FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/12

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu hakemuksen julkaiseminen

(2015/C 347/08)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta annettu

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 510/2006 (2)

”MIEL DE LIÉBANA”

EY-numero: ES-PDO-0005-01196–10.02.2014

SMM ( ) SAN ( X )

1. Nimi

”Miel de Liébana”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Espanja

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1 Tuotelaji

Luokka 1.4. Muut eläinperäiset tuotteet (munat, hunaja, erilaiset maitotuotteet paitsi voi jne.)

3.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

Miel de Liébana: Liébanan alueen mehiläisten alueen ekosysteemiin kuuluvien kukkien medestä tai kasvien elävien osien eritteistä valmistama elintarvike, jota mehiläiset keräävät, muuntavat yhdistellen tiettyjen itsestään peräisin olevien aineiden kanssa, saostavat, kuivaavat, varastoivat sekä jättävät kehittymään ja kypsymään hunajakennoihin.

Hunajalajit ja -tyypit:

Alueella tuotetut hunajalajit, joista voidaan käyttää suojattua alkuperänimitystä ”Miel de Liébana”, ovat:

— Mesikastehunaja: saadaan tammen ja rautatammen mesikasteesta, Erica spp. -lajien (kanervat), Rubus sp. -lajin (karhunvatukka) medestä sekä vaihtelevasta määrästä Liébanan alueen kasvien siitepölyä.

— Kanervahunaja: saadaan seuraavien lajien medestä: Erica cinerea, Erica vagans, Erica tetralix, Erica cirialis ja Calluna vulgaris.

SAN-tunnuksella ”Miel de Liébana” varustettujen hunajalajien yhteiset ja lajikohtaiset ominaisuudet:

Fysikaalis-kemialliset ominaisuudet:

Kypsyys: — Sakkaroosipitoisuus enintään 5 % (5 g/100 g) — Kosteuspitoisuus enintään 18,6 % Tuoreusaste (määritelty prosessoinnin jälkeen): — Hydroksimetyylifurfuraalipitoisuus (HMF) < 20 mg/kg — Diastaasiaktiivisuus 25–55 Schade-asteikolla Laadun heikkeneminen: — Vapaiden happojen pitoisuus alle 50 mekv/kg Puhtaus: — Veteen liukenemattomat kiinteät aineet enintään 0,1 g/100 g — Vieraat aineet ei jäämiä, suodatettu seulalla < 0,2 mm

Melisopalinologiset ominaisuudet:

Tällä SAN-tunnuksella suojattujen hunajalajien siitepölyspektrin on vastattava Liébanan alueen kasvillisuutta, joka koostuu pääasiassa seuraavista heimoista: Leguminosae, Ericaceae, Rosaceae, Fagaceae, Plantaginaceae, Asteraceae ja Boraginaceae, joiden lajit on esitetty 5.1 kohdan taulukossa.

Missään tapauksessa seuraavien lajien siitepölykombinaatio ei saa ylittää viittä prosenttia kokonaissiitepölymäärästä: Eucaliptus sp., (eukalyptus) Helianthus annuus (auringonkukka), Olea europea (oliivi), Cistus Ladanifer (kistus), Thymus sp., (timjami) Lavandula Stoechas (tupsulaventeli) ja Rosmarinus Officinalis (rosmariini).

Eri hunajatyyppien muut ominaisuudet:

Fysikaalis-kemialliset ominaisuudet:

Sähkönjohta-vuus (mS/cm) Väri (mm Pfundin asteikolla) Tuhka (g/100 g) Fruktoosi + glukoosi (g/100 g) Mesikaste 0,970–1,430 ≥ 102 0,65–0,75 60–66 Kanerva 0,845–1,280 90–119 0,65–0,70 ≥ 67

Melisopalinologiset ominaisuudet:

Tiettyä siitepölyä (%) Mesikaste Koostumuksessa eniten tammen ja rautatammen mesikastetta, lisäksi Rubus spp. ja Erica spp. -lajien siitepölyä sekä muiden Liébanan alueelle ominaisten kasvien siitepölyä. Kanerva Kanervan (Erica spp.) siitepölyn osuus vähintään 45 %, loput Liébanan alueen kasvien siitepölyä vaihtelevina osuuksina.

Aistinvaraiset ominaisuudet:

Fysikaalinen olomuoto Väri Aromi Maku Mesi–kaste Juokseva, yleensä hyvin vähäinen kiteytymisherkkyys Hyvin tumman meripihkan värinen, toisinaan lähes musta, peilimäisen kiiltäviä mustan ja tummanruskean vivahteita Metsäinen, mieto ja lyhyen aikaa viipyvä Kevyt mallasmainen vivahde Selkeitä suolaisia komponentteja, mikä vähentää hunajalle tyypillistä makeutta Kanerva Tahmea koostumus, kiteytyy keskimääräisesti hienorakeiseksi. Meripihkan tai hyvin tumman meripihkan värinen, tummanruskeita ja punertavia vivahteita Jos hunaja varastoidaan talven aikana alhaisessa lämpötilassa, väri voi muuttua vaalean meripihkan väriseksi. Hyvin kukkainen, keskivoimakas ja keskipitkään viipyvä Kevyen karvas ja viipyvä, hyvin selkeitä suolaisia vivahteita

3.3 Raaka-aineet (ainoastaan jalostetut tuotteet)

—

3.4 Rehu (ainoastaan eläinperäiset tuotteet)

—

3.5 Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Liébanan hunajalajien kaikkien tuotanto- ja keruuvaiheiden on tapahduttava suojatulla alkuperäalueella.

3.6 Viipalointia, raastamista, pakkaamista jne. koskevat erityiset säännöt

Laadun ja valvonnan varmistamiseksi kaikkien Miel de Liébana -hunajan tuotantomenetelmässä kuvattujen prosessien on tapahduttava suojatulle maantieteelliselle alueelle asettuneissa laitoksissa, koska näiden toimenpiteiden suorittaminen alueen ulkopuolella edellyttäisi kuljetuksia, jotka lämpötilaan, kosteuteen sekä tuotteen vieraille aineille ja hajuille altistumiseen kuljetuksen aikana liittyvistä syistä saattaisivat vaikuttaa haitallisesti tuotteen laatuun; samalla voidaan myös minimoida vaara, että hunaja sekoittuu muiden kuin alkuperänimityksellä suojattujen tuotteiden kanssa.

Edellä kuvatuista syistä pakkaamistoimet on tehtävä yksilöidyllä maantieteellisellä tuotantoalueella sijaitsevissa pakkauslaitoksissa.

Tuote pakataan värittömästä läpinäkyvästä lasista valmistettuihin astioihin, jotka on suljettava ilmatiiviisti, jotta tuotteen luontainen aromi ei häviä eikä tuotteeseen pääse vieraita hajuja, kosteutta jne. Takuusinetillä varmistetaan, ettei pakkausta voida avata.

Pakattu hunaja on olomuodoltaan joko paksua tai kiteytynyttä.

Kaupan pitäminen irtotavarana on kielletty.

3.7 Merkintöjä koskevat erityiset säännöt

Elintarvikkeiden merkintöjä ja esillepanoa koskevien lakisääteisten pakollisten merkintöjen lisäksi tuotteen päällysmerkinnöissä on oltava selvästi näkyvissä seuraavat tiedot:

— alkuperänimityksen nimi: ”Miel de Liébana”;

— teksti ”Denominación Geográfica Protegida” (suojattu maantieteellinen nimitys) tai ”DOP” (SAN) sekä Euroopan unionin vastaava tunnus;

— hunajatyyppi: Miel de Mielada (mesikastehunaja) tai Miel Monofloral de Brezo (kanervahunaja) tuotekuvauksessa esitettyjen melisopalinologisten ominaisuuksien mukaan;

— jäljempänä kuvattu alkuperänimityksen tunnus;

— valvontanumero/valvontaelimen nimi tai takaetiketti.

VÄRIT : KELTAINEN : PANTONE 130C RUSKEA : PANTONE 4695C

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Suojatun alkuperänimityksen ”Miel de Liébana” tuotantoalue käsittää kaikki Cantabrian itsehallintoalueeseen kuuluvan Liébanan alueen kunnat.

Alue muodostuu seuraavista kunnista:

Cabezón de Liébana, Camaleño, Cillorigo de Liébana, Pesaguero, Potes, Tresviso ja Vega de Liébana.

Kokonaispinta-ala on 570 km2.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

5.1 Maantieteellisen alueen erityisyys

5.1.1 Luonnolliset tekijät

Liébanan alue sijaitsee Cantabrian vuoriston keskiosassa; se on morfologisesti ja fysionomisesti hyvin yhtenäinen alue, jota rajaavat luonnollisella tavalla sitä ympäröivät Cantabrian korkeimpiin kuuluvat vuoret; ne jatkuvat alueen keskiosiin muodostaen neljä syvää kapeaa laaksoa, jotka yhtyvät lähellä Potesia, alueen maantieteellistä ja hallinnollista keskusta.

Alue on kalkkikivestä muodostuvien kallioseinämien ympäröimä pyöreä valtava kattilalaakso Picos de Europa -vuoristoketjun keskellä. Keskikorkeus on alueen keskiosissa noin 300 metriä merenpinnan yläpuolella ja nousee reunoilla jopa 2 600 metriin.

Geologisesti kallio on suurimmaksi osaksi kivihiilikautista. Picos de Europa -vuoriston keski- ja itäosa ja alueen pohjoisosa ovat muodostuneet vanhemman kivihiilikauden karstivajoamien muokkaamista kalkkikivikerrostumista, ja laaksojen pohjalla oleva eroosioaltis liuske- ja hiekkakivi on peräisin myöhemmältä kivihiilikaudelta.

Oreografisesta monimuotoisuudesta johtuen Liébanan alueella vallitsee aivan erityinen mikroilmasto, ja se onkin välimerellinen erillisalue muutoin Atlantin valtameren ilmaston vaikutuksen leimaamalla alueella.

Liébanan keskilämpötila vaihtelee enimmillään 21 °C:een ja alimmillaan 8 °C:een välillä, ja hallaa esiintyy usein noin 3–4 kuukauden aikana vuodessa.

Alue on hyvin kostea; vuorilla sataa vuodessa keskimäärin 2 000 litraa neliömetriä kohti, kun sademäärä laakson keskiosissa on vain 700 litraa, ja siellä kuiva kausi voi kestää enimmillään kolme kuukautta.

Myös Liébanan luontoarvo on huomattava, koska alue on säästynyt erityisen hyvin ihmisen toiminnan vaikutuksilta. Metsät peittävät 41 % alueen pinta-alasta, ja lisäksi siellä on nykyisin 7 suojeltua aluetta, jotka kattavat yli 32 % alueesta; kaksi niistä – Picos de Europan kansallispuisto ja harmaakarhun suojelualue – on kansallisia ja viisi eurooppalaisia suojelualueita. Viimeksi mainituista kaksi on SCI-alueita (Río Deva ja Liébana) ja kolme SPA-alueita (Sierra de Peña Sagra, Desfiladero de la Hermida ja Liébana).

Näistä olosuhteista johtuen alueen kasvillisuus on erittäin monipuolinen, ja siellä viihtyvät rinnakkain sekä Atlantin valtameri-ilmastolle ominaiset metsät ja kasvit että tyypillisesti välimerelliset lajit.

Hunajalle tehdyissä melisopalinologisissa määrityksissä on todettu 40 erilaista siitepölytyyppiä; niistä tärkeimmät on merkitty Liébanan pääasiallisten mesikasvien luetteloon, jossa esitetään heimot ja lajit sekä niiden soveltuvuus mehiläistarhaukseen ja fenologia.

MEHILÄISKASVIT (Heimo, tieteellinen nimi ja yleiskielinen nimi) SOVELTUVUUS MEHILÄISTARHAUKSEEN FENOLOGIA (Kukinta-aika) ERICACEAE (kanervakasvit) Erica sp. (puukanerva) N Touko–lokakuu Calluna vulgaris (tavallinen kanerva) N Heinä–syyskuu ROSACEAE (ruusukasvit) Rubus ulmifolius (karhunvatukka) NP Kesä–elokuu Prunus spinosa L. (oratuomi) NP Huhti–toukokuu Crataegus monogyna (tylppäliuskaorapihlaja) NP Huhti–toukokuu LEGUMINOSAE (hernekasvit) Trifolium sp. (apila) N Huhti–heinäkuu Cytisus cantabricus (vihma) NP Huhti–elokuu Genista florida, Genista obtusiramea (väriherne) NP Touko–elokuu Medicago sp. (mailanen) NP Maalis–syyskuu FAGACEAE (pyökkikasvit) Quercus pyrenaica (pyreneittentammi) PM Touko–syyskuu Quercus petraea (talvitammi) PM Touko–syyskuu Quercus ilex rotundifolia (rautatammi) PM Touko–syyskuu Quercus suber (korkkitammi) PM Touko–syyskuu Castanea sativa Miller (jalokastanja) NPM Touko–syyskuu BORAGINACEAE (lemmikkikasvit) Echium vulgare (kyläneidonkieli) NP Maalis–toukokuu ASTERACEAE (asterikasvit) Centaurea spp. (kaunokit) N Touko–heinäkuu PLANTAGINACEAE (ratamokasvit) Plantago sp. (ratamot) P Touko–syyskuu

(N = mesi P = siitepöly M = mesikaste)

Mehiläistarhaukseen soveltuvien kasvilajien kukinta-aika alueella vaihtelee lajista toiseen, ja myös mehiläiset hyötyvät laajasta ja monipuolisesta maaliskuusta marraskuuhun jatkuvasta aikataulusta.

Nämä mehiläisten hyödyntämät mesikasvit antavat Miel de Liébana -hunajalle sen erityisominaisuudet.

Tämä tiedossa oleva siitepölyspektri ja alueen erityinen mesikasvivalikoima sekä viljelykasvien ja muiden Iberian niemimaalla tuotettujen hunajalajien sisältämän siitepölyn vähäinen esiintyminen mahdollistavat sen, että Miel de Liébana on helppo erottaa muista hunajalajeista.

5.1.2 Inhimilliset tekijät

Liébanan alueen mehiläistarhaajat jatkavat vuosisataista perinnettä. Ensimmäiset mehiläistarhausta koskevat esimerkit liittyvät tarpeeseen tuottaa mehiläisvahaa, joka oli erinomaisen tärkeä kauppatavara maaseudun omavaraistaloudessa. Eräistä Liébanan Cartulario de Santo Toribio -arkiston asiakirjoista ilmenee, että mehiläisvahaa käytettiin maanhankinnan maksuvälineenä jo vuonna 933.

Ensimmäiset varsinaiset viittaukset Miel de Liébana -hunajaan ovat peräisin 1500-luvun lopun asiakirjoista, joihin merkittiin kirkon perimät kymmenykset; niissä mainittiin myös hunaja.

Historiallisten viittausten lisäksi on olemassa gastronomisia viittauksia (esimerkiksi merdoso-niminen jälkiruoka, jota valmistettiin kerran vuodessa sian teurastuksen jälkeen, hunajaohukaiset ja hunajalla maustettu rypäleen puristejäännös); kaikki ne kertovat hunajan valmistusperinteestä.

Mehiläistarhaajien esi-isiltään perimiä tuotantomenetelmiä ovat

— puurakenteisten mehiläispesien käyttö,

— mehiläispesien siirtäminen alempana sijaitsevilta alueilta korkeammalle tuotantoalueen mesipotentiaalin hyödyntämiseksi mahdollisimman tehokkaasti,

— mehiläisiä ei ruokita keinotekoisesti hunajan tuotantokauden aikana,

— mehiläisten tyhjentäminen pesästä tapahtuu perinteisen kuorimakampamenetelmän avulla,

— hunaja kerätään linkoamalla tai selkeyttämällä hunajakakut, ei koskaan puristamalla,

— savutin on edelleen käytössä, ja polttoaineena käytetään perinteisiä luonnollisia kasvikunnan tuotteita, kuten alueelta peräisin olevan kuivatun heinän sekä tammen (Quercus spp.) ja laakeripensaan (Laurus Nobilis) lehtien sekoitusta, jotta saadaan aikaan kylmä ja aromaattinen savu, joka ei muuta hunajan ominaisuuksia,

— missään hunajan käsittelyvaiheessa sen lämpötila ei ylitä 40 °C:ta, ja pastörointi on kielletty,

— suurimmaksi osaksi käytetään alueella tuotettuja ja sen oloihin sopeutuneita mehiläisparvia.

Nykyisin alueella toimii 32 ammattimaista mehiläishoitajaa, joilla on 1 568 pesää, ja 5 hunajan valmistuslaitosta ja pakkaamoa. On myös aiheellista mainita Liébana-hunajan menekinedistämisyhdistys, johon osa näistä mehiläishoitajista kuuluu, sekä vuotuinen Vega de Liébanan mehiläisjuhla.

5.2 Tuotteen erityisyys

Liébanan hunajalajien erityisyys riippuu pääasiassa niiden fysikaalis-kemiallisista, melisopalinologisista ja aistinvaraisista erityisominaisuuksista.

Ne ovat tuoreita (HMF ≤ 20 mg/kg ja diastaasiaktiivisuus Schade-asteikolla 25–55).

Hunaja on puhdasta, koska sille ei ole tehty voimakkaita lämpökäsittelyjä. Se voidaan käsitellä enintään 40 °C:een lämpötilassa. Näin varmistetaan sen omintakeinen luonne, joka syntyy alueen kasvillisuuden ja mehiläisten ansiosta.

Hunajan fysikaalis-kemiallisten, aistinvaraisten ja melisopalinologisten ainutlaatuiset erityispiirteet johtuvat alueelle luonteenomaisesta kasvillisuudesta, jossa esiintyy poikkeuksellisesti rinnakkain sekä Atlantin valtameri-ilmastolle ominaisia metsiä ja kasveja että Välimeren ja Alppien tyypillisiä lajeja.

Näiden hunajalajien merkkiaineina käytettyjen siitepölyspektrien perusteella voidaan määritellä (5.1.1 kohdan taulukossa esitetyt) mehiläistarhauksen kannalta merkitykselliset kasvilajit, joista kanervahunaja sisältää runsaasti erilaisia kanervakasveja ja mesikastehunaja Quercus-sukuisia lajeja. Nämä lajit edustavat hyvin Liébanan alueen mesikasveja, joiden mesi ja melassi mehiläisten käsittelemänä erottavat nämä hunajalajit muilla alueilla tai paikkakunnilla tuotetusta hunajasta. Tämä on selkeä osoitus näiden hunajalaatujen ja SAN-tuotteen ”Miel de Liébana” yksilöidyn maantieteellisen tuotantoalueen välisestä yhteydestä.

5.3 Syy-seuraussuhde, joka yhdistää maantieteellisen alueen seuraaviin: tuotteen laatu tai ominaisuudet (kun kyseessä SAN) tai tuotteen erityislaatu, maine tai muut ominaisuudet (kun kyseessä SMM)

Cantabrian korkeiden vuorten keskellä eristyksissä muista alueista ja Cantabrian rannikosta sijaitsevan Liébanan alueen välimerellinen mikroilmasto antaa alueelle hyvin omintakeisen luonteen ja mahdollistaa runsaslajisen mesikasvivalikoiman, joka ilmenee siellä tuotetun hunajan erityisominaisuuksissa.

Miel de Liébanan melisopalinologiset ominaisuudet sekä fysikaalis-kemialliset ja aistinvaraiset määritystulokset tekevät siitä selvästi ainutlaatuisen tuotteen, joka on suoraan yhteydessä (direktiivin 92/43/ETY liitteen I mukaisesti runsaiden suojeltavien luontotyyppiensä perusteella yhteisön tärkeänä pitämäksi SCI-alueeksi luokitellun) Liébanan alueen kasvillisuuteen ja ekosysteemeihin.

Miel de Liébanan edelleen jatkuva pitkä tuotantoperinne ilmenee yhä mehiläispesien käsittelemisessä ja hunajan valmistusmenetelmässä. Kaikkien näiden tekijöiden ja erityislaatunsa ansiosta hunaja on erityisen arvostettua, ja sitä on pidetty kaupan samalla nimellä jo yli 30 vuoden ajan.

Eritelmän julkaisutiedot

(Asetuksen (EY) N:o 510/2006 (3) 5 artiklan 7 kohta)

http://www.alimentosdecantabria.com/

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.

(2) EUVL L 93, 31.3.2006, s. 12. Korvattu asetuksella (EU) N:o 1151/2012.

(3) Katso alaviite 2.