EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
Bryssel 2.10.2001
KOM(2001) 531 lopullinen
VIHREÄ KIRJA
kuluttajansuojasta Euroopan Unionissa
(komission esittämä)
2VIHREÄ KIRJA
kuluttajansuojasta Euroopan Unionissa
1. K UULEMISPROSESSI KULUTTAJANSUOJASTA EU: SSA
Tämän vihreän kirjan tarkoituksen a on käynnistää laaja kuulemisprosessi
kuluttajansuojapolitiikan tuleva sta suunnasta. Tässä asiaki rjassa esitetään analyysi
tämänhetkisestä tilanteesta  ja mahdollisia vaihtoeh toja tulevaisuutta va rten, jotta saataisiin
käynnistettyä tietopohjainen keskustelu.
Komissio kehottaa asiaan liittyviä tahoj a toimittamaan kommenttinsa 15. tammikuuta 2002
mennessä. Kommentit ova t tervetulleita asiakirjan kaik ista näkökohdista mutta erityisesti
seuraavista seikoista:
/g183 Mitkä ovat kuluttajien ja e linkeinonharjoittajien kohtaamat s uurimmat vaikeudet, jotka
aiheutuvat hyvää kauppatapaa ko skevien kansallisten sääntöjen eroavuuksista mainonnan
ja sopimusta edeltävien, sopimukseen liittyvien ja myynnin jälkeisten käytäntöjen alalla?
/g183 Onko kuluttajansuojaa mielestänne tarpeen uudistaa sisämarkkinoilla?
/g183 Olisiko uudistus toteutettava nykyisen al akohtaisen lähestymis tavan vai jäljempänä
esitetyn yhdistetyn lähestymistavan perusteella?
/g183 Mitkä ovat eri lähestymist apojen todennäköiset kustannus- ja  hyötyvaikutukset kuluttajiin
ja elinkeinonharjoittajiin?
Jos hyödynnettäisiin alakohtaista lähestymistapaa:
/g183 Mitkä ovat tärkeimmät yh denmukaistamiskohteet?
Jos hyödynnettäisiin yhdistettyä lähestymistapaa:
/g183 Mitkä olisivat kaupallisten käytäntöjen säänt elyyn tarkoitetun ylei slausekkeen, yleisten
mittapuiden ja perussääntöjen tärkeimmät tekijät?
/g183 Kumpi olisi parempi: puitedirektiivi, jossa  on hyvää kauppatapaa koskeva yleinen velvoite
vai pelkästään harhaanjohtavia ja vilpillisiä kä ytäntöjä koskeva yleinen velvoite? Kumpi
vaihtoehto on paremmin toteutettavissa? Kummalla voidaan todennäköisemmin käsitellä
sisämarkkinoiden fragmentoitumi songelmaa kuluttajien eduksi?
/g183 Olisiko puitedirektiiviin  hyödyllistä sisällyttää perusta its esääntelyä varten? Mitkä olisivat
tällaisten vaihtoehtojen tärkeimmät tekijät ja millä perusteilla ne valittaisiin?
/g183 Olisiko hyödyllistä kehittää ei-sitovia kä ytännön ohjeita? Olisiko nämä ohjeet parempi
antaa komission suositusten muodossa vai sallittu ja ja kiellettyjä käytäntöjä sisältävänä
viitteellisenä luettelona, joka  liitettäisiin direktiiviin?
/g183 Pitäisikö sidosryhmien osallistua ei-sitovien ohjeiden kehittämiseen?
3/g183 Tarvitaanko kuluttajansuojaviranomaisten  yhteistyön parantamiseksi lainsäädäntöä?
/g183 Mitkä olisivat tällaisen lainsäädännön keskeiset tekijät?
Kommentit voi lähettää seuraavaan osoittees een (kuoreen merkintä "Green Paper on EU
Consumer Protection"):
European Commission
Health and Consumer Prot ection Directorate General
F101 06/52Rue de la Loi 200 / Wetstraat 200B-1049 Brussels
sähköposti: consultsanco@cec.eu.intLisäksi komissio aikoo järjestää asiaan liittyv ien tahojen kuulemistila isuuden ja kuulla myös
jäsenvaltioiden viranomaisia.
2. K
ULUTTAJANSUOJA SISÄMARKKINOILLA
2.1 Johdanto
Jotta sisämarkkinoista olisi kuluttajille hyötyä, heidän on saatava helposti maiden rajojen yli
mainostettavia, tarjottavia ja myytäviä tavaroita ja palveluita. Juuri rajatylittävä tavaroiden japalveluiden tarjonta antaa kulu ttajalle mahdollisuuden et siä edullisia tarjouks ia ja uudenlaisia
tuotteita ja palveluita ja näin tehdä kulutuspäätökset mahdollisimman hyvin perustein.Valtioiden rajat ylittävä kysyntä lisää kilpailupainetta sisämarkkinoilla, ja sen ansiostavoidaan tarjota tehokkaammin ja kilpailukykyis emmin hinnoiteltuja tava roita ja palveluita.
Tämä itseään vahvistava myönteinen kehityss uunta voidaan saavuttaa vain, jos voimassa
olevat sääntelypuitteet kannustavat kulutta jia ja elinkeinonharj oittajia ryhtymään
rajatylittävään kaupankäyntiin. Elinkeinonharjoittajien ja kul uttajien välisiin suhteisiin
liittyvät kaupallisia käytäntöjä koskevat erilaiset kansalliset lait saattavat kuitenkin haitata tätäkehitystä.
Kuluttajansuoja (jolla ta rkoitetaan tässä kuluttajan taloude llisten etujen sääntelyä terveyteen
ja turvallisuuteen liittyvät seikat poislukien ) on EU:n tasolla otettu huomioon yli 25 vuoden
ajan. EY:n perustamissopimuksen 153 artiklaan  on kirjattu useita kuluttajien oikeuksia –
oikeus tiedonsaantiin ja koulutukseen ja oikeus järjestäytyä etujensa valvomiseksi. EU:n
kuluttajansuojadirektiivit pe rustuvat yleensä 95 artiklan (ent. 100 a artikla)
sisämarkkinamääräyksii n, ja niissä on vahvistettu yk sityiskohtaisemmin joitakin näistä
oikeuksista. Muillakin EU-direktiiveillä, joiden ensisijaisena tavoitteena ei olekuluttajansuoja, on välitöntä vaikutusta kul uttajien suojeluun. Kans allisilla säännöksillä ja
oikeuskäytännöllä puolestaan on vaikutus ta kuluttajansuojaan  sisämarkkinoilla.
Kuluttajansuojaa sisämarkkinoilla  leimaa kuitenkin säädösten ja  täytäntöönpanojärjestelmän
hajanaisuus. Laajentumisnäkymät uhkaavat hajauttaa sisämarkkinoita entisestään ja tuodauusia täytäntöönpano-ongelmia. Euroseteleiden ja -koli koiden käyttöönotto tammikuussa
2002 tarjoaa valtavat mahdollisuude t kehittää kuluttajien sisäma rkkinoita. Jos tilaisuuteen ei
tartuta, kansalaisille jää käsitys, että EU:n ydintavoitteella – sisämarkkinoilla – ei olemerkitystä heidän jokapäiväisen elämänsä kannalta, vaan kyseessä on pelkästäänelinkeinonharjoittajien tarpeita palveleva hanke. Kuluttajansuojan tavoitteena on taata
sääntelyjärjestelmä, joka
4/g183 saavuttaa mahdollisimman korkean kulutta jansuojan tason mahdollisimman vähin
kustannuksin eli nkeinonharjoittajille
/g183 on mahdollisimman yksinkertainen ja riittävän joustava, jotta sillä voidaan vastata nopeasti
markkinoiden tarpeisiin, ja ottaa asiaan liitt yvät tahot osallisiksi  mahdollisimman suuressa
määrin
/g183 takaa oikeusvarmuuden ja tehokkaan ja  toimivan täytäntöönpanon erityisesti
rajatylittävissä tapauksissa.
Komissio on teettänyt kolme tutkimusta1 saadakseen kattavan käsityksen
kuluttajansuojasäännöksistä  jäsenvaltioiden ja EU :n tasolla. Seuraavissa  kappaleissa tehdään
yleisanalyysi niiden vaikutuksesta.
2.2 EU:n tasoinen säänte ly ja oikeuskäytäntö
EU:n kuluttajansuojadirektiivit kuul uvat kahteen laajaan ryhmään: yleisesti sovellettaviin ja
tiettyjä aloja tai myyntimenetelmiä koskevia sääntöjä sisältäviin.Täytäntöönpanomekanismista säädetään kieltoka nteita koskevassa dire ktiivissä. Seuraavassa
ruudussa esitetään tiivistelmä nykyisistä direktiiveistä.
EU:n kuluttajansuojadirektiivit
Yleiset säännöt – harhaanjohtavaa mainontaa koskeva direktiivi
2, sellaisena kuin se on
muutettuna vertailevaa ma inontaa koskevalla direktiivillä3, hintamerkintöjä koskeva
direktiivi, kuluttajasopimusten koht uuttomia ehtoja koskeva direktiivi4, kulutustavaroiden
kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskeva direktiivi5.
Eri aloja ja myyntimenetelmiä koskeva säännöt – elintarvikkeita6, kosmeettisia
valmisteita7, tekstiilien nimityksiä8, ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä9, pakettimatkoja10,
muualla kuin elinkeinonha rjoittajan tiloissa ne uvoteltuja sopimuksia11, kulutusluottoja12,
etämyyntisopimuksia13, mittausvälineitä14 ja kiinteistöjen osa-aikaista käyttöoikeutta15
koskevat direktiivit.
Täytäntöönpano  – kieltokanteita koskeva direktiivi16.
Muussakin lainsäädännössä, j onka päätavoitteena ei ole kuluttajansuojan parantaminen,
säädetään jonkinlaisesta kulu ttajansuojasta tai säännellään  kansallisten viranomaisten
valtuuksia ottaa käyttöön kuluttajansuojaa koskevia sääntöjä. Esimerkiksi sähköistä
kaupankäyntiä koskevassa direktiivissä17 katetaan tietoyhteis kunnan palveluntarjoajien
kuluttajiin kohdistama mainonta ja markkinointi.  Myös televisio ilma n rajoja -direktiivillä18
sovitetaan yhteen joitakin kaupallisiin tiedot uksiin liittyviä seikkoja tv-lähetystoiminnassa.
Siinä säädetään yhtäläisestä ja korkeasta  suojan tasosta, alkuperävaltion periaatteen
soveltamisesta, tarkasti annetuista yhteisistä määritelmistä ja selkeistätäytäntöönpanovaatimuksista.
Lisäksi Brysselin yleissopimuksessa (joka nyt sisältyy EU:n asetukseen
19) ja Rooman
yleissopimuksessa20 vahvistetaan säännöt, joita sovelle taan rajatylittävään sopimuskiistaan
EU:n sisällä. Niissä määritellään, minkä jäsenvaltion tuomioistuimessa asia käsitellään(oikeuspaikka) ja minkä jäsenvaltion lainsäädäntöä sopimukseen sovelletaan (sovellettavalainsäädäntö). Alalla on lisäksi paljon Euroopa n yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä
21,
joka koskee tiettyjen kansallisten kul uttajansuojasääntöjen yhteensopivuutta
sisämarkkinasääntöjen kanssa.
5EU:n kuluttajansuojan tärkeimmä t ominaisuudet ovat seuraavat:
/g183 Nykyiset EU:n kuluttajansuojadirektiivit – verrattuna kansallisiin  säädöksiin – eivät
muodosta kattavia puitteita e linkeinonharjoittajien ja kulu ttajien väliste n kaupallisten
käytäntöjen sääntelyyn, mikä kuitenkin on kul uttajansuojan keskei nen tavoite. Joitakin
aloja on käsitelty tehokkaasti, mutta EU-säännöt ei vät kata lainkaan jo itakin keskeisiä aloja
kuten markkinointikäytäntöjä ja sopim ukseen, maksamiseen ja myynninjälkeisiin
palveluihin liittyviä käytäntöjä. Uusien kaupallisten käytäntö jen ja teknologian
kehittyminen on osaltaan hämärtänyt EU-sää nnöissä tehtyjä perintei siä eroja liiketoimen
eri vaiheiden välille, ja tämä on lisännyt epävarmuutta.
/g183 Erityisesti alakohtaisissa direktiiveissä on ke hitetty erittäin yksityiskohtaisia ratkaisuja
tiettyihin tunnistettaviin onge lmiin jonakin tiettynä aikana. Kun tämä yhdistyy siihen
pitkään aikaan, joka kuluu toimenpide-e hdotuksen tekemisestä sen voimaantuloon
(etämyyntidirektiiviä koskeva ehdotus tehtiin kesäkuussa 1992 ja se tuli voimaan vasta
kesäkuussa 2000), seurauksena on, että toimenpiteet ovat jossa kin määrin vanhentuneita,
koska markkinakäytännöt ovat siirtyneet eteenpäin. Tämä n vuoksi EU-säännöt saattava
olla merkityksettömiä, tarp eettomasti rajoittaa innovaatio ita tai antaa epärehellisille
elinkeinonharjoittajille mahdollisuuden pysytellä askelen ed ellä lainsäädäntöä. Teknisen
kehityksen vuoksi direktiivien muuttamis een kuluva aika – ja samantasoisen
kuluttajansuojan säilyttäminen – vielä lisää tätä joustamattomuutta.
Tapaustutkimus: Etämyyntidirektiivi ja kiinteistöjen osa-aikaista omistusta koskeva
("timeshare") direktiivi
Etämyyntidirektiivissä annetaan kuluttajalle useita sopimukseen perustuvia oikeuksia näiden
ostaessa tavaroita tai palveluita toimittaja lta, jota he eivät tapaa henkilökohtaisesti. Siinä
säädetään erityisesti useista tiedottamiseen liittyvistä vaatimuksista: tiedot on toimitettava
"pysyvällä tavalla", jotta kuluttaja voi säilyttää olennaiset sopimukseen liittyvät tiedot. Tästä
ei synny mitään ongelmia, jos käytetty vä line on posti tai sähköposti.  Tämä vaatimus ja
nykyteknologian rajoitukset saattavat kuitenkin rajoittaa matkapuhelinteknologiaan
perustuvan etämyynnin kehittämistä.
Kiinteistöjen osa-aikaiseen omistukseen liittyv ät uudet markkinointitava t on suunniteltu niin,
että joissakin olosuhteissa  ne eivät kuulu direktiivin  ja sen perusvelvoitteiden
soveltamisalaan. Jotkin myyjät esimerkiksi tarjoavat sopimuksia, joiden kesto on alle kolme
vuotta tai jotka koskevat alle 7 päivän vuosittaista käyttöai kaa. Tämän tyyppisiä sopimuksia
tarjotaan lisäksi vakuutuksen tai klubin jäsenyyd en taikka pistejärjest elmien kautta, jotta ne
eivät kuuluisi direktiivin soveltamisalaan.
/g183 EU:n kuluttajansuojasääntöjen ja muiden mainittujen toimenpiteiden välinen
vuorovaikutus on luonut sääntelypuitteet, jotka ovat monimutkaiset ja  vaikeaselkoiset sekä
elinkeinonharjoittajille  että kuluttajille.
/g183 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskä ytäntö, joka koskee mahdollisia tavaroiden
ja palveluiden vapaalle liikkuvuudelle asetettavia esteitä  kuluttajansuojaan liittyvin
perustein, on rajoittunut yksittäis iin tapauksiin, eikä näin ollen ole ratkaisu ongelmaan.
/g183 Käytännesääntöihin perustuva itsesääntely kehittyy nopeasti monissa jäsenvaltioissa, mutta
EU:n tasolla se on erittäin ra joittunutta. Hiljattaisilla  toimilla, joilla on pyritty kehittämään
EU-tasoista itsesääntelyä, on saavutettu vain hajanaisia tuloksia. On osoitettu, ettäitsesääntelyllä voidaan täydentää sääntelyä, pienentää tarvetta er ittäin yksityiskohtaiseen
6lainsäädäntöön ja tuoda etuja kuluttajalle. Kä ytännesäännöt kyllä mainitaan jossakin EU-
lainsäädännössä, mutta niitä ei  voida hyödyntää parhaalla ma hdollisella tavalla  EU-tasolla,
koska kansalliset lait ovat niin erilaisia ja koska käytännesääntöjen puitteissa tehtyjensitoumusten asemasta ja täytänt öönpantavuudesta ei ole varmuutta.
/g183 Kun verrataan kuluttajansuoja-alan sääntely prosessia esimerkiksi uuden lähestymistavan
mukaisten direktiivien
22 standardointielinte n toimintaan ja työmarkkinaosapuolten
toimintaan työllisyysalalla anne ttavassa lainsäädännössä, siihen  ei sisälly puitteita virallista
sidosryhmien osallistumista varten EU:n tasolla. Markkinoiden eriytyessä tarvitaan yhä
kipeämmin asiantuntijoiden osallistumista sääntelyyn. Sidosryhmien osallistumisella
voidaan myös vahvistaa sääntelypäätösten hyväksyntää. Sidosryhmien osallistuminenEU:n tasolla edellyttää sellaisten pätevien ja edustavien elinten olemassaoloa, jotkavoisivat edustaa omia sidosryhmiään tehokkaasti.
2.3 Kansalliset kuluttajansuojasäädökset ja oikeuskäytäntö
Jos asiasta ei ole yhteisön lainsäädäntöä tai oikeuskäytäntöä, siihen sovelletaan jäsenvaltion
lainsäädäntöä, joka saattaa vaihdella sisällöltään ja soveltamisalaltaan. Kussakinjäsenvaltiossa on suhteellis en kehittynyt sääntely-ympärist ö, jonka tavoitteena on erityisesti
kuluttajansuoja tai jolla muut oin säännellään elinkeinonharj oittajien ja kul uttajien välisiä
kaupallisia käytäntöjä. EU-tasolla voimassa olevien samankaltaisten säädösten lisäksimonissa jäsenvaltioissa on yleinen oikeudellinen periaate – toisinaan erityislakien tukemana –elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien väliste n kaupallisten käytäntöjen sääntelyyn.
Yleiset periaatteet
Yleinen contra bonos mores -periaate näkyy Itävallan
23, Kreikan24 ja Portugalin25 sekä
Saksan26 lainsäädännössä. Hyvän kauppatavan mukaisia käytäntöjä  koskeva käsite näkyy
Belgian27, Italian28, Luxemburgin29 ja Espanjan30 lainsäädännössä. Ranskassa31 ja
Alankomaissa32 annetaan yleisiä säännöksiä siv iilioikeudellisen va hingonkorvausvastuun
perusteella ja Al ankomaissa etenkin lainvastaisuuden  käsitteen perusteella. Tanskan33,
Suomen34 ja Ruotsin35 hyväksymässä hyvien markkinointikäytäntöjen  periaatteessa on paljon
samankaltaisuuksia. Samanlaisia yleisiä periaatteita löytyy monien EU:n ulkopuolisten
valtioiden ja erityisesti Yhdysvaltojen, Kanadan (jossa kuluttajansuojasta säädetäänprovinssien tasolla) ja Australian oikeusjärjestelmistä. Vaikka Yhdistyneessäkuningaskunnassa tai Irlannissa
36 ei olekaan tällaista vallitsevaa oikeudellista standardia, jolla
säänneltäisiin kuluttajie n ja elinkeinonharjoitta jien suhteita, niiden oikeusjärjestelmissä on
vastaavia periaatteita.
Nämä yleiset periaatteet on j oko kehitetty erikoistuneemman la insäädännön kautta tai niiden
kehittäminen on jätetty vuosikymmenien ajak si tuomioistuimille, jotka ovat tuottaneet
kattavan ja yksityiskohtaisen oikeuskäytä nnön. Kussakin jäsenvaltiossa oikeuskäytännön
kehittäminen on ollut erilaista oikeusjärjestelmästä ja yleisen periaatteen soveltamisalasta jatavoitteesta riippuen. Periaatteet  ovat syntyneet eri syistä, vaikkakin niitä nyt hyödynnetään
elinkeinonharjoittajien ja  kuluttajien välisten ka upallisten käytäntöjen sääntelyyn. Esimerkiksi
Saksassa ja Itävallassa yleinen periaate ka ttoi alunperin kilpailijoiden suojelun epätervettä
kilpailua vastaan, ja nyt sitä on laajennettu kattamaan lisäksi kuluttajien suojelu. Ranskassa jaEspanjassa näitä tavoitteita käsitellään erikseen: kuluttajansuojasta säädetään suoraanerityislainsäädännössä mutta kuluttajia suojellaan välillisesti yleisillä periaatteilla jasäädöksillä, joiden tarkoituksena on kilpailijoid en suojelu. Tanskassa ja Ruotsissa on sitä
vastoin hyväksytty toimenpiteitä, joiden erityistavoitteena on sekä kuluttajien ettäkilpailijoiden suojelu. Näiden yleisten epäterveen kilpailun vastaisten lakien soveltamisala ja
7soveltaminen vaihtelevat käytännössä suuresti joidenkin jäsenvaltioiden välillä lakien
tavoitteiden ja rakenteen vuoksi. Tällaisten erilaisuuksien kehittyminen voi ha itata ja vääristää
kauppaa, koska samanlaisia käytäntöjä kohdell aan täysin eri tava lla eri puolilla EU:ta.
Lisäksi EU:n tasoisissa kuluttajansuojasäännöissä anne taan yleensä jäsenvaltioille
mahdollisuus toteuttaa yksityiskohtaisemp ia tai tiukempia toimenpiteitä (nk.
vähimmäislausekkeiden kautta) kuluttajien suojelemiseksi tai – yleisemmin – annetaanmahdollisuus säilyttää voimassa oleva säännöt, jos ne ovat tiukempia kuin EU-säännöt. Tämä
saa aikaan lisäeroavaisuuksia kans allisten lakien välille niiden erojen lisäksi, joita esiintyy
aloilla, joilla kuluttajansuojaa ei ole yhdenmukaistettu.
Kansallisten ja EU:n säädösten vuorovaikutuksen tärkeimmät piirteet yhteismarkkinoilla ovat
seuraavat:
/g183 Elinkeinonharjoittajien ja kul uttajien välisiin ka upallisiin käytäntöihin sovellettavissa
laeissa sisämarkkinoilla on huom attavia eroavaisuuksia, jotk a johtuvat joko kansallisista
erityissäädöksistä, eroista ylei sissä periaatteissa tai erilaisesta oike uskäytännöstä. Eroja
esiintyy mainonnan käsittelyssä kansallis issa säännöissä, jotka koskevat 'hyvän
kauppatavan mukaista mainontaa', samoin kuin mai nonnassa esitettyjen väitteiden
(sosiaaliset, terveys- ('ihmetuotteet') ja  ympäristövaikutukset) ja lapsille kohdistetun
mainonnan (myös koulutusohjelmien ja urheilutapahtumien spons orointi sekä markkinointi
kouluissa) käsittelyssä.  Myynninedistämistä koskevassa as etusehdotuksessa käsiteltyihin
markkinointikäytäntöihin (kuten ta rjouksiin, alennuksiin, ostohyvityksiin,
yhteistarjouksiin, ilmaislahjoihi n, kuponkeihin, kilpailuihin ja peleihin) ja muihin, kuten
arvontoihin ja uhkapele ihin, valehuutokauppoihin, pyramidimyyntiin,
verkostomarkkinointiin ja täkytaktiikkaan ("bait and switch" – houkuttelu halvalla
tarjouksella tarkoituksena myydä kalliimpi saman alan t uote) sovelletaan erilaisia
kansallisia sääntöjä. Myös maksamiseen, sopimussisältöön, hinta-arvioihin, sopimuksen
toteuttamiseen, toimituksiin, valitusten käsittelyyn ja myynninjälkeisiin palveluihin (esim.ylihintaisiin palvelulinjoihin, takuisiin, tuotteen korvaamiseen ja korjaamiseen) liittyvätkaupalliset käytännöt ovat erila isia. Pääosa eroavaisuuksis ta kansallisissa säännöissä
koskee tiedottamisvaatimuksia, va ikkakin jotkin käytännöt ovat joissakin jäsenvaltioissa
täysin tai osittain kiellettyjä mutta sallittuja toisissa.
Tapaustutkimus : Monitasoinen suoramyynti
Yleensä tällaista myyntiä harj oittaa tavaran toimittaja, joka pe rustaa jakeluverkon tuotteilleen
rekrytoimalla kuluttajia myymään tuotetta tuntemilleen muille kuluttajille. Joissakin maissatällaisten käytäntöjen sään telemisessä nojaudutaan kulu ttajansuojalakeihin (esim.
Alankomaissa ja Italiassa ), toisissa taas epätervettä k ilpailua koskeviin lakeihin (esim.
Belgiassa, Espanjassa, Itävallassa, Ranskassa ja Saksassa). Erilaisia kansallisia sääntöjä onlaaja kirjo, joihin kuuluvat muun muassa ko timyynnin täydellinen kieltäminen (esim.
Luxemburgissa) ja yksityiskohtaiset säännöt lain mukaista monitasoista suoramyyntiä varten
(esim. Espanjassa ja Yhdi styneessä kuningaskunnassa). Tämä  merkitsee sitä, että alalla
toimivien elinkeinonharj oittajien on muokattava markkinointisuunnitelmiaan ja -aineistoaan
kunkin jäsenvaltioiden sääntöjen noudattamiseksi. Monitasoisen s uoramyynnin alalla toimivat
elinkeinonharjoittajat eivä t näin ollen voi kehittää todellista  Euroopan laajuista myynti- ja
markkinointistrategiaa jäsenva ltioiden lainsäädännöissä esiinty vien lukuisten eroavaisuuksien
vuoksi.
/g183 Itsesääntelyn ja käytännesääntöjen hyödyntäminen vaihtelee suuresti jäsenvaltioiden
välillä. Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa käytännesääntöjä suositellaan käytettäväksi
8yleissääntöjen tarkentajina. Kuluttaja-asioi den täytäntöönpanosta vastaavien elinten
osallistuminen on merkittävää näiden sääntöje n laatimisessa. Käytänne säännöt ovat yleisiä
myös Alankomaissa, Irlannissa ja Yhdist yneessä kuningaskunnassa, vaikka niissä
kuluttaja-asioiden täytänt öönpanosta vastaavien elinten panos on epävirallisempi.
Itsesääntelyn hyödyntäminen sääntelyn täydennyksenä ei ole niin tunnettua muissajäsenvaltioissa. Itsesääntely vaikuttaisi kuitenkin olevan yleistymässä EU:ssa, vaikkakin eritavoin kussakin jäsenvaltiossa (ks. jäljempänä).
Tapaustutkimus: Käytännesäännöt sähköisessä kaupankäynnissä
Käytännesäännöt ovat osoittautuneet erityise n suosituiksi sähköisen kaupankäynnin alalla.
Ruotsissa, Suomessa ja Tans kassa ollaan kehittämässä sä hköistä kaupankäyntiä koskevia
kansallisia käytännesääntöjä . Kehittämistyössä ovat muka na elinkeinonha rjoittajien ja
kuluttajien etujärjestöt va ltion tukemina. Alankomaissa, Saksassa ja Yhdistyneessä
kuningaskunnassa hallitukset ovat havainneet, että sähköistä kaupankäyntiä koskevia monia
käytännesääntöjä on kehitteillä, ja ne ovat työskennelleet yhdessä kuluttajien ja
elinkeinonharjoittajie n kanssa sellaisten hankke iden parissa, joilla pyritään laatimaan sääntöjä
koskevat kriteerit ja perustam aan puolueettomat elimet niiden  valvomiseksi. Kehitettävillä
säännöillä ja kriteereillä on monia yhteisiä piirteitä, mutta kaikki ovat kuitenkin erilaisia, ja
niissä näkyy erilaisten kansallisten sääntöjen vaikutus.
/g183 Näiden eroavuuksien vaikutus kuluttajiin ja elinkeinonharjo ittajiin todennäköisesti kasvaa,
kun kehittyy uuden talouselämän m ukaisia sellaisia ka upallisia käytäntöjä , joita ei käsitellä
nykyisissä erityissäännöissä mutta jotka on jo otettu huomioon kansallisissa yleisissä
periaatteissa ja joita  on käsitelty eri tavoin. Uudet ma inontakäytännöt, jotka asettavat
kyseenalaisiksi perinteisissä painetuissa tie dotusvälineissä tehdyn eron mediasisällön ja
mainonnan välillä (esim.  verkkosivun sponsorointi, linki tys, sponsoroidut hakuvälineet,
metainformaation käyttö sekä linkit, viittaukset toisiin tuotteisiin ja objektiivisiltavaikuttavat arvioinnit, jotk a itse asiassa ovat mainoksia),  kuuluvat tähän kategoriaan.
Uudet markkinointimenetelmät kuten http-evästeet (cookies) , hakurobottien
hyödyntäminen (spidering)  ja kimppaostopalvelut (power shopping, co-shopping) asettavat
myös haasteita perinteisille säännöille. Lisäksi online-pelit ja  -uhkapelit, internetvaluutta,
verkkohuutokaupat ja te knologian käyttö paljastavat eroavaisuuksia kansallisissa
säännöissä sisämarkkino illa. Internetin käyttö on johtanut uusiin käytäntöihin, joista ei
säädetä kansallisissa säännöissä, ja sama tapahtunee matkapuhe linkaupan kehittyessä.
Tapaustutkimuksia
Kimppaostopalveluiden  (power shopping)  tarkoituksena on kerätä asiakkaita Internetin
kautta ostamaan tavaraa tai palvelua ale nnetulla hinnalla, jonka tavaran tai palvelun
toimittajat tarjoavat sillä edellytyksellä, että tilattu määrä on riittävä suuri. Ei ole selvää, miten
käytäntöön suhtaudutaan kaikissa jäse nvaltioissa. Saksalainen tuomioistuin Landsgericht
Köln  kuitenkin päätti 12. lokakuuta 2000 antamassaan tuomiossa, että power shopping , jossa
verkko-ostosten tekijät saav at suuremman alennuksen ryh mittymällä yhteen, täyttää
epäterveen kilpailun tunnusmerkit.
Syntymässä on myös uusia maksutapoja,  kuten se, että tavaran tai palvelun toimittaja
käyttää matkapuhelimen ja mu iden puhelinten laskutusta ta varoiden ja palveluiden
laskutukseen. Tämä voi tarjot a kuluttajalle uusia mahdollisuuks ia mutta myös aiheuttaa
vakavia riskejä, etenkin jos sitä hyödyntävät vilpilliset elinkeinonharjo ittajat, joilta pankki on
evännyt luottokorttimaksuvälineet. Onge lmia on esiintynyt Yhdysvalloissa.
9* * *
10Pohdittavaa
/g183 Mitkä ovat kuluttajien ja e linkeinonharjoittajien kohtaamat s uurimmat vaikeudet, jotka
aiheutuvat hyvää kauppatapaa ko skevien kansallisten sääntöjen eroavuuksista mainonnan
ja sopimusta edeltävien, sopimukseen liittyvien ja myynnin jälkeisten käytäntöjen alalla?
3. EU: N KULUTTAJANSUOJAN SUUNTA TULEVAISUUDESSA
3.1 Tarve toimiin
Tilanteen seurauksena ovat syntyneet kuluttajan sisämarkkinat, jotka eivät ole saavuttaneet
potentiaaliaan ja joiden kehitys ei vastaa e linkeinonharjoittajien välis iä liiketoimia koskevilla
sisämarkkinoilla tapa htunutta kehitystä. Kuluttajat hyödyntävät harvoin suoraan
sisämarkkinoita ostamalla tuotteita muista valtioista. Samanlaisten kaupallisten käytäntöjenerilainen kohtelu kussakin jäsenv altiossa estää elinkeinonharjo ittajia ja etenkin pk-yrityksiä
kehittämästä rajatylittävää ka uppaa ja hyödyntämästä si sämarkkinoita . Parhaimmassa
tapauksessa elinkei nonharjoittajat eivät ole varmoja eivätkä selvillä oikeudellisista
velvollisuuksistaan, jotka voiva t vaihdella jäsenva ltiosta toiseen. Pah immassa tapauksessa
pelkkä velvoitteiden määrä kar kottaa lähes kaikki muut elinke inonharjoittajat pa itsi ne, jotka
voivat sijoittautua kaikkiin jäsenvaltioihin. Kuluttajien kannalta heidän oikeuksiinsa liittyväepäselvyys ja epävarmuus heikentää huoma ttavasti luottamusta si sämarkkinoihin, joiden
toiminta – kuten kaikkien markkinoiden – riippuu kuitenkin kulutta jien luottamuksesta.
Sisämarkkinasääntöihin perustuvien direktiivien, kuten televisio ilman rajoja -direktiivin,ansiosta vältetään tarve sove ltaa viittätoista erila ista kansallista s äännöstöä direktiivien
soveltamisalalla, koska alkuperävaltion periaatetta  sovelletaan. Tämän an siosta myös asiasta
vastaavan viranomaisen on helpompi  valvoa palveluiden tarjoajia.
Täysin toimivat kuluttajan sisämarkkinat voisivat edistää merkittävällä tavalla EU:n
tavoitteiden saavuttamis ta. Sisämarkkinoiden pääetuna on, että n iillä on maailman laajin
kulutuskysynnän keskittymä, jota ei nyt hyödynnetä täysimääräisesti. Jos yrityksiä ja etenkinpk-yrityksiä autettaisiin saavuttamaan tämä potentiaali sisämarkkinoilla yhtä helposti kuinkotimaanmarkkinoilla, tämä  kannustaisi huomattava sti kilpailukykyä. Nykyisten sääntöjen
yksinkertaistaminen ja mahdollisuuksien muk aan niiden poistaminen auttaisivat myös
osaltaan vähentämään yrityksille koituvia suht eettomia taakkoja. Kulutta jat saisivat enemmän
valinnanmahdollisuuksia ja houkuttelevammat hinna t. Rajojen yli tapa htuva kaupankäynti ei
syrjäyttäisi kotimaankauppaa, mutta siitä tulisi merkittävä väline, jolla on markkinoihinlaajempia vaikutuksia kuin sen osuus vähittäismyynnistä. Autoista saatu esimerkki osoittaa,että maiden rajat ylittävällä ostamisella voi olla voimakasta välillistä kilpailuvaikutustakansallisiin markkinoihin, kun kulu ttajat painostavat e linkeinonharjoittajia tarjoamaan autoja
samoilla hinnoilla, kuin he voiva t ostaa niitä muualta sisäma rkkinoilta. Komission ja muiden
tahojen teettämissä sisämarkkinoiden hintatutkimuksissa on käynyt ilmi, että autojen osaltahavaittuja merkittäviä hintaeroja esiintyy muissakin kulutustuotteissa. Hiljattain tehdyssäkomission hintatutkimuksessa tuli esiin, että 30 tai 40 prosentin hintaerot alhaisimpien ja
korkeimpien hintojen EU-maiden välillä eivät ole poikkeuksellisia esimerkiksikulutuselektroniikan merkkituotteiden osalta (eikä näitä eroja voida selittää pelkästäänvälillisten verojen eroilla)
37. Nämä eroavaisuudet osoittavat osaltaan seuraukset, joita
aiheutuu, kun sisämarkkina t eivät toimi kunnollisesti.
11Tilanne ei ole uusi. Nyt on kuitenkin aihetta lisätoimiin, jotta kuluttajan sisämarkkinat
saataisiin toimiviksi. Euro-seteleiden ja -kolikoiden käyttöönotto 1. tammikuuta 2002 poistaa
yhden tärkeän psykologisen esteen kuluttajien suoralta osallistumiselta sisämarkkinoille.Sähköisellä kaupankäy nnillä voidaan poistaa monet kuluttajan sisä markkinoiden
maantieteellisistä ja logistisis ta esteistä. Pk-yritykset ja kuluttajat Euroopan mantereen eri
puolilla voivat kehittää kauppas uhteita aiempaa helpommin. Nämä mahdollisuudet jäävät
täyttymättä
38, kun sähköinen kaupankäynti edustaa vain pi entä osaa vähittäismyynnistä ja on
lisäksi suureksi osaksi keskittynyt kansallisen rajojen sisälle.
Myös laajentumisnäkymät edellyttävät lis ätoimia, koska ilman uudi stusta oikeudellinen
tilanne tulee entistä monimutk aisemmaksi. Samalla myös voi daan tarjota ehdokasmaille,
joilla ei useinkaan ole pitkää kuluttajans uojahistoriaa, yksinkertaiset ja tehokkaat
kuluttajansuojasäännöt .
Uudistuksen poliittinen tilaus on tunnustettu  korkeimmalla taholla . Lissabonissa kokoontunut
Eurooppa-neuvosto asetti unionille uuden stra tegisen päämäärän, jonka mukaan siitä on
tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous  toteuttamalla
sisämarkkinat, kehittä mällä ennustettavissa  olevat säännöt sähköistä kaupankäyntiä varten ja
yksinkertaistamalla ja para ntamalla sääntely-ympäristöä. Lundissa 27.–28. huhtikuuta 2001
pidetyssä sisämarkkinoita ja  kuluttajia käsitell eessä neuvoston epäv irallisessa kokouksessa
tuotiin esiin myös tarve vahvistaa si sämarkkinoiden kulu ttajaulottuvuutta.
Täysin toimivilla kuluttajan sisämarkkinoilla voisi lisäksi olla merkittävä asema strategiassa,
jolla pyritään tuomaan EU lähemmäs kansalai sia. Tuomalla konkreettisia taloudellisia etuja
kuluttajalle voitaisiin kumota käsitys siitä, että sisämarkkinat ovat vain yritysmaailmaahyödyttävä hanke.
3.2 Yleinen lähestymistapa
Jos elinkeinonharjoittajien ja  kuluttajien välise llä rajatylittä vällä liiketoiminnalla on
rajoituksia, siihen sovellettavien sääntöje n suurempi yhdenmukaistaminen on olennaisen
tärkeää, jotta täysin toimivat kuluttajan sisämarkkinat voisivat kehittyä. Komissio ontunnustanut palvelujen sisämarkki nastrategiaa koskevassa tiedonannossaan
39, että muut
yhdenmukaistamistoimet voivat tulla kysymykseen aloilla, joihin liittyy merkittäviä terveydenja kuluttajien suojelun näkökohtia .
Näin ollen tärkein valinta kos kee sitä, minkä tyyppistä me netelmää tarvitaan tehokkaamman
yhdenmukaistamisen saavuttamiseksi. Tä ssä on käytännössä kaksi vaihtoehtoa:
/g183 alakohtainen lähestymistapa , joka perustuu uusien direktiivien antamiseen tai
/g183 yhdistetty lähestymistapa, joka perustuu kattavaan puitedirektiiviin, jota tarvittaessa
täydennetään kohdenne tuilla direktiiveillä
3.3 Alakohtainen lähestymistapa
Tehokkaampaan yhdenmukaistamiseen päästäisiin  uusilla erityisdirek tiiveillä. Tarvittavien
direktiivien lukumäärää on vaikea arvioida. Ha rkittavia voisivat olla mainontaa (televisio
ilman rajoja -direktiivin sovelta misalaan kuuluvat aiheet poisluki en), markkinointikäytäntöjä,
maksupalveluja ja myynninjälke isiä palveluja koskevat direk tiivit sekä tietyt alakohtaiset
direktiivit.
12Komissio on jo aloittanut työt kaupallisen viestinnän alalla ja on tarkastellut
yksityiskohtaisesti asiantuntijaryhmässään jä senvaltioiden edustajie n kanssa mahdollisuuksia
soveltaa vastavuoroisen tunnustamis en periaatetta myynninedist ämistä koskev iin kansallisiin
sääntöihin40. Yritykset hyödyntävät tällaisia kaupallisia käytäntöjä mainostaakseen tuotteitaan
ja palveluitaan, ja niihin sove lletaan yksityiskohtaisia kansallisia  sääntöjä tai oikeuskäytäntöä,
jotka vaihtelevat suuresti jäsenvaltioiden välillä. Asiantuntijaryhmän tulokset ovat osoittaneet,että ainoa keino, jolla voidaan taata tälla isten palveluiden va paa liikkuvuus ja samalla
korkeatasoinen kuluttajansuoja, on tehost aa yhdenmukaistamista. Tätä ehdotetaan
asetusluonnoksessa myynninedist ämisestä sisä markkinoilla.
Tällaisella lähesty mistavalla on huomattavia etuj a: kyseessä on tuttu ja  luotettava  menetelmä,
joka on johtanut nykyisen lainsäädännön anta miseen. Periaatteessa on myös helpompi päästä
sopimukseen direktiiveistä, joilla on suhteellisen kapea soveltamisala ja tehdä muutoksiaerityisellä tavalla pi demmän ajan kuluessa.
Lähestymistavan tehokkuuteen todellisten sisäma rkkinoiden aikaansaajana liittyy kuitenkin
selviä epäilyksiä. Nykyisten EU:n kuluttajansuojasäädösten rajoitetun soveltamisalan vuoksi
on ollut tarpeen ottaa käyttöön direktiiveissä nk. vähimmäislausekkeet. Tällaisen strategian
käyttöönottopäätös vaatii jäse nvaltioilta selkeää sitoumusta muuttaa tätä politiikkaa sekä
nykyisten että uusien direktiivien osalta. Lisäksi monet nykyisistäkuluttajansuojadirektiiveistä vaativat muuttamista, jotta voitaisiin korjata vanhentuminen,joka johtuu markkinoiden uusista kehitysaskelista tai vanhentuneista oikeudellisistavaatimuksista. Yhteensä tämä merkitsee valtavan laajaa – joskin toteutettavissa olevaa –pitkän aikavälin ohjelmaa.
3.4 Yhdistetty lähestymistapa
Toisena vaihtoehtona olisi kehittää kattava, te knologisesti neutraali EU:n  puitedirektiivi, jolla
yhdenmukaistetaan hyvää kauppatapaa koskevat kansalliset säännöt e linkeinonharjoittajien ja
kuluttajien välisissä kaupa llisissa käytännöissä. Tämä perustui si samanlaisiin malleihin kuin
mitä on jo käytössä joissa kin jäsenvaltioissa ja EU :n ulkopuolisissa valtioissa
kuluttajansuojan alalla sekä EU:n direktiivissä  tuoteturvallisuuden alalla
41 ja
direktiiviehdotuksessa elin tarviketurvallisuuden alalla42. Puitedirektiivillä ei korvattaisi
alakohtaisia direktiivejä, kuten kohtuuttomia s opimusehtoja koskevaa di rektiiviä, tai tulevaa
lainsäädäntöä, kuten myynninedistämistä koskev aa asetusehdotusta ja tu levia muutoksia tähän
lainsäädäntöön (esimerkiksi televisio ilman ra joja -direktiiviin). Pu itedirektiivi tarjoaisi
"turvaverkon" sellaisten käytäntöjen kattamiseksi, joissa on havaittu rajatylittäviä rajoituksiaja jotka eivät kuulu alakohtaisten direk tiivien koordinoiduille al oille. Puitedirektiivin
käyttöönottoon liittyisi tarvittaessa jonkin ajan kuluttua nykyisten kuluttajansuojadirektiivien
uudistaminen niin, että kulu ttajansuojajärjestelmän yleine n johdonmukaisuus olisi taattu.
Uudistus tehtäisiin, kunhan puitedirektiivi on hyväksytty ja sen käytännön toiminnasta on
saatu kokemuksia.
Jotta saavutettaisiin vaadittu oikeusvarmuus ja ehkäistäisiin erilaiset tulkinnat kansallisissa
tuomioistuimissa, puitedirektiivin olisi oltava enemmän kuin vain yleinen periaate, jollasäännellään elinkeinonharj oittajien ja kulutta jien välisiä kaup allisia käytäntöjä. Siinä olisi
käsiteltävä kaupa llisia käytäntöjä koskevi ssa kansallisissa säännöi ssä olevia tärkeimpiä
eroavaisuuksia, jotka vaikuttava t sisämarkkinoiden toimintaan, ja  olisi luotava selvät EU:n
laajuiset säännöt yhde nmukaistamisen kautta.
Puitteisiin perustuvan lähe stymistavan etuna alakohtaiseen lä hestymistapaan verrattuna on se,
että niiden kattavuus vähentää tarvetta yksityiskohtaisempaan lisäsääntelyyn kuluttajansuojan
13alalla. Yleisten vertailuarvojen olemassaolo mahdollistaa uusien kaupallisten käytäntöjen
käsittelyn turvautumatta uuteen sääntelyyn. E linkeinonharjoittajat voiva t innovoida turvallisin
mielin, ja hyvän kauppa tavan vastaisiin käytäntöihin voidaan puuttua uusia sääntöjä
laatimatta. Puitteisiin perustuvan lähestymistavan ansiosta myös nykyisiä sääntöjä voidaanyksinkertaistaa. Esimerkiksi ha rhaanjohtavaa ja vertaileva a mainontaa koskevat direktiivit
voitaisiin sisällyttää puitedirek tiiviin. Puitedirektiivin joustavuuden ansiosta ei myöskään olisi
perusteita vähimmäislausekkeille EU:n kuluttajansuojadirektiiveissä.
Puitedirektiivillä voitaisiin my ös luoda vankka perusta EU:n laajuiselle itsesääntelylle
kuluttajansuojan alalla ja ei-sitovien  käytännön ohjeiden ke hittämiselle. Molemmilla
välineillä pystytään vähentämään tarvetta yksityiskohtaiseen sitovaan sääntelyyn.
Puitedirektiivi voi lisäksi tarjota perustan sidosryhmien viralliselle osallistumisellesääntelyprosessiin.
Vaikka yhdestä puitedirektiivis tä on periaatteessa helpompi  ja nopeampi neuvotella kuin
joukosta direktiivejä, siihen kuitenkin sisält yy enemmän substanssikysymyksiä, joista on
vaikeampi päästä yksimielisyyteen.
14Pohdittavaa
/g183 Onko kuluttajansuojaa mielestänne tarpeen uudistaa sisämarkkinoilla?
/g183 Olisiko uudistus tehtävä nykyi sen alakohtaisen lähestymista van vai esitetyn yhdistetyn
lähestymistavan perusteella?
/g183 Mitkä ovat eri lähestymist apojen todennäköiset kustannus- ja  hyötyvaikutukset kuluttajiin
ja elinkeinonharjoittajiin?
/g183 Mitkä ovat tärkeimmät yhdenmukaistamisk ohteet alakohtaisessa lähestymistavassa?
4. M UITA KYSYMYKSIÄ
Jos kuluttajansuojan uudistamiseen valitaan yhdist etty lähestymistapa, tästä seuraa lukuisia
lisäkysymyksiä.
4.1 Hyvää kauppatapaa koskevat yleiset puitteet
Puitedirektiivi perustuisi kulut tajien ja elinkeinonha rjoittajien välisiä suhteita koskevaan
yleislausekkeeseen, jossa voitaisiin hyödyntää nykyisiä "hyvän kauppatapaan" tai "reiluunmarkkinointitapaan" perustuvia oikeudellisia malleja. Olennaisesti kyseessä olisi vaatimusvälttää hyvän kauppatavan vastaisia käytäntöjä  ja lausekkeeseen sisältyisi yleinen mittapuu.
Tämä on verrattavissa kohtuuttomia sopimusehtoja koskevan direktiivin lähestymistapaan.
Mukaan ei otettaisi kansallisia sääntö jä, jotka kattavat pelkästään muuhun kuin
kuluttajansuojaan (esim. moniarvoisuut een, kulttuurin suojeluun, terveyteen ja
turvallisuuteen, soveliaisuuteen) liittyvät yleistä etua koskevat tavoitteet suhteessakaupallisiin käytäntöihin, eikä kansallisen sopimusoikeuden vaatimuksia.
Yleislauseketta pitäisi täyden tää kohtuutta koskevilla yleisillä  mittapuilla ja er ityissäännöillä,
jotta voitaisiin eliminoida kaupallisia käytäntöjä koskevien kansallisten sääntöjeneroavaisuudet. Nämä voisivat kattaa kaikki hyvään kauppata paan sisältyvät tekijät,
esimerkiksi tietojen antamisen, harhaanjohtavat tai vilpilliset käytännöt  taikka sopimattoman
painostuksen sekä myös markkinoinnin, sopimu skäytännöt ja myynninjälkeiset käytännöt.
Yleisillä periaatteilla ja säännöillä kä siteltäisiin epävarmuuteen ja monimuotoisuuteen
liittyviä tärkeimpiä aiheita, ja niissä hyödynnettäisiin
/g183 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeus käytäntöä ja EU:n oikeudellisiin käsitteitä
esimerkiksi harhaanjohtavan mainonnan ja  kohtuuttomien sopimusehtojen alalla ja
/g183 kansallisia esimerkkejä, jotka koskevat esimerkiksi harhaanjohtavia ja petollisia
käytäntöjä, sopimatonta vaikuttamista tai painostusta, tietojen antamista, heikommassa
asemassa olevia kuluttajia, kohtuullisia  sopimusehtoja ja vilpittömyyttä.
154.2 Harhaanjohtavia ja vilpillisiä käyt äntöjä koskevat yleiset puitteet
Sen sijaan, että puitedi rektiivi perustuisi hyvän kauppatava n mukaisiin käytäntöihin, se voisi
perustua rajoittavampaan harhaanjohtavien ja vilpillisten käytäntöjen käsitteeseen. Tällaisestapuitedirektiivistä olisi todennäköisesti helpompi päästä sopimukseen, koska käsite on monellatapaa yhteinen harhaanjohtavien ja vilpillis ten käytäntöjen käsitte ille eri puolilla EU:ta.
Yleinen kielto on vahvistettu  mittapuuksi erityisesti harhaanj ohtavaa mainontaa koskevassa
direktiivissä. EU:n yhteinen lähestymistapa asiaan edistäisi merkittävästi kuluttajansuojaa jayksinkertaistaisi sääntely-ympäristöä. Sitä voitaisiin myös pitää ensimmäisenä askeleenakohti hyvän kauppatavan mukaiseen käytänt öön perustuvaa puitedire ktiiviä. Kun kuitenkin
otetaan huomioon rajoitetumpi soveltamisala, puitedi rektiivi ei kattaisi kaikkia seikkoja, jotka
kuuluvat velvoitteeseen toimia hyvän kaupp atavan mukaisesti (esim. kohtuuttomaan
vaikuttamiseen perustuvan myyntitekniikan käy ttö). Velvoitteen soveltamisalan ulkopuolelle
jääviä kansallisia käytäntöjä voitaisiin vastaavasti kehittää edelleen, ja EU:n tasoisiaerityisasetuksia tarvittaisiin todennäköisesti lisää.
4.3 Tiedottaminen
Kun otetaan huomioon tiedottamista koskevien vaa timusten merkitys kulu ttajansuoja-alalla ja
EY:n perustamissopimuksen 153 artiklan m ukainen kuluttajien oi keus saada tietoja,
molemmissa vaihtoehtoissa keskeistä olisi yleinen velvoite toimittaa tietoja. Tärkeää tässäolisi elinkeinonharjoittajille aset ettava vaatimus toimittaa kaikki olennaiset tie dot kuluttajalle
ajoissa ja selvästi. Tämä takaisi, että perustamissopimuksen mukaista kuluttajien oikeuttasaada tietoja noudatettaisiin moitteettoma sti. Hyvää kauppatapaa koskevassa
puitedirektiivissä olisi myös  mahdollista ehkäistä  tahallista liiallisen  tiedon antamista ja
"pienellä painetun tekstin" turhaa käyttöä. Lisä ksi se toisi esiin toisen hyvän kauppatavan
vastaisiin käytäntöihin liittyvän tärkeän seikan, nimittäin sen, että tietojen pois jättäminenkinvoi olla hyvän kauppatavan vastaista.
4.4 Itsesääntely ja myötäsääntely
Monet ongelmat eivät e hkä sovi käsiteltäviksi säänte lytoimin. Itsesääntelyllä voidaan
saavuttaa joitakin kuluttajansuojaan liittyviä tavoitteita, varsinkin aloilla, joillaelinkeinonharjoittajat ymmärtävät , että kuluttajien luottamuksen  säilyttäminen on niidenkin
edun mukaista, ja joilla "vap aamatkustajat" tai vilpillisesti toimivat elinkeinonharjoittajat
voivat vahingoittaa tätä luottamusta. Toimiva itsesääntely, jossa on selkeät ja vapaaehtoisetsitoumukset kuluttajia kohtaan ja joka pann aan moitteettomasti täytäntöön, voi vähentää
tarvetta sääntelyyn tai myötäsääntelyyn. Tällä  hetkellä ei ole keinoja taata tehokkaan EU:n
laajuisen itsesääntelyn toimintaa kuluttaja nsuojan alalla. Lisämahdollisuutena on, että
puitedirektiivi mahdollis taisi tämän ja anta isi näin elinkeinonha rjoittajille mahdollisuuden
noudattaa yhtä yhteistä käytänne säännöstöä eikä viittätoista er ilaista. Kansallis ten lakien ja
yleisten velvoitteiden eroavais uudet eivät tällä hetke llä mahdollista todellis ten EU:n laajuisten
sääntöjen kehittämistä.
EU:n laajuisen itsesääntelymahdollisuuden toimimisek si tarvittaisiin kaksi keskeistä tekijää.
Ensinnäkin yleisessä velvoittee ssa olisi määriteltävä , että jos elinkei nonharjoittaja ei noudata
kuluttajiin nähden antamaansa vapaaehtoista sitoumusta, kyseessä on harhaanjohtava taihyvän kauppatavan vastainen käyt äntö. Tällä hetkellä vapaaehtoisen sitoumuksen rikkomista
vastaan on mahdollista toteuttaa toimia ainoastaan, jos sitoumus rikotaan myösmainostuksessa, jolloin siihen ehkä voidaan soveltaa harhaanjohtavasta mainonnasta annettua
direktiiviä. Käytännesääntöjen ja muiden vapaaehtoisten sitoumusten kautta tehtyjäsitoumuksia koskevien oikeude llisten seuraamusten käyttöönotto  saattaisi ehkä auttaa sekä
16elinkeinonharjoittajia että kuluttajia. Ku luttajat voisivat l uottaa siihen, että
lainkäyttöviranomaiset toimivat viime kädessä lain täytäntöönpa nijoina. Itsesääntelyn kautta
tiukemmin täytäntöönpannut sitoumukset tarjoa isivat vahvemmat peru steet vähäisemmälle
sääntelylle. Tiukempi itsesääntely torjuisi myös "vapaamatkustajia" koskevan ongelman,koska tuomioistuimet ja lainkäyttöviranomaiset voisivat käyttää sitä lisäviitteenäkäsitellessään tällais ten sopimusten ulkopuolella to imivia elinkei nonharjoittajia.
Yleisen velvoitteen soveltamisal a ei koskisi pelkästään eli nkeinonharjoittajia, jotka käyvät
kauppaa kuluttajien kanssa, vaan myös kaupan alan  järjestöjä ja muita organisaatioita, jotka
esimerkiksi antavat suosituksia kaupan alan käytännöistä ja l aativat käytännesääntöjä. Tämä
koskee jo kohtuuttomista sopimusehdoista anne ttua direktiiviä (7 artikla). Kun otetaan
huomioon kaupan alan järjestöjen vaikutus ma rkkinakäytäntöjen ke hittämisessä, on varsin
järkevää vahvistaa niiden toiminnan vastuullisuutta tällä tavalla. Komissiolla ei olisivaltuuksia sääntöjen eksplisiittistä täytäntöönpanoa  tai hyväksymistä varten, mikä ei olisi
asianmukaista, kun otetaan huomioon kilpailus ääntöjen väärinkäyttö mahdollisuudet tällaisten
sääntöjen kautta ja komission va stuu sääntöjen täytäntöönpanosta.
Komissio kehotti hyödyntämään enemmän myötäsääntelyä ja puitedirektiivejä hiljattain
julkaistussa eurooppalais ta hallintotapaa koskevassa  valkoisessa kirjassa
43. Kaikissa
kuluttajansuojaa koskevissa ehdot uksissa, joihin sisältyy myötäsääntelyä, on noudatettava
valkoisessa kirjassa asetettuja myötäsäänte lyä koskevia vaatimuksia . Sääntöjen käyttäjien
tehtäviä ja vastuuta sääntöjen kehittämisessä ja viranomaisten tehtäviä sääntöjentäytäntöönpanossa voitaisiin va hvistaa ja selkeyttää. Puitedire ktiivin ja EU:n laajuisen
itsesääntelyperustan yhdistelmää voitaisiin pitää valkoisessa kirjassa tarkoitettunamyötäsääntelynä, jossa on joita kin samankaltaisuuksia uuden lä hestymistavan direktiiveihin
nähden.
4.5 Käytännön ohjeet
Puitedirektiivi tarjoaisi suur emman oikeusvarmuude n elinkeinonharjoitta jille ja kuluttajille,
mutta vaarana on, että sitä saat ettaisiin tulkita er i tavoin kansallisissa  tuomioistuimissa,
joskaan ei ehkä siinä määrin kuin nykyään. Puitedirektiivin ansios ta Euroopan yhteisöjen
tuomioistuimen saattaisi kuitenkin olla helpompi ratkaista näitä aiheita tulevaisuudessa, jauusilla direktiiveillä voitaisiin parantaa oikeusvarmuu tta erityisesti alakohtaisissa
kysymyksissä.
Lisäksi voitaisiin säätää ei-sitovista käytännön ohj eista. Ne laadittaisiin  käyttäjäystävällisellä
kielellä, ja ne hyödyttäisiv ät niin kuluttajia, elinkeinonha rjoittajia, tuomioistuimia kuin
täytäntöönpanoviranomaisiakin. Tällaiset ohjeet eivät olisi oikeudellisesti sitovia, mutta ne
voisivat lisätä varmuutta ja vähentää fragmentoitumisvaaraa. Ohjeet voitaisiin antaakomission suosituksina tai viitteellisinä luetteloina, jotka sisältävät kaupallisia käytäntöjäkoskevia yleisiä tai ala kohtaisia esimerkkejä. Tällaisen lue ttelon, joka olisi samanlainen kuin
kohtuuttomia sopimusehtoja koskeva ssa direktiivissä, etuna olisi,  että se o lisi virallisemmin
yhteydessä perustana olevaan lainsäädänt öön. Jos komissiolla ja  jäsenvaltioilla olisi
mahdollisuus päivittää luetteloa sääntelykomitean kautta, tämän voitaisiin myös katsoaehkäisevän luettelon vanhentuneisuutta. Ohjeet olisi joka tapauksessa kehitettävä erittäinavoimesti ja eri tahoja kuullen.
4.6 Sidosryhmien osallistuminen
Jos otettaisiin käyttöön ei-sitovia käytännön ohje ita, myös eri sidosryhmät voisivat osallistua
niiden laadintaan. Komissio ja jäsenvaltiot voisivat pyytää sidosryhmiä pääsemään
17sopimukseen ohjeiden alakoht aisista osista määräajassa . Jotta tämä onnistuisi,
puitedirektiivissä olisi vahvistettava puitteet osallistumiselle ja kriteerit sidosryhmille. EU:nlaajuisten ryhmien organisointia ja toimintakykyä olisi myös parannettava nykyiseenverrattuna, ja niiden rahoitusta olisi tarkasteltava uudelleen.
Pohdittavaa
Jos käytettäisiin yhdi stettyä lähestymistapaa:
/g183 Mitkä olisivat kaupallisten käytäntöjen säänt elyyn tarkoitetun ylei slausekkeen, yleisten
mittapuiden ja perussääntöjen tärkeimmät osat?
/g183 Kumpi olisi parempi: puitedirektiivi, jossa  on hyvää kauppatapaa koskeva yleinen velvoite
vai pelkästään harhaanjohtavia ja vilpillisiä kä ytäntöjä koskeva yleinen velvoite? Kumpi
vaihtoehto on paremmin toteutettavissa? Kummalla voidaan todennäköisemmin käsitellä
sisämarkkinoiden fragmentoitumi songelmaa kuluttajien eduksi?
/g183 Olisiko puitedirektiiviin  hyödyllistä sisällyttää perusta its esääntelyä varten? Mitkä olisivat
tällaisten vaihtoehtojen tärkeimmät tekijät ja millä perusteilla ne valittaisiin?
/g183 Olisiko hyödyllistä kehittää ei-sitovia kä ytännön ohjeita? Olisiko nämä ohjeet parempi
antaa komission suositusten muodossa vai sallittu ja ja kiellettyjä käytäntöjä sisältävänä
viitteellisenä luettelona, joka  liitettäisiin direktiiviin?
/g183 Pitäisikö sidosryhmien osallistua ei-sitovien ohjeiden kehittämiseen?
5. T ÄYTÄNTÖÖNPANO
5.1 Nykyinen täytäntöönpano EU:ssa
Kaikkien sääntelytoimien on liityttävä r iittäviin täytäntöönpanorakenteisiin, joilla
varmistetaan niiden yhtenäinen soveltaminen. Markkinat tarvitsevat selkeitä ja varmojasääntöjä, mutta ne myös edelly ttävät, että säännöt pannaan tehokkaasti täytäntöön. Kuluttajien
luottamus ja kilpailukykyiset sisämar kkinat edellyttävät la insäädännön yhtenäistä
soveltamista ja täytäntöönpa noa kuluttajan tai elinkeinonharjoittaja n sijaintipaikasta
riippumatta. Käytettiinpä sään telyyn sitten erityis- tai puitedirektiiviä  ne on liitettävä
täytäntöönpanomekanismeihin, jo s jäsenvaltiot haluavat tehdä su juvaa, tehokasta ja toimivaa
yhteistyötä rajatylittävien täytäntöönpanokysymysten ratkaisemiseksi.
Sisämarkkinoiden luominen on jo edellyttäny t täytäntöönpanoa ja koordinointia koskevan
jonkinasteisten yhteistyön kehittämistä. Vi rallisia yhteistyörakenteita on perustettu
esimerkiksi verotusta, tullia, elintarvikkeita ja tuoteturvallisuutta koskevaasisämarkkinapolitiikkaa varten. Kuluttajansuojan alalla on voimassa erilaisia epävirallisiamekanismeja ja yksi säädös. Kieltokanteita koskevalla direktiivillä annetaan jäsenvaltionnimittämille kansallis ille täytäntöönpanoviranomaisille ja kul uttajajärjestöille  valtuudet nostaa
kieltokanteita oman jäsenvaltionsa ja muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa estääkseenelinkeinonharjoittajia rikkomas ta EU:n kuluttajansuojadirektiivejä. Kansainvälinen
markkinoinnin valvontaverkko (IMSN) on kahdesti vuodessa kokoontuva foorumi
täytäntöönpanoviranomaisten epävirallis ta yhteistyötä varten. Myös EU:n
täytäntöönpanoviranomaisten al aryhmä kokoontuu kahdesti vuodessa.
18Komissio osallistuu aktiivisesti IMSN:n toimintaan ja on käynyt vuoropuhelua
jäsenvaltioiden kanssa täytänt öönpanokysymyksiin liittyvän yh teistyön tulevaisuudesta. Sen
analyysi täytäntöönpanon toimivuudesta sisämar kkinoilla on tuonut esiin seuraavat seikat,
jotka ovat keskeisiä kuluttajansuojan  täytäntöönpanossa sisämarkkinoilla:
/g183 Vaikka kuluttajilla ja kuluttajajärjestöillä on edelleen tärkeä asema täytäntöönpanossa
tuomioistuinten kautta, täysin toimivat  kuluttajan sisämar kkinat riippuvat myös
kuluttajalainsäädännön täytänt öönpanoviranomaisista, jotka toimivat yhteistyössä "viime
käden täytäntöönpanijoina". Viranomaisten kyky toimia kuluttajavahinkojen estämiseksi
ennen niiden tapahtumista, kun elinkeinonharjoittajat toimivat petollisesti, vilpillisesti tai
epäreilusti, ja kyky suos tutella elinkeinonha rjoittajat muuttam aan toimintatapansa
turvautumatta aikaa vieviin oikeudellisiin menettelyihin on keskeistäelinkeinonharjoittajien ja  kuluttajien välisen luottamuksen  syntymiselle. Sisämarkkinat
tarvitsevat koordinoitua markkinavalvontaa.
/g183 Sähköisen kaupankäynnin kehittyminen lisää yhte istyön tarvetta. Online-ympäristö tarjoaa
petollisesti, vilpillisesti tai epäre ilusti toimiville e linkeinonharjoittajille
ennennäkemättömät mahdollisuudet ottaa kohteeksi eri la inkäyttövallan piiriin kuuluvia
kuluttajia ja välttää täytäntöönpanoviranomai set. Sähköistä kaupa nkäyntiä koskevan
direktiivin 19 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltioilla on käytössään direktiivintehokasta täytäntöönpanoa varten tarvittavat riittävät va lvonta- ja tutkinta keinot ja että ne
toimivat yhteistyössä.
/g183 Eri jäsenvaltioiden viranomaisten välinen yhteistyö on olennaisen tärkeää, jotta voidaan
estää elinkeinonharjoittajia to imimasta rajojen yli pe tollisella, vilpillise llä tai epäreilulla
tavalla. Nykyiset epäviralliset yhteistyöjärjestelyt ovat olleet erittäin menestyksekkäitä.Niissä ei kuitenkaan ole tarvittavia yhteistyövälineitä, joita on kehitetty muilla politiikanaloilla.
/g183 Kieltokanteita koskeva direktiivi täyttää kyllä tärkeän porsaanreiän ja on merkittävä väline
kuluttajajärjestöille, mutta siitä ei todennäköisesti tule yleisvälinettä näiden ongelmien
ratkaisemiseksi. Viranomaisten toisessa valtiossa käynnistämä kieltokannemenettely ei oletodennäköisesti koskaan niin kustannustehoka s, että siitä tu lisi jokapäiväinen
täytäntöönpanoväline.
/g183 Ei ole olemassa puitteita jä rjestelmälliselle – joko oma- aloitteiselle tai pyynnöstä
tapahtuvalle – tie donvaihdolle ("vastavuoroinen avus taminen") mahdollis esti petollisista,
vilpillisistä tai epäreiluis ta elinkeinonharjo ittajista. Laaja tiedonvaihto on tehokkaan
markkinavalvonnan kulma kivi. Täytäntöönpanoviranomaist en välistä luottamuksellista
tiedonvaihtoa varten ei ole oikeusperustaa. IMSN:n EU-alaryhmä on luonut tietokannan,
joka on kuitenkin taannehtiva väline ei kä reaaliaikainen täytäntöönpanoväline
luottamuksellisuutta koskevi en vaatimusten vuoksi. Täytäntöönpanoviranomaiset toimivat
vain oman lainkäyttövaltansa piiriin kuul uvien kuluttajien puolesta eivätkä niinkään
kaikkien EU:n kuluttajien puolesta, kuten sisämarkkinat vaatis ivat. Ei ole puitteita
koordinoituja toimia varten sellaisia elinkei nonharjoittajia vastaa n, joiden toiminta
kohdistuu kuluttajiin useissa  jäsenvaltioissa. Täytän töönpanoviranomaiset toimivat
hallinnon eri tasoilla jäse nvaltioissa, mutta ei ole olemassa  yhtä virallista yhteyspistettä
viranomaisten välisiin yhteyksiin eikä r iittävää yhteistoimintaa kunki n jäsenvaltion sisällä,
jotta voitaisiin varmistaa sujuva yhteistyö.
/g183 Täytäntöönpanoa koskevien yhteistyöpuitteiden puute EU:ssa vaikuttaa myös siihen, että
EU ei voi kehittää tehokasta yhteistyöt ä kolmansien maiden kanssa. Sähköisen
19kaupankäynnin kehittyminen, joka avaa maailmanlaajuiset rajatylittävät ostosnäkymät,
vaatii tällaista yhteistyötä. Haasteeseen vastaamiseksi Yhdysvallat, Kanada ja Australiaovat perustaneet virallisen maailmanlaajuis en yhteistyöverkon, johon EU:ta, Japania ja
muita maita on kehotettu osa llistumaan. Maailmanlaajuinen verkko on jo nyt ratkaissut
IMSN:n EU-alaryhmän kohtaamat luotta muksellisuuteen liittyvät ongelmat ja on
kehittänyt reaaliaikai sen tietokannan. Koska EU:lla ei ole yhteistyöpuitteita, se ei voi
osallistua maailmanlaajuisen verkon toimintaan eikä vaikuttaa sen kehittämiseen.
/g183 Muilta aloilta tuttujen täytäntöönpanoa kos kevien käytännölliste n yhteistyövälineiden
puutteen lisäksi puuttuvat myös viralliset puitteet, joissa voitaisiin tehdä yhteistyötä
yhteisten hankkeiden parissa ja vaihtaa kuluttajavalistusta, -tiedotusta ja -edustustakoskevia hyviä toimintatapoja. Hyviä ajatuksia ei jaeta järjestelmällisesti, ja pyrkimyksetpäällekkäisten ponnistuste n välttämiseksi ja resurssien yhdi stämiseksi ovat olleet vähäisiä
ja satunnaisia. Tämä  siitäkin huolimatta, että täytäntöönpanoon sekä valistukseen,
tiedotukseen ja edustukseen käytettävät resurssit ovat rajalliset kaikissa jäsenvaltioissa.
/g183 Kuluttajan sisämarkkinoide n täysi toimivuus riippuu täytäntöönpanosta, joka on
suunnilleen yhtä tehokasta kaikissa jä senvaltioissa. EY:n perustamissopimuksen
153 artikla muutettiin Amsterdamin sopimuks ella; sillä täsmenne ttiin komission tehtävää
kansallisen politiikan tehokkuuden valvojana. Tä llä hetkellä komissiolla ei ole mitään
puitteita, joissa se voisi toteuttaa valvontatehtävään sä ja pyrkiä parantamaan
täytäntöönpanon tasoa sisämarkkinoilla. Komission tukitehtävän tarve kasvaa
laajentumisen myötä, kun unioniin liittyy maita, joilla ei ole pitkää historiaakuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanosta.
/g183 Komission valvoessa kulutta jan sisämarkkino ita ja kuluttajansuojalainsäädännön
vaikutusta sitä haittaa myös järjestelmällisen palautteen puute jäsenvaltioista. Varsinkin
täytäntöönpanoviranomaisilta saatavan pala utteen ja kuluttaja valituksia koskevan
järjestelmällisen tiedon puute va ikeuttavat huomattavasti kul uttajan sisä markkinoiden
kehityksen arviointia.
5.2 Vaihtoehdot vahvistettua yhte istyötä varten t äytäntöönpanossa
Kuluttajan sisämarkkinoiden rakentamiseksi tarvitaan kipeästi oikeudellisia puitteita
viranomaisten väliseen viralliseen yhteisty öhön. Vaikka puitteiden kehittäminen selvästi
täydentäisikin sääntely-ympäristön reformia, kuten esitetään luvuissa 3 ja 4, niille on selkeä
itsenäinenkin tarve. Oikeudellisten yhteistyöpu itteiden etuna – kuten näkyy muilta politiikan
aloilta – on se, että niid en kautta paljastuu uusia mahdollisuuksia ja välineitä
täytäntöönpanoviranomaisille. Kuitenkin myös sellaisten lisätoimien toteuttaminen, jotka
eivät edellytä lainsäädäntöä, edistäisi tilannetta alalla. Sekä virallisten että epävirallistenvälineiden käyttö voi kehittyä ajan ja tarpeen  myötä, mutta se ei voi alkaa, ennen kuin
välineet ovat olemassa.
Oikeudelliset yhteistyöpuitteet hyödyttäis ivät sisämarkkino ita nykyisten EU:n
kuluttajansuojasääntöjen perust eella ja ilman mitään niitä kul uttajansuojan uudistuksia, joita
esitettiin asiakirjassa aikaise mmin. Oikeudellisten yhteistyöpuitteid en edut olisivat kuitenkin
suuremmat, jos jotkin esite tyistä uudistusvaihtoehdoist a toteutettaisiin. Laajempi
täytäntöönpanosääntöjen yhteinen perusta he lpottaisi täytäntöönpanoviranomaisia saamaan
aikaan yhteistyötä ja luottamusta.
Yhteistyöpuitteiden kehittäminen  auttaisi joka tapauksessa parantamaan täytäntöönpanon ja
sääntelyn välistä vuorovaikutus ta. Kuluttajansuojaan liittyville  ongelmille on ominaista, että
20ratkaisuun vaaditaan useampien poliittisten alojen panosta, jossa yhdistyvät niin
sääntelytoimet ja välitön täytäntöönpano kuin valistus- ja tiedotusto imetkin. Täytäntöönpanon
ja sääntelyn välille olisi nä in ollen luotava tulevaisuude ssa tiiviimpi käytännön yhteys.
Oikeudellisiin yhteistyöpuitte isiin voitaisiin sisällyttää myös joukko mahdollisia
yhteistyövälineitä, esimerkiksi seuraavia:
/g183 Nimitetään kussakin jäsenva ltiossa toimivaltainen vi ranomainen, joka koordinoi
täytäntöönpanoon liittyvää yhteistyötä keskus-,  alue- ja paikallis hallinnon välillä ja toimii
yhteyspisteenä. Tähän ei kuului si yhteistyö oikeusasioissa.
/g183 Vahvistetaan vastavuoroista avustamista  koskevat oikeudet ja velvollisuudet
jäsenvaltioille. Vast avuoroiseen avustamiseen voisi kuul ua tietojenvaihto pyynnöstä ja
oma-aloitteisesti sekä kansallisten ilmoittamis-, valvonta-, tutkinta- ja
takavarikointivaltuuks ien vastavuoroinen hyödyntämine n. Puitteisiin voitaisiin kirjata
myös periaate, jonka mukaan kansallis et täytäntöönpanoviranomaiset voivat toimia
kaikkien EU:n kuluttajien puolesta.
/g183 Perustetaan yhteiset tietokann at ja tiedotusverkot, joissa noudatetaan luo ttamuksellisuuden
vaatimuksia.
/g183 Asetetaan jäsenvaltioille velvoite toimittaa tietoja (tilastot, valitukset, riskimallit,
hätätilanteet) komissiolle levitettäväksi mu ille jäsenvaltio ille markkinavalvonnan
koordinoinnin vahvistamiseksi. Tähän voisi si sältyä valitusten (tyypin ja sektorin
mukaisen) luokittelujärjestelmän kehittäminen EU:n tasolla. Asetetaan komissiolle velvoitevalvoa ja arvioida täyt äntöönpanoa sisämarkkinoilla sekä kansallisen politiikan
täytäntöönpanoa ja koordi noida yhteisiä hankkeita.
/g183 Annetaan jäsenvaltioille ma hdollisuus toteuttaa koordinoituja täytäntöönpanotoimia
(samanaikaiset tutkinnat, ki eltokanteet jne.), vaikkakin kansallisen täytäntöönpanovallan
mukaisesti.
/g183 Otetaan käyttöön mahdollisuus toteuttaa EU:n  ja jäsenvaltioiden  yhteishankkeita kuten
EU:n kuluttajainstituutin, tiedotus- ja vies tintäverkkojen ja yh teisten tietokantojen
perustaminen sekä koulutuksen, seminaarien, vaihtotoiminnan ja yhteisten tarkastusten
järjestäminen.
/g183 Annetaan EU:lle mahdollisuus ryhtyä yhteistyöhön kolmansien maiden kanssa
täytäntöönpanoa koskevissa kysymyksi ssä ja osallistua maailmanlaajuisten
täytäntöönpanoverkkojen toimintaan. An netaan ehkä ehdoka smaille mahdollisuus
osallistua yhteistyöaloitteisiin, erityisesti yhteishankkeisiin.
Mitä välineitä sitte n lopulta valitaankin yhte istyöpuitteisiin sisällyte ttäviksi, niiden hallinto
edellyttää komission ja jäsenvaltioiden yhteis en komitean perustamista neuvoston päätöksen
1999/468/EY
44 mukaisesti. Komitean tehtävänä olisi yhteistyön toteuttaminen ja
analysoinnin, valvonnan, sovittelun ja mu iden kuin lainsäädäntötoimien foorumina
toimiminen.
21Pohdittavaa
/g183 Tarvitaanko kuluttajansuojaviranomaisten  välisen yhteistyön parantamiseksi
lainsäädäntöä?
/g183 Mitkä olisivat tällaisen lainsäädännön keskeiset tekijät?
                                                
1Ks. tutkimus "The feasibility of a general legislative framework on fair trading", marraskuu 2000,
http://europa.eu.int/comm/consumers; PriceWaterhouseCoopersin toteuttama tutkimus "Consumer law andthe information society", 17. elokuuta 2000, http://europa.eu.int/comm/consumers sekä oikeuspaikan
lainsäädäntöä ("lex fori") koskeva tutkimus hyvien toimintatapojen löytämiseksi itsesääntelyoikeuden
käyttöä varten ja sen selvittämiseksi, miten kuluttajat voisivat hyödyntää näitä hyviä toimintatapoja EU:ssa,lokakuu 2000, http://europa.eu.int/comm/consumers.
2Neuvoston direktiivi 84/450/ETY, annettu 10. syyskuuta 1984, harhaanjohtavaa mainontaa koskevienjäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä (EYVL L 250, 19.9.1984).
3Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/ 55/EY, annettu 6. lokakuuta 1997, harhaanjohtavaa
mainontaa koskevan direktiivin 84/450/ETY muuttamisesta sisällyttämällä siihen vertaileva mainonta(EYVL L 290, 23.10.1997).
4Neuvoston direktiivi 93/13/ETY, annettu 5. huhtikuuta 1993, kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista(EYVL L 95, 21.4.1993, s. 29).
5Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/44/ EY, annettu 25. toukokuuta 1999, kulutustavaroiden
kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista (EYVL L 171, 7.7.1999, s. 12–15).
6Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/58/EY , annettu 29. marraskuuta 1995, kuluttajansuojasta
elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisessa annetun direktiivin 79/581/ETY ja kuluttajansuojasta muidentuotteiden kuin elintarvikkeiden hintojen ilmoittamisessa annetun direktiivin 88/314/ETY muuttamisesta(EYVL L 299, 12.12.1995, s. 11–12).
7Neuvoston direktiivi 76/768/ETY, annettu 27. heinäkuuta 1976, kosmeettisia valmisteita koskevan
jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 262, 27.9.1976, s. 169), sellaisena kuin se on
muutettuna direktiivillä 79/661/ETY (EYVL L192, 31.7.1979, s. 35), direktiivillä 82/368/ETY (EYVL L
167, 15.6.1982, s. 1), direktiivillä 83/574/ETY (EYVL L 332, 28.11.1983, s. 38), direktiivillä 88/667/ETY
(EYVL L 382, 31.12.1988, s. 46), direktiivillä 89/679/ETY (EYVL L 398, 30.12.1989, s. 25), direktiivillä93/35/ETY (EYVL L 151, 23.6.1993, s. 32) ja direktiivillä 97/18/EY (EYVL L 114, 1.5.1997).
8Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/74/EY, annettu 16. jo ulukuuta 1996, tekstiilien
nimityksistä (EYVL L 32, 3.2.1997, s. 38), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/37/EY (EYVLL 169, 27.6.1997, s. 74).
9Neuvoston direktiivi 92/28/ETY, annettu 31. maaliskuuta 1992, ihmisille tarkoitettujen lääkkeidenmainonnasta, (EYVL L 113, 30.4.1992).
10Neuvoston direktiivi 90/314/ETY, annettu 13. kesäkuuta 1990, matkapaketeista, pakettilomista ja
pakettikiertomatkoista (EYVL L 158, 23.6.1990, s. 59–64).
11Neuvoston direktiivi 85/577/ETY, annettu 20. joul ukuuta 1985, muualla kuin elinkeinonharjoittajan
toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta – ovelta ovelle -myynti (EYVL L 372,31.12.1985, s. 31–33).
22                                                                                                                                                        
12Neuvoston direktiivi 87/102/ETY, annettu 22. jouluku uta 1986, kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden
lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähent ämisestä (EYVL L 42, 12.2.1987, s. 48–53), sellaisena
kuin se on muutettuna 22. helmikuuta 1990 annetulla neuvoston direktiivillä 90/88/ETY (EYVL L 61,10.3.1990, s. 14–18) ja 16. helmikuuta 1998 annetulla neuvoston ja Euroopan parlamentin direktiivillä98/7/EY (EYVL L 101, 1.4.1998, s. 17–23).
13Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/7/ EY, annettu 20. toukokuuta 1997, kuluttajansuojasta
etäsopimuksissa (EYVL L 144, 4.6.1997, s. 19–28).
14Neuvoston direktiivi 90/384/ETY jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta muiden kuinitsetoimivien vaakojen osalta (EYVL L 189, 20.7.1990, s. 1–16).
15Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/47/EY , annettu 26. lokakuuta 1994, ostajien suojaamisesta
kiinteistöjen osa-aikaisen käyttöoikeuden ostosopimuksen tiettyihin osiin nähden (EYVL L 280,
29.10.1994, s. 83–87).
16Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/27/ EY, annettu 19. toukokuuta 1998, kuluttajien etujen
suojaamista tarkoittavista kieltokanteista (EYVL L 166, 11.6.1998, s. 51–56).
17Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/31/ EY, annettu 8. kesäkuuta 2000, tietoyhteiskunnan
palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, si sämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista
näkökohdista ("Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä") (EYVL L 178, 17.7.2000, s. 1).
18Neuvoston direktiivi 89/552/ETY, annettu 3. lokakuuta  1989, televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden
lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 298, 17.10.1989, s. 23),sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/36/EY.
19Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001, annettu 22. joulukuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekätuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (EYVL L 12, 16.1.2001,
s. 1).
2080/934/ETY, Rooman yleissopimus sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (EYVL L 266, 9.10.1980).
21Tällaisia ovat esimerkiksi seuraavat: kylkiäistarjoukset  (asia C-286/81, Oosthoek , Kok. 1982, s. 4575),
orjalliset jäljitelmät (asia C-6/81, Industrie Diensten Groep v. Beele Handelmaastschzppij , Kok. 1982, s.
707), tappiollinen jälleenmyynti (asiat C-267 ja 268/91, Keck ja Mithouard , Kok. 1993, s. I-6097),
rinnakkaistuonti (asia C-58/80, Dansk supermarked v. Imerco , Kok. 1981, s. 181), harhaanjohtava
mainonta (asia C-283/89, Pall corp. v. Dahlhausen , Kok. 1990, s. I-4827; asia C-315/92, Verband Sozialer
Wettbewerb e.V v. Clinique Laboratoires SNC and Estée Lauder Cosmetics GmbH , Kok. 1994, s. I-317;
asia C-470/93, Mars,  Kok. 1995, s. I-923;  asia C-51/94, komissio  v Saksan liittotasavalta ("hollandaise-
kastike”) , Kok. 1995, s. I-3299;  asia C-210/96, Gut Springenheide , Kok. 1998, s. I-4657; asia C-220/98
Estée Lauder v Lancaster , unreported ), hintavertailut ja tarjoukset  (asia C-362/88, GB-INNO , Kok. 1990, s.
I-667;  asia C-156/91, Yves Rocher , Kok. 1993, s. I-2361) sekä merkintävaatimukset (asia C-207/83,
komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta,  Kok. 1985, s. 1201; asia C-220/81, Robertson , Kok. 1982, s. 2349).
22Neuvoston päätöslauselma, annettu 7. toukokuuta 1985, uudesta lähestymistavasta tekniseen
yhdenmukaistamiseen ja standardeihin (EYVL C 136, 4.6.1985, s. 1).
23Bundesgesetz gegen den unlauteren Wettbewerb; 1 pykälä.
24Act on Unfair Competition; 1 pykälä.
25Codigo da Propriedade Industrial; 260 pykälän 1 kohta.
26Gesetz gegen unlautern Wettbewerb; 1 pykälä.
27Loi sur les pratiques du commerce et sur l’information et la protection du consommateur; 93 ja 94 pykälä.
23                                                                                                                                                        
28Codice Civile; 2598 pykälä.
29Loi du 27 novembre 1986 réglementant certaines pratiques commerciales et sanctionant la concurrance
déloyale; 16 pykälä.
30Ley Competencia Desleal; 5 pykälä ja Ley General de Publicidad; 6(b) pykälä.
31Code Civil; 1382–1384 pykälä.
32Burgerlijk Wetboek; 6:162 pykälä.
33Lov om Markedsføring; 1 pykälä.
34Kuluttajansuojalaki; 2 osa 1 pykälä.
35Marknadsföringslagen; 4 pykälän 1 kohta.
36 Englannin common law  -oikeudessa on kehitetty "tahattomuuden" (unconscionability)  ja "kohtuuden"
(equity)  kaltaisia periaatteita, joilla pyritään varmistamaan tasapuolisuus ja oikeudenmukaisuus
liiketoimissa. Yhdistyneen kuningaskunnan rahoituspalveluviranomaisten hiljattaisessa raportissa"Treating Customers fairly after the point of sale" (kesäkuu 2001) tarkasteltiin oikeudenmukaisuudenkäsitettä Englannin lainsäädännössä ja purettiin se tunnistettaviin osiin, joista muodostuu"oikeudenmukaisuus", sekä käytäntötapoihin, jotka toimivat viitteinä oikeudenmukaiselle toiminnalle (ks.liite 1).
37 Sisämarkkinoiden tulostaulu nro 8 (28. toukokuuta 2001).
38Talous- ja sosiaalikomitean lausunnossa aiheesta "Sähköisen kaupankäynnin vaikutukset
yhtenäismarkkinoihin (SMO)" esitetään, että Tällä hetkellä sähköisen kaupankäynnin osuusvähittäiskaupasta kokonaisuudessaan on Euroopassa alle 1 % eli pienempi kuin tavanomaisenpostimyynnin osuus (EYVL C 123, 25.4.2001, s. 1–10).
39Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Palvelujen sisämarkkinastrategia",
KOM(2000) 888.
40Ks. kaupallisen viestinnän asiantuntijaryhmän lausunto yhteisössä rajojen yli tarjottavien alennusten
sääntelystä (Commercial Communications Journal, Issue 19, kesäkuu 1999) ja kaupallisen viestinnänasiantuntijaryhmän lausunto jäsenvaltioiden rajojen yli tarjottavien ilmaislahjojen ja kylkiäisten sääntelystäyhteisössä (Commercial Communications Journal, Issue 24, lokakuu 2000).
41Neuvoston direktiivi 92/59/ETY, annettu 29. kesäkuuta 1992, yleisestä tuoteturvallisuudesta, EYVL L 228,
11.8.1992, s. 24.
42Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä
periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeidenturvallisuutta koskevista menettelyistä, KOM(2000) 716 lopullinen, 8.11.2000 (.EYVL C 96, 27.3.2001, s.247)
43Eurooppalainen hallintotapa – valkoinen kirja (KOM(2001) 428).
44Neuvoston päätös, tehty 28. kesäkuuta 1999, menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaakäytettäessä (EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23).