa siirtymä passiivisesta kuluttamisesta aktiiviseen osallisuuteen. Internet-liitännällä varustettujen televisioiden, joita oli vuonna 2012 käytössä 40,4 miljoonaa[3], odotetaan leviävän vuoteen 2016 mennessä suurimpaan osaan EU:n kotitalouksista[4]. Internet-valmiuksien mukanaan tuomien toimintojen käytöstä voidaan todeta, että vuonna 2012 niitä käytettiin 11 prosentissa Yhdistyneen kuningaskunnan vastaanotinkannasta (eniten EU:ssa), kun vastaava prosenttiosuus oli 44 Kiinassa, 18 Koreassa ja 17 Intiassa[5]. Yhdysvaltojen kotitalouksista tällä hetkellä 22,5 prosentissa on internetiin liitetty televisio (ml. OTT-yhteydet ja pelikonsolit), ja osuuden ennakoidaan nousevan jopa 43,1 prosenttiin vuoteen 2016 mennessä[6]. Vaikka lineaaristen lähetysten katseluajat ovat päivittäin edelleen noin neljä tuntia koko EU:ssa[7], konvergoituvasta kuluttajakokemuksesta on tulossa yhä enemmän todellisuutta ja markkinatoimijat kehittävät ja mukauttavat liiketoimintamallejaan vastaavasti. Teknologia antaa jo nyt käyttäjälle mahdollisuudet luoda, jakaa ja käyttää kaikentyyppistä sisältöä ajasta, paikasta tai laitteesta riippumatta. Komission visiona on tarttua tämän muuttuvan teknologisen ympäristön tarjoamiin mahdollisuuksiin ja taata mahdollisimman laaja pääsy eurooppalaiseen monimuotoiseen sisältöön kaikille eurooppalaisille ja mahdollisimman laajat valintamahdollisuudet korkealaatuisesta tarjonnasta. Tekninen valmius tarjota sisältöä laillisesti katsojien saataville kaikkialla EU:ssa voisi myös kannustaa markkinatoimijoita luomaan uudentyyppisiä sisältöjä. Yksityisten sektorin toimijoiden on tarpeen jatkaa innovointia, ja poliittisten päättäjien on tarpeen varmistaa oikeat puite-edellytykset ja pohtia asiaa yhteiskuntapoliittisesta näkökulmasta. Tämä johtaa seuraaviin kysymyksiin: – Miten konvergenssiprosessi voidaan muuntaa laajemmilla eurooppalaisilla markkinoilla talouskasvuksi ja liiketoimintainnovoinniksi Euroopassa (luku 2)? – Mitkä ovat konvergenssin vaikutukset sellaisiin arvoihin kuin tiedotusvälineiden moniarvoisuus, kulttuurinen monimuotoisuus ja kuluttajansuoja, myös erityisten kohderyhmien, kuten alaikäisten, kannalta (3 luku)? Kun konvergenssista tulee seuraavan vuosikymmenen aikana yhä konkreettisempaa todellisuutta, se voi tulevaisuudessa vaikuttaa oikeudellisiin välineisiin, kuten audiovisuaalisia mediapalveluja koskevaan direktiiviin (AVMS-direktiivi)[8] – johon tässä vihreässä kirjassa keskitytään –, sähköistä kaupankäyntiä koskevaan direktiiviin[9] ja sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmään[10]. Sidosryhmäkuulemisen tuloksia ei ennakoida, mutta ne voivat pohjustaa tietä mahdollisille sääntelyllisille ja muille poliittisille reaktioille pitemmällä aikavälillä. Etenkin pyritään kytkemään yhteen komission aloitteita, joita ovat lasten turvallisuutta internetissä parantamaan muodostettu koalitio (Better Internet for Kids Coalition)[11], tiedotusvälineiden vapautta ja moniarvoisuutta käsittelevän korkean tason työryhmän raportin[12] mahdolliset jatkotoimet sekä itsesääntelyä koskeviin aloitteisiin liittyvä työ. 2. Kasvu ja innovointi Vuonna 2012 kaikkiaan 22 prosenttia EU:n kansalaisista käytti internetiä mobiililaitteen avulla[13]. Vuonna 2016 suurimman osan internetin liikenteestä ennakoidaan olevan videota ja valtaosan IP-liikenteestä kanavoituvan pääasiassa WiFi-verkkojen ja mobiililaitteiden kautta[14]. Avainlukuja — audiovisuaalisen sisällön kulutus siirtymässä verkkoon Kuluttajat käyttivät digitaaliseen videoon (internetin kautta tarjottaviin elokuviin ja TV-sarjoihin) 364,4 miljoonaa euroa vuonna 2011 (lisäystä 41,8 % vuodesta 2010) Euroopassa fyysisten ja digitaalisten videoiden markkinoilla, joiden arvo oli 9493,8 miljoonaa euroa (vähennystä 4,6 % vuodesta 2010)[15]. Maksutelevisio-operaattoreiden tilausvideopalvelujen tyydyttämätön kysyntä jäsenvaltioiden rajojen yli on arviolta 760–1 610 miljoonaa euroa vuosittain[16]. Internet-välitteisen videon käyttäjien määrän odotetaan kasvavan koko maailmassa 1,5 miljardiin vuoteen 2016 mennessä, kun vastaava luku oli 792 miljoonaa vuonna 2011[17]. EU:ssa oli vuoden 2012 kolmannella neljänneksellä 306 yksittäistä tilausvideopalvelua (VoD)[18]. YouTubeen ladataan 72 tuntia videota minuutissa. Laitevalmistajille ja teknologian kehittäjille tarjoutuu mahdollisuuksia tuoda kasvaville markkinoille innovatiivisia laitteita, joissa hyödynnetään esimerkiksi helppokäyttöisiä käyttöliittymiä ja esteettömyysratkaisuja. Verkko-operaattorit voivat odottaa kaistanleveyden kysynnän kasvavan, mikä vaikuttaa positiivisesti investointeihin nopeisiin verkkoihin. Sisällöntuottajat voivat löytää uusia tapoja tuoda sisältönsä mahdollisimman laajan yleisön ulottuville ja kokeilla luovia tapoja tuottaa ja tarjota sisältöä. Lähetystoiminnan harjoittajat voivat saada käyttöön lisää jakelukanavia[19] sisältönsä jakelua varten ja kehittää pidemmälle vuorovaikutteista tarjontaansa. Tämän potentiaalin toteutumisen edellytyksinä ovat kasvun kannalta tarpeeksi suuret markkinat, kilpailuun perustuva toimintaympäristö, valmius muuttaa liiketoimintamalleja, yhteentoimivuus ja riittävä infrastruktuuri. Voidakseen muokata internet-vetoista median tulevaisuutta Euroopan on huolehdittava näiden edellytysten olemassaolosta ja edistettävä samalla arvoja, joihin audiovisuaalisten mediapalvelujen sääntely pohjautuu. 2.1. Markkinanäkökohdat EU:lle ominainen kulttuurinen ja kielellinen monimuotoisuus on potentiaalinen kilpailuetu maailmanmarkkinoilla, mutta sitä on pidetty myös haasteellisena verkostovaikutusten leimaamassa ympäristössä. Verkostovaikutukset voivat media- ja internet-maailmassa muodostaa merkittävän suhteellisen edun rajattomilla markkinoilla laillisesti toimiville operaattoreille, jotka voivat niiden ansiosta koota mittavia budjetteja ja hyödyntää mittakaavaetuja. Uudet tulokkaat, jotka tarjoavat audiovisuaalista sisältöä verkossa ilman sisällön käyttöön liittyviä alueellisia rajoituksia, voivat saada EU:n 368 miljoonaa internetin käyttäjää[20] potentiaalisiksi asiakkaikseen ja näin tarjota haasteen perinteisille toimijoille. Tämä usein onnistuu amerikkalaisilta toimijoilta, joita on tullut EU:n hajanaisille markkinoille menestyksekkäästi. Euroopassa kuluttajakokemus verkossa saatavista audiovisuaalisista mediapalveluista on edelleen usein sellainen, että valinnanvaraa on rajoitetusti ja palveluihin pääsy heikkoa, usein maantieteellisten rajoitusten vuoksi. Älytelevisiosovelluksia rajoittavat yhä usein kansallisesti tehdyt asetukset ja valmistajien ennakkoon tekemät valinnat, ja pääsy muiden EU-maiden sisältöön on usein estetty[21]. Teknologia auttaa ylittämään nämä esteet. Sisällöntuottajat, tekstitysten tuottajat ja tutkijat ovat alkaneet luoda alliansseja jakaakseen käytössään olevia kieliresursseja (esim. tuotantoyhtiöiden hallussa olevat tekstityskorpukset[22]) ja ‑välineitä[23]. Tulevaisuuden kuluttajakokemus a) Erasmus-vuottaan Lontoossa viettävällä puolalaisella opiskelijalla on pääsy kaikkeen Puolan operaattorien audiovisuaaliseen tarjontaan puolalaisella luottokortillaan – aivan kuin kotona Krakovassa, koska puolalaiset palvelut ovat saatavilla myös Lontoossa. b) Hänen brittiläinen asuintoverinsa, joka kirjoittaa lopputyötään portugalilaisista elokuvaohjaajista, saa helposti käyttöönsä materiaalia portugalilaisilta audiovisuaalisen sisällön tuottajilta. Huonekaverukset katselevat usein yhdessä urheilutapahtumia eri EU-maista. Vihreällä kirjalla audiovisuaaliteosten verkkojakelusta pyrittiin valaisemaan pääasiassa tekijänoikeuksiin liittyviä kysymyksiä[24]. Komissio julkaisee vihreään kirjaan liittyneen sidosryhmäkuulemisen tulokset vuonna 2013. Joulukuussa 2012[25] komissio vahvisti sitoumuksensa työskennellä nykyaikaisen tekijänoikeussäännöstön aikaansaamiseksi ja sopi kahdesta rinnakkaisesta toimintalinjasta: sidosryhmien kanssa vuonna 2013 käytävästä jäsennellystä vuoropuhelusta sellaisissa kysymyksissä (mm. sisällön siirrettävyys ja audiovisuaalisten teosten saanti rajojen yli), joissa on tarpeen edetä nopeasti, sekä markkinatutkimuksista, vaikutusarvioinneista ja oikeudellisten tekstien laadinnasta, jotta vuonna 2014 voidaan tehdä päätös siitä, onko syytä antaa lainsäädännön uudistusehdotuksia[26]. Tekijänoikeuskysymyksiä ei sen vuoksi tarkastella lähemmin tässä vihreässä kirjassa. Tarjonnan näkökulmasta tämän päivän mediamaailmaa hallitsee kilpailu kuluttajien huomiosta. Markkinatoimijat (esim. maksutelevisio-operaattorit, kaupallisen ja julkisen maksuttoman lähetystoiminnan harjoittajat, tilausvideojakelijat ja laitevalmistajat) pyrkivät erottumaan tarjonnasta premium-sisällöllä ja houkuttelevalla sisällöllä, myös yksinoikeuksien pohjalta tai helppokäyttöisten käyttöliittymien avulla. Määrällisesti lisääntyvä ja monipuolistuva tarjonta muuttaa viihteen toimintaympäristöä. EU:n lähetystoiminnan harjoittajat investoivat vuonna 2009[27] noin kolmasosan tuloistaan sisältöön. Lähetystoiminnan harjoittajien EU:ssa ohjelmistoihin käyttämästä 34,5 miljardista eurosta noin 15,6 miljardia käytettiin oikeuksien hankkimiseen – 5,8 miljardia euroa urheilutapahtumien lähetysoikeuksiin ja 9,8 miljardia euroa elokuva- ja TV-ohjelmahankintoihin[28]. Suosituin sisältö eli premium-sisältö (suuret urheilutapahtumat ja hiljattain levitykseen tulleet menestyselokuvat) aiheuttavat suurta kysyntää ja merkittäviä tuloja audiovisuaalialalla. BT:n tarjous Englannin valioliigan jalkapallo-ottelujen televisioinnista kolmeksi vuodeksi pelikaudesta 2013–2014 alkaen johti ennätysmäiseen 3 miljardin punnan sopimukseen, 71 prosenttia kalliimpaan[29] kuin edellisellä kolmella pelikaudella. Yhdysvalloissa Netflix käytti arviolta 4,8 miljardia dollaria suoratoistosisällön hankintaan 2011–2012. Menestyminen saattaa riippua siihen, miten jatkuvapohjaisesti tällaista sisältöä voidaan tarjota katsojille. Sisällöntarjoajat ovat jakelukanavien operaattoreiden kanssa tekemiensä yksinoikeussopimusten turvin voineet kuolettaa investointinsa, mutta yksinoikeussopimukset voivat toisaalta rajoittaa kolmansien osapuolten mahdollisuuksia tarjota tällaista sisältöä yleisölleen. Ne voivat toimia esteenä uusien toimijoiden markkinoilletulolle. Lisäksi silloin, kun jakelukanavat saavuttavat suuren suosion käyttäjien keskuudessa ja niistä tulee sisällöntuottajien keskeinen keino saavuttaa yleisö, voi syntyä huoli siitä, että nämä lähetyskanavat suosivat tiettyjä yrityksiä tai – vertikaalisesti integroituneiden yritysten tapauksessa – omia palvelujaan. Näiden jakelukanavien käytössä on myös laaja määrä käyttäjätietoja, mikä voi antaa niille lisäkilpailuedun[30]. Eräät jäsenvaltiot, esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta, ovat arvioineet tarvetta asettaa tukkutason ennakkovelvoitteita ylimpien liiga- ja divisioonatasojen urheilutapahtumien ja ensiesitykseen tulevien Hollywood-elokuvien oikeuksien myynnille, koska tätä pidetään välttämättömänä kilpailijoiden liiketoiminnan elinkelpoisuuden kannalta. EU:n kilpailusääntöjä voidaan soveltaa kansallisella ja Euroopan tasolla mahdolliseen markkinavoiman väärinkäyttöön olosuhteissa, joissa yritys on määräävässä asemassa merkityksellisillä markkinoilla. Tässä yhteydessä on tarpeen varmistaa, että markkinat voivat toimia nopeasti ja tehokkaasti jatkuvasti konvergoituvassa ympäristössä. Komissio on useita kertoja puuttunut tilanteeseen kilpailun takaamiseksi urheilutapahtumien mediaoikeuksien yhteismyynnissä[31]. Se on fuusiotapausten yhteydessä hyväksynyt korjaavia toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että suosituimman elokuvasisällön ja urheilutapahtumien lähetysoikeudet pysyvät saatavilla[32]. Tässä yhteydessä voidaan myös panna merkille lisenssien epäämisiin liittyvä Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö[33]. Se, että määräävässä markkina-asemassa oleva oikeuksien haltija epää käyttöoikeuden tuotteeseen tai palveluun, joka on välttämätön tietyn toiminnan harjoittamiseksi markkinoilla, voi olla määräävän aseman väärinkäyttöä, jos tämä epääminen estää sellaisen uuden tuotteen markkinoilletulon, jolla olisi mahdollista kulutuskysyntää, jos epääminen on perusteeton ja jos sen vaikutuksesta kilpailu estyy toissijaisilla markkinoilla. Unionin tuomioistuin on myös todennut Englannin valioliigaa koskevassa asiassa, että vaikka EU:n kilpailulainsäädäntö ei estä oikeuksien haltijaa myöntämästä yhdelle lisenssinsaajalle urheilutapahtuman yksinoikeudellisia lähetysoikeuksia yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa, oikeuksien haltija ei voi kieltää yksinoikeutettua lisenssinhaltijaa tarjoamasta kyseisen urheilutapahtuman lähetyspalveluja rajojen yli[34]. Tähän on syynä se, että tällaisen kiellon myötä lisenssinsaajalle voitaisiin myöntää ehdoton alueellinen yksinoikeus lisenssin kattamalla alueella, mikä eliminoisi lähetystoiminnan harjoittajien välisen kilpailun ja lohkoisi sisämarkkinat yksinoikeuksien kattavuuden mukaan. Kilpailunäkökohtia liittyy myös julkisten yleisradioyhtiöiden toiminnan rahoittamiseen. Julkiset yleisradioyhtiöt laajentavat usein toimintaansa verkkomaailmaan sovellusten tai internet-sivustojen avulla. Osa toimijoista pitää tätä tervetulleena, mutta toiset katsovat, että tämä toiminta kilpailee niiden oman kaupallisen, julkista rahoitusta saamattoman tarjonnan kanssa. Komissio antoi vuonna 2009 tiedonannon valtiontukisääntöjen soveltamisesta julkiseen yleisradiotoimintaan ottaen huomioon uuden teknologian kehitys, muun muassa jakelukanavien ja ‑teknologioiden moninkertaistuminen. Tiedonannossa peräänkuulutetaan ennakkoarvioinnin (“ex ante test”) käyttöönottoa. Tämä edellyttää julkisen kuulemisen järjestämistä merkittävistä julkisten yleisradioyhtiöiden uusista palveluista, jotta jäsenvaltio voisi arvioida uuden palvelun vaikutuksen markkinoihin ja punnita sitä palvelun yhteiskunnallisen arvon perusteella. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (1) Mihin tekijöihin perustuu se, että yhdysvaltalaiset yritykset voivat menestyä hajanaisilla EU:n markkinoilla kieli- ja kulttuuriesteistä huolimatta samalla, kun monet EU:n yritykset joutuvat ponnistelemaan menestyäkseen? Mitkä tekijät haittaavat EU:n yritysten menestymistä? (2) Mitkä tekijät vaikuttavat suosituimman ohjelmasisällön (premium-sisällön) saatavuuteen? Liittyykö premium-sisältöön tällä hetkellä tukkutason käytäntöjä, jotka vaikuttavat markkinoille pääsyyn ja kestävään liiketoimintaan? Jos liittyy, mikä on niiden vaikutus kuluttajiin? Tarvitaanko nykyisiä kilpailusääntöjä pidemmälle meneviä sääntelyllisiä toimia? (3) Onko jakelukanaviin pääsylle olemassa esteitä, jotka edellyttävät sääntelyllisiä toimia? 2.2. Rahoitusmallit Etenevä konvergenssi, muuttuva kuluttajakäyttäytyminen[35] ja uudet liiketoimintamallit vaikuttavat audiovisuaalisen tuotannon rahoittamiseen. Televisio-ohjelmien ja sarjojen formaateilla[36] käydään yhä enemmän kauppaa Euroopassa — joskus paikallisiin mieltymyksiin mukauttaen — ja niitä viedään myös muualla maailmaan[37]. Tuotannoissa, joissa kieliesteet ovat matalampia, kuten lasten- tai dokumenttiohjelmissa, näyttäisi olevan mahdollisuuksia lisätä yhteistyötä. Ammattimaisesti tuotettujen TV-ohjelmien lisäksi myös käyttäjien itsensä tuottama sisältö voi saavuttaa laajoja kohderyhmiä, mahdollisesti osana lähetystoiminnan harjoittajien lineaarista ohjelmistoa. Lisäksi OTT-toimijat voivat tarjota omia sarjojaan ja suoria TV-lähetyksiä sekä hankkia oikeuksia premium-sisältöön. Jäsenvaltiot ovat kehittäneet erilaisia tapoja edistää eurooppalaisia teoksia, myös erilaisia tapoja helpottaa niiden tuotantoa, rahoitusta ja levitystä laajemmalle yleisölle. AVMS-direktiivissä asetetaan pakollisia prosenttiosuuksia EU:n lähetystoiminnan harjoittajien lähettämille eurooppalaisille ja riippumattomille teoksille. Ei-lineaarisissa mediapalveluissa velvoite edistää eurooppalaisia teoksia on muotoiltu joustavammin ja lähetystoiminnan harjoittajilta ja tilauspalvelujen tarjoajilta on mahdollista vaatia rahoitusosuuksia eurooppalaisten teosten tuotannon tukemiseksi. Vaikka jäsenvaltiot ovat kaiken kaikkiaan täyttäneet nykyiset lakisääteiset vaatimukset, ne keskittävät toimensa kotimaisiin tuotantoihin. Muiden kuin kotimaisten eurooppalaisten teosten osuus on vain 8,1 prosenttia[38] EU:n lähetystunneista. Tilausvideokanavien taholla ilmenevä suuntaus investoida alkuperäiseen sisältöön osoittaa, että nämä uudet toimijat ovat potentiaalisia uusia investoijia audiovisuaaliselle sisällölle. Kun otetaan huomioon tilausvideopalvelujen dynaaminen kasvu ja lähetystoiminnan harjoittajien tämänhetkinen rahoitusosuus eurooppalaisten teosten tuotannossa, joissain jäsenvaltioissa keskustellaan internetiin perustuvien uusien toimijoiden osallistumisesta sellaisen sisällön rahoittamiseen, jonka hyödyntämisessä ne ovat suoraan mukana. Tämä saattaa nostaa esille erityisiä ongelmia liittyen Euroopan ulkopuolisilta toimijoilta saataviin osuuksiin. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (4) Ovatko nykyiset AVMS-direktiivin vaatimukset paras tapa edistää eurooppalaisten teosten luomista, levitystä, saatavuutta ja menestymistä markkinoilla? (5) Miten konvergenssi ja muuttuva kuluttajakäyttäytyminen vaikuttavat sisällön rahoittamisen nykyiseen järjestelmään? Miten eri toimijat osallistuvat rahoittamiseen uudessa arvoketjussa? 2.3. Internet-valmiin television yhteentoimivuus Internet-valmiit TV-laitteet ja ‑palvelut (”connected TV”) ovat riippuvaisia erilaisista lähetystoiminnan, tietotekniikan ja televiestinnän standardeista[39]. Konvergenssi avaa uudelleen kysymyksen siitä, mikä lähestymistapa standardointiin pitäisi omaksua pitäen mielessä sekä sen edut (mittakaavaedut ja yhteentoimivuuden mahdollistaminen) että sen haitat (riski innovoinnin tyrehtymisestä). HbbTV on ETSI:n standardi, jota monet lähetystoiminnan harjoittajat, sisällöntarjoajat, verkot ja kuluttajalaitteiden valmistajat soveltavat Euroopassa[40] TV-lähetysten ja laajakaistasisällön yhdistämiseksi. HbbTV:n mahdollistamiin toimintoihin[41] kuuluu laajakaistasisällön käyttö TV-signaalin kautta. Toinen lähestymistapa on täysimittainen alustaratkaisu, jossa lähetysyhtiöt ja verkko-operaattorit toimivat yhteistyössä, esimerkkinä Yhdistyneen kuningaskunnan YouView[42]. Italiassa internet-televisioissa käytetään lähinnä historiallisista syistä MHP-standardia[43]. Näyttää siltä, ettei yhdessä jäsenvaltiossa ostetun internet-valmiin television asetuksia useinkaan pääse muuttamaan, jotta se voisi vastaanottaa palveluja muista jäsenvaltioista[44], eikä se useinkaan voi reagoida toisesta jäsenvaltiosta laillisesti lähetetyn TV-signaalin sisältämään linkkiin internet-sisältöön. Jotkin valmistajat saattavat konfiguroida laitteitaan rajoittaakseen niissä käytettävien palvelujen ja sovellusten valikoimaa. Eräät jäsenvaltiot ovat kehittäneet HbbTV:hen perustuvia kansallisia eritelmiä, joihin perustuvat sovellukset eivät kaikissa tapauksissa ole täysin yhteensopivia muissa maissa käytettävien laitteiden kanssa. Lisäksi laitteiden käyttö edellyttää joissain tapauksissa erityisiä teknisiä mekanismeja (esim. digitaalisten oikeuksien hallinta eli DRM) kansallisten toimijoiden odotuksiin vastaamiseksi. Sovellusten kehittäjien kannalta käytössä olevat erilaiset standardit merkitsevät sitä, että niiden koodattava tuotteensa uudestaan eri laitteita varten[45]. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (6) Tarvitaanko EU:n toimintaa jo vallitsevan tai mahdollisen hajanaisuuden estämiseksi ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi rajojen yli? Onko markkinoilla tarpeen päivittää standardeja tai kehittää uusia? 2.4. Infrastruktuuri ja taajuudet Kun useita audiovisuaalisten sisältövirtoja välitetään (ultra)teräväpiirtolähetyksinä, myös rinnakkaisessa käytössä ja 3D:nä, taajuustarpeen odotetaan – kompressointitekniikoiden kehittyessäkin – kasvavan niin, että internet-yhteyksiltä edellytetään jopa 100 Mbit/s:n tai sitäkin suurempia nopeuksia. Komissio on esittänyt kattavan politiikan laajakaistan kehityksen tukemiseksi Euroopan digitaalistrategiassa[46] ja ehdottanut Verkkojen Eurooppa ‑välinettä kohdennettujen infrastruktuuri-investointien edistämiseksi Euroopan tasolla[47]. Komissio on myös hiljattain järjestänyt julkisen sidosryhmäkuulemisen tietyistä läpinäkyvyyden, liikenteenhallinnan ja palveluntarjoajan vaihtamisen näkökohdista avoimessa internetissä[48] ja aikoo antaa lisäohjeistusta tästä asiasta. Lähetystoiminnan harjoittajien käyttöön osoitetut taajuudet ovat arvokas yleishyödyllinen resurssi, joka mahdollistaa näiden ja muiden toimijoiden ohjelmatuotannon. On kuitenkin todettu, että saataisiin suuri nettohyöty osoittamalla osa analogisten lähetysten lopettamisen myötä vapautuneesta taajuusylijäämästä – 800 MHz:n taajuusalue – langattomien laajakaistayhteyksien kehittämiseen etäisillä alueilla. Tämä vahvistettiin radiotaajuuspoliittisessa ohjelmassa[49], jossa asetettiin tavoitteeksi varata 1 200 Mhz:n verran taajuuksia langatonta laajakaistaa varten, mikä edelleen lisää painetta käytettävissä olevia taajuusresursseja kohtaan. Taajuusresurssit voivat helpottaa audiovisuaalisen sisällön maanpäällistä ja satelliittivälitteistä välitystä ja vuorovaikutteisia toimintoja, joita tarvitaan sisällön jakeluun ja oheispalveluihin. Konvergenssi nostaa esiin kysymyksen maanpäällisen lähetystoiminnan tulevasta roolista tällaisten palvelujen tarjoamisessa. Alan toimijat pyrkivät yhä enemmän löytämään yhdistelmämalleja, jossa yhdistyvät laajakaistan edut tilattavan sisällön yksilöllisissä valintamahdollisuuksissa ja TV-lähetystoiminnan tehokkuus sisällön (esim. urheilu- tai viihdetapahtumien suorien lähetysten) tarjoamisessa samanaikaisesti laajalle yleisölle. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (7) Miten merkityksellisiä ovat sisältöä välittävien eri jakelukanavien (esim. maanpäällinen ja satelliittivälitteinen lähetystoiminta, kiinteä laajakaista (ml. kaapeli) ja mobiililaajakaista) erot kuluttajakokemuksen ja yleisen edun mukaisten velvoitteiden kannalta? (8) Mitkä taajuuksien allokointi- ja yhteiskäyttömallit voivat tarjota kehittymismahdollisuuksia samoilla taajuusalueilla toimivalle lähetystoiminnalle, mobiililaajakaistalle ja muille sovelluksille (esim. ohjelmantekoon tarvittava laitteisto)? (9) Mitä erityisiä taajuuksiin liittyviä tutkimustarpeita on otettava huomioon tällaisen kehityksen helpottamiseksi? 3. Arvot Audiovisuaalisia mediapalveluja Euroopassa pohjustavat arvot ovat johtaneet sääntöihin, joilla tuetaan sananvapautta, tiedotusvälineiden moniarvoisuutta, kulttuurista monimuotoisuutta[50], henkilötietojen suojaa ja kuluttajansuojaa – myös muita heikommassa asemassa olevissa ryhmissä, kuten alaikäiset ja vammaiset. Haasteena on edistää näiden arvojen kunnioittamista konvergoituneessa ympäristössä tarkoituksenmukaisten poliittisten valintojen avulla. 3.1. Sääntelykehys Audiovisuaalisten mediapalvelujen EU-sääntelyn pääasiallisen lähtökohdan muodostavat sisämarkkinat, ydinajatuksenaan alkuperämaan periaate. Näillä eurooppalaisilla TV-toiminnan sisämarkkinoilla sovelletaan vähimmäissääntöjä, jotka kattavat tietyt näkökohdat, kuten mainonnan, alaikäisten suojelun ja eurooppalaisten audiovisuaalisten teosten edistämisen. AVMS-direktiivin teknologianeutraali lähestymistapa merkitsee sitä, että samoja palveluja säännellään samalla tavalla riippumatta laitteesta, jossa ne kulutetaan. AVMS-direktiivissä erotetaan toisistaan lineaariset palvelut (televisiolähetykset) ja ei-lineaariset (tilattavat[51]) palvelut. Ero tehdään, koska tilattavat palvelut ovat paljon enemmän kuluttajan hallinnassa, minkä vuoksi vähemmän tiukka sääntely on niissä perusteltua tietyillä osa-alueilla. AVMS-direktiivin sääntöjä sovelletaan vain mediapalvelun tarjoajiin. Mediapalvelun tarjoajan määritelmä perustuu toimituksellisen vastuun käsitteeseen[52]. Niin kauan kuin palveluntarjoaja on vastuussa sisällön valinnasta ja määrää siitä, millä tavalla se organisoidaan, sen palveluihin sovelletaan AVMS-direktiiviä, vaikka sen sisältö välitettäisiin internetissä. Lineaariset ja ei-lineaariset palvelut tulevat vastedes kilpailemaan yhä enemmän samalla katseluruudulla, joskus jopa tarjoamalla kahden välityskanavan kautta saman sisällön saman yleisön huomiosta kilpaillen. Kun esiin nousee uusia tilattavan sisällön muotoja, jotka muistuttavat enemmänkin passiivista lineaarisen sisällön kuluttamista, lineaaristen ja ei-lineaaristen palvelujen ero saattaa kuluttajan näkökulmasta hämärtyä. Jos saman sisällön lineaarisen ja ei-lineaarisen tarjonnan katsottaisiin konvergoituneessa ympäristössä kilpailevan keskenään, niihin tällä hetkellä sovellettavien sääntöjen erot voisivat kiistatta vääristää tätä suhdetta. Toisaalta jos käyttäjät pitävät tärkeänä sitä, missä määrin palvelu on heidän hallittavissaan, säännöt olisi tietyssä mielessä loogista pitää erilaisina. Tämä vaatii poliittisilta päättäjiltä pohdintaa siitä, millä tavoin nämä muutokset vaikuttavat sekä kuluttajien näkemyksiin heidän saamastaan palvelusta että nykyisten sääntöjen toimivuuteen. AVMS-direktiiviä sovelletaan vain EU:n lainkäyttövaltaan kuuluviin palveluntarjoajiin. Satelliittivälitteiset audiovisuaaliset mediapalvelut kuuluvat jäsenvaltion lainkäyttövaltaan, jos niissä käytettävä maa-satelliittiyhteys sijaitsee kyseisessä jäsenvaltiossa tai niissä käytetään ”kyseiselle jäsenvaltiolla kuuluvaa” satelliittikapasiteettia[53]. Näitä sääntöjä ei sovelleta sellaiseen internet-välitteiseen sisältöön, joka on peräisin EU:n ulkopuolisista maista mutta suunnattu EU:n yleisölle. Kun mediapalveluja on yhä enemmän saatavilla EU:n ulkopuolelta internetin ja satelliitin välityksellä, lainkäyttövallan ulottaminen näihin palveluihin synnyttäisi tarpeen ratkaista toimivallan päällekkäisyyteen liittyvät kysymykset. Vastaavista kysymyksistä keskustellaan parhaillaan tietosuojan alalla. Ei-lineaaristen palvelujen tarjoamisesta on myös voimassa, mitä säädetään sähköistä kaupankäyntiä koskevassa direktiivissä. Konvergenssiympäristössä kyseisen direktiivin suhde AVMS-direktiiviin käy näkyvämmäksi[54]. Sama pätee myös tietosuojalainsäädäntöön, koska uusien palvelujen toiminta edellyttää usein henkilötietojen käsittelyä, vaikka käyttäjät eivät ole aina täysin tietoisia henkilötietojen keräämisestä ja käsittelystä. Heti kun audiovisuaalisten mediapalvelujen kuluttamisen aikana syntyvät tiedot voidaan liittää johonkin tunnistettuun tai tunnistettavissa olevaan henkilöön, ne ovat henkilötietoja ja kuuluvat EU:n tietosuojadirektiivin (95/46/EY) soveltamisalaan[55]. Toinen tältä kannalta merkittävä sääntelyn kohde on kuluttajansuoja[56]. Internetin globaalin ja monimutkaisen luonteen vuoksi itsesääntelyä voidaan pitää sopivana täydennyksenä varsinaiselle sääntelylle. Komissio käynnisti vuonna 2012 yritysten ja muiden sidosryhmien kanssa prosessin[57] käytännesääntöjen kehittämiseksi itse- ja yhteissääntelyä varten. Tämä on johtanut periaatteiden laadintaan paremmalle itse- ja yhteissääntelylle tavoitteena varmistaa suurempi tuloksekkuus[58]. Niitä olisi pidettävä vertailukohtana AVMS-direktiivissä jo mainituille itse- ja yhteissääntelyprosesseille[59]. Asteittain konvergoituvassa maailmassa myös medialukutaito muodostuu tärkeäksi yleisölle iästä riippumatta. Komissio on kehittänyt useita medialukutaitoon liittyviä toimintalinjoja AVMS-direktiiviin[60] sisältyvien lisäksi. Medialukutaito määritellään taidoksi käyttää medioita, ymmärtää ja arvioida kriittisesti medioiden ja mediasisältöjen eri puolia sekä viestiä erilaisissa yhteyksissä[61]. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (10) Onko mediakonvergenssin vuoksi olemassa näyttöä siitä, että lineaarisiin ja ei-lineaarisiin palveluihin sovellettavien sääntöjen väliset erot aiheuttavat markkinoiden vääristymistä? Jos on, mikä olisi paras tapa ratkaista nämä vääristymät suojellen arvoja, joihin audiovisuaalisten mediapalvelujen EU-sääntelykehys pohjautuu. (11) Onko audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajien määritelmää ja/tai AVMS-direktiivin soveltamisalaa tarpeen muuttaa, jotta kaikkia tai osaa AVMS-direktiivin velvoitteista voitaisiin soveltaa myös sellaisiin tahoihin, jotka tällä hetkellä jäävät sen soveltamisalan ulkopuolelle, tai onko olemassa muita tapoja suojella arvoja? Millä aloilla voitaisiin painottaa itse- tai yhteissääntelyä? (12) Miten audiovisuaalialan sääntelyllisen lähestymistavan muuttaminen vaikuttaisi alkuperämaan periaatteeseen ja sitä kautta sisämarkkinoihin? (13) Aiheuttaako audiovisuaalisen ympäristön lisääntynyt konvergenssi uudenlaisia ongelmia AVMS-direktiivin ja sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin säännösten välisessä suhteessa ja millä osa-alueilla? Voitteko antaa käytännön esimerkkejä? (14) Millä Euroopan tason aloitteilla voitaisiin edistää medialukutaidon tasoa koko Euroopassa? 3.2. Tiedotusvälineiden vapaus ja moniarvoisuus[62] Tiedotusvälineiden vapaus ja moniarvoisuus taataan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artiklassa. AVMS-direktiivi[63] ja kilpailusäännöt osaltaan pitävät yllä tiedotusvälineiden moniarvoisuutta sekä EU:n että kansallisella tasolla. Internetin kautta kansalaisilla on mahdollisuus saada käyttöönsä ennennäkemätön määrä tietoa ja sisältöä kansallisen tarjonnan lisäksi ja osallistua mielipiteenmuodostukseen. Tämä helpottaa sananvapauden toteutumista ja edistää mielipiteiden moniarvoisuutta. Samalla muuttuvat tavat, joilla ihmiset suhtautuvat tietoon. Suodattamismenetelmien, kuten henkilökohtaistettujen hakutulosten, avulla ihmiset saavat todennäköisemmin uutisia heitä kiinnostavilta aloilta ja omaa katsantokantaansa edustavasta näkökulmasta. Yhtäältä tällaiset suodattamis- ja yksilöllistämismenetelmät tarjoavat selkeitä mahdollisuuksia kansalaisten voimaistamiseen heidän voidessaan navigoida tehokkaasti digitaaliympäristölle ominaisen tietotulvan läpi ja saada yksilöllisiin tarpeisiinsa räätälöityjä palveluja. Toisaalta se voi vähentää median roolia editoijana julkisella keskusteluareenalla ja lisätä keskustelualustojen tarjoajien, esimerkiksi internet-yritysten, roolia. Viimeksi mainitut saattavat tarjolla olevan sisällön määrittämisen lisäksi vaikuttaa tehtäviin valintoihin esimerkiksi muuttamalla tietyn sisällön esillepanon näkyvyyttä, rajoittamalla kuluttajan mahdollisuutta muuttaa valikkoja tai rajoittamalla tiettyjen sovellusten käyttöä. Tämä voi vaikuttaa kansalaisten käytännön mahdollisuuksiin valita laajaa mielipidekirjoa edustavasta mediatarjonnasta ja johtaa tilanteeseen, jossa kansalaiset ovat potentiaalisesti haavoittuvassa tilanteessa huomaamatta sitä itse. Käyttäjille arvokasta sisältöä tarjoavien eri jakelukanavien saatavuus ja avoimuus ovat tärkeä edellytys mediamaailman kukoistukselle. Jäsenvaltiot voivat määrätä verkko-operaattoreille kohtuullisia siirtovelvoitteita (must carry ‑velvoitteita) tiettyjen radio- ja televisiolähetyskanavien välittämiseen yleisölle, jos merkittäviä määrä kyseisten verkkojen loppukäyttäjiä käyttää niitä pääasiallisena keinonaan vastaanottaa näitä lähetyskanavia[64]. Tällä tavoin voidaan olosuhteissa, joissa mahdollisuus saavuttaa kohdeyleisö riippuu niukoista siirtoresursseista, varmistaa tiettyjen kanavien saanti, jos jäsenvaltio katsoo sisällön saatavuuden tarpeelliseksi yleisen edun mukaisten tavoitteiden kannalta. Laajakaistaympäristössä siirtokapasiteetti on vähäisempi rajoite katsojien mahdollisuuksille valita tarjolla olevaa sisältöä. ”Yleisen edun mukaista sisältöä” voivat, myös verkkoympäristössä, käytännössä rajoittaa liiketoimintapäätökset, joita voivat tehdä laitevalmistajat ja/tai laitteiden käytössä olevien jakelualustojen operaattorit tai sisällön tarjoajat itse[65]. Jäsenvaltiot voivat myös yksilöidä digitaalisia lähetyspalveluja, joihin on taattava pääsy, ja kansalliset sääntelyviranomaiset voivat asettaa toimijoille velvollisuuden tarjota pääsy sähköisiin ohjelmaoppaisiin (EPG)[66]. Vaikka sisältöön pääsy ei olisikaan ongelma, ”yleisen edun mukaisen sisällön” löytäminen voi pitkälle kehittyneessä monikanavaisessa ympäristössä olla haasteellista katsojille. Jäsenvaltioilla on siksi myös mahdollisuus asettaa velvollisuuksia sähköisten ohjelmaoppaiden ja vastaavien luettelo- ja selailutoimintojen esitystavan osalta[67]. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (15) Edellyttääkö mahdollisuus ennakkovalintaan suodattamismenetelmien avulla, myös hakutoiminnoissa, julkisen vallan väliintuloa EU:n tasolla? (16) Mikä tulisi olla nykyisen käyttöoikeuksia koskevan sääntelyn (käyttöoikeusdirektiivin 6 artikla) ja yleispalvelua koskevan sääntelyn (yleispalveludirektiivin 31 artikla) soveltamisala lineaaristen ja ei-lineaaristen palvelujen lähentyessä toisiaan yhteisillä jakelualustoilla? Onko konvergoituvassa lähetys-/laajakaistaympäristössä erityisiä tarpeita varmistaa ”yleisen edun mukaisen sisällön” saatavuus ja helppokäyttöisyys? 3.3. Kaupallinen viestintä AVMS-direktiivissä asetetaan aikarajoja mainonnalle lähetyksissä (esim. 12 minuuttia tunnissa) sekä tiettyjen tuotteiden mainontaan ja alaikäisille suunnattuun mainontaan liittyviä kriteerejä. Laadullisia sääntöjä sovelletaan samalla tavoin sekä lineaarisiin että ei-lineaarisiin palveluihin, määrällisiä vain lineaarisiin palveluihin. Koska lineaariset ja ei-lineaariset palvelut kilpailevat keskenään yhä enemmän ja koska ei-lineaarisia palveluja saattavat tarjota myös EU:n lainkäyttövaltaan kuulumattomat palveluntarjoajat, eurooppalaiset lähetystoiminnan harjoittajat ovat huolissaan siitä, että tällainen epäsymmetria voi asettaa ne epäedulliseen asemaan. Konvergenssitilanteessa jotkin innovatiiviset mainontatekniikat panevat nykyisten sääntöjen toimivuuden koetukselle. Komission huomio on kiinnitetty kysymyksiin, jotka liittyvät lineaaristen ohjelmalähetysten päälle liitettyyn mainontaan (ns. overlay-mainontaan)[68] ja siihen, voiko tällainen mainonta muodostaa haasteen mainontaa koskevien sääntöjen olennaista tarkoitusta ajatellen, erityisesti tarkasteltaessa kysymystä siitä, voidaanko overlay-mainoksia esittää ilman käyttäjien ja lähetystoiminnan harjoittajien suostumusta vaiko vain niiden suostumuksella. Verkkoympäristössä harjoitettava piilomainonta voi niin ikään aiheuttaa ongelman. Sisältötarjonnan yksilöllistäminen voi hyödyttää kuluttajia ja mainostajia, mutta se voi olla riippuvaista toteutuskeinoista, jotka muodostavat haasteen henkilötietojen suojaamisen kannalta. Euroopan tason tietosuojasäännöt[69] voivat lisätä kuluttajaluottamusta innovatiivisiin liiketoimintamalleihin, mikä on julkilausuttuna tavoitteena komission tammikuussa 2012 antamissa ehdotuksissa EU:n sääntelykehyksen uudistamisesta[70]. Mainonta-ala on ottanut käyttöön itsesääntelyjärjestelmän[71] käyttäytymiseen perustuvaa verkkomainontaa varten, ja tämä järjestelmä voidaan tulevaisuudessa laajentaa kattamaan display-mainosten lisäksi myös videomainokset. Huomioon tulisi ottaa myös alan standardointi-aloitteet, kuten ”Älä seuraa” (Do Not Track, DNT)[72]. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (17) Ovatko AVMS-direktiivin nykyiset kaupallista viestintää koskevat säännöt edelleen tarkoituksenmukaisia, kun konvergoituvasta kuluttajakokemuksesta tulee vähitellen todellisuutta? Voitteko antaa konkreettisia esimerkkejä? (18) Millä sääntelyvälineillä olisi tarkoituksenmukaisinta puuttua nopeasti muuttuviin mainontatekniikoihin? Onko itse- tai yhteissääntelyn käyttöä syytä laajentaa? (19) Kenellä pitäisi olla viime kädessä oikeus valita, hyväksyykö hän ohjelmien päälle liitetyn mainonnan (overlay-mainokset) tai muut uudet tekniikat kuvaruudulla? 3.4. Alaikäisten suojelu Sisällön jatkumo eri tavalla säänneltyjen lineaaristen ja ei-lineaaristen lähetyskanavien välillä heikentää nykyisen sääntelyjärjestelmän vaikutusta lineaarisissa palveluissa sen kannalta, miten lapset pääsevät käyttämään sisältöä. Tehokas iäntarkastus esimerkiksi varhaisnuorten pääsyssä sisältöön muodostaa edelleen haasteen. Kuvaruudun erityyppiseen sisältöön sovellettavien sääntelyllisten lähestymistapojen erot voivat myös vaikeuttaa käyttäjien mahdollisuutta yksilöidä viranomaiset, joille heidän pitäisi valittaa[73]. Toukokuussa 2012 käynnistetyssä Eurooppalaisessa strategiassa internetin parantamiseksi lasten näkökulmasta[74] komissio esittää, että lapsille olisi kehitettävä enemmän laadukasta sisältöä ja että lapsia olisi suojeltava heidän käyttäessään internetiä. Kolmekymmentäyksi johtavaa yritystä koko arvoketjun laajuudelta on liittynyt mukaan erityiseen koalitioon kehittämään itsesääntelyprosessin kautta sopivia toimenpiteitä seuraavilla viidellä avainalueella: i) yksinkertaiset ja selkeät ilmiantokeinot käyttäjille, ii) eri ikäryhmille sopivat yksityisyysasetukset, iii) sisältöluokitusten käytön laajentaminen, iv) vanhempien suorittaman valvonnan helpottaminen ja lisääminen sekä v) lasten hyväksikäyttöä esittävän aineiston tehokas poistaminen. Osa näistä toimista liittyy AVMS-direktiiviin, ja niitä voitaisiin tukea lainsäädäntöön tehtävillä muutoksilla. Yhteiset tulokset ja sitoumukset on julkistettu, mihin sisältyy myös suosituksia parhaista toimintatavoista. Yksittäiset yritykset ovat antaneet julkilausumia näiden suositusten täytäntöönpanosta. Komissio jatkaa vuonna 2013 yhteistyötä koalition kanssa keskustelemalla etenemisestä. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (20) Vastaavatko AVMS-direktiivin nykyiset säännöt tarkoitustaan ajatellen haasteita, joita alaikäisten suojeluun konvergoituvassa mediaympäristössä liittyy? (21) Vaikka käytönvalvontavälineitä on yhä enemmän saatavilla laitteissa ja alustoilla, joiden kautta sisältöä käytetään, vanhemmat näyttävän toistaiseksi hyödyntävän niitä vain vähän. Mitä keinoja tarvittaisiin, jotta vanhemmat tulisivat tietoisiksi tällaisista välineistä? (22) Mitkä toimenpiteet soveltuisivat audiovisuaalisen verkkosisällön käyttäjien iäntarkastukseen? (23) Pitäisikö AVMS-direktiiviä muuttaa, jotta voitaisiin ottaa huomioon varsinkin sisällön ikärajaluokitus, sisältöluokittelu ja vanhempien suorittama valvonta kaikissa välityskanavissa? (24) Pitäisikö käyttäjillä olla paremmat tiedot ja valmiudet sen suhteen, missä ja miten he voivat tehdä ilmoituksia tai valittaa erityyppisestä sisällöstä? Ovatko nykyiset valitusmekanismit tarkoituksenmukaisia? (25) Ovatko valitusten käsittelytavat (rahoitus-, sääntely- tai muut tavat) sopivia riittävän palautteen antamiseksi haitallista tai laitonta, erityisesti lapsiin liittyvää sisältöä koskeviin ilmoituksiin? Mikä tulisi olla viranomaisten, kansalaisjärjestöjen sekä tuotteiden ja palvelujen tarjoajien tehtävä varmistettaessa, että haitallisesta tai laittomasta sisällöstä ilmoittaville ja valittaville henkilöille annetaan asianmukainen ja riittävä palaute? 3.5. Esteettömyys vammaisten näkökulmasta Teknologia tarjoaa aiempaa enemmän mahdollisuuksia auttaa näkö-, kuulo- tai kehitysvammaisia. Nämä mahdollisuudet voidaan kuitenkin menettää, jos esteetöntä sisältöä eli tekstityksiä, viittomakielistä tulkkausta tai kuvailutulkkausta ei tuoteta tai tuoda saataville loppukäyttäjille. AVMS-direktiivi velvoittaa jo jäsenvaltiot kannustamaan mediapalvelujen tarjoajia, jotta ne saattaisivat palvelunsa asteittain näkö- ja kuulovammaisten ulottuville. Kyseisen säännöksen täytäntöönpano vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioiden välillä. Esteettömyyteen liittyvät palvelut voidaan sisällyttää jäsenvaltioiden asettamiin siirtovelvoitteisiin. Komissio on esittänyt ehdotuksen direktiiviksi verkkosivustojen saavutettavuudesta[75] ja tutkii parhaillaan, miten tilannetta tavaroiden ja palvelujen saavutettavuudessa voidaan edelleen parantaa EU:n markkinoilla. Komissio määrittelee myös yleisiä esteettömyysvaatimuksia, jotka on määrä sisällyttää saavutettavuudesta annettavaan EU:n säädökseen. Eurooppalainen standardi, joka kattaa myös esteettömyyteen liittyviä audiovisuaalialan kysymyksiä, on määrä hyväksyä vuoden 2013 loppuun mennessä. KYSYMYKSET JULKISTA KUULEMISTA VARTEN: (26) Katsotteko, että tällä osa-alueella tarvitaan lisää standardointitoimia? (27) Millaisilla kannusteilla voitaisiin edistää investointeja innovatiivisiin palveluihin vammaisia varten? 4. Seuraavat vaiheet Kaikkia sidosryhmiä pyydetään ottamaan kantaa tässä vihreässä kirjassa esitettyihin ideoihin, muun muassa vastaamalla esitettyihin kysymyksiin. Kommentit pyydetään lähettämään seuraavaan osoitteeseen: CNECT-CONVERGENCE-AV@ec.europa.eu European Commission Directorate- General for Communications Networks, Content and Technology Unit G1 Office BU25 05/181 B–1049 Brussels Tässä yhteydessä komissio voi järjestää kokouksia tai osallistua kokouksiin eri sidosryhmien, kuten teollisuuden, kuluttajien, investoijien sekä Euroopan parlamentin jäsenten ja neuvoston, kanssa. Kannanotot pyydetään toimittamaan viimeistään 31. elokuuta 2013. Kannanotot julkaistaan viestintäverkkojen, sisältöjen ja teknologian pääosaston (DG CONNECT) verkkosivulla, ellei kannanoton esittäjä toisin vaadi. Liitteenä olevat tietosuojaperiaatteet pyydetään lukemaan huolellisesti. Niissä annetaan tietoja henkilötietojen suojaamisesta ja vastausten käsittelystä. [1] Sanasto: http://ec.europa.eu/digital-agenda/en/connectedTV. [2] OTT-sovittimet välittävät audiovisuaalista sisältöä toimimatta itsessään sähköisten viestintäpalvelujen ja verkkojen tarjoajina. [3] IHS Screen Digest. [4] IHS Screen Digest. [5] http://www.prnewswire.com/news-releases/western-viewers-fall-behind-in-the-web-connected-tv-revolution-168126616.html. [6] Lähde: e-marketer. [7] Yearbook of the European Audiovisual Observatory, Volume II, s. 171. [8] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/13/EU, annettu 10 päivänä maaliskuuta 2010, audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoamista koskevien jäsenvaltioiden tiettyjen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi), EUVL L 95, 15.4.2010, s. 1–24. [9] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/31/EY, annettu 8 päivänä kesäkuuta 2000, tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista (direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä) (EYVL L 178, 17.7.2000, s. 1–16). [10] Esim. yleispalveludirektiivin 31 artikla, radiotaajuuspolitiikka ja käyttöoikeusdirektiivin 6 artikla. [11] http://ec.europa.eu/digital-agenda/en/creating-better-internet-kids. [12] http://ec.europa.eu/information_society/media_taskforce/doc/pluralism/hlg/hlg_final_report.pdf. [13] Eurostat 2012 Individuals – Mobile Internet access (isoc_ci_im_i). [14] http://www.cisco.com/en/US/solutions/collateral/ns341/ns525/ns537/ns705/ns827/white_paper_c11-481360_ns827_Networking_Solutions_White_Paper.html. [15] International Video Federation Yearbook 2012. [16] http://ec.europa.eu/internal_market/media/docs/elecpay/plum_tns_final_en.pdf. [17] http://newsroom.cisco.com/press-release-content?type=webcontent&articleId=888280. [18] European Audiovisual Observatory; lukuun sisältyvät kaikki jakelukanavat: puhtaasti internet-välitteiset palvelut, sähköinen myynti, videopelikonsolit, kaapeli, IPTV, erilliset digisovittimet, älypuhelimet, älytelevisiot ja Push VoD (satelliittivälitteiset ja digitaaliset maanpäälliset lähetykset) lukuun ottamatta iTunes-sovelluksia ja Google Play App Storen sovelluksia. Tähän eivät sisälly arkistot, elokuvien esittelyfilmit, TV-sarjat, aikuisviihde, koulutus ja filmikanavien uusintaohjelmistot. [19] Jakelukanavat voidaan integroida laitteeseen valmistusvaiheessa tai niitä voivat tarjota muut toimijat, kuten sähköisten viestintäpalvelujen operaattorit, kaapelioperaattorit, OTT-toimijat tai lähetystoiminnan harjoittajat. [20] http://www.internetworldstats.com/stats9.htm. [21] Study on the economic potential of cross-border pay-to-view audiovisual media services, TNS opinion, Plum, the futures company – Study prepared on behalf of the European Commission – tammikuu 2012 http://ec.europa.eu/internal_market/media/elecpay/index_en.htm#maincontentSec1. [22] Tekstitysyritysten tai elokuvatuottajien ja -jakelijoiden hallussa on laajoja tekstityskorpuksia (tietokantoja), usein samat käännökset monilla eri kielillä. Tämä on arvokasta aineistoa räätälöityjen konekääntämisjärjestelmien kehittämiseksi. [23] Esim. SUMAT (www.sumat-project.eu), SAVAS (www.fp7-savas.eu) ja ICT-työohjelma 2013, s. 47 http://cordis.europa.eu/fp7/ict/docs/ict-wp2013-10-7-2013-with-cover-issn.pdf. [24] Vihreä kirja audiovisuaaliteosten verkkojakelusta Euroopan unionissa: mahdollisuuksia ja haasteita siirryttäessä digitaalisiin sisämarkkinoihin, KOM(2011) 427 lopullinen. [25] Komission tiedonanto sisällöstä digitaalisilla sisämarkkinoilla, COM(2012) 789 final. [26] Tarkasteltavina ovat seuraavat seikat: alueperiaate sisämarkkinoilla, tekijänoikeuksien yhdenmukaistaminen sekä niitä koskevat rajoitukset ja poikkeukset digitaaliympäristössä, EU:n tekijänoikeusmarkkinoiden pirstaleisuus sekä tekijänoikeuksien soveltamisen valvonnan tehostaminen ja vaikuttavuuden parantaminen samalla kun korostetaan sen oikeutusta osana laajempaa tekijänoikeusuudistusta. [27] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle Ensimmäinen kertomus direktiivin 2010/13/EU 13, 16 ja 17 artiklan soveltamisesta vuosina 2009–2010: Eurooppalaisten teosten edistäminen tilattavissa ja aikataulun mukaan välitettävissä audiovisuaalisissa mediapalveluissa EU:ssa, COM(2012) 522. [28] Eurooppalaisten teosten edistämistä audiovisuaalisista mediapalveluissa koskevien AVMS-direktiivin säännösten täytäntöönpanoa koskevan tutkimuksen loppuraportti, 13.12.2011. [29] http://www.guardian.co.uk/media/2012/jun/13/premier-league-tv-rights-3-billion-sky-bt. [30] Ks. myös kohta 3.1 tietosuojasta. [31] Asia COMP/38.173 — Englannin jalkapalloliiton valioliigan mediaoikeuksien yhteismyynti, asia COMP//37.214 —, ja Saksan Bundesliigan lähetysoikeuksien yhteismarkkinointi ja COMP/37.398 — UEFA:n Mestarien liigan kaupallisten oikeuksien yhteismyynti. [32] Asia COMP/M.2876 Newscorp//Telepiù. [33] Asia C-418/01 IMS Health, C-418/01, GmbH & Co. OHG v. NDC Health GmbH & Co. KG, Kok. 2004, I-5039. [34] Yhdistetyt asiat C-403/08 ja C-429/08 Football Association Premier League Ltd et al v. QC Leisure & Others – Karen Murphy v. Media Protection Services Ltd, tuomio 4.10.2011. Ks. myös komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Johdonmukainen kehys luottamuksen lisäämiseksi sähköisen kaupankäynnin ja verkkopalvelujen digitaalisiin yhtenäismarkkinoihin, 11.1.2012, s. 7. [35] Vuosina 2010–2011 DVD-levyjen kuluttajamyynti laski 7,7 prosenttia ja tilausvideoiden kasvoi 20,1 prosenttia 1,2 miljardiin euroon. The European Video Yearbook, 2012, s. 7. Vuosina 2008–2010 Yhdistyneessä kuningaskunnassa videoiden katseluaika internetissä yli kaksinkertaistui 31 minuuttiin/päivä ja Ranskassa kasvoi 104 prosenttia 24 minuuttiin/päivä. Lähde: Cimscore. [36] Ks. alaviite 27: Eurooppalaisten teosten edistämistä koskevien AVMS-direktiivin säännösten täytäntöönpanoa koskevan tutkimuksen mukaan vuosina 2006–2008 Euroopasta vietiin Pohjois-Amerikkaan, Etelä-Amerikkaan ja Aasiaan ohjelmaformaatteja 5 084 lähetystunnin edestä ja Euroopan sisällä ohjelmaformaatteja vietiin maasta toiseen 19 995 lähetystunnin edestä. Euroopasta Pohjois-Amerikkaan vietyjä ohjelmaformaatteja oli yhteensä 2 213 tuntia ja Pohjois-Amerikasta Eurooppaan tuotuja 8 363 tuntia. [37] Kaikkialle maailmaan viedyistä ja paikallisesti mukautetuista formaateista voidaan esimerkkeinä mainita ohjelmat ”Haluatko miljonääriksi?” ja ”Ota tai jätä” sekä sarjat ”Rikos” (”The Killing”) ja ”Silta” (”The Bridge”). [38] Ks. alaviite 27. [39] Näihin kuuluvat DVB-standardit ja internet-protokolla sisällön välittämistä varten. Muut, kuten MPEG 25 ja HTML-5 (sisällön esittäminen), voivat käydä yhä tärkeämmiksi tulevaisuudessa. [40] Tätä kirjoitettaessa HbbTV on säännöllisessä käytössä Tšekissä, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa, Puolassa, Espanjassa ja Sveitsissä. Itävalta, Suomi, Norja, Ruotsi ja Turkki ovat joko ilmoittaneet aikovansa ottaa HbbTV:n käyttöön tai kokeilevat sitä parhaillaan. Kiinnostusta on myös Euroopan ulkopuolella. [41] Olemassa on myös HbbTV-standardiin perustuvia verkko-operaattorien ja valmistajien portaaleja sekä riippumattomia sovelluksia. [42] YouView käynnistettiin heinäkuussa 2012 useista yhdessä toimivista yrityksistä muodostuvana ekosysteeminä. Muiden vertikaalisten markkina-alustojen tapaan sillä ei ole täysin standardoitua arkkitehtuuria. [43] MHP-standardia (Multimedia Home Platform) voidaan luonnehtia sarjaksi ohjeita, jotka kertovat digitaalisen TV-vastaanottimen käyttöjärjestelmälle, miten sen vastaanottaman vuorovaikutteisen TV-sovelluksen kanssa menetellään. http://www.dvb.org/technology/fact_sheets/DVB-MHP_Factsheet.pdf. [44] Tästä on keskusteltu sidosryhmien kanssa pidetyissä kokouksissa. [45] Monet toimijat pyrkivät ratkaisemaan tätä kysymystä, esim. http://www.smarttv-alliance.org; ja Open IPTV Forum. [46] http://ec.europa.eu/digital-agenda [47] https://ec.europa.eu/digital-agenda/en/connecting-europe-facility [48] http://ec.europa.eu/digital-agenda/en/line-public-consultation-specific-aspects-transparency-traffic-management-and-switching-open [49] https://ec.europa.eu/digital-agenda/node/118 [50] Tämä on SEUT-sopimuksen 167 artiklan mukaisesti suojeltava lähtökohtainen arvo. [51] AVMS-direktiivin 1 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaan ”tilattavalla audiovisuaalisella mediapalvelulla” (ei-lineaarinen audiovisuaalinen mediapalvelu) tarkoitetaan audiovisuaalista mediapalvelua, jonka mediapalvelun tarjoaja tarjoaa ohjelmien katselemiseksi käyttäjän valitsemana ajankohtana ja käyttäjän omasta pyynnöstä mediapalvelun tarjoajan valikoimista ohjelmista tehdyn luettelon pohjalta. [52] Mediapalvelun tarjoajalla tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on toimituksellinen vastuu audiovisuaalisen mediapalvelun audiovisuaalisen sisällön valinnasta ja joka määrää siitä, millä tavalla sisältö organisoidaan (AVMS-direktiivin 1 artiklan 1 kohdan d alakohta). Tämä sulkee pois luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt, jotka ainoastaan välittävät ohjelmia, joista toimituksellisessa vastuussa on kolmas osapuoli. [53] AVMS-direktiivin 2 artiklan 4 kohta. [54] Ks. erityisesti sisämarkkinalauseke 3 artiklassa sekä 4 ja 6–8 artikla. [55] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY, annettu 24 päivänä lokakuuta 1995, yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31). [56] Esimerkiksi sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi 2005/29/EY suojaa kuluttajia harhaanjohtavalta tai aggressiiviselta markkinoinnilta ja varmistaa, että EU:ssa toimivien kauppiaiden väittämät ovat selkeitä, paikkansapitäviä ja oikeaksi osoitettuja, ja kuluttajien oikeuksia koskevalla direktiivillä 2011/83/EU säännellään useita kuluttajien oikeuksien osa-alueita ja yhdenmukaistetaan joitakin niistä. Verkosta ladattavan tai verkossa esitettävän digitaalisia tuotteita koskevan tiedon on sisällettävä selkeät tiedot esimerkiksi yhteentoimivuudesta ja toiminnallisuudesta. [57] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Yritysten yhteiskuntavastuuta koskeva uudistettu EU:n strategia vuosiksi 2011–2014, KOM (2011) 681 lopullinen, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:EN:PDF. [58] https://ec.europa.eu/digital-agenda/en/news/principles-better-self-and-co-regulation-and-establishment-community-practice [59] 4,7 artikla. [60] 33 artikla. [61] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Medialukutaito digitaalisessa ympäristössä – eurooppalainen toimintamalli, KOM (2007) 833 lopullinen. [62] Tiedotusvälineiden vapauteen ja moniarvoisuuteen liittyvistä julkisista sidosryhmäkuulemisista ks. http://ec.europa.eu/digital-agenda. [63] AVMS-direktiivi sallii audiovisuaalisten mediapalvelujen vapaan liikkuvuuden sisämarkkinoilla alkuperämaan periaatetta noudattaen ja esimerkiksi 14 artiklan avulla. Tämä – yhdessä eurooppalaisten teosten edistämiseen liittyvien sääntöjen kanssa — tukee tiedotusvälineiden moniarvoisuutta. [64] Yleispalveludirektiivin 2002/22/EY 31 artikla, sellaisena kuin se on muutettuna kansalaisten oikeuksia koskevalla direktiivillä 2009/136/EY. [65] Digitaalitelevisiolaitteiden tapauksessa yleispalveludirektiivin 24 artiklaa voidaan käyttää takaamaan yhteentoimivuus. Tällä hetkellä liitteessä VI varmistetaan esimerkiksi, että salaamattomina lähetetyt signaalit pystytään vastaanottamaan laitteissa, jotka kykenevät purkamaan salattuja lähetyksiä. [66] Käyttöoikeusdirektiivin 2002/19/EY 5 artiklan 1 kohdan b alakohta, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140/EY. [67] Käyttöoikeusdirektiivin 2002/19/EY 6 artiklan 4 kohta, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140/EY. [68] Kuvaruudulle lähetyksen aikana ilmaantuvat visuaaliset mainoselementit. [69] Sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi ja ehdotettu nykyistä tietosuojadirektiiviä muuttava tietosuoja-asetus. [70] COM(2012) 11 – Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (yleinen tietosuoja-asetus). [71] Käyttäytymiseen perustuvan mainonnan eurooppalainen itsesääntelykehys: http://www.iabeurope.eu/news/self-regulation-framework.aspx. [72] Globaali DNT-standardi kuvaisi teknisesti ”signaalin”, jonka käyttäjät voivat lähettää palvelimelle verkkoon liitetyn laitteensa kautta esim. internet-selaimen avulla. Signaalilla käyttäjä ilmoittaa, salliiko hän seurannan. http://blogs.ec.europa.eu/neelie-kroes/donottrack/ [73] Tätä kysymystä käsittelee esimerkiksi ParentPort. [74] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/12/445. [75] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi julkisen sektorin elinten verkkosivustojen saavutettavuudesta COM(2012) 721 final.