Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusryhmittymään kuuluvien vakuutusyritysten lisävalvonnasta"



Virallinen lehti nro C 174 , 17/06/1996 s. 0016



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusryhmittymään kuuluvien vakuutusyritysten lisävalvonnasta" () (96/C 174/05) Neuvosto päätti 15. marraskuuta 1995 Euroopan unionin perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta direktiiviehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 8. maaliskuuta 1996. Esittelijänä toimi Robert Pelletier. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. maaliskuuta 1996 pitämässään 334. täysistunnossa (maaliskuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 96 ääntä puolesta, 2 ääntä vastaan, ja 3 pidättyi äänestämästä. TIIVISTELMÄ Talous- ja sosiaalikomitean lausuntokäsittelyyn asetetun direktiiviehdotuksen tarkoituksena on antaa jäsenvaltioiden toimivaltaisille valvontaviranomaisille mahdollisuus harjoittaa puhtaiden vakuutusryhmittymien vakausvalvontaa yhdenmukaiselta pohjalta kuhunkin vakuutusyritykseen erikseen kohdistettavan valvonnan lisäksi. Direktiivissä ehdotettu valvontamenettely koostuu seuraavista tekijöistä: tiedonsaannin parantaminen (5 ja 6 artikla), ryhmittymien sisäisten liiketoimien valvonta (8 artikla), oman pääoman päällekkäiskäytön estäminen mukautetun vakavaraisuustilan laskennalla, joka tulee suorittaa yhdellä kolmesta vakausvarmuuden kannalta samanarvoisesta menetelmästä, ja joka mukautetun vakavaraisuustilan osoittautuessa negatiiviseksi johtaa automaattisesti sanktioihin (9 artikla). Jälleenvakuutusalan omistusyhteydet sisältyvät mukautetun vakavaraisuuden valvontakenttään. Vakuutusalan hallintayhtiöihin sovelletaan vaaditun pääoman "vipuvaikutuksen" paljastustestiä; tällainen pääoman käyttö voi johtaa hallintayhtiöstä riippuvaan vakuutusyritykseen kohdistuviin sanktioihin, joiden määrittäminen jätetään valvontaviranomaisten harkintaan (10 artikla). Näiden valvontamenetelmien piiriin kuuluisivat vakuutusryhmittymässä kaikki vähintään 20 prosentin omistusosuudet yrityksen äänistä tai pääomasta (1 artikla) 11 artiklassa säädetyin määräaikaisin poikkeuksin. Tutkittuaan direktiiviehdotuksen erittäin huolellisesti komitea antaa siitä myönteisen lausunnon seuraavin varauksin: että omistusyhteyksien määrittely vastaa taloudellista todellisuutta, että vakuutusalan hallintayhtiöihin kohdistetaan fiktiivisen pääomanmuodostuksen osalta lievempi paljastusmenettely kuin muihin vakuutusyrityksiin, että jälleenvakuutusyhtiöiden omistusyhteyksien valvonta jätetään jäsenvaltioiden harkintaan, että mukautetun vakavaraisuuden valvonnassa otetaan huomioon kaikki oman pääoman tekijät sekä tytäryhtiöiden yksittäisvalvonnan yhteydessä huomioon otettujen varojen arvonnousu, että lisävalvonnan kustannukset ovat oikeassa suhteessa mahdollisiin vakausriskeihin eivätkä vahingoita eurooppalaisten vakuutusyhtiöiden kilpailukykyä. Tämän lausunnon neljännessä osassa ehdotettujen muutosten lähtökohtana on pyrkimys poistaa ongelmat, joihin Euroopan vakuutusala eittämättä törmää, ellei kyseisiä kohtia selkiytetä. 1. Johdanto 1.1. Vakuutusyhtiöiden vakavaraisuuden valvonnan päätarkoituksena on taata toisaalta vakuutettujen, toisaalta kolmansien tahojen suoja. 1.2. Vakuutusyhtiöiltä vaaditut vastuuvelan laskemista koskevat vakaussäännöt sekä niiden merkitseminen aktiivaksi sijoituksin ja vakavaraisuusluokituksin on yhdenmukaistettu yhteisön tasolla kolmannen polven direktiivein 92/49/ETY, joka on annettu 18. kesäkuuta 1992, ja 92/96/ETY, annettu 10. marraskuuta 1992. Valvontavastuu kuuluu yksinomaan vakuutusyrityksen alkuperämaan toimivaltaisille viranomaisille oli sitten kysymys toimiluvan myöntämisestä tai mistä tahansa yrityksen toiminnan vaiheesta, niin myös yrityksen jouduttua vaikeuksiin. Toimilupien ja vakaudenvalvontajärjestelmien keskinäiseen tunnustamiseen perustuva säännöstö koskee tällöin ainoastaan vakuutusyhtiöiden yrityskohtaista valvontaa, niin sanottua yksittäisvalvontaa. 1.3. Yksittäisen vakuutusyrityksen vakavaraisuutta selvitettässä ei oteta huomioon yrityksen kuulumista vakuutusryhmittymään eikä tällöin siis voida arvioida ryhmittymän muiden yksiköiden mahdollista myönteistä tai kielteistä vaikutusta kyseisen yrityksen taloudelliseen tilaan. 1.4. Valvontaviranomaisten tarkastettavina olleiden tiettyjen konkreettisten tapausten perusteella komissio katsoo, että yhteisötasolla tarvitaan asianmukaista vakaudenvalvontaa vakuutusyritysenemmistöiseen ryhmittymään kuuluvan vakuutusyrityksen riskien ymmärtämiseksi, mikä ei suinkaan merkitse kolmannen polven direktiivien saavutusten ja kokemusten kyseenalaistamista. Komissio esittää ehdotuksensa oikeusperustaksi ETYn perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohtaa, johon samantapaiset (esim. luottolaitoksia koskevat) tekstit yleensä perustuvat. 1.5. Komissio toivoo läheisyysperiaatteen mukaisesti, että valvontaviranomaiset saavat käyttöönsä edes vähimmäistasolla yhdenmukaistetut keinot arvioidakseen vakuutusryhmittymän piirissä mahdollisesti ilmeneviä vakausriskejä. 1.6. Jokainen yritysryhmittymän kasvanutta vaikutusvaltaa vakuutusyrityksessä heijastava uusi vaatimus voi vain täydentää yrityskohtaista vakavaraisuuden valvontaa, mutta ei korvata sitä. 2. Taustaa 2.1. Ensimmäisen polven direktiivit 73/239/ETY muista kuin henkivakuutuksista ja 79/267/ETY henkivakuutuksista velvoittivat vakuutusyhtiöitä ylläpitämään tiettyä solvenssimarginaalia. Kyseisten direktiivien mukaan myös toimiluvan myöntäminen riippuu osakkeenomistajien tai yhtiökumppaneiden henkilöllisyydestä. Kolmannen polven direktiiveissä 92/49/ETY muista kuin henkivakuutuksista ja 92/96/ETY henkivakuutuksista tunnustetaan ensimmäistä kertaa tarve laajentaa vakuutusyritysten valvontakenttää. Näissä direktiiveissä otetaan huomioon tytäryritysten olemassaolo vastuuvelkaa osoittavien aktiivojen monipuolistamista koskevia sääntöjä sovellettaessa. 2.2. Pankkialalla luottolaitosten valvonta on järjestetty konsolidoidulta pohjalta direktiivin 92/30/ETY mukaisesti. 2.3. Vakuutuskomitean käymissä alustavissa keskusteluissa, jotka käsittelivät finassikonglomeraattien, toisin sanoen pankkien ja vakuutusyhtiöiden yhteenliittymien vakausvalvontaa, nousi esiin tarve selvittää puhtaiden vakuutusryhmittymien toimintaan liittyvät ongelmat, ennen kaikkea oman pääoman päällekkäisen käytön riski, joka sitä paitsi poikkeaa jyrkästi pankkiryhmittymän riskeistä. Tällöin ilmeni, että komission tulee ehdottomasti valmistella yhdenmukaiset säädöspuitteet vakuutusryhmittymään kuuluvien yritysten valvomiseksi. 2.4. Vakuutuskomitea, joka kokoaa yhteen jäsenvaltioiden valvontaviranomaiset, osallistui sovellettavien valvontasääntöjen valmistelutyöhön komission rinnalla. Se tutki pitkään Euroopan valvontaviranomaisten suosittamien menetelmien vakausvaikutuksia oman pääoman päällekkäiskäytön estämiseksi (1. Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat, Saksa ja Irlanti: vähentämisen ja yhdistämisen menetelmä; 2. Tanska: vaatimusten vähentämisen menetelmä; 3. Ranska ja Espanja: konsolidoidun kirjanpidon menetelmä). Vakuutuskomitean tekemät laskelmat osoittivat, että kyseisten menetelmien antamat tulokset ovat kyllin vertailukelpoisia, jotta menetelmiä voidaan pitää samanarvoisina, sillä kukin menetelmä suhtautui tarkastettavaan yritykseen eri tapauksissa milloin ankarammin, milloin lievemmin kuin molemmat muut. 2.4.1. Direktiiviehdotusta valmistellessaan komissio on kuullut useaan otteeseen vakuutusalaa Euroopan tasolla edustavia ammatillisia organisaatioita (Euroopan vakuutuskomiteaa, Keskinäisten vakuutusyhtiöiden kansainvälistä liittoa sekä Euroopan osuustoiminnallisten ja keskinäisten vakuutuksenantajien liittoa). 2.4.2. Euroopan vakuutuskomitea ilmaisi huolensa omaan pääomaan kohdistuvan kustannusnousun lisärasitteista, jotka heijastuvat vääjäämättä asiakashintoihin. Vakuutuskomitea valitti myös hyväksyttäväkseen toimitettujen tekstien mutkikkuutta ja katsoi, että tekstit saattoivat aiheuttaa sekaannusta ja kilpailuvääristymiä. Vakuutuskomitea on jatkuvasti ilmoittanut kannattavansa samoja sääntöperiaatteita niin vakavaraisuuden lisävalvonnan kuin yksittäisvalvonnan toteuttamiseksi. 2.4.3. Keskinäisten vakuutusyhtiöiden kansainvälinen liitto ("Association internationale des sociétés d'assurances mutuelles" AISAM) ja Euroopan osuustominnallisten ja keskinäisten vakuutuksenantajien liitto ("Association des assureurs coopératifs et mutualistes européens" ACME) tekivät tekstin tulkinnasta ja soveltamisesta keskinäisten vakuutusyhtiöiden rymittymää koskevia erityishuomioita. ACME pelkää kilpailuvääristymien muodostumista sellaisten vakuutusryhmittymien, joiden koossapitävä tekijä ei ole pääomasidonnaisuus, ja muiden vakuutusryhmittymien välillä. 2.5. Huomattakoon, että useat jäsenvaltiot (Tanska, Espanja, Ranska, Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta) ovat jo sisällyttäneet vakuutusryhmittymien valvonnan kansalliseen lainsäädäntöönsä. 3. Yleistä Komitea kannattaa direktiiviehdotusta seuraavin varauksin: että mukautetun vakavaraisuuden vaatimuskenttään sisällytettävä omistusyhteyksien määritys vastaa taloudellista todellisuutta, että vakuutusalan hallintayhtiöt, joiden vakavaraisuutta ei valvota yrityskohtaisesti millään tavoin, jätetään fiktiivisen pääomanmuodostuksen paljastusmenettelyn ulkopuolelle, tai ainakin että vaatimukset ovat niiden kohdalla selvästi lievemmät; eräät edustajat katsovat kuitenkin, että jälleenvakuutusalan hallintayhtiöiden ja omistusyhteyksien osittainenkin jättäminen kyseisen valvontamuodon ulkopuolelle olisi omiaan vääristämään kilpailua sellaisiin vakuutusryhmittymiin nähden, joiden koossapitävä tekijä ei ole pääomasidonnaisuus, että jälleenvakuutusyhtiöiden omistusyhteyksien valvonta jätetään vakavaraisuusvaatimusten osalta jäsenvaltioiden harkintaan, että mukautetun vakavaraisuuden valvonnassa otetaan huomioon oma pääoma sekä tytäryhtiöiden yksittäisvalvonnan yhteydessä huomioon otettujen varojen arvonnousu, että lisävalvonnan kustannukset ovat oikeassa suhteessa vakuutusryhmittymään kuulumisesta johtuviin vakausriskeihin, jotta eurooppalaisen vakuutuselinkeinon kilpailukyky turvataan oikeudellisista muodoista riippumatta koko maailman mitassa ja kilpailuvääristymien muodostuminen yhteisössä vältetään. Komitea toteaa, että direktiiviehdotuksen sanamuotojen toistuva hämäryys tekee entistäkin tarpeellisemmaksi jättää jäsenvaltioille vapaat kädet soveltaa direktiiviä parhaiten kotimarkkinoilleen sopivalla tavalla perustamissopimuksen säännöksiä kunnioittaen. 3.1. Komission ehdottama vakuutusryhmittymään kuuluvien vakuutusyritysten lisävalvonta koskee ainoastaan puhtaita vakuutusryhmittymiä eikä muita finanssiryhmittymiä. 3.1.1. Ei siis ole vaaraa päällekkäisyydestä 6. huhtikuuta 1992 annetun, konsolidaatioon perustuvaa luottolaitosvalvontaa koskevan direktiivin 92/30/ETY kanssa; kyseinen direktiivi käsittelee ennen kaikkea tapauksia, joissa rahoitusyhtiön tai sekayhtiön omistamat tytäryhtiöt ovat enimmäkseen tai yksinomaan luotto- tai rahoituslaitoksia. 3.1.2. Komitea katsoo kuitenkin, että vakuutusryhmittymien vakausvalvonta ei voi noudattaa pankkiryhmittymien toimintaa ohjaavia periaatteita eikä myöskään toimia ennakkotapauksena päätettäessä finassikonglomeraattien mahdollista valvontaa koskevista erityisistä vakaussäännöistä. 3.2. Direktiiviehdotus perustuu kolmeen pääperiaatteeseen. 3.2.1. Tiedonsaannin parantaminen (5 ja 6 artikla) 3.2.1.1. Kaikkien vakuutusryhmittymään kuuluvien yksiköiden velvollisuutena on taata asianmukaisin sisäisin menettelyin valvontaviranomaisten tarvitsemien tietojen saatavuus ja pätevyys. Tällainen vakuutusyrityksille asetettu velvoite sisältyi jo henkivakuutuksia ja muita vakuutuksia koskevien kolmannen polven direktiivien 8 ja 9 artiklaan. 3.2.1.2. Tiedonsaanti on helppoa: valvontaviranomaisille järjestetään itse paikalle seuranta- ja tarkistusoikeus tarvittaessa yhteistyössä sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa, jossa tarkastettava yksikkö sijaitsee. 3.2.2. Ryhmittymien sisäisten liiketoimien valvonta (8 artikla) Vakuutusryhmittymän sisäiset, eri yksiköiden väliset "tärkeät" liiketoimet tulee periaatteessa toteuttaa markkinaehdoin ja ilmoittaa vuosittain jälkikäteen toimivaltaisille viranomaisille. Erityishuomiota kiinnitetään seuraaviin liiketoimiryhmiin: lainat, takuut ja taseen ulkopuolinen toiminta, sijoitukset, solvenssimarginaaliin vaikuttavat tekijät sekä jälleenvakuutustoimet. 3.2.3. Oman pääoman päällekkäiskäytön estäminen (9 ja 10 artikla sekä liitteet I ja II) 3.2.3.1. Vakuutusryhmittymälle asetetaan mukautetun vakavaraisuuden vaatimus ensinnäkin siksi, että estettäisiin saman pääoman käyttö useaan kertaan ryhmittymän piiriin kuuluvilta vakuutusyrityksiltä vaadittavan pääoman katteena. 3.2.3.1.1. Vakavaraisuuden vaatimus kohdistetaan kuhunkin vakuutusyksikköön aikaisempien vaatimusten lisäksi näitä mitenkään korvaamatta. Kyseinen uusi vaatimus tunnetaan yleisesti nimellä yksittäisvalvonta plus. 3.2.3.1.2. Mukautetun solvenssimarginaalin laskeminen estää ryhmittymän sisäisen pääomanmuodostuksen mahdollisuuden (esimerkiksi sen että tytäryhtiö omistaisi osuuden emoyhtiöstä tai myöntäisi sille sivuluoton ("subordinated debt"). Mukautettu vakavaraisuustila lasketaan sitten yhdellä kolmesta menetelmästä, jotka kuvataan liitteessä I ja joita valvontaviranomaiset pitävät vakausvarmuuden kannalta samanarvoisina. 3.2.3.1.3. Kahden ensimmäisen menetelmän avulla (1. vähentämisen ja yhdistämisen menetelmä; 2. vaatimusten vähentämisen menetelmä) lasketaan vakuutusyhtiöiden vakavaraisuus vakuutusryhmittymän kaikilla tasoilla ryhmittymän taloudellista tilaa konsolidoimatta ("alhaalta ylös" -periaate). Kolmas menetelmä (konsolidaatioon perustuva kirjanpito) sisältää mahdollisuuden valvoa ryhmittymän huippua. 3.2.3.2. Vähentämisen ja yhdistämisen menetelmä merkitsee kahden summan välisen erotuksen laskemista: summan, joka koostuu ensiksikin tarkastettavan yrityksen solvenssimarginaaliin hyväksyttävistä osista, toiseksi kyseisen yrityksen suhteellisesta osuudesta sen omistaman yrityksen ("omistussuhteessa olevan yrityksen") solvenssimarginaalista, ja summan, joka koostuu ensiksikin tarkastettavan yrityksen omistaman yrityksen ("omistussuhteessa olevan yrityksen") solvenssimarginaaliin hyväksyttävien osien kirjanpitoarvosta, toiseksi tarkastettavan omistajayrityksen ("osallistuvan yrityksen") vakavaraisuusvaatimuksesta, ja kolmanneksi omistetun yrityksen ("omistussuhteessa olevan yrityksen") vakavaraisuusvaatimuksen suhteellisesta osuudesta. 3.2.3.2.1. Kysymys on toisin sanoen siitä, että tarkastettavalta yritykseltä vaadittavasta pääomasta vähennetään pääomavaatimus, joka muodostuu, kun otetaan huomioon tarkastettavan yrityksen omistamat yritykset. 3.2.3.3. Vaatimusten vähentämisen menetelmää suositellaan harvoin. Se eroaa vähentämisen ja yhdistämisen menetelmästä siinä, että omistetun ("omistussuhteessa olevan") yrityksen osalta laskelmassa otetaan huomioon ainoastaan yritykseen kohdistuvan vakavaraisuusvaatimuksen suhteellinen osuus. 3.2.3.3.1. Tämä merkitsee, että valvonnan kohteena olevalta yritykseltä vaadittavan pääoman tulee olla yhtä suuri tai suurempi kuin kokonaisuuden (siis tarkastettavien yritysten ja niiden omistamien yritysten) vakavaraisuusvaatimusten summa. 3.2.3.4. Espanjassa ja Ranskassa käytetty, yksityiskohdiltaan vaihteleva konsolidoidun kirjanpidon menetelmä tarkoittaa, että ryhmittymään kuuluvilta yksiköiltä erikseen vaadittava solvenssimarginaali lasketaan yhteen ja summasta vähennetään ryhmittymän oman pääoman tulos. Menetelmän lähtökohtana olevien periaatteiden ansiosta voidaan estää oman pääoman päällekkäinen käyttö, sillä kirjanpidon konsolidointiprosessi poistaa ryhmittymän sisäisten omistusyhteyksien vaikutukset automaattisesti. 3.2.3.4.1. Komitea katsoo, ettei sillä ole edellytyksiä arvioida, ovatko menetelmät keskenään samanarvoiset ja voivatko valvontaviranomaiset soveltaa niitä vastaavissa oloissa. Komitea tähdentää, että ongelma on hyvin oleellinen ja siihen on kohdistettava aivan erityistä huomiota. 3.2.3.5. Vakuutusalan hallintayhtiöihin suhtaudutaan eri tavoin kuin vakuutusyhtiöihin. 10 artiklassa ehdotetaan erityistä pääoman "vipuvaikutuksen" ("capital leveraging") paljastusmenetelmää. Kysymyksessä ei ole varsinainen mukautetun vakavaraisuustilan testi, vaan keino tarkistaa, vaikuttaako hallintayhtiön velkaantuneisuus sen tytäryhtiöiden rahoitukseen ja onko se omiaan luomaan liiallisia jännitteitä vakuutusryhmittymän sisälle. Liitteessä II kuvatut laskentamenetelmät ("solvency warning test" eli vakavaraisuuden varoitustesti ja kirjanpidon konsolidointitesti) ovat lievempiä kuin vakuutusyrityksen oman pääoman päällekkäiskäytön estämiseksi sovellettavat toimet, eivätkä mahdolliset sanktiotkaan ole yhtä ankarat: 9 artiklan mukaan toimiin on ryhdyttävä heti kun mukautetun vakavaraisuuden tila on negatiivinen; 10 artiklan mukaan mahdollisiin toimiin ryhtyminen jätetään valvontaviranomaisten harkintaan määrittämättä lainkaan määrällistä kynnystä tai automaattisesti lankeavia sanktioita. 3.3. Ryhmittymän laajuus 3.3.1. Nykyisessä muodossaan direktiiviehdotus määrittää vakuutusryhmittymän laajuuden suorien ja epäsuorien omistus- ja riippuvuussuhteiden perusteella, joita sillä on piirissään toimiviin yksiköihin. 3.3.1.1. Emoyrityksiä, tytäryrityksiä ja omistusyhteyksiä koskevat määritelmät on lainattu direktiivistä 92/30/ETY, joka koskee luottolaitosten valvontaa konsolidaation pohjalta, ja konsolidaatioon perustuvaa kirjanpitoa koskevasta seitsemännestä direktiivistä 83/349/ETY. Omistusyhteys määritellään näin ollen yksinomaan määrällisin perustein: yhteys muodostuu siitä, että omistaa vähintään 20 prosenttia yrityksen äänistä tai pääomasta. 3.3.1.2. Direktiiviehdotuksen 11 artiklassa todetaan kuitenkin, että omistusyhteyskynnys voidaan nostaa 20:stä 25 prosenttiin poikkeuksellisesti neljän vuoden pituisena ajanjaksona, joka päättyy 1. heinäkuuta 2001. Tätä poikkeussäännöstä ehdotetaan sovellettavaksi kaikkiin direktiivin velvoitteisiin, oli sitten kysymys tiedonsaannista, ryhmittymän sisäisistä liiketoimista tai mukautetusta vakavaraisuusvaatimuksesta. 3.3.1.3. Kysymys ryhmittymän laajuudesta tai oikeammin kynnyksestä, josta lähtien lisävalvontaa tulee harjoittaa, ei koske vakuutusalaa samalla tavoin kuin luottolaitoksia. 3.3.1.3.1. Yhtiökuolemien vähäisestä määrästä voidaan päätellä, että ongelmien leviämisen vaara ei ole yhtä vakava eikä laajakantoinen vakuutusryhmittymien piirissä kuin muilla rahoitusaloilla. Tämä johtuu etenkin vakuutustoimintojen erikoistamisperiaatteesta, arvopaperien vaivattomasta siirrettävyydestä ja jokaiseen vakuutusyritykseen kohdistuvien vakaussääntöjen olemassaolosta. 3.3.1.3.2. Esiin nousee tällöin kolme kysymyskokonaisuutta: yrityksen ja valvontaviranomaisen keskinäinen rooli ryhmittymän laajuuden määrittelyssä, henkilöyhtiöiden erikoistapaus, omistusyhteyskynnyksen määrittely. 3.3.1.4. Tarkasteltaessa yrityksen ja valvontaviranomaisen keskinäistä roolia ryhmittymän laajuuden määrittelyssä komitea tähdentää, että käytännössä lisävalvontaan alistettavien yksiköiden määrittäminen kuuluu vakuutusyritykselle itselleen direktiivin määräyksiä noudattaen ja yleensä tilintarkastajien hyväksymän konsolidoidun tilinpäätöksen mukaisessa laajuudessa; valvontaviranomaisella on puolestaan mahdollisuus kyseenalaistaa tarkastuskohteen valinta ja osoittaa tarve tiettyjen omistusyhteyksien uudelleen määrittämiseen. Lisäksi komitea katsoo, että eurooppalaisen oikeuden yhdenmukaisuus tulee taata. 3.3.1.5. Sellaisten vakuutusryhmittymien osalta, joiden koossapitävä voima ei ole yksinomaan pääomasidonnaisuus (keskinäiset yhtiöt, avustuskassat...), mutta jotka kuitenkin kuuluvat direktiiviehdotuksen piiriin, komitea epäilee 1 artiklan määritelmien soveltuvuutta, kun otetaan huomioon kyseisten ryhmittymien ei-pääomavaltainen rakenne ja etenkin niiden aseman huomattavat poikkeamat jäsenvaltioiden kesken. Komitea toivoo tämä kohdan selkiyttämistä yhteisön saavutusten ja perinnön pohjalta. 3.3.1.6. Omistusyhteyskynnyksen määrittämisen osalta komitea toteaa, että direktiiviehdotuksen 1 artiklan c, d ja e kohdissa tehty ero toisaalta emoyrityksen ja omistajayrityksen ("osallistuva yritys"), toisaalta tytäryrityksen ja omistetun yrityksen ("omistussuhteessa oleva yritys") välillä on omiaan aiheuttamaan sekaannusta. 3.3.1.6.1. Ongelma esiintyi jo neuvoston 13. kesäkuuta 1983 antamassa 7. direktiivissä 83/349/ETY, jossa todetut tapaukset ryhmiteltiin ensiksikin niihin, joissa määräysvalta perustuu äänten enemmistöön, toiseksi niihin, joissa se perustuu sopimuksiin, kolmanneksi niihin, joissa tosiasiallinen määräysvalta perustuu vähemmistöomistukseen, ja neljänneksi niihin, joissa valtaa käytetään yhteisesti. Komitea katsoo, että asiaan tulisi saada selvyys. Emoyritys ja tytäryritys tulisi määritellä konsolidoitua kirjanpitoa koskevan direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan mukaisesti sen kokonaisuus huomioon ottaen, niin ettei kyseiseen artiklaan muutenkin sisältyvää hallitsevan määräysvallan käsitettä ole enää tarpeen mainita. Tähän ratkaisuun päädyttiin sitä paitsi myös kolmannen polven direktiiveissä henkivakuutuksista ja muista vakuutuksista, ja se tekee mahdolliseksi ottaa huomioon myös "tosiasiallisen määräysvallan" ja "yhteisen vallankäytön" käsitteet. 3.3.1.6.2. Myös omistusyhteyden määritelmä aiheuttaa ongelmia. Yksinomaan määrään perustuva ehto "että omistaa yrityksen äänistä tai pääomasta suoraan tai välillisesti vähintään 20 prosenttia" ei vastaa vakuutusalla vallitsevaa taloudellista todellisuutta. Komitea katsoo, että omistusyhteyden määritelmän tulee vastata omistavan yrityksen hallussa olevaa todellista taloudellista valtaa eikä se saa sisältää päällekkäisyyttä tai sekaannusta emo- ja tytäryrityksen määritelmien kanssa. Tämä merkitsee näin ollen 11 artiklan poikkeussäännöksen poistamista. 3.3.1.6.3. Niinpä komitea ehdottaa, että määrään perustuvaa, olettamuksen luonteista ehtoa yrityksen äänien tai pääoman omistuksesta vähintään 20-prosenttisesti tasapainotetaan laadullisilla määreillä kuten "pysyvät siteet" tai "osallistuminen omistajayrityksen toimintaan". Näitä ilmauksia käytetään 25. heinäkuuta 1978 annetun 4. direktiivin 78/660/ETY 17 artiklassa. 3.3.1.6.4. Komitea korostaa lisäksi, että tällainen jousto omistusyhteyden määrittelyssä tulee rajata tarkkaan kilpailuvääristymien välttämiseksi. 3.4. Direktiiviehdotuksessa todetaan, että lisävalvonnan tulee kohdistua myös jälleenvakuutusyrityksiin ja hallintayhtiöihin, jotka toimivat ryhmittymässä ylimpänä tai keskivaiheilla. 3.4.1. Vakuutusalan hallintayhtiöitä ja jälleenvakuutusyrityksiä ei yleensä tarkasteta yksiköittäin, ja niiden saattaminen direktiiviehdotuksen määräysten alaiseksi tulee tutkia tarkkaan etenkin fiktiivisen pääomanmuodostuksen paljastusmenettelyn osalta. 3.4.2. Yksiköiden rahoitussuhteisiin liittyviä todellisia vakausriskejä on syytä verrata saman ryhmittymään kuuluvien vakuutusyritysten riskeihin ja ennen kaikkea fiktiivisen pääomanmuodostuksen mahdollisuuteen oman pääoman päällekkäiskäyttöön johtavana tekijänä. 3.4.3. Hallintayhtiöt 3.4.3.1. Ryhmittymän johdossa oleva hallintayhtiö voi ottaa vastaan ulkopuolisia luottoja ja sisällyttää ne pysyvään pääomaansa ilman että vakuutusryhmittymän muille osille aiheutuu suurempaa riskiä kuin kyseisten luottojen rahoittaminen mahdollisesti merkitsee. Tällä tasolla todettu tietynsuuruinen vakavaraisuusvaje ei johda mainitusta syystä samanlaisiin vakaviin seuraamuksiin kuin oman pääoman päällekkäiskäyttö sanan ahtaassa merkityksessä. 3.4.3.1.1. Hallintayhtiö voi ottaa vastaan myös ryhmittymän sisäistä rahoitusta. Komissio katsoo, että ulkopuolisen rahoituksen lailla myös sisäinen rahoitus oikeuttaa pääoman vipuvaikutuksen paljastustestin, jotta riskien torjunta ryhmittymän piirissä tehostuu. Ryhmittymän sisäisten liiketoimien jälkikäteinen valvonta ja tämän lausunnon kohdassa 3.2.3.1.2 esitetyt fiktiivisen pääomanmuodostuksen estotoimet vaikuttavat kuitenkin sinänsä riittäviltä, jotta valvontaviranomainen pystyy tehokkaasti paljastamaan fiktiivisen pääomanmuodostuksen lähteet, eikä erityistä vipuvaikutuksen paljastustestiä tällöin tarvita. 3.4.3.1.2. Välittäjähallintayhtiöt suhtautuvat mainittuihin kolmeen valvontamenetelmään hieman edellisestä poiketen. Konsolidoituun kirjanpitoon perustuva menetelmä 3 nimittäin poistaa välittäjähallintayhtiön jäljettömiin. Menetelmät 1 ja 2 eivät aiheuta tätä ongelmaa. Mikäli nämä menetelmät suljetaan valvontatoimien ulkopuolelle, hallintayhtiöiden tytäryrityksiin ei päästä käsiksi, ja syntyy fiktiivisen pääomanmuodostuksen uhka. 3.4.3.1.3. Kysymystä tulee tarkastella myös sellaisten keskinäisten vakuutusryhmittymien kannalta, joissa ylimpänä on henkilöyhtiömuotoinen vakuutusyritys ja jotka näyttävät kuuluvan puhtaasti mukautettua vakavaraisuuden vaatimusta koskevan 9 artiklan määräysten piiriin, joiden rikkominen voi riittämättömän solvenssimarginaalin tapauksessa johtaa toimiluvan peruutukseen. 3.4.3.1.4. Nämä tekijät huomioon ottaen komitea katsoo, että tarvetta soveltaa hallintayhtiöihin pääoman vipuvaikutuksen paljastustestiä ei ole osoitettu, mutta että ongelmaa tulee tarkastella myös kilpailuvääristymien kannalta; vääristymiä saattaa näet ilmetä joillakin markkinoilla tai tietyntyyppisten vakuutusyritysten (henkilöyhtiöt, pääomayhtiöt) välillä. 3.4.3.1.5. Mikäli ilmenee, että vakuutusalalla toimivien hallintayhtiöiden pääoman vipuvaikutuksen paljastustestiä ei enää voi kyseenalaistaa, komitea katsoo, että valvontaa tulisi lieventää eikä se saisi haitata kyseisten hallintayhtiöiden mahdollisuutta rahoittaa ryhmittymään kuuluvien vakuutusyksiköiden toimintaa pääomamarkkinoilla mahdollisimman monipuolisin menetelmin kyseisten yksiköiden ja vakuutettujen edun mukaisesti. Liitettä II tulisi selventää ja valvontaviranomaisen mahdollisesti antamien sanktioiden vaikutus tuli tarkistaa. 3.4.3.1.6. Konsolidoituun kirjanpitoon perustuvan menetelmän 3 osalta mukautetun vakavaraisuustilan tarkistamisen tulisi päättyä ylimmän vakuutushallintayhtiön tasolle, eikä velvoitteita tulisi kohdistaa sitä ylempään yritykseen, jolta toimilupaa ei vaadita. 3.4.3.1.7. Komitea on tyytyväinen, että direktiiviehdotuksessa varataan eri kohtelu vakuutushallintayhtiöille ja sekahallintayhtiöille. Ehdotuksen 10 artiklassa mainitut velvoitteet ja liitteessä II kuvattu pääoman vipuvaikutuksen paljastustesti koskee ensiksi mainittuja, kun taas sekahallintayhtiöihin kohdistetaan ainoastaan osoittainen lisävalvonta 5 artiklan 2 kohdan sekä 6 ja 8 artiklan mukaisesti (tiedonsaanti ja ryhmittymän sisäisistä liiketoimista ilmoittaminen). Selvää tulee joka tapauksessa olla, että liitteen II otsikon sisältämä määrite "ryhmittymään kuuluvan vakuutusyrityksen ylin emoyritys" ("vakuutusyritysryhmittymän johdossa oleva emoyhtiö") ei missään tapauksessa voi tarkoittaa sekahallintayhtiötä. 3.4.4. Jälleenvakuutusyritykset 3.4.4.1. Huomattakoon, että jälleenvakuutussopimukseen liittyvien kaupallisten velvoitteiden noudattamatta jättämisestä aiheutuva riski säilyy luonteeltaan muuttumattomana riippumatta siitä, otetaanko riski ryhmittymän sisällä vai vakuutuksenantajayrityksen ja jälleenvakuutusyrityksen välillä, jotka eivät ole osakkuussuhteessa keskenään. 3.4.4.2. Komitea myöntää, että vaatimukset jälleenvakutusyritysten sulkemisesta järjestelmän ulkopuolelle ovat perusteltuja; kyseiset yritykset, jotka ovat yksikkökohtaisen vakavaraisuusvalvonnan alaisia ainoastaan viidessä jäsenvaltiossa, tulisi jättää kokonaan mukautetun vakavaraisuusvaatimuksen ulkopuolelle. 3.4.4.3. Komitea ymmärtää toisaalta, että ehdottaessaan jälleenvakuutustoiminnan omistusyhteyksien sisällyttämistä mukautetun vakavaraisuuden valvontaan komissio toivoo valvontaviranomaisten saavan käyttöönsä keinot paljastaa riskit, jotka jälleenvakuutusalan tytäryritys aiheuttaa ryhmittymälle, johon se kuuluu; riskit on tosin useimmiten mahdollista siirtää ryhmittymän sisäisten liiketoimien piiriin paitsi siinä tapauksessa, että kyseinen tytäryritys on perustettu nimenomaan vastaamaan ryhmittymän tunnusteista. 3.4.4.4. Niinpä komitea päättelee, että näihin sangen monenlaisiin tilanteisiin parhaiten sopiva ratkaisu olisi jättää jälleenvakuutustoiminnan omistusyhteyksien valvonta mukautetun vakavaraisuusvaatimuksen osalta jäsenvaltioiden harkintaan. Mutta komissio tulisi velvoittaa valvomaan epäyhtenäisen säännöksen mahdollisesti aiheuttamia kilpailuvääristymiä (ks. jäljempänä kohta 4.3.2). Komitea toteaa niin ikään, että kysymykseen jälleenvakuutusyritysten yksilöllisestä valvonnasta viitataan yhä useammin ja että asiaan olisi syytä kiinnittää huomiota oikeaan aikaan; nyt ehdotettu direktiiviteksti ei ole tarkoitukseen sopiva. 3.5. Oman pääoman tunnistaminen 3.5.1. Oman pääoman päällekkäiskäytöstä aiheutuvien seurausten poistamiseksi direktiiviehdotuksessa kaavaillaan vakuutusyhtiöiden kannettavaksi omaa pääomaa koskevia lisävelvoitteita, jotka merkitsivät, että käytettävissä olevan oman pääoman laskennan ulkopuolelle jätettäisiin henkivakuutusyhtiöiden voittovaraukset ("tuottovaraukset") ja tulevat voitot (ks. liite I, kohta 1.B, viimeinen lauseke). 3.5.2. Ongelma on luonteeltaan seuraava: sitoumustensa pitkäjänteisyyden vuoksi Euroopan unionin henkivakuutusyritykset laskevat erittäin tarkkaan matemaattiset varaukset, joiden tarkoituksena juuri on luoda edellytykset vakuutussitoumusten noudattamiselle. Laki sitä paitsi velvoittaa ne tähän. Niinpä niiden oma pääoma on suhteellisen vähäinen muiden kuin henkivakuutusyhtiöiden pääomaan verrattuna. Tämä on perusteltua siinä tapauksessa, että voittovaraukset ja tulevat voitot sisältävät vakuutuksenottajista riippumattomia tekijöitä, joita voidaan käyttää tappioiden peittämiseen. 3.5.3. Komitea toteaa, että tämä henkivakuutusyritysten erityisongelma otetaan huomioon yksittäisvalvontaa koskevassa säännöstössä siten, että jakamattomat voittovaraukset ja valvontaviranomaisten suostumuksella myös tulevat voitot tunnustetaan tiettyyn määrään saakka omaan pääomaan kuuluviksi vakavaraisuustilaa laskettaessa. 3.5.4. Koska tarkoituksena on poistaa oman pääoman päällekkäiskäytön haitat, kieltäytyminen tunnustamasta sellaisia vakavaraisuustilan osatekijöitä, jotka eivät ole tuloksena ryhmittymän sisäisistä liiketoimista, ylittäisi direktiiviehdotuksen tarkoitusperät. 3.5.5. Tämä huomio pätee myös tytäryritysten tasolla tapahtuvaan arvonnousuun. Mikäli Euroopan unionin toimivaltaiset viranomaiset ovat tunnustaneet itse yrityksen, on luonnollista, että yritys tunnustetaan myös ryhmittymän osana riippumatta siitä, miten suhtaudutaan aineellisten ja aineettomien aktiivojen väliseen suhteeseen. Hankintapoikkeamat ja tulevien voittojen rajoissa siirrettävät hankintakustannukset tulisi ottaa huomioon oman pääoman osatekijöitä laskettaessa. 4. Erityistä Komitea toteaa ensiksikin, että ehdotus sisältää koko joukon sanamuodostaan epätäsmällisiä kohtia, jotka voivat haitata direktiivin siirtämistä kansallisiin lakeihin ja aiheuttaa oikeudellisia epäselvyyksiä sitä sovellettaessa. 4.1. 1 artikla 4.1.1. Tätä määritelmiä koskevaa artiklaa olisi ollut hyödyllistä täydentää eräillä yhteisön direktiiveissä aikaisemmin esiintyneillä käsitteillä kuten esimerkiksi "solvenssimarginaalin arvioinnissa huomioon otettavat tekijät" ja "suoraan tai välillisesti omistettu yritys". Komitealle jää niin ikään epäselväksi adverbin "pääasiallisesti" tarkoitus määriteltäessä "vakuutusalan hallintayritystä" (kohta h), ja se pelkää valvontaviranomaisten antavan kyseisestä kohdasta toisistaan poikkeavia tulkintoja. 4.1.2. Tehdäkseen asiaankuuluvat johtopäätökset yllä olevista, omistusyhteyden määrittelyä koskevista kohdista 3.3.1.6 ja seuraavat komitea ehdottaa, että emoyritys, tytäryritys ja omistusyhteys määritellään seuraavasti: "c) 'emoyritys': direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan mukainen emoyritys, d) 'tytäryritys': direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan mukainen tytäryritys; tytäryrityksen tytäryritys puolestaan katsotaan kyseisten yritysten johdossa olevan emoyrityksen tytäryritykseksi, e) 'omistusyhteys': direktiivin 78/660/ETY 17 artiklan mukainen omistusyhteys." 4.2. 2 artikla 4.2.1. Direktiiviä on tarkoitus soveltaa henkivakuutusyrityksiä ja muita kuin henkivakuutusyrityksiä koskevien kolmannen polven direktiivien tarkoittamiin vakuutusyrityksiin, joiden lakisääteinen kotipaikka on Euroopan unionissa. Tämä ei estä toimivaltaista valvontaviranomaista saamasta tietoja kolmannessa maassa sijaitsevasta omistetusta tai omistavasta yhtiöstä. 4.2.2. Komitea toteaa, että hallintayhtiöiden sijoittaminen tiettyihin kolmansiin maihin voi huomattavasti hankaloittaa tietojen saantia sekä valvontaviranomaisille että yritykselle, joka on hallintayhtiön omistava tai omistama yritys. 4.3. 3 artikla 4.3.1. Emoyrityksen, tytäryrityksen ja omistusyhteyden määritelmien muuttaminen komitean ehdottamalla tavalla aiheuttaa, että mukautetun vakavaraisuustilan valvonta 9 artiklan tarkoittamassa merkityksessä rajoittuu tosiasiassa emo- ja tytäryhtiösuhteeseen, joka kattaa kaikki yhteisen ja "hallitsevan määrävallan" tapaukset, mutta sulkee ulkopuolelle kaikki "huomattavan määräysvallan" tapaukset, joihin liittyy jonkinasteinen omistusosuus. 4.3.2. Edellä mainittujen yleishuomioiden lisäksi on syytä tähdentää, että kolmansia maita koskeva poissulkeva lauseke on tiedonsaannin vaikeuksien vuoksi välttämätön. Mutta se luo kilpailuvääristymiä ja jopa houkuttelee sijoittautumaan kolmansiin maihin. 4.3.3. Komitea ehdottaa, että direktiiviehdotukseen sisällytettäisiin konsolidoituun kirjanpitoon perustuvaa luottolaitosten valvontaa koskevassa direktiivissä 92/30/ETY olevan 8 artiklan mallin mukainen uusi artikla, jonka tarkoituksena on antaa komissiolle mahdollisuus neuvotella neuvoston valtuuttamana sopimuksista kolmansien maiden kanssa. Uusi artikla voisi kuulua seuraavasti: "Lisäartikla 1. Komissio voi alistaa neuvoston hyväksyttäväksi joko jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan ehdotuksia sopimusneuvottelujen käymisestä yhden tai useamman kolmannen maan kanssa vakuutusryhmittymään kuuluvien yritysten lisävalvontaa koskevien säännösten soveltamiseksi vakuutusyrityksiin, joiden emoyrityksen kotipaikka on kolmannessa maassa, kolmannessa maassa sijaitseviin vakuutusyrityksiin, joiden emoyrityksenä toimivan vakuutusyrityksen, vakuutusalan hallintayhtiön tai sekahallintayhtiön kotipaikka on yhteisössä. 2. Neuvoteltavien sopimusten tarkoituksena on taata jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden toimivaltaisille viranomaisille tarpeellisten tietojen saanti kyseisten viranomaisten toimialueella sijaitsevien vakuutusyhtiöiden valvonnan toteuttamiseksi. 3. Komissio tarkkailee yhteistyössä vakuutuskomitean kanssa 1 kohdan mukaisten neuvottelujen tuloksia ja tilanteen kehittymistä." Ensimmäiset neuvottelut voitaisiin käydä sellaisten ETAn ulkopuolisten OECD-maiden kanssa, joissa joillakin 9 artiklassa tarkoitetun mukautetun vakavaraisuustilan laskentavaatimuksen piiriin kuuluvilla yrityksillä on laillinen kotipaikkansa. 4.4. 5 artikla 4.4.1. Tämän artiklan kohdan 2 jyrkkä velvoittavuus ei ole jäänyt komitealta huomaamatta; kohdassa määrätään jäsenvaltiot ryhtymään tarvittaviin toimiin, jotta mitkään oikeudelliset tekijät eivät estäisi yrityksiä vaihtamasta keskenään valvontaviranomaiselle hyödyllisiä tietoja. 4.4.2. On näet ilmeistä, että tämän vaatimuksen siirtäminen tiettyjen jäsenvaltioiden kansalliseen lainsäädäntöön edellyttää yhtiölain muutoksia, mikä puolestaan ei voi olla aiheuttamatta huomattavia ongelmia. 4.4.3. On myös selvä, että kyseistä velvoitetta ei voi missään tapauksessa asettaa kolmansille maille, mikä luo kilpailuvääristymille alttiin tilanteen. 4.5. 6 artikla Olisi toivottavaa, että 1 kohdan viimeinen virke muutettaisiin seuraavaan muotoon: "Toimivaltaiset viranomaiset voivat kääntyä suoraan asianomaisten yritysten puoleen saadakseen niiltä vaaditut tiedot, mikäli kyseisiä tietoja ei ole saatu vakuutusyrityksen kautta." Normaalia on, että valvontaviranomainen kääntyy ensin tarkastettavan vakuutusyrityksen puoleen. Sellaisten yritysten puoleen, jotka eivät normaalisti kuulu valvonnan piiriin, tulisi kääntyä vain, mikäli vakuutusyritykseltä ei saada vaadittuja tietoja. 4.6. 8 artikla 4.6.1. Tämä avainartikla koskee ryhmittymän sisäisiä liiketoimia. Sen 1 kohdan viittaus "tavanomaisten markkinaedellytysten mukaan", joka on summittainen käännös englanninkielisestä ilmauksesta "at arm's length", on ongelmallinen lievennyksestä "pääasiallisesti" huolimatta. Vakauden kannalta ei välttämättä ole suotavaa, että vakuutusryhmittymän sisäiset liiketoimet toteuttaisiin markkinaedellytysten mukaan, kuten taloudessa muuten tapahtuu. Tämä pätee erityisesti ryhmittymän piirissä toteutettaviin jälleenvakuutustoimiin. 4.6.1.1. Kieliversioissa, joissa kyseinen kohta aiheuttaa ongelmia, se tulisi korjata esimerkiksi muotoon "normaalin käytännön mukaisesti". 4.6.2. Komitea epäilee kilpailusyistä 1 kohdan a ja b alakohdan ehdottomuutta ja ennen kaikkea määrettä "luonnollinen henkilö, jolla on omistusosuus", sekä mainintaa "erityisesti" ("en particulier": puuttuu suomenkielisestä versiosta) 2 kohdassa, kun sitä seuraava ryhmittely erityyppisiin liiketoimiin vaikuttaa täysin tyhjentävältä. Olisi myös syytä selvästi ilmoittaa, kuuluvatko jälleenvakuutustoimet kyseiseen luetteloon. 4.6.2.1. Liiketoimien "huomattavuus" tulisi niin ikään määritellä tarkemmin rinnastamalla kyseiset toimet esimerkiksi sellaisiin liiketoimiin, jotka ovat yrityksen lakisääteisten elinten erityisen päätös- tai valvontamenettelyn kohteena. 2 kohta voitaisiin muotoilla seuraavasti: "2. Jäsenvaltioiden tulee määrätä, että vakuutusyritys ilmoittaa vähintään kerran vuodessa toimivaltaisille viranomaisille kohdan 1 tarkoittamat huomattavat liiketoimet, jotka ovat yrityksen lakisääteisten hallintoelinten erityisen päätös- tai valvontamenettelyn kohteena ja koskevat lainoja, takuita ja taseen ulkopuolista toimintaa, solvenssimarginaalin laskennassa huomioon otettavia tekijöitä tai sijoituksia." 4.6.3. Ryhmittymän sisäisten liiketoimien, mutta myös koko direktiiviehdotuksen kannalta on syytä pohtia ryhmittymän piiriin kuuluvien luottolaitosten ja vakuutusyritysten rinnakkainolon erityisongelmaa. Direktiiviehdotus koskee ainoastaan pääosin vakuutusalalla toimivia ryhmittymiä, joilla voi olla omistusyhteyksiä pankkeihin. Kyseiset omistusosuudet kuuluvat pankkilainsäädännön omaa pääomaa koskevien vaatimusten piiriin, mutta niiden arvo otetaan huomioon vakuutusyrityksen vakavaraisuustilan laskennassa. 4.7. 9 artikla 4.7.1. Komitean mielestä 9 artiklan 2 kohdasta olisi poistettava ensimmäiseltä riviltä alkava maininta "tai omistajayritys" ("osallistuva yritys"), sillä ETAan kuulumattomissa kolmansissa maissa sijaitsevien emoyritysten omistamien yritysten on todennäköisesti mahdotonta täyttää tässä artiklassa asetettuja velvoitteita. Elleivät tämän lausunnon kohdassa 4.3.3 ehdotetut neuvottelut johda toivottuun tulokseen, omistusosuuksien arvo tulisi saada jättää konsolidoidun tai yhdistellyn oman pääoman ulkopuolelle sen sijaan, että tytäryritysten tuloksesta vähennetään vaadittu solvenssimarginaali. Edellä olevan ehdotuksen tarkoituksena on rajoittaa vakuutusryhmittymien valvonta maantieteellisesti ETA-maihin, kuten valvontaviranomaiset lähes yksimielisesti toivovat. Vakauden kannalta seurauksena on tällöin, että ETAan nähden kolmansissa maissa sijaitsevien vakuutusyritysten hallussa olevien omistusosuuksien arvo jätetään oman pääoman ulkopuolelle ja vaadittu solvenssimarginaali voidaan näin ollen jättää laskematta. 4.7.2. Artikla tekee pakolliseksi mukautetun vakavaraisuustilan laskemisen yhdellä kolmesta liitteen I menetelmästä. Mikäli tulos on negatiivinen, toimivaltaiset viranomaiset ryhtyvät tämän artiklan kohdan 3 mukaisesti tarvittaviin toimiin kyseisen vakuutusyhtiön osalta. Sanamuoto on hämärä: onko kysymys yksittäisvalvonnan pohjalta päätettävistä sanktioista? Kohta olisi muotoiltava selkeämmin, esimerkiksi: "toimivaltaisten valvontaviranomaisten tulee ryhtyä tarvittaviin toimiin kyseisen vakuutusyrityksen osalta, johon sovelletaan tamän direktiivin liitteen I mukaista mukautetun vakavaraisuustilan laskentaa". 4.7.3. Esiin nousee tällöin kolme ongelmaa: Menetelmän valinta jätetään jäsenvaltion harkintaan, mutta mikään direktiivikohta ei estä käyttämästä useita menetelmiä saman jäsenvaltion alueella. Asiaan olisi saatava täsmennys jäsenvaltioiden välisten tulkintaerimielisyyksien välttämiseksi. Tavoitteenahan on, että vakuutusyritykset täyttävät mukautetun vakavaraisuuden vaatimuksen laskettuna yhdellä kolmesta menetelmästä. Tähän voidaan lisäksi huomauttaa, että useisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneet ryhmittymät voivat joutua soveltamaan useita menetelmiä eri toimialueiden valvontaviranomaisten vaatimuksesta. Ryhmittymät, joilla on tytäryhtiöitä tai omistusosuuksia useiden jäsenvaltioiden alueella, voivat joutua tulkitsemaan eri laskutapojen antamia tuloksia arvioidessaan solvenssimarginaalin vähimmäismäärää ja vaaditun katteen suuruutta. 9 artiklaan on näin olleen syytä sisällyttää tarkennus: "mukautetun vakavaraisuustilan laskennassa sovelletaan yrityskohtaisen vakavaraisuuslaskennan paikallisia sääntöjä." Koko direktiiviehdotus perustuu mukautetun vakavaraisuustilan kolmen laskentamenetelmän yhdenveroisen vakausvaikutuksen periaatteelle, jota ei näin ollen sovi asettaa kyseenalaiseksi. Eri menetelmien keskinäinen tunnustaminen on ainoa mahdollisuus unionissa vallitsevan kirjavan käytännön huomioon ottamiseksi. 4.7.3.1. Komitea voisi kuitenkin ehdottaa direktiivin soveltamista koskevan raportin laatimista parin kolmen vuoden kuluttua direktiivin voimaan astumisesta ensimmäisten laskentatulosten objektiiviseksi arvioimiseksi. Tämä muilla aloilla yleisesti käytetty ratkaisumalli olisi omiaan rauhoittamaan eräitä toimijoita, jotka pelkäävät solvenssimarginaaliin kohdistuvien vaatimusten menetelmäkohtaisen vaihtelun ja eri maiden valvontaviranomaisten eritasoisen tehokkuuden aiheuttavan kilpailuvääristymiä. 4.8. 10 artikla 4.8.1. Artiklassa esitetään, että jäsenvaltioiden tulisi soveltaa vakuutusalan hallintayritysten johtamiin vakuutusyrityksiin yhtä liitteen II mukaisista lisävalvontamenetelmistä. Komitean asiaa koskevat huomautukset kohdassa 3.4.3 merkitsevät johdonmukaisesti suositusta 10 artiklan poistamiseksi tai ainakin sen uudelleen kirjoittamiseksi siten, että vakuutusalan hallintayritysten ulkopuolisen rahoituksen valvonta rajoitetetaan sellaisiin ulkopuolisiin rahoitustoimiin, jotka voivat aiheuttaa ryhmittymään kuuluvien vakuutusyksiköiden velkaantumista. 4.8.2. Liitteen II säädössisältö ei ole komitean mielestä kyllin selkeä. Vaara, jonka vakuutusalan hallintayhtiö saattaa aiheuttaa direktiivin mukaiseen valvontaan asetetuille Euroopan unionin vakuutusyrityksille, voi näet tietyissä tapauksissa olla vähäpätöinen, toisissa ei. Näin siitä huolimatta, että oman pääoman riittämättömyyys saattaa paljastua juuri tällä tasolla, semminkin kun hallintayhtiön tuoma pääoma jää konkurssitapauksissakin hallintayhtiön omaisuudeksi. 4.8.2.1. Komitea on jo huomauttanut, että direktiiviehdotuksen ranskalaisen kieliversion 9 ja 10 artiklassa mainitut sanktiot eivät ole määritelmiltään yhdenmukaiset. Komitea ihmettelee, mihin oikeudellisiin tekijöihin perustuu kahden eri laatusanan käyttö, ja ehdottaa, että ellei tällaisia perusteita ole, 9 ja 10 artiklassa käytetään samaa ilmausta "tarvittavat toimenpiteet" kuten englantilaisessa (ja suomalaisessa) kieliversiossa. 4.9. 11 artikla Kohdan 2 mukainen menettely, jonka komissio sisällytti direktiiviehdotukseen sen lopullisessa hyväksymisvaiheessa ja joka antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden myöntää neljän vuoden ajan poikkeuksia 1 artiklan e kohdan mukaisesta omistusyhteyden määritelmästä nostamalla kynnyksen 20:stä 25 prosenttiin, ei liene lainkaan aiheellinen, mikäli omistusyhteyden määritelmä muutetaan. Komitea ehdottaa näin ollen kohdan poistamista. 4.10. Liitteessä I oleva 1 kohta Liitteessä I olevassa 1 kohdassa esitellään kaikkien laskentamenetelmien yleisperiaatteet. Useat teknisluonteiset selvennykset lienevät tarpeen. 4.10.1. Liitteessä I olevan 1 kohdan B alakohdan ii alakohdan ensimmäinen ja kolmas luetelmakohta Komitea katsoo, että B alakohdan sanamuoto voitaisiin selkiyttää seuraavasti: "B. Käytetystä menetelmästä riippumatta fiktiivisten tekijöiden muodostuminen ryhmittymän sisällä tulee estää mukautettua vakavaraisuustilaa laskettaessa. Tässä tarkoituksessa ja niiden menetelmien osalta, joissa asiaan ei ole varauduttu huomioon ei oteta sellaisia vakuutusalan emoyrityksen, omistavan yrityksen, tytäryrityksen tai omistetun yrityksen solvenssimarginaaliin kuuluvia tekijöitä, jotka ovat viime kädessä peräisin mistä tahansa yrityksestä, jonka kanssa vakuutusyritys on suoraan tai välillisesti tytär- tai omistajasuhteessa, ja joilla näin ollen ei ole mitään todellista arvoa." Tämän muutosehdotuksen tarkoituksena on täsmentää tilannetta, jossa ryhmittymän sisäiset fiktiiviset liiketoimet tulee eliminoida. 4.10.2. Liiteessä I olevan 1 kohdan C alakohta (Muutosehdotus koskee ainoastaan ranskalaista kieliversiota.) 4.10.3. Liitteessä I olevan 1 kohdan C alakohdan alaviite 1 Komitean mielestä alaviitteen sisältämä täsmennys on tervetullut, sillä se antaa tietyissä jäsenvaltioissa mahdollisuuden valita tarpeen mukaan joko suhteellisen tai kokonaislaskennan. 4.10.4. Liitteen D kohdassa viitataan neljään yhteisön direktiviin, jotka koskevat varojen ja velkojen laskentamenetelmiä. Tässä yhteydessä olisi syytä mainita myös 19. joulukuuta 1991 annettu direktiivi 91/674/ETY, joka koskee vakuutusyritysten vuosittaista tilinpäätöstä ja konsolidoitua kirjanpitoa. Asia on tärkeä kansainvälisille ryhmittymille, joiden tulee noudattaa kolmansissa maissa olevien tytäryritystensä ja omistusosuuksiensa osalta paikallisia laskentamenetelmiä. 4.10.5. Liitteessä I oleva 2.4 kohta Erittelemättömät tapaukset Lieventääkseen tarpeettoman jyrkkää sävyä käsiteltäessä tapauksia, jotka jätetään toimivaltaisten viranomaisten harkintaan, komitea ehdottaa seuraavaa muotoilua: "Toimivaltaiset viranomaiset valvovat laskentamenetelmistä laaditun yhdistelmän soveltamista tapauksiin, jotka jäävät 2.1 ja 2.3 kohdan ulkopuolelle." Komitea pitää lisäksi toivottavana, että valvontaviranomaisten kesken laaditaan erityinen pöytäkirja, jonka avulla taataan hyvä yhteistyö tietojen vaihdossa ja yhdenmukaiset sovellutukset mukautetun vakavaraisuustilan laskennassa, etenkin erittelemättömissä tapauksissa ja kolmansissa maissa sijaitsevien yritysten kohtelussa (kohta 4.7.2). Bryssel, 27. maaliskuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Carlos FERRER () EYVL N:o C 341, 19. 12. 1996, s. 16.