[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 18.12.2009

KOM(2009)694 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Naisten ja miesten tasa-arvo – 2010

{SEC(2009) 1706}

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 3

2. Tärkeimmät kehityssuunnat 3

2.1. Erot naisten ja miesten välillä 3

2.2. Poliittinen ja lainsäädännöllinen kehitys 6

3. Haasteet ja poliittiset suuntaviivat 7

3.1. Sukupuolten tasa-arvon ja työllisyyden keskinäisen synergian vahvistaminen talouden elpymisen ja kestävän kasvun edistäjänä 8

3.2. Työn sekä perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamisen tukeminen sekä naisilla että miehillä 9

3.3. Sosiaalisen osallisuuden ja sukupuolten tasa-arvon edistäminen 9

3.4. Sukupuoleen perustuvan väkivallan ennaltaehkäisy ja torjunta 10

3.5. Sukupuolten tasa-arvoon tehdyn sitoumuksen muuttaminen teoiksi ja tuloksiksi 10

4. Päätelmät 11

JOHDANTO

Euroopan komissio antaa joka vuosi kevään Eurooppa-neuvostolle selvityksen naisten ja miesten tasa-arvoon liittyvästä kehityksestä EU:n jäsenvaltioissa sekä esittelee alan haasteita ja painopisteitä. Naisten ja miesten välinen tasa-arvo on perusoikeus ja yksi Euroopan unionin perusperiaatteista. EU on tuonut merkittäviä parannuksia naisten asemaan sekä naisten ja miesten elämään antamalla tasavertaisesta kohtelusta tärkeää lainsäädäntöä ja niveltämällä sukupuoliulottuvuuden EU:n eri toimintapolitiikkoihin ja välineisiin. Sukupuolten tasa-arvo yhteiskunnassa ja työmarkkinoilla kasvaa jatkuvasti, mutta eriarvoisuutta esiintyy silti yhä ja heikommassa asemassa ovat yleensä naiset. Nykyinen talouskriisi on nostanut esille pelkoa siitä, että sukupuolten tasa-arvon suhteen saavutetut edistysaskelet ovat uhattuna ja että taantuman vaikutukset kohdistuvat erityisen painokkaina naisiin. On vaara, että laskusuhdannetta käytetään perusteena rajoittaa sukupuolten tasa-arvoa edistäviä toimenpiteitä tai lakkauttaa ne kokonaan. Tätä vahvistaa se tapa, jolla eri maat ovat kriisiin reagoineet. Kriisi tarjoaa kuitenkin ainutlaatuisen tilaisuuden muutokseen, sillä kestävä kasvu, työllisyys, kilpailukyky ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus eivät voi toteutua ilman sukupuolten tasa-arvoa. Päätöksentekijöillä on nyt mahdollisuus toteuttaa tulevaisuutta varten politiikkaa, joka edistää sukupuolten tasa-arvoa työmarkkinoilla ja yhteiskunnassa.

Vaikka taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne on kriisin seurauksena muuttunut, keskeiset haasteet ovat ennallaan: työmarkkinoiden parempi toiminta, kestävä ja riittävä sosiaalinen suojelu ja väestön ikääntyminen. Sukupuolten tasa-arvoa edistävillä toimenpiteillä voidaan osaltaan vastata näihin haasteisiin. Kriisi kuitenkin vahvistaa vaatimusta, että toimenpiteiden kustannustehokkuus on pystyttävä osoittamaan.

Euroopan komissio aikoo uudistaa vuoden 2010 kuluessa sitoumuksensa edistää sukupuolten tasa-arvoa. Tätä varten se vahvistaa tasa-arvostrategian, joka on jatkotoimi nykyiselle naisten ja miesten tasa-arvon etenemissuunnitelmalle. Myös kasvuun ja työllisyyteen liittyvä Lissabonin strategia on tarkoitus saattaa ajan tasalle, ja sitä varten on tärkeää vakiinnuttaa sukupuolten tasa-arvon asema EU 2020 -strategiassa. Vuosi 2010 on myös köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunnalle omistettu eurooppalainen teemavuosi, jonka puitteissa korostetaan tarvetta vaikuttaviin toimenpiteisiin muita heikommassa asemassa olevien väestöryhmien osallisuuden parantamiseksi. Vuonna 2010 tulee lisäksi kuluneeksi 15 vuotta Pekingin toimintaohjelman hyväksymisestä, ja tarkoitus on arvioida edistymistä sen eri aloilla. Tämä avaa mahdollisuuden lisätä synergiaa vuonna 2010 tarkistettavien eri strategioiden välillä.

TÄRKEIMMÄT KEHITYSSUUNNAT

Erot naisten ja miesten välillä

Sukupuolten välillä vallitsevan pysyvän eriarvoisuuden kitkeminen yhteiskunnan kaikilta osa-alueilta on pitkän aikavälin haaste, sillä siihen tarvitaan rakenne- ja käyttäytymismuutoksia sekä naisten ja miesten roolien uudelleenmäärittelyä. Edistyminen on hidasta, ja sukupuolten välillä on jatkuvia eroja mitä tulee työllisyyteen, palkkaukseen, työaikaan, työn vastuullisuuteen, hoito- ja kotitöiden määrään ja köyhyysriskiin.

Naisten kasvava osallistuminen työmarkkinoille on merkki myönteisestä kehityksestä, ja naisten työpanos on vaikuttanut merkittävästi EU:n talouskasvuun – vuodesta 1995 sen osuus vuotuisesta talouskasvusta on ollut neljännes[1]. Naisten työllisyysaste kasvoi kuluneen vuosikymmenen aikana 7,1 prosenttiyksikköä, ja vuonna 2008 se nousi 59,1 prosenttiin, mikä on lähellä Lissabonin strategian tavoitetta (60 % vuonna 2010). Tämä työllisyysaste vaihtelee jäsenvaltioittain, alle 40 prosentista yli 70 prosenttiin. Keskimääräinen työllisyysasteen ero naisten ja miesten välillä pieneni vuosien 1998 ja 2008 välillä 18,2 prosenttiyksiköstä 13,7 prosenttiyksikköön.

Edellä kuvatun myönteisen kehityksen katkaissut talouskriisi on kuitenkin heikentänyt merkittävästi tilannetta työmarkkinoilla ja lisännyt työttömyyttä. Toukokuun 2008 ja syyskuun 2009 välisenä aikana työttömyys kasvoi EU:ssa miehillä (6,4 %:sta 9,3 %:iin) nopeammin kuin naisilla (7,4 %:sta 9,0 %:iin). Pahimmin työttömyys on koetellut teollisuuden ja rakennusalan miesvaltaisia sektoreita. Viime kuukausina naisten ja miesten työttömyys on kasvanut samaa vauhtia, mikä on todennäköisesti merkki siitä, että kriisi on laajentunut sellaisille aloille, joilla työskentelee molempien sukupuolten edustajia tasaisemmassa määräsuhteessa. Kahdessatoista jäsenvaltiossa naisten työttömyys on suurempi kuin miesten. Koska lisäksi naiset työskentelevät enemmän julkisella sektorilla, he saattavat kärsiä suhteellisesti enemmän määrärahojen supistuksista johtuvista työpaikkojen menetyksistä.

Kokemukset aiemmista kriiseistä osoittavat, että miesten työllisyys elpyy yleensä nopeammin kuin naisten[2]. Työttömäksi joutuvilla henkilöillä riski siitä, etteivät he saa enää uutta työpaikkaa, on suurempi naisilla . Työttömyyslukujen kehityksen tarkastelu taantuman aikana on tärkeää, mutta siihen liittyy vaara, että heikommin näkyvät kehityssuuntaukset jäävät liian vähälle huomiolle. Esimerkiksi naiset ovat yliedustettuina, kun tarkastellaan työelämän ulkopuolella olevia henkilöitä (EU:ssa työelämän ulkopuolella on 63 miljoonaa 25–64-vuotiasta, joista yli kaksi kolmasosaa naisia) tai osa-aikaisesti työttömiä (osapäivätyötä tekevät, jotka haluaisivat tehdä pidempää työpäivää), joita ei aina rekisteröidä työttömiksi.

Naisilla on työmarkkinoilla todennäköisemmin heikompi asema , mihin ovat syynä esimerkiksi epävarmat työsuhteet, itsestä riippumaton työn osa-aikaisuus ja pysyvästi epäsuotuisa palkkaero (EU:ssa vuonna 2007 keskimäärin 17,6 %). Nämä seikat vaikuttavat elinikäisten ansioiden suuruuteen, sosiaaliturvaan ja eläkkeeseen lisäten köyhyysriskiä erityisesti eläkkeellä ollessa. Vuonna 2007 köyhyysriski oli suurempi naisilla (17 %) kuin miehillä (15 %) ja ero oli erityisen suuri iäkkäämmillä henkilöillä (naiset 22 % ja miehet 17 %). Riski on korkea etenkin yksinhuoltajilla (34 %). Heikossa asemassa useammasta syystä olevilla tilanne on erityisen vaikea. Työpaikan menetyksestä johtuva ansioiden menetys vaikuttaa erityisen ankarasti kotitalouksiin sellaisissa maissa, joissa miehet edelleen toimivat pääasiallisina perheen elättäjinä. On siis tarpeen tukea mallia, jossa molemmilla vanhemmilla on vastuu taloudellisesta toimeentulosta.

Nykyisen talouskriisin ja siitä naisiin ja miehiin kohdistuvien vaikutusten lisäksi on syytä tarkastella sukupuolten tasa-arvoon työmarkkinoilla vaikuttavia pidemmän aikavälin haasteita . Vaikka naisten koulutustaso on viime vuosina kohonnut merkittävästi ja naisia valmistuu yliopistosta enemmän kuin miehiä (EU:ssa vuonna 2006 eri alojen korkeakoulututkinnon suorittaneista 59 % oli naisia), naiset työskentelevät edelleen valtaosin aloilla, jotka ovat perinteisesti naisvaltaisia ja usein huonosti palkattuja (hoito- ja opetusala) eikä heitä ole millään yhteiskunnan osa-alueella vastuullisissa asemissa yhtä paljon kuin miehiä. Huollettavien (lapset, vammaiset, vanhukset) hoitopalveluja, riittäviä lomajärjestelyjä ja joustavia työjärjestelyjä ei yleensä ole tarjolla molemmille vanhemmille, mikä monessa tapauksessa estää naisia osallistumasta työmarkkinoille tai tekemästä työtä kokopäiväisesti. Vuonna 2008 osa-aikatyötä teki naisista 31,1 prosenttia ja miehistä 7,9 prosenttia. Kun otetaan huomioon kokopäiväistä työtä tekeviä koskevat työllisyysluvut, sukupuolten välinen ero on pienentynyt vain hieman vuodesta 2003 ja yhdeksässä jäsenvaltiossa se on jopa kasvanut.

Naiset, joilla on lapsia, eivät käy työssä yhtä paljon kuin lapsettomat naiset (työllisyysasteen ero -11,5 prosenttiyksikköä), kun taas miehillä tilanne on päinvastainen (+6,8 prosenttiyksikköä). Vanhemmuuden suuri vaikutus työssäkäyntiin perustuu monessa jäsenvaltiossa vallitseviin sukupuolten perinteisiin rooleihin ja puutteellisiin lastenhoitopalveluihin . Huolimatta siitä, että lastenhoitopalvelujen tarjonta on viime vuosina kasvanut eurooppalaisten tavoitteiden mukaisesti[3], niiden kattavuus ei monessa maassa vielä vastaa tavoitteita etenkään alle kolmivuotiaiden lasten osalta. Myös muista huollettavista huolehtiminen vaikuttaa suuresti naisten ja miesten mahdollisuuteen pysyä työmarkkinoilla. Tämä haaste kasvaa väestön ikääntyessä. Vuonna 2005 yli 20 miljoonalla 15–64-vuotiaalla eurooppalaisella (12,8 miljoonaa naista ja 7,6 miljoonaa miestä) oli hoitovastuu aikuisesta huollettavasta henkilöstä. Tämä näkyy 55–64-vuotiaiden naisten alhaisissa työllisyysluvuissa (vuonna 2008 työllisyysaste oli 36,8 %, joka on 18,2 prosenttiyksikköä alempi kuin miehillä). Asianmukaisten työtä ja yksityiselämää tasapainottavien toimenpiteiden puuttuminen saattaa myös vaikuttaa naisten ja miesten päätökseen olla hankkimatta lainkaan lapsia tai hankkia niitä vähemmän, mikä on ongelmallista, kun ajatellaan väestön ikääntymistä ja työvoiman saatavuutta tulevaisuudessa ja viime kädessä taloudellista kasvua. Sekä naisten työllisyysaste että syntyvyys ovat korkeampia maissa, joissa lastenhoito, vanhempainloma ja joustavat työjärjestelyt on järjestetty suotuisalla tavalla.

Vaikka päätöksentekoon osallistuvien tai päätöksenteon kannalta keskeisiin tehtäviin nimitettyjen naisten määrä onkin viime vuosina kasvanut EU-maissa, poliittinen ja taloudellinen valta on edelleen tiukasti miesten käsissä. Keskimäärin vain yksi neljästä kansallisen parlamentin jäsenestä tai tärkeästä hallituksen ministeristä on nainen, tosin tilanne vaihtelee jäsenvaltioittain. Hieman edistymistä tapahtui vuoden 2009 Euroopan parlamentin vaaleissa, joissa naisten osuus kasvoi 31 prosentista 35 prosenttiin. Talousalalla luvut eivät ole yhtä myönteisiä, esimerkiksi eurooppalaisten pörssiyhtiöiden hallintoneuvostojen jäsenistä naisia on vain yksi kymmenestä ja puheenjohtajatasolla heitä on vain 3 prosenttia.

Poliittinen ja lainsäädännöllinen kehitys

Vuotta 2009 leimasi maailmanlaajuinen talous- ja finanssikriisi, joka vaikutti reaalitalouteen ja työmarkkinoihin. EU hyväksyi vuoden 2008 lopussa Euroopan talouden elvytyssuunnitelman[4], johon sisältyy toimenpiteitä naisten ja miesten työllisyyden säilyttämiseksi. Toukokuussa 2009 pidetyssä työllisyyshuippukokouksessa keskusteltiin kriisin vaikutuksista ja siitä, minkälaista politiikkaa niiden takia olisi toteutettava. Komissio ehdotti kriisin sosiaalisten vaikutusten rajoittamiseksi ”yhteistä sitoutumista työllisyyteen”[5] ja tunnusti, että kriisiin vastaaminen edellyttää sukupuolten tasa-arvon lisäämistä. Tuore kansallisia kriisitoimia koskeva analyysi vahvistaa, että tasa-arvopolitiikan asema ja siihen kohdistetut määrärahat ovat vaarassa heiketä[6]. Joitakin tasa-arvotoimenpiteitä on peruutettu tai niiden toteutusta on lykätty, ja mahdolliset julkisten määrärahojen tulevat leikkaukset voivat vaikuttaa epäsuotuisasti naisten työllisyyteen ja tasa-arvon lisääntymiseen. Myönteisestäkin kehityksestä raportoitiin muutamasta sellaisesta jäsenvaltiosta, joissa on käynnistetty ohjelmia hoitoalan tukemiseksi[7].

Miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevä neuvoa-antava komitea antoi lausunnon sukupuolinäkökulmasta vastattaessa talous- ja finanssikriisiin[8] suosittaen tasa-arvokysymyksen valtavirtaistamista elvytystoimissa ja EU 2020 -strategiassa.

Neuvosto antoi Ruotsin puheenjohtajakaudella päätelmät[9], joiden mukaan tasa-arvotoimenpiteillä voidaan edistää merkittävästi kestävää kasvua, työllisyyttä ja sosiaalista osallisuutta. Se katsoi, että sukupuoliulottuvuuden asemaa EU 2020 -strategiassa on korostettava. Neuvosto antoi päätelmät myös Pekingin toimintaohjelman täytäntöönpanosta[10] EU:n puheenjohtajamaan valmisteleman raportin pohjalta.

Neuvosto saavutti poliittisen yksimielisyyden ehdotuksesta direktiiviksi, jolla pannaan täytäntöön eurooppalaisten työmarkkinaosapuolten tekemä tarkistettu puitesopimus vanhempainlomasta[11]. Sen vaikutuksesta vanhempainloma pitenee ja osa siitä ei ole enää siirrettävissä. Tarkoituksena on kannustaa isiä käyttämään vanhempainlomaa nykyistä enemmän hyväksi sekä luoda mahdollisuus joustaviin työjärjestelyihin tietyn aikaa vanhempainlomalta paluun jälkeen. Lisäksi neuvosto saavutti poliittisen yksimielisyyden yhteisestä kannasta, joka koskee miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamisesta itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja avustaviin puolisoihin annetun direktiivin ehdotettua tarkistusta[12]. Kyseessä on yhteinen teksti, joka on vielä hyväksyttävä Euroopan parlamentissa ja neuvostossa. Äitiyslomasta annetun direktiivin tarkistusta koskeva ehdotus[13] on puolestaan parhaillaan EU:n lainsäätäjien käsiteltävänä. Komissio hyväksyi kertomuksen miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun direktiivin 2002/73/EY täytäntöönpanosta[14]. Direktiivin täytäntöönpanossa edistytään, mutta tietyissä jäsenvaltioissa on vielä tehtävä työtä, jotta direktiivi saataisiin saatettua asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Komissio teki ehdotuksen ihmiskaupan ehkäisemistä ja torjumista sekä uhrien suojelemista koskevaksi neuvoston puitepäätökseksi[15]. Vuosi 2009 oli myös naisiin kohdistuvan väkivallan ja kaikkien naisiin kohdistuvien syrjintämuotojen torjunnasta annettujen EU:n suuntaviivojen ensimmäinen täytäntöönpanovuosi. Suuntaviivoihin sisältyy ohjeistusta strategioista, joita jäsenvaltioiden ja EU:n on ulkoisissa toimissaan noudatettava väkivallan ehkäisemiseksi, uhrien suojelemiseksi ja väkivallantekijöiden syytteeseen asettamiseksi.

HAASTEET JA POLIITTISET SUUNTAVIIVAT

Sukupuolten tasa-arvossa ei ole kyse pelkästään moninaisuudesta ja sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta, vaan tasa-arvo on edellytys sille, että kestävää kehitystä, työllisyyttä, kilpailukykyä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevat tavoitteet voivat toteutua. Investoiminen tasa-arvotoimenpiteisiin kannattaa, sillä se parantaa naisten työllisyyttä, kasvattaa naisten panosta BKT:hen ja verotuloihin ja lisää syntyvyyttä[16]. On tärkeää pitää sukupuolten tasa-arvo yhtenä EU 2020 -strategian peruselementtinä, koska miesten ja naisten tasa-arvo on osoittautunut kestäväksi ratkaisuksi niin vanhoissa kuin uusissakin ongelmissa. Tästä syystä tasa-arvotoimenpiteitä olisi pidettävä pitkän aikavälin investointina, ei lyhyen aikavälin kustannuksena.

Taloudellisen taantuman johdosta toteutettava politiikka edustaa naisten työllisyydelle ja sukupuolten tasa-arvolle yhtäältä mahdollisuutta ja toisaalta uhkaa. On riski, että nykyinen taantuma hidastaa edistystä tai jopa kääntää myönteisen kehityssuunnan päinvastaiseksi, ja tällä olisi pitkän aikavälin seurauksia talouden ja sosiaaliturvajärjestelmien kestävyyteen, sosiaaliseen osallisuuteen ja väestörakenteeseen.

Vaikuttavia tasa-arvotoimenpiteitä on tarkasteltava yhtenä keinoista, joilla voidaan päättää kriisi, tukea elpymistä ja rakentaa vahvempaa taloutta tulevaisuutta varten. Perustan kestävälle elpymiselle ja terveelle julkiselle taloudelle luovat työvoiman osallistumisen lisäämiseen tähtäävät rakenteelliset uudistukset[17]. On todettu, että investoiminen naisten työllisyyteen ja taloudelliseen riippumattomuuteen sekä naisten ja miesten työ- ja yksityiselämää tasapainottaviin toimenpiteisiin edistää taloudellista ja sosiaalista kehitystä[18].

Sukupuolten tasa-arvon ja työllisyyden keskinäisen synergian vahvistaminen talouden elpymisen ja kestävän kasvun edistäjänä

Naisten ja miesten välillä vallitsevan eriarvoisuuden poistamista tasa-arvotoimenpiteillä voidaan tarkastella ennemminkin kasvutekijänä kuin yhteiskunnalle aiheutuvana kustannuksena. Jos naiset ja miehet ovat työmarkkinoilla tasa-arvoisia, jäsenvaltiot voivat hyötyä maksimaalisesti mahdollisesta työvoiman tarjonnasta etenkin, kun otetaan huomioon odotettavissa oleva pula ammattitaitoisesta työvoimasta. Tasa-arvon toteutuminen vaikuttaa myös työvoimapolitiikan uudistusten, kuten joustoturvaohjelmien, menestykseen.

- Ponnisteluja työelämässä vallitsevan sukupuolten eriarvoisuuden poistamiseksi on jatkettava ja voimistettava osana uutta kasvu- ja työllisyysstrategiaa, joka on tarkoitus hyväksyä vuonna 2010. Tavoitteena on kaventaa merkittävästi naisten ja miesten välisiä eroja työllisyyden, palkkauksen ja vastuullisten tehtävien osalta luomalla parempia työpaikkoja sekä vähentämällä työmarkkinoiden eriytymistä ja pienentämällä köyhyysriskiä.

- Palkkaerojen pienentäminen ja niiden taustalla olevien syiden poistaminen[19] olisi säilytettävä etusijalla. Tässä yhteydessä toteutettaviin toimiin olisi saatava mukaan kaikki osapuolet ja niissä olisi käytettävä kaikkia käytettävissä olevia keinoja, kuten voimassa olevan lainsäädännön tosiasiallista täytäntöönpanoa, palkkausjärjestelmien läpinäkyvää arviointia, tiedostamista lisääviä toimia, stereotypioiden torjuntaa ja työnluokitusten uudelleentarkastelua.

- Vero- ja etuusjärjestelmien olisi tarjottava naisille ja miehille rahallisia kannustimia, jotka houkuttelisivat ottamaan vastaan työtä, pysymään työssä ja palaamaan työhön. Kyseisiä järjestelmiä olisi tarvittaessa uudistettava niin, että poistetaan sellaiset taloudellisesti epäedulliset tekijät, jotka jarruttavat perheen toimeentulosta toissijaisesti ja kodista ensisijaisesti vastuun kantavan henkilön osallistumista työmarkkinoille, ja varmistetaan sekä naisten että miesten yhtäläinen taloudellinen riippumattomuus, mukaan luettuina eläkeoikeudet. Samaan aikaan olisi varmistettava epätyypillisen työuran tekevien henkilöiden riittävä suoja.

- Voidakseen rajoittaa talouskriisistä naisten ja miesten tasavertaiselle osallistumiselle työmarkkinoille aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia päätöksentekijöiden olisi perustettava politiikkansa työmarkkinoiden sukupuolisensitiiviseen analyysiin sekä järjestelmälliseen vaikutusten arviointiin, jossa sukupuolierot otetaan huomioon. Investoiminen sosiaaliseen infrastruktuuriin voi olla tuottoisaa ja edistää talouden elpymistä.

Työn sekä perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamisen tukeminen sekä naisilla että miehillä

Työn ja yksityiselämän tasapainon saavuttamiseen vaikuttavat nykyaikainen työn organisointi, kohtuuhintaisten ja laadukkaiden hoitopalvelujen saatavuus sekä perhettä koskevan vastuun ja kotitöiden jakautuminen nykyistä tasapuolisemmin. Mahdollisuus työn ja perheen yhteensovittamiseen vaikuttaa suoraan naisten työllisyyteen ja asemaan työmarkkinoilla ja heidän tuloihinsa ja taloudelliseen riippumattomuuteensa koko elämän ajan. Tärkeänä haasteena on nyt kehittää toimenpiteitä ja kannustimia, joilla miehet saadaan ottamaan enemmän hoito- ja muuta vastuuta perheestä. Toimenpiteissä on otettava huomioon myös yksinhuoltajaperheet, joissa vastuun kantaa useimmissa tapauksissa nainen.

- Ponnisteluja eurooppalaisten tavoitteiden mukaisten saatavilla olevien kohtuuhintaisten ja laadukkaiden lastenhoitopalvelujen sekä muita huollettavia varten tarvittavien hoitopalvelujen kehittämiseksi olisi jatkettava ja voimistettava. Rakennerahastoja ja maaseuturahastoa[20] olisi hyödynnettävä täysimääräisesti laadukkaiden palvelujen rahoittamisessa.

- Euroopan työmarkkinaosapuolten sopimus vanhempainvapaasta[21] on merkki edistymisestä tällä alalla. Miehiä olisi rohkaistava jakamaan vanhemmuus tasavertaisesti naisten kanssa, ja sekä naisten että miesten tarve työn ja perhe-elämän tasapainottamiseen olisi tunnustettava työpaikoilla nykyistä paremmin.

- Talouden taantumaa ei saisi käyttää perusteena jarruttaa työn ja perhe-elämän yhteensovittamista edistävää politiikkaa tai vähentää hoitopalveluihin ja lomajärjestelyihin osoitettuja määrärahoja, mikä vaikuttaisi erityisesti naisten mahdollisuuksiin päästä työmarkkinoille.

- EU:n lainsäätäjien olisi hyväksyttävä nopeasti äitiyslomaa ja itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivien naisten oikeuksia koskevien kahden direktiivin muutosehdotukset[22].

Sosiaalisen osallisuuden ja sukupuolten tasa-arvon edistäminen

Köyhyysriski on suurempi naisilla kuin miehillä, mihin ovat osaksi selityksenä pienemmät ansiot, epäedullisemmat ja epävarmemmat työolot sekä palkaton hoitovastuu. Köyhyys koskettaa erityisesti heikossa asemassa olevia naisia, kuten yksinhuoltajaäitejä, iäkkäämpiä yksin eläviä naisia, vammaisia naisia ja maahanmuuttajanaisia tai taustaltaan etnisiin vähemmistöryhmiin kuuluvia naisia. Romaninaiset ovat erityisen suuressa vaarassa joutua yhteiskunnan reuna-alueille tai syrjäytyä siitä kokonaan.

- Kunnollinen kokopäivätyö on paras suoja köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä vastaan. Jotta pysyvä yhteys työmarkkinoihin voitaisiin turvata, on tärkeää laatia ja toteuttaa politiikkaa (esim. tukipalvelujen saatavuus), jossa otetaan huomioon sekä naisten että miesten tarpeet.

- Erityisesti talouden taantuman aikana, jolloin köyhät ovat vaarassa köyhtyä entisestään, olisi kiinnitettävä erityistä huomiota monessa suhteessa heikossa asemassa olevien ryhmien suojeluun ja varmistettava heidän kuulumisensa yhteiskuntaan.

- Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiselle omistetun eurooppalaisen teemavuoden 2010 puitteissa suunniteltavissa toimissa on tärkeää käsitellä sukupuolten tasa-arvoon liittyviä kysymyksiä.

Sukupuoleen perustuvan väkivallan ennaltaehkäisy ja torjunta

Naiset ovat sukupuoleen perustuvan väkivallan pääasiallisia uhreja. Arvioidaan, että koko EU:n alueella ainakin kaksi naista kymmenestä on kokenut aikuisena vähintään kerran fyysistä väkivaltaa ja noin yksi kymmenestä on joutunut seksuaalisen väkivallan uhriksi[23]. Suurimmassa osassa näistä väkivaltaisuuksista tekijänä on naisen välittömään sosiaaliseen ympäristöön kuuluva mies, useimmiten kumppani tai entinen kumppani. Aiheuttamansa inhimillisen kärsimyksen lisäksi väkivallalla on myös vakavia sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia, sillä se aiheuttaa paljon kustannuksia terveydenhuollolle, sosiaalipalveluille, poliisille ja tuomioistuinlaitokselle sekä työmarkkinoille.

- Ponnisteluja ennaltaehkäisevien menetelmien kehittämiseksi olisi lisättävä, jotta sukupuoleen perustuvaa väkivaltaa, mukaan luettuna ihmiskauppa seksuaalista hyväksikäyttöä ja työvoimana hyväksikäyttöä varten, voitaisiin torjua[24]. Sukupuoleen perustuvan väkivallan kaikkien ilmenemismuotojen ehkäisy on ehdottoman tärkeää. Se edellyttää koulutusta ja tiedostamista lisääviä toimia mukaan luettuna sosiaalipalvelujen, terveydenhoitoalan työntekijöiden, poliisin ja tuomioistuinlaitoksen välinen yhteistyö.

- Tapakulttuuriin tai perinteeseen pohjautuvien asenteiden ja käytäntöjen, kuten tyttöjen sukuelinten silpomisen, varhais- ja pakkoavioliittojen sekä kunniarikosten, poistamiseksi tarvitaan kohdennettua toimintaa, muun muassa lainsäädäntöä.

- Tietoa on saatavilla rajoitetusti, mutta siitä käy kuitenkin ilmi, että sukupuoleen perustuva väkivalta lisääntyy talouskriisien aikana ja tällöin sen pääasiallisia syitä ovat stressi ja työttömäksi joutuminen[25]. Väkivaltaan puuttuminen ja naisten hyväksi toteutettava toiminta on asetettava etusijalle, jotta lisääntynyt väkivalta ei jäisi kriisin piiloseuraukseksi.

Sukupuolten tasa-arvoon tehdyn sitoumuksen muuttaminen teoiksi ja tuloksiksi

Tasa-arvo voidaan saavuttaa vain, jos asiaan sitoudutaan lujasti ja selvästi korkeimmalla poliittisella tasolla, olipa kyse EU:n toimielimistä, hallituksista tai työmarkkinaosapuolista. Edistyminen edellyttää sitoumuksen muuttamista toiminnaksi tehokkaiden täytäntöönpanomekanismien ja -rakenteiden avulla. On tärkeää, että tasa-arvosta tulee näkyvä ja keskeinen asia toimintapolitiikassa ja suunnittelussa ja että sukupuolinäkökulma otetaan aiempaa paremmin huomioon kaikessa päätöksenteossa.

- Sekä EU:n tasolla että jäsenvaltioissa on sitouduttava voimakkaasti edistämään sukupuolten tasa-arvoa toteuttamalla strategiaa, joka on jatkotoimi Euroopan komission naisten ja miesten tasa-arvon etenemissuunnitelmalle[26], Eurooppa-neuvoston hyväksymälle Euroopan tasa-arvosopimukselle[27] sekä Euroopan työmarkkinaosapuolten laatimille sukupuolten tasa-arvoa koskeville toimintapuitteille[28].

- Koulutusta ja valmiuksien kehittämistä on tehostettava, jotta eri poliittisilla päätöksentekijöillä olisi halua ja kykyä ottaa sukupuolinäkökulma huomioon alansa toimissa ja arvioida, millä tavoin alalla toteutettavat toimenpiteet vaikuttavat naisiin ja miehiin. Tätä varten on myös kehitettävä sukupuolinäkökulma huomioon ottaen tilastoja, indikaattoreita, työvälineitä ja käsikirjoja mukaan luettuna hyvien käytänteiden vaihto.

- Sekä naisten että miesten on tunnettava asia omakseen ja oltava vakuuttuneita siitä, että vaikuttava sukupuolten tasa-arvoa edistävä politiikka hyödyttää koko yhteiskuntaa. Myös eri toimintapolitiikkojen ja välineiden keskinäinen synergia on tärkeää edistymiselle.

PÄÄTELMÄT

Ottaen huomioon sen, kuinka sukupuolten tasa-arvo voi edistää kestävää kasvua, työllisyyttä, kilpailukykyä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, komissio katsoo, että sukupuoliulottuvuutta olisi vahvistettava Lissabonin strategian jälkeisen uuden strategian kaikissa osissa.

Komissio kehottaa Eurooppa-neuvostoa vaatimaan jäsenvaltioilta viipymättä toimia vastaukseksi tässä kertomuksessa kuvattuihin ongelmiin etenkin seuraavasti:

- vahvistetaan sukupuoliulottuvuutta EU 2020 -strategian kaikissa osissa, mihin kuuluvat myös sukupuolinäkökulman valtavirtaistaminen sekä eurooppalaisen työllisyysstrategian yhteydessä sukupuolten tasa-arvon edistämiseen liittyvät toimet ja tavoitteet;

- kavennetaan sukupuoleen perustuvia palkkaeroja asiaa koskevilla strategioilla, joissa käytetään hyväksi kaikkia käytettävissä olevia välineitä ja joihin sisältyy tarvittaessa myös määrällisiä tavoitteita;

- varmistetaan, että pörssiyhtiöiden hallintoneuvostoja moninaistamalla edistetään tasapainoista ja pitkälle aikavälille suuntautuvaa päätöksentekoympäristöä ja että naisia kannustetaan toimimaan pörssiyhtiöiden hallintoneuvostojen jäseninä;

- tehostetaan sekä miesten että naisten työn ja yksityiselämän yhteensovittamiseksi toteutettavia toimenpiteitä, joihin kuuluvat perhesyistä pidettävät lomat, hoitopalvelut ja joustavat työjärjestelyt, sekä tuetaan yksityiselämään ja perheeseen liittyvien vastuiden jakamista tasapuolisesti, jotta sekä naisten että miesten olisi mahdollista tehdä kokopäivätyötä;

- tehostetaan toimia sukupuoleen perustuvan väkivallan ennaltaehkäisemiseksi ja torjumiseksi;

- varmistetaan, että politiikassa otetaan huomioon erityisen heikossa asemassa olevat naiset, kuten epävarmoissa työsuhteissa työskentelevät naiset, ikääntyvät naistyöntekijät, yksinhuoltajat, vammaiset naiset, maahanmuuttajat ja etnisiin vähemmistöihin kuuluvat naiset sekä romaninaiset;

- varmistetaan, että sukupuolinäkökulma otetaan huomioon kaikissa taloudellisen taantuman johdosta EU:n tasolla tai kansallisesti toteutettavissa toimissa ja että arvioidaan erikseen, millä tavoin kriisi vaikuttaa naisiin ja miehiin;

- uudistetaan jäsenvaltioiden Euroopan tasa-arvosopimuksessa tekemä sitoumus, ja vahvistetaan EU:n toimielinten, työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan välistä kumppanuutta ja synergiaa.

[1] OECD (2008). Gender and sustainable development. Maximising the economic, social and environmental role of women .

[2] Smith, M. (2009). Analysis Note: Gender equality and recession , EGGE.

[3] Vuoden 2002 Eurooppa-neuvosto totesi, että ”jäsenvaltioiden olisi poistettava pidäkkeitä naisten osallistumiselta työvoimaan ja pyrittävä tarjoamaan lastenhoitopalvelujen kysynnän huomioon ottaen ja kansallisten asiaa koskevien malliensa mukaisesti lastenhoitopalveluja vuoteen 2010 mennessä vähintään 90 prosentille kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista ja vähintään 33 prosentille alle kolmevuotiaista lapsista”.

[4] http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ec/104692.pdf.

[5] KOM(2009) 257 lopullinen.

[6] Smith M. ja Villa P. (2009) Gender equality, employment policies and the crisis in EU Member States , EGGE.

[7] Ks. edellinen alaviite.

[8] http://ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=2878&langId=en.

[9] Neuvoston asiakirja 15488/09.

[10] Neuvoston asiakirja 15992/09.

[11] KOM(2009) 410.

[12] KOM(2008) 636.

[13] KOM(2008) 600/4.

[14] KOM(2009) 409.

[15] KOM(2009) 136 lopullinen.

[16] Smith, M. ja Bettio, F. (2008). Analysis Note: The economic case for gender equality , EGGE.

[17] Neuvoston asiakirja 16214/09.

[18] Löfgren, A. (2009).

[19] KOM(2007) 424.

[20] Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto.

[21] KOM(2009) 410.

[22] KOM(2008) 636 ja KOM(2008) 637.

[23] Euroopan neuvosto (2006). Combating violence against women .

[24] Komissio on tehnyt ehdotuksen ihmiskaupan ehkäisemistä ja torjumista sekä uhrien suojelemista koskevaksi neuvoston puitepäätökseksi (KOM(2009) 136).

[25] Lubrani, O. (2009). The world economic and financial crisis: What will it mean for gender equality , UNIFEM.

[26] KOM(2006) 92.

[27] http://register.consilium.europa.eu/pdf/fi/06/st07/st07775.fi06.pdf

[28] http://www.etuc.org/r/704.