SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 4

2. EU:n talousarviovarojen käyttäminen innovatiivisiin rahoitusvälineisiin 5

2.1. Soveltamisala ja toiminta-alat 5

2.2. EU:n talousarvioon kohdistuvien riskien hallinta 6

2.3. Innovatiivisten rahoitusvälineiden käytön perustelut 7

2.3.1. EU:n poliittisten tavoitteiden saavuttaminen 7

2.3.2. Julkisten varojen tehokkaampi ja tuloksellisempi käyttö 8

2.3.3. Tulosten parantaminen ja rahoituskurin lisääminen 8

2.3.4. EU:n talousarvion kerrannaisvaikutus 8

3. Arvio innovatiivisten rahoitusvälineiden täytäntöönpanosta vuosien 2007–2013 rahoituskehyksessä 9

3.1. Nykyisistä välineistä saatu kokemus 9

3.1.1. Perustana olevat kokemukset 9

3.1.2. Innovatiiviset rahoitusvälineet tuovat tarvittua rahoitusta sekä edistävät tuotekehitystä ja parhaita toimintatapoja 10

3.1.3. Enemmän johdonmukaisuutta ja yhdenmukaisuutta välineiden välille 10

3.1.4. EU:n tason välineiden hallinnointi ja valvonta 11

3.1.5. Tehtävää riittää välineiden näkyvyyden ja avoimuuden lisäämiseksi 11

3.1.6. Uudet riskinjakojärjestelyt saattaisivat kasvattaa rahoitusvolyymiä 12

4. Innovatiiviset rahoitusvälineet vuosien 2014–2020 rahoituskehyksessä 13

5. Uusi kehys innovatiivisia rahoitusvälineitä varten 14

5.1. Rahoitusvälineiden yksinkertaistamista ja järkiperäistämistä koskevat yhteiset säännöt 14

5.1.1. EU:n välineet 14

5.1.2. Rakennerahastojen välineet 15

5.1.3. Sisäisten politiikkojen välineiden ulkoinen ulottuvuus 15

5.1.4. Ulkopoliittiset välineet 16

5.2. EU:n oman ja vieraan pääoman mekanismit 16

5.2.1. Mekanismien soveltamisala 16

5.2.2. Toiminnalliset erityisvaatimukset 16

5.2.3. Rahoitusvälineiden toteuttaminen 17

6. Päätelmä ja jatkotoimet 17

Liite: Kuvaus innovatiivisista rahoitusvälineistä vuosien 2007–2013 rahoituskehyksessä

JOHDANTO

EU:n talousarviovaroja olisi suunnattava yhä suuremmassa määrin innovatiivisiin rahoitusvälineisiin vuosien 2014–2020 monivuotisessa rahoituskehyksessä. Tässä tiedonannossa esitetään komission näkemys innovatiivisten rahoitusvälineiden suunnittelusta ja hallinnoinnista. Komission päämääränä on kehittää innovatiivisia rahoitusvälineitä, joilla pyritään saavuttamaan Eurooppa 2020 -strategian tavoite – älykäs, kestävä ja osallistava kasvu – mahdollisimman tehokkaalla ja toimivalla tavalla ja sen vankan kokemuksen perusteella, jota on saatu tämänhetkiseen monivuotiseen rahoituskehykseen sisältyvien välineiden hallinnoinnista.

Jotkin talous- ja finanssikriisin vaikutuksista todennäköisesti tuntuvat myös tulevan monivuotisen rahoituskehyksen ensimmäisinä vuosina ja vaikuttavat finanssimarkkinoiden toimintaan vielä lähivuosinakin. Julkisen talouden vakauttamistoimet vähentävät jatkossakin valmiuksia tehdä kansallisia julkisia investointeja, samalla kun finanssilaitosten sääntelyn rakennemuutokset muuttavat näiden laitosten kiinnostusta tietyntyyppisiin omaisuuseriin ja riskeihin. Markkinoiden makrotaloudellinen kehitys vaikuttaa jatkossakin siihen, missä määrin pääomasijoituksia on saatavilla sellaisia kasvu- ja innovaatiointensiivisiä toimintoja varten, jotka tukevat Eurooppa 2020 -strategian tavoitteita. Nykyistä riskien välttämistä on tarpeen vähentää, jotta kasvua tuottavien alojen, kuten infrastruktuurien, pk-yritysten ja innovoinnin, saatavilla on pääomaa koko monivuotisen rahoituskehyksen ajan – innovatiivisilla rahoitusvälineillä on tässä keskeinen asema.

Kun innovatiiviset rahoitusvälineet yhdistetään asianmukaisiin sääntelytoimiin, niillä voidaan edistää myös rahoitusmarkkinoiden (oman ja vieraan pääoman markkinoiden) kehittämistä ja vakauttamista sekä lisätä EU:n rahoitusmarkkinoiden integroitumista, koska kasvua tuottavien alojen saataville tulee vaihtoehtoisia rahoituslähteitä. Sisämarkkinoiden toimenpidepaketissa[1] korostetaan rahoitusmarkkinoiden kehityksen keskeistä roolia uusien kasvun muotojen edistämisessä. Rahoituspalvelualalla toteutetut sääntelyuudistukset ovat ratkaisevia kestävän ja osallistavan kasvun edistämisen kannalta, koska ne lujittavat luottamusta Euroopan rahoitusmarkkinoihin ja niiden toimijoihin.

Lisäksi näillä välineillä voidaan osaltaan edistää siirtymistä vähähiiliseen ja ilmastonmuutokseen sopeutuvaan talouteen ja yhteiskuntaan, koska ne vauhdittavat investointeja, jotka liittyvät energiatehokkuuden parantamiseen, uusiutuviin energialähteisiin ja vastaaviin infrastruktuureihin.

Innovatiiviset rahoitusvälineet ovat kiinteä osa strategia-asiakirjoja, joilla pyritään antamaan suuntaa EU:n tulevaisuudessa myöntämälle rahoitukselle. Komissio toteaa tulevaa monivuotista rahoituskehystä[2] ja EU:n talousarvion kokonaistarkastelua[3] koskevissa tiedonannoissaan, että innovatiivisten rahoitusvälineiden avulla voitaisiin luoda merkittävä uusi rahoituslähde strategisille investoinneille ja tukea siten kestäviä pitkän aikavälin investointeja julkisen talouden niukkojen määrärahojen aikana. EU-lisäarvon osoittamiseksi rahoitusvälineet olisi kohdennettava siten, että havaittavissa oleviin markkinahäiriöihin tai markkinoiden epätäydelliseen toimintaan voidaan puuttua niiden avulla asianmukaisella tavalla EU:n tasolla, kun otetaan huomioon kansallisten rahoitusmarkkinoiden tila, oikeudellinen ja sääntely-ympäristö sekä lopullisten edunsaajien tarpeet.

Eurooppa 2020 -strategialla[4] pyritään mobilisoimaan lisää innovatiivisia rahoitusvälineitä osana sellaista johdonmukaista rahoitusstrategiaa, jossa yhdistellään EU:n ja jäsenvaltioiden julkisia ja yksityisiä varoja Eurooppa 2020 -strategian tavoitteen – älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun – saavuttamiseksi. Tarkoituksena on kehittää innovatiivisten rahoitusvälineiden potentiaalia meneillään olevan varainhoitoasetuksen tarkistamisen yhteydessä, samalla kun pyritään varmistamaan moitteeton varainhoito. Kerran kolmessa vuodessa tehtävän uudelleentarkastelun yhteydessä komissio sisällytti ehdotukseensa varainhoitoasetuksen muuttamiseksi uuden osaston, joka koskee rahoitusvälineiden budjettihallintoa[5].

Eurooppa 2020 -strategian tavoitteena on myös vähentää EU:n rahoitusvälineiden pirstaloituneisuutta. Eurooppa 2020 -strategian lippulaivahankkeiden tavoitteiden saavuttamista voitaisiin edistää yhdistelemällä eri politiikanalojen välineitä (esimerkiksi sellaisia, jotka vahvistavat ja/tai täydentävät toisiaan) sen sijaan, että noudatettaisiin ”yksi väline yhtä politiikanalaa kohden” -periaatetta. Jos sovellettaisiin eri politiikanaloja kattavaa lähestymistapaa ja sen tuloksena päästäisiin maantieteelliseen ja alakohtaiseen eriytymiseen, kokonaisriski pienenisi ja näin investoijia houkuteltaisiin investoimaan Eurooppa 2020 -strategian ensisijaisiin aloihin. Lisäksi Eurooppa 2020 -strategiassa painotetaan julkisen ja yksityisten sektorin kumppanuuksien roolia innovatiivisen rahoituksena alalla. Kuten julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia koskevassa tiedonannossa[6] korostetaan, tällaiset kumppanuudet voivat olla tehokas tapa toteuttaa kestäviä infrastruktuurihankkeita ja tarjota strategisia julkisia hyödykkeitä ja palveluja.

Tässä tiedonannossa tehdään katsaus analysointityöhön, jota komission yksiköt ovat tehneet innovatiivisten rahoitusvälineiden uudesta kehyksestä tulevan monivuotisen rahoituskehyksen valmistelun yhteydessä yhteistyössä rahoituskumppaneidensa ja muiden osapuolten kanssa muodollisten arviointien perusteella. Tiedonannossa tarkastellaan innovatiivisten rahoitusvälineiden suunnittelua ja hallinnointia eri politiikanaloilla ja luonnostellaan jatkotoimia, joiden avulla voidaan saavuttaa komission päämäärä eli yksinkertaisempi, kattava sekä erittäin tehokas ja toimiva innovatiivisten rahoitusvälineiden välineistö, jolla voidaan edistää Eurooppa 2020 -strategian tavoitteita.

EU:N TALOUSARVIOVAROJEN KÄYTTÄMINEN INNOVATIIVISIIN RAHOITUSVÄLINEISIIN

Soveltamisala ja toiminta-alat

EU:n määrärahojen käyttäminen innovatiivisten rahoitusvälineiden kautta ei ole uusi asia, sillä EU:n talousarviota käytettiin ensimmäisen kerran tähän tarkoitukseen jo yli kymmenen vuotta sitten. Käsitteellä ”innovatiivinen rahoitusväline” tarkoitetaan tässä tiedonannossa kaikkia muita toimia paitsi pelkkiä avustuksia. Innovatiiviset rahoitusvälineet kattavat siten useita erilaisia tapauksia, joissa EU:n talousarviosta myönnetään rahoitustukea muussa muodossa kuin pelkkänä avustuksena, myös ne tapaukset, joissa EU:n avustuksia yhdistellään rahoituslaitosten myöntämiin lainoihin. Innovatiivisten rahoitusvälineiden käytön lisäämisellä ei kuitenkaan tähdätä avustusten korvaamiseen rahoitusvälineillä, sillä avustukset ovat edelleen tarpeellisia useilla eri aloilla. Tarkoituksena on sen sijaan täydentää avustuksia siten, että hankkeita, joilla pyritään EU:n poliittisiin tavoitteisiin, tuetaan muulla tavalla.

Tässä tiedonannossa tarkasteltuihin innovatiivisiin rahoitusvälineisiin kuuluvat välineet, joilla asetetaan saataville omaa pääomaa / riskipääomaa , ja vieraan pääoman ehtoiset välineet (kuten lainat tai takaukset, joita myönnetään välittäjille, jotka tarjoavat rahoitusta suurelle määrälle lopullisia edunsaajia, joilla on vaikeuksia saada rahoitusta, tai riskinjako rahoituslaitosten kanssa, jotta voidaan lisätä rahoituksen volyymiä ja siten EU:n talousarviotoimesta aiheutuvia vaikutuksia). Tällaista EU:n tukea voidaan tarvittaessa tarjota välillisesti erityisten sijoitusvälineiden kautta, erityisesti jos tarkoituksena on saada mukaan yksityisiä sijoittajia julkisten sijoittajien ohella. Liitteessä on lyhyt kuvaus tärkeimmistä tämänhetkisistä rahoitusvälineistä.

Rahoitusvälineet soveltuvat erityisen hyvin muihin kuin optimaalisiin investointioloihin monella eri politiikanalalla. Näitä ovat muun muassa sellainen liiketoiminta tai infrastruktuuri, joka voi olla taloudellisesti kannattava (esimerkiksi tuottoa synnyttävä) mutta joka ei (vielä) houkuta riittävästi rahoitusta markkinalähteistä. Rahoitusvälineiden avulla voidaan erityisesti

- lisätä yksityisen sektorin valmiuksia tuottaa kasvua, työpaikkoja, sosiaalista osallisuutta ja/sekä innovointia siten, että tuetaan uusien yritysten perustamista, pk-yrityksiä, mikroyrityksiä, sosiaalisia yrityksiä, investoimista henkiseen pääomaan, tutkimuslaitoksia, yritys-/tiedepuistoja, tiedon-/teknologiansiirtoa tai investoimista teollis- ja tekijänoikeuksiin,

- rakentaa infrastruktuureja, joilla on omat tulonlähteet, siten, että hyödynnetään asianmukaisia rahoitusrakenteita, kuten julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia, jotta voidaan lujittaa EU:n kilpailukykyä ja kestävyyttä liikenteen, ympäristön, energian ja digitaalisten infrastruktuurien alalla,

- tukea mekanismeja, joilla voidaan mobilisoida yksityisiä investointeja julkisten hyödykkeiden, kuten ilmaston- ja ympäristönsuojelun, toteuttamiseksi.

Nämä tavoitteet pyritään saavuttamaan ilman, että markkinat vääristyvät, että syntyy tehottomia markkinarakenteita tai että pidetään toiminnassa tehottomia yrityksiä, ja noudattaen valtiontukisääntöjä, joita on selkeytetty komission päätöksentekokäytännössä, joka koskee käytössä olevia innovatiivisia rahoitusvälineitä.

EU:n talousarvioon kohdistuvien riskien hallinta

Määrärahojen käyttämiseen rahoitusvälineiden kautta ei liity suurempaa taloudellista riskiä kuin avustuksiin, koska rahoitusvälineen suunnittelulla ja sopimusehdoilla varmistetaan, että EU:n talousarvioon kohdistuva riski rajoittuu kaikissa tapauksissa rahoitusosuuteen. Toisin kuin avustuksista, rahoitusosuudesta voidaan jopa saada tuloja, kuten korkoa tai tuottoa pääomalle, kun rahoitusvälineiden kautta sijoitetaan sidottuja EU:n varoja.

Euroopan parlamentin äskettäin teettämä tutkimus[7] instrumenteista, joita yhteisrahoitetaan Euroopan investointipankin (EIP) ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) kanssa, vahvistaa, että asiaan liittyy muodollisesti tuskin lainkaan ongelmia talousarviovastuun kannalta. Kaikissa yhteisrahoitetuissa instrumenteissa ohjelmien määrärahoille on asetettu katto. Tämä tarkoittaa, ettei yhdestäkään näistä instrumenteista aiheudu talousarviolle korkeampaa riskiä kuin se, joka liittyy alun perin sidottuihin määrärahoihin. Myös niissä tapauksissa, joissa rahoitusvälineeseen sisältyy eräänlainen takaus, sitoumus ei ylitä alkuperäisen sitoumuksen määrää, josta sovittiin välineiden suunnittelun yhteydessä.

Kuten EU:n talousarvion kokonaistarkastelussa esitetään, hankkeissa, joilla on pitkän aikavälin kaupallista potentiaalia, olisi oltava normina se, että EU:n varoja käytetään yhteistyössä rahoitus- ja pankkialan laitosten ja erityisesti EIP-ryhmän tai jäsenvaltioiden sellaisten rahoituslaitosten kanssa, joilla on yleisen edun mukainen tehtävä, mutta myös muiden kansainvälisten rahoituslaitosten sekä yksityisten rahoituslaitosten kanssa. Näin voidaan varmistaa näiden laitosten ja komission yksiköiden ainutlaatuinen asiantuntemuksen ja osaamisen yhdistelmä, kun ohjelmia suunnitellaan ja toteutetaan EU:n tavoitteiden edistämiseksi. Lisäksi tarkoin harkittu rahoitusvälineiden suunnittelu, erityisesti kannustimien ja etujen asianmukaisen tasapainottamisen varmistaminen (korvausjärjestelmän ja asianmukaisen riskinjaon avulla) komission kumppanilaitosten kanssa, vähentää täytäntöönpanoon liittyviä riskejä ja auttaa saavuttamaan ne politiikan tavoitteet, joihin välineillä pyritään.

Innovatiivisten rahoitusvälineiden käytön perustelut

EU:n poliittisten tavoitteiden saavuttaminen

Innovatiivisilla rahoitusvälineillä varmistetaan, että EU:n edun mukaiset alat, kuten innovointi, työpaikkojen luominen ja kestävän kasvu, saavat tarvitsemaansa rahoitusta, ja edistetään siten EU:n erityisiä poliittisia tavoitteita. Innovatiivisilla rahoitusvälineillä pyritään korjaamaan markkinahäiriöitä ja markkinoiden toimimattomuutta, joiden vuoksi nämä alat eivät saada riittävästi rahoitusta markkalähteistä, esimerkiksi koska yksityinen sektori pitää näitä aloja liian riskialttiina. Innovatiivisilla rahoitusvälineillä voidaan siten täydentää sääntelytoimia, joilla pyritään luomaan tarvittavat olosuhteet, joissa haluttu toiminta voi kukoistaa, ja mennä tätä pidemmällekin tarjoamalla konkreettista rahoitustukea ennakoivasti jo ennen kuin yritykset tunnistavat toiminnan potentiaalin.

EU:n tasolla toteutetuilla rahoitusvälineillä voi taloudellisten vaikutusten lisäksi olla myös tärkeitä ei-taloudellisia vaikutuksia, muun muassa esimerkkivaikutuksia kohdemarkkinoilla, jotka laajentavat soveltamisen muille aloille. Parhaiden toimintatapojen johdonmukainen käyttö ja edistäminen EU:n välineiden avulla voi vauhdittaa tiettyjen markkinoiden, kuten pääomasijoitusmarkkinoiden, laadullista kehitystä ja ajan mittaan nostaa välittäjäalan tasoa, samalla kun se auttaa vähentämään EU:n markkinoiden pirstaloitumista.

Asiantuntemusta, jota EU:lla ja EU:n tason innovatiivisten rahoitusvälineiden toteuttamisesta vastaavilla rahoituslaitoksilla on, voidaan siirtää kansallisille, alueellisille tai paikallisviranomaisille. Tietojen ja taitojen siirtäminen rajojen yli voi olla tärkeää kansallisten toimintalinjojen suuntaamisessa kohti kasvua ja innovointia, eurooppalaisten kansantalouksien välisen kuilun kaventamisessa ja kilpailukyvyn lisäämisessä. Tällaiset ei-taloudelliset vaikutukset voidaan saavuttaa kokonaisuudessaan vain, jos välineiden suunnittelu ja hallinnointi on johdonmukaista.

Julkisten varojen tehokkaampi ja tuloksellisempi käyttö

Yhdistämällä varoja eri rahoituslähteistä rahoitusvälineillä voidaan mobilisoida investointeja tiettyihin markkina-aukkoihin ja saada aikaan mittakaavaetuja ja/tai minimoida epäonnistumisriski aloilla, joilla yksittäisten jäsenvaltioiden olisi vaikea saavuttaa tarvittava kriittinen massa.

EU:n toimien on oltava toissijaisuusperiaatteen mukaisia. Kuten tilintarkastustuomioistuin on esittänyt, EU:n talouden menojen on tuotettava EU:lle ja sen kansalaisille sellaisia selkeitä ja näkyviä etuja, joita ei voitaisi saavuttaa pelkästään kansallisen, alueellisen tai paikallistason menoilla[8]. EU:n tasolla käyttöönotetun välineen EU-lisäarvo voidaan osoittaa, jos sen tulokset (tehokkuuden tai mittakaavan osalta) ylittävät sen, mikä olisi voitu saavuttaa kansallisista ohjelmista myönnettävällä rahoituksella.

Kun oletetaan, että EU:n tasolla käyttöönotetun välineen EU-lisäarvo voidaan osoittaa, tällaisen välineen kustannus-hyötysuhde on todennäköisesti kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla käyttöönotettujen rahoitusvälineiden kustannus-hyötysuhdetta parempi, koska hallinnoitavana on suurempia volyymejä, koska yhdenmukaistetuilla täytäntöönpanostandardeilla ja -ehdoilla saavutetaan kustannussäästöjä ja koska täytäntöönpanokustannukset, esimerkiksi rahoituksenvälittäjien veloittamat hoitomaksut, ovat alemmat.

Tulosten parantaminen ja rahoituskurin lisääminen

Hyvin suunnitelluilla innovatiivisilla rahoitusvälineillä voidaan edistää parempien tulosten saavuttamista, kun asetetaan asianmukaiset menestysindikaattorit, jotka soveltuvat yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseen. Rahoituskuria voidaan lisätä yhdenmukaistamalla täytäntöönpanokehykset ja hallinnointiperiaatteet mahdollisimman pitkälle parhaiden toimintatapojen kanssa.

Kansalliset ja paikalliset laitokset voivat hyödyntää osaamista, jota EU:n toimielimillä ja elimillä on rahoitustuotteiden suunnittelusta ja jota ei muutoin olisi niiden saatavilla. Esimerkkinä voidaan mainita eurooppalaiset takausohjelmat, jotka on pantu täytäntöön kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (CIP) yhteydessä. Monissa jäsenvaltioissa takausyhteisöjä ei ole, ja eurooppalainen vastatakausjärjestelmä on tärkeä myös sellaisten uusien takauslaitosten kannalta, jotka vasta luovat salkkujaan. Eurooppalainen takaus- ja/tai vastatakaus antaa uusille takauslaitoksille mahdollisuuden lisätä volyymejä jo varhaisessa vaiheessa tai helpottaa tällaisten järjestelyjen käyttöönottoa ja antaa siten merkittävän panoksen laitosten kehittämiseen.

EU:n talousarvion kerrannaisvaikutus

Innovatiiviset rahoitusvälineet luovat EU:n talousarviolle kerrannaisvaikutusta, koska ne mobilisoivat täytäntöönpanoketjun eri tasoilla (välittäjät ja lopulliset edunsaajat) muuntyyppistä julkista ja yksityistä rahoitusta EU:n edun mukaisia hankkeita varten. Riskien kattamisen tai jakamisen ansiosta EU:n toimenpide voi kannustaa investoijia investoimaan enemmän tai ylipäätään sellaisiin kohteisiin, joihin ne eivät olisi investoineet lainkaan tai olisivat investoineet vähemmän ilman EU:n talousarviosta saatua tukea. Tällainen taloudellinen vipu- tai kerrannaisvaikutus voidaan saavuttaa kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa toteutettavan yhteisrahoituksen kautta tai ylimääräisten velkavolyymien kautta, joita pankkien ja takauslaitosten edellytetään tarjoavan lopullisille edunsaajille. Esimerkiksi riskinjakorahoitusvälineestä (RSFF) tuettiin vuoden 2010 lopulla hankkeita, joiden arvo oli yli 6 miljardia euroa, kun taas EU:n talousarviositoumukset olivat yhteensä noin 0,5 miljardia euroa.

Innovatiivisen rahoitusvälineen elinkaaren aikana saavutetaan myös muunlaistakin kerrannaisvaikutusta, jos lyhennykset tai korot ja sijoituksen tuotto voidaan käyttää uudelleen samaan välineeseen. Tällainen ”jatkuvuus” voi lisätä huomattavasti välineen ulottuvuutta. Tämän jälkeen alkuperäisen sijoituksen takaisinmaksut ja mahdollinen osallistumisesta saatu tuotto virtaavat takaisin yleiseen talousarvioon, mikä vaikuttaa myönteisesti myös toimenpiteen yleiseen kustannustehokkuuteen.

ARVIO INNOVATIIVISTEN RAHOITUSVÄLINEIDEN TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA VUOSIEN 2007–2013 RAHOITUSKEHYKSESSÄ

Nykyisistä välineistä saatu kokemus

Perustana olevat kokemukset

Joistakin nykyisistä innovatiivisista rahoitusvälineistä (lähinnä niistä, jotka CIP kattaa) on tehty erilaisia tarkastuksia, väli- ja jälkiarviointeja sekä selvityksiä[9]. Muut välineet eivät vielä ole olleet tarpeeksi kauan käytössä, jotta niitä voitaisiin arvioida. Lisäksi komission yksiköt ovat saaneet merkittävää käytännön kokemusta tällaisten välineiden hallinnoinnista, myös budjettihallinnosta. Tässä yhteydessä voidaan todeta, että koska käytössä olevat innovatiiviset rahoitusvälineet on kehitetty yksittäin, jotkin niistä ovat päällekkäisiä kohdealojen ja edunsaajien suhteen ja niiden suunnittelu- ja hallinnointimallit ovat erilaisia, mikä voi aiheuttaa sekaannusta sidosryhmien ja edunsaajien keskuudessa.

Suunniteltaessa rahoitusvälineiden uutta sukupolvea vuosien 2014–2020 monivuotista rahoituskehystä varten painopisteenä – jos rahoitusvälineitä on tarkoitus ottaa käyttöön suuressa mittakaavassa – olisi pidettävänä sitä, että hyödynnetään jo käytössä olevista rahoitusvälineistä saatua kokemusta, jotta voidaan vahvistaa asianmukaiset säännöt, ohjeet ja standardit innovatiivisten rahoitusvälineiden suunnittelua ja hallinnointia varten yhdenmukaisesti markkinavaatimusten ja parhaiden toimintatapojen kanssa päällekkäisyyksien välttämiseksi ja täytäntöönpanoehtojen yksinkertaistamiseksi. Kun ehdotetut innovatiiviset rahoitusvälineet tämän lisäksi vielä yhdistetään asianmukaisesti eri politiikanalojen välillä EU:n tasolla ja parannetaan johdonmukaisuutta niiden välineiden kanssa, jotka pannaan täytäntöön kansallisella, alueellisella, ylikansallisella tai rajatylittävällä tasolla rakennerahasto-ohjelmista, innovatiivisten rahoitusvälineiden vaikutukset ja EU-lisäarvo voidaan optimoida tulevassa monivuotisessa rahoituskehyksessä.

Innovatiiviset rahoitusvälineet tuovat tarvittua rahoitusta sekä edistävät tuotekehitystä ja parhaita toimintatapoja

Nykyisille innovatiivisille rahoitusvälineille tehdyt tarkastukset ja arvioinnit ovat antaneet myönteistä palautetta erityisesti näillä välineillä aikaansaaduista tuloksista. Nykyisillä välineillä on kyetty mobilisoimaan rahoitusta sellaisille edunsaajille, joilla muutoin ei olisi ollut mahdollisuuksia saada tarvittavaa rahoitusta tai jotka olisivat saaneet rahoitusta liian vähän. Lisäksi näillä välineillä on voitu parantaa rahoituksenvälittäjien valmiuksia kehittää ja tarjota uusia rahoitustuotteita paikallisella tasolla. EU:n ohjelmien toteuttaminen on annettu tehtäväksi kansainvälisille rahoituslaitoksille, minkä ansiosta näitä välineitä voidaan tarjota monissa eri maissa ja samalla antaa asiantuntija-apua tällaisten välineiden hallinnoinnissa sekä edistää parhaita toimintatapoja suoraan.

Tulokset siitä, kuinka välineet tuottavat EU-lisäarvoa, eivät kuitenkaan ole yhtä myönteisiä. RSFF:n arviointi osoitti, että RSFF oli yksi niistä harvoista rahoitusvälineistä, joita innovatiiviset yritykset ja organisaatiot ovat voineet käyttää aikana, jolloin pankit ja muut rahoituslaitokset rajoittivat rahoituksen myöntämistä suuririskisiin tutkimuksen, kehityksen ja innovoinnin (T&K&I) investointeihin. CIP:n kattaman pk-yritysten takausjärjestelmän (SMEG) osalta tilintarkastustuomioistuin on todennut, että SMEGin EU-lisäarvoa ei ole voitu osoittaa, koska SMEGin tulokset ”olisi voitu saavuttaa myös kansallisiin järjestelmiin perustuvan rahoituksen avulla”. Yrittäjyyden ja innovoinnin ohjelman loppuarvioinnissa sen sijaan todetaan, että SMEGin laina- ja mikroluotto-osajärjestelmät vastaavat rahoituskysyntään, johon ei muutoin olisi voitu vastata. Komissio on puolestaan korostanut, että voidaan vahvasti olettaa, että EU-lisäarvoa on syntynyt, kuten myös riippumattomassa arvioinnissa todetaan, mutta hyväksyi tilintarkastustuomioistuimen suosituksen harkita, miten EU-lisäarvo voitaisiin maksimoida tulevilla välineillä. Tämä otetaan huomioon rahoitusvälineiden seuraavan sukupolven suunnittelussa vuosien 2014–2020 monivuotista rahoituskehystä varten, sillä painopiste on entistä vahvemmin asetettu EU-lisäarvon varmistamiseen.

Enemmän johdonmukaisuutta ja yhdenmukaisuutta välineiden välille

RSFF-arvioinnin mukaan kaikki hyvin erilaiset EU:n varoilla tuetut toiminnot – niin seitsemännen puiteohjelman pioneeritutkimus kuin alueellisten tutkimusvalmiuksien luominen rakennerahastojen puitteissa ja CIP:n kattamien innovatiivisten rahoitusmekanismien saatavuus – edistävät EU:n tutkimus- ja innovointivalmiuksien yleistä kehitystä. Arvioinnissa todetaan, että RSFF ei kilpaile muiden rahoitusvälineiden kanssa vaan täydentää niitä. Koska muutamat nykyisen rahoituskehyksen välineet ovat luonteeltaan tilapäisiä, EU:n varoista tuettujen välineiden välillä ilmenee epäjohdonmukaisuutta ja epäyhdenmukaisuutta ja jopa epätarkoituksenmukaista päällekkäisyyttä. Lisäksi käytössä olevat rahoitustukijärjestelmät ovat pirstaloituneet, ja käytössä on monia erilaisia täytäntöönpanomekanismeja. Esimerkiksi yrittäjyyden ja innovoinnin ohjelman loppuarvioinnissa mainitaan, että päällekkäisyyttä rahoitusvälineissä on sekä CIP:n ja rakennerahastojen että CIP:n ja Progress-mikrorahoitusjärjestelyn välillä (ks. liitteessä oleva kuvaus)[10]. Uuden rahoituskehyksen tärkeä tavoite on välttää epäjohdonmukaisuus ja optimoida innovatiivisten rahoitusvälineiden kokonaistehokkuus.

EU:n tason välineiden hallinnointi ja valvonta

Vaikka innovatiivisten rahoitusvälineiden toteuttaminen on annettu sellaisten rahoituslaitosten tehtäväksi, jotka voivat tarjota tarvittavat takeet moitteettoman varainhoidon ja asianmukaisten menettelyjen varmistamiseksi, komissio valvoo edelleenkin näiden keskitetysti hallinnoitujen EU:n tason välineiden tavoitteita ja strategista kohdentamista sekä säilyttää itsellään vaikutusmahdollisuudet osallistumalla asianmukaisiin hallintorakenteisiin, muun muassa ohjauskomiteoihin ja neuvoa-antaviin elimiin. Tämä ei tarkoita sitä, että se osallistuisi innovatiivisten rahoitusvälineiden jokapäiväiseen hallinnointiin. Jokapäiväinen hallinnointi kuuluu tätä varten nimettyjen hallinnoijien/hallintokomiteoiden vastuulle.

Paljon voidaan saada aikaan pelkästään varmistamalla, että innovatiiviset rahoitusvälineet on alun perin suunniteltu järkevästi ja oikein, ja hyödyntämällä riskienarvioinnista ja -hallinnasta nykyisissä välineissä jo saatuja kokemuksia. Lisäksi EU:n tason välineiden osalta järjestelmään on sisällytetty vastavuoroisia tarkastuksia, joiden avulla komissio ja toimivaltainen budjettivallan käyttäjä voivat harjoittaa asianmukaista talousarvion valvontaa niiden sovellettavien sääntöjen mukaisesti, jotka on räätälöity yksittäisen välineen tavoitteisiin ja keskeisiin riskeihin, myös tulossuuntautuneen seurannan ja rahoituksenvälittäjien toteuttaman tulossuuntautuneen raportoinnin kautta.

Rahoituksenvälittäjiltä ja lopullisilta edunsaajilta on saatava hyväksyntä Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) oikeudelle tehdä EU:n toimenpiteen yhteydessä tarkastuskäyntejä paikalla EU:n taloudellisten etujen suojelemiseksi. Rahoituksenvälittäjät velvoitetaan tekemään yhteistyötä OLAFin kanssa ja ilmoittamaan komissiolle kaikista tapauksista, joissa voidaan epäillä tapahtuneen petos tai sääntöjenvastaisuus, joka vaikuttaa EU:n taloudellisiin etuihin.

Tehtävää riittää välineiden näkyvyyden ja avoimuuden lisäämiseksi

Tulokset osoittavat, että sidosryhmät ja lopulliset edunsaajat eivät ole riittävän tietoisia EU:n osuudesta rahoitusvälineissä. Tämä ei kuitenkaan selvitysten mukaan ole kovin yllättävää, sillä rahoitusvälineitä tarjotaan yleensä välittäjäketjun kautta, myös paikallisten välittäjien kautta, jotka viime kädessä vastaavat varojen maksamisesta lopullisille edunsaajille, mikä tekee EU:n roolista jossain määrin läpinäkymätöntä. Tämän vuoksi on tärkeää, että välittäjien kanssa tehdyt sopimusjärjestelyt sisältävät näkyvyyslausekkeita, joilla varmistetaan, että EU-lisäarvo, kuten uudet työpaikat tai valmiuksien rakentaminen sekä muut indikaattorit, on mitattavissa. Tietoisuus EU:n osuudesta on kuitenkin edelleen riittämätöntä, vaikka tällaisia lausekkeita on jo sisällytetty suureen osaan sopimusjärjestelyitä. Näkyvyyttä olisi siksi lisättävä.

Tulokset osoittavat varsinkin myös, että jos sama rahoitustarvetta varten on useita eri ohjelmia, poliittinen näkyvyys ja näkyvyys markkinoilla voivat itse asiassa vähentyä. Ehdotetulla uudella rahoituskehyksellä pyritäänkin edistämään innovatiivisten rahoitusvälineiden järkiperäistämistä, minkä odotetaan lisäävän niiden näkyvyyttä. Nykyisiä välineitä koskevissa arvioinneissa ja selvityksissä mainitaan myös yleisempiä näkökohtia, kuten tarve lisätä tietojen avoimuutta ja parantaa viestintää välittäjien kanssa. Tämä on tarpeen lisäämään markkinoiden tietoisuutta siitä, miten EU:n rahoitusvälineet soveltuvat ja ovat käytettävissä tuomaan oman ja vieraan pääoman ehtoista rahoitusta.

Uudet riskinjakojärjestelyt saattaisivat kasvattaa rahoitusvolyymiä

Tavoitteena on (yhteis)sijoitusten saaminen yksityiseltä sektorilta. Tämä olisi julkisen tuen oikeasuhteisuutta koskevan yleisen periaatteen mukaista ja osoittaisi yksityisen sektorin sitoutumista, edistäisi sijoitusriskien jakamista ja auttaisi välttämään syrjäytymisriskejä. Riippuen markkinoiden rakenteesta ja yksityisten sijoittajien läsnäolosta voidaan yksityisiä sijoituksia ja markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisia julkisia sijoituksia kohdella tasavertaisella tavalla. Voi myös olla tarpeen ottaa käyttöön kannustimia yksityisten sijoitusten edistämiseksi tärkeillä politiikanaloilla. Tämä voitaisiin tehdä esimerkiksi jäljempänä kuvatun kaltaisilla asymmetrisillä riski-/tuottorakenteilla. Kannustimissa ei kuitenkaan pidä mennä tarvittua vähimmäistasoa pidemmälle, jotta varmistettaisiin realistisiin liiketoimintasuunnitelmiin perustuvien investointihankkeiden kaupallinen kannattavuus.

Nykyiset riskinjakovälineet perustuvat hankekohtaiseen riskinarviointiin tai tasavertaiseen riskinjakoon EU:n talousarvion ja rahoituslaitosten välillä. Näihin rahoituslaitoksiin kuuluvat muun muassa EIP-ryhmä ja kansalliset julkisoikeudelliset pankit, jotka ovat valmiita jakamaan riskin komission kanssa. Kuten riippumattoman asiantuntijaryhmän tekemä RSFF:n väliarviointi osoittaa, nykyinen lähestymistapa rajoittaa mahdollisuuksia ottaa huomioon markkinoiden tarpeen kasvattaa riskipohjaisen rahoituksen volyymiä. Asiantuntijat suosittavat, että komissio harkitsisi toisenlaista lähestymistapaa riskinjakoon, kun kyseessä on sen pääomaosuuden käyttö odotettujen ja odottamattomien luottotappioiden kattamiseen. Riskinjakoa varten on erityisesti tarpeen kehittää salkkukohtainen lähestymistapa . Siinä katetaan tietyille kohderyhmille myönnettyjä lainoja koskevan salkun tappiot, jotta voidaan jakaa riski ja kasvattaa siten rahoituksen volyymiä, joka voidaan tuottaa tietyllä määrällä talousarviovaroja, jotka on korvamerkitty käytettäväksi varauksiin ja pääoman kohdentamiseen.

Tämän lähestymistavan yksi vaihtoehto tai lisäkehitys vieraan pääoman ehtoisen rahoituksen alalla voisi olla se, että EU:n rahoitusosuutta käytettäisiin kattamaan mahdolliset ensimmäiset tappiot tiettyyn prosenttiosuuteen saakka (ns. first loss -puskuri eli suuririskisimmän osan puskuri), mikä houkuttelisi riittävästi yksityistä rahoitusta suuremman riskin (ja suuremman EU-lisäarvon) hankkeisiin. Suuririskisimmän osan lähestymistapa, jossa EU:n rahoitusosuus on heikommassa etuoikeusasemassa, vahvistaisi edelleen EU:n varojen kerrannaisvaikutusta ilman, että varoja käytettäisiin enemmän kuin EU:n kiinteä talousarvio-osuus. Suuririskisimmän osan lähestymistapaa voitaisiin harkita käytettävän EU:n talousarviovaroihin perustuviin tuleviin riskinjakovälineisiin, mutta siihen on joka tapauksessa liitettävä asianmukaiset säännöt ja ohjeet, jotka koskevat esimerkiksi suuririskisimmän osan ylärajaa ja niitä vaatimuksia, jotka asetetaan sille odottamattoman ja/tai odotetun tappioriskin osuudelle, josta komission rahoituskumppanien on määrä vastata.

Oman pääoman ehtoisen rahoituksen alalla EU:n rahoitusosuutta voitaisiin käyttää riittävien kannustimien tarjoamiseen yksityisille sijoittajille. Tämä voisi erityisesti tarkoittaa etuoikeutettua tai ensisijaista tuottoa. Tässä ei kuitenkaan ylitettäisi kohtuullista tuottoastetta, joka takaisi sijoitusten taloudellisen kannattavuuden. Kyseisen kohtuullisen tuottoasteen ylittävät voitot on jaettava oikeassa suhteessa julkisten ja yksityisten sijoittajien kesken, jotteivät korvaukset kasvaisi liian suureksi.

Nämä riskiä ja tuottoa koskevat erityisvaatimukset ja vähimmäisstandardit on tarkoitus laatia oman ja vieraan pääoman mekanismien yhteydessä (ks. kohta 5.2.2). Kaikissa tapauksissa on taattava tasapaino komission ja sen rahoituskumppanien etujen välillä.

INNOVATIIVISET RAHOITUSVÄLINEET VUOSIEN 2014–2020 RAHOITUSKEHYKSESSÄ

Monivuotista rahoituskehystä koskevan tiedonannon toisessa osassa selostetaan joitakin komission esittämiä alakohtaisia ehdotuksia innovatiivisiksi rahoitusvälineiksi tulevassa monivuotisessa rahoituskehyksessä.

Tutkimukseen, kehitykseen ja innovointiin (T&K&I) tehtävien investointien tukemiseksi Horisontti 2020 -ohjelmaan on suunniteltu kaksi rahoitusvälinettä: 1) vieraan pääoman ehtoinen väline , josta tarjotaan lainaa yksittäisille edunsaajille T&K&I-investointeja varten, takauksia rahoituksenvälittäjille, jotka antavat lainaa edunsaajille, lainojen ja takauksien yhdistelmiä sekä takauksia ja/tai vastatakauksia kansallisten tai alueellisten velkarahoitusjärjestelmien yhteydessä sekä 2) oman pääoman ehtoinen väline , josta i) investoidaan teknologiansiirtoon, henkiseen omaisuuteen ja pääomasijoitusrahastoihin, jotka tarjoavat oman pääoman ehtoista rahoitusta uusille T&K&I-intensiivisille pk-yrityksille, ja ii) tuetaan investoimista T&K&I-aloille ottamalla kohteeksi temaattisesti keskitetyt kattorahastot, joilla on laaja ylikansallinen sijoittajapohja, johon kuuluu muun muassa yksityisiä yhteisösijoittajia ja strategisia sijoittajia.

Lisäksi esitetään, että kilpailukykyä ja pk-yrityksiä tuettaisiin seuraavilla kahdella rahoitusvälineellä:

1. Oman pääoman ehtoinen väline kasvuvaiheessa tehtäviä sijoituksia varten. Tämän välineen kautta pk-yritykset saavat käyttöönsä rahoituksenvälittäjien välityksellä kaupallisesti suuntautunutta takaisinmaksettavaa oman pääoman ehtoista rahoitusta (yleensä pääomasijoitusten muodossa). Toimenpiteitä on kaksi:

2. sijoitetaan suoraan pääomasijoitusrahastoihin, jotka toimivat rajojen yli EU:ssa ja investoivat kasvusuuntautuneisiin yrityksiin, joiden pääasiallinen perusta eivät ole innovointi ja tutkimus,

3. ”rahastojen rahasto”, joka sijoittaa yli rajojen pääomasijoitusrahastoihin, jotka sitten investoivat yrityksiin, erityisesti niiden kansainvälisen laajentumisen vaiheessa;

4. lainaväline, joka tarjoaa suoria tai muita riskinjakojärjestelyitä rahoituksenvälittäjien kanssa, jotta voidaan kattaa pk-yrityksille myönnetyt lainat ja tarjota rajojen yli tai usean maan välisesti lainaa, jolla on suuri vipuvaikutus.

Lisäksi itsenäistä ammatinharjoittamista, mikroyrityksiä ja sosiaalisia yrityksiä pyritään edistämään komission ehdottamalla sosiaalisia muutoksia ja innovaatioita koskevalla uudella EU:n ohjelmalla[11]. Siihen sisältyy mikrorahoitusta ja sosiaalista yrittäjyyttä koskeva lohko, joka perustuu käytössä olevaan Progress-mikrorahoitusjärjestelyyn ja on jatkoa sille[12]. Soveltamisalaa laajennetaan tukemalla mikroluoton tarjoajien institutionaalisten valmiuksien kasvattamista ja sitä täydennetään rahoitusvälineellä, johon sisältyy EU:n rahoitusosuus ja josta tarjotaan oman ja vieraan pääoman ehtoista rahoitusta ja riskinjakovälineitä sosiaalisille investointirahastoille ja muille rahoituksenvälittäjille sosiaalisten yritysten rahoittamiseksi.

Verkkojen Eurooppa -välineen kautta tarjottaviin rahoitusvälineisiin kuuluvat todennäköisesti seuraavat: 1) riskinjakoväline , joka kattaa lainat ja joukkolainat (mukaan luettuna Eurooppa 2020 -hankejoukkolainoja koskeva aloite) sekä jolla voidaan vastata tarpeeseen erilaisista EU:n laajuisesti sovellettavista rahoitusmalleista ja jossa ottaa huomioon hankkeiden laajuus ja ala sekä yleisesti hankerahoituksen kehitys ja pääomamarkkinoiden tila, sekä 2) oman pääoman ehtoinen väline , jolla täydennetään saatavilla olevaa infrastruktuurivälineistöä EU:n laajuisten riskipääomamarkkinoiden kehittämiseksi edelleen.

Koulutuksen ja kulttuurin alalla on kehitetty takausvälineitä, joilla edistetään EU 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamista: opintolainojen takausväline , joka antaa maisteritason opiskelijoille mahdollisuuden opiskella ulkomailla, mikä edistää EU 2020 -strategiaan sisältyvää tavoitetta korkea-asteen opiskelijoiden liikkuvuuden lisäämisestä 20 prosentilla, ja takausväline (mahdollisesti yhdistelmänä jonkin muun pk-yritysten rahoittamiseen tarkoitetun välineen kanssa), jolla rahoituksenvälittäjiä kannustetaan antamaan lainaa kulttuurialalla ja erityisesti luovan teollisuuden alalla toimiville pk-yrityksille, joihin kuuluvat tuottajat, musiikkiyhtiöt, videopelien kehittäjät, julkaisijat ja jakelijat, joiden omaisuuserät ovat yleensä aineettomassa muodossa (teollis- ja tekijänoikeudet) ja joita rahoituksenvälittäjät pitävät usein liian suurena rahoitusriskinä.

Yhä suurempi osa rakennerahastotuesta annetaan rahoitusvälineiden kautta. Näin tuetaan muun muassa sellaisia yrityksiä ja muita hankkeita tai investointitoimia, jotka tuottavat tuloja, erityisesti ilmastonsuojelun, ympäristön, innovoinnin sekä tieto- ja viestintätekniikan alalla. Jäsenvaltioita ja alueita kannustetaan myös tukemaan rahoitusvälineitä Euroopan sosiaalirahaston yhteydessä (esimerkiksi opiskelijoiden, työpaikkojen, työntekijöiden liikkuvuuden, sosiaalisen osallisuuden ja sosiaalisen yrittäjyyden edistämiseksi).

UUSI KEHYS INNOVATIIVISIA RAHOITUSVÄLINEITÄ VARTEN

Rahoitusvälineiden yksinkertaistamista ja järkiperäistämistä koskevat yhteiset säännöt

EU:n välineet

Uusi kehys, jolla pyritään yksinkertaistamaan ja järkiperäistämään rahoitusvälineiden uuden sukupolven suunnittelua ja hallinnointia, perustuu niin sanottuihin EU:n oman ja vieraan pääoman mekanismeihin ( EU equity and debt platforms ). Näillä mekanismeilla tarkoitetaan omaan ja vieraaseen pääomaan perustuvia rahoitusvälineitä koskevia yhteisiä sääntöjä ja ohjeita (mukaan luettuina takaukset ja riskinjako), joita sovelletaan sisäisiin toimintalinjoihin ja joilla varmistetaan yhdenmukainen lähestymistapa rahoitusvälineisiin, kun niitä tuetaan EU:n talousarviosta. Yhteisillä säännöillä ja ohjeilla pyritään myös yksinkertaistamaan suhteita rahoituskumppaneihin, erityisesti kansainvälisiin rahoituslaitoksiin, sekä selventämään markkinoille sitä, miten EU soveltaa oman ja vieraan pääoman ehtoisia välineitä, samalla kun lisätään EU:n toimien näkyvyyttä.

EU:n oman ja vieraan pääoman mekanismit olisivat osa yhdenmukaisia horisontaalisesti sovellettavia periaatteita, sääntöjä ja ohjeita: varainhoitoasetuksessa ja täytäntöönpanosäännökset korvaavassa delegoidussa säädöksessä vahvistettaisiin innovatiivisia rahoitusvälineitä koskevat perusperiaatteet budjettihallinnon ja moitteettoman varainhoidon varmistamiseksi. Näiden perusperiaatteiden mukaisesti laadittaisiin yksityiskohtaiset toiminnalliset erityisvaatimukset, jotka sisältäisivät erityiset rahoitusparametrit, jotka kuvastaisivat parhaita käytäntöjä uusien rahoitusvälineiden suunnittelussa sisämarkkinoilla (ks. jäljempänä kohta 5.2.2).

Varainhoitoasetukseen olisi sisällytettävä rahoitusvälineiden käytön ehdoksi markkinahäiriöiden olemassaolo tai markkinoiden toimimattomuus, EU:n toimen lisäarvon osoittaminen, julkisen ja yksityisen lisärahoituksen mobilisointi EU:n rahoitusosuuden kautta (”kerrannaisvaikutus”), kilpailun vääristymättömyys sisämarkkinoilla sekä sellaisten toimien toteuttaminen, joilla varmistetaan etujen tasapaino komission ja rahoitusvälineen toteuttamisesta vastaavan rahoituslaitoksen välillä. Nämä periaatteet olisi otettava huomioon täytäntöönpanosäännöt korvaavassa delegoidussa säädöksessä ja toiminnallisissa erityisvaatimuksissa, jotka vahvistetaan komission johdolla.

Rakennerahastojen välineet

Vaikka jaetun hallinnoinnin periaate tarkoittaa sitä, että EU:n tason välineitä ja jäsenvaltioiden rakennerahasto-ohjelmien puitteissa toteuttamia välineitä hallinnoidaan eri säännöillä, jaetun ja suoran hallinnoinnin välineillä olisi kuitenkin pyrittävä mahdollisimman suureen johdonmukaisuuteen ja vältettävä päällekkäisyydet, jottei useiden välineiden kohteena, mutta eri ehdoin, olisi samoja edunsaajaryhmiä EU:n ja kansallisella/alueellisella tasolla. Jäsenvaltioilla olisi oltava kannustin osallistua EU:n tason välineisiin rakennerahastojensa kautta tai käyttää ”valmisratkaisuja”, jotka kuvastavat EU:n välineitä, samalla kun tarjotaan vahvoja kannustimia.

Tätä varten on ehdotettu seuraavaa kolmen vaihtoehdon lähestymistapaa rakennerahastoasetusten yhteydessä:

5. Jäsenvaltiot kehittävät, kuten ennenkin, räätälöityjä välineitä jaetun hallinnoinnin periaatteita noudattaen. Ne mukautetaan tiettyihin yhteisiin sääntöihin, jotka perustuvat EU:n välineitä varten kehitettäviin EU:n oman ja vieraan pääoman mekanismeihin.

6. Kehitetään jaetun hallinnoinnin periaatteita noudattaen ”valmisratkaisuja”, jotka helpottavat välineiden käyttöönottoa jäsenvaltioissa ja varmistavat yhteensopivuuden EU:n tason välineiden kanssa.

7. Kannustetaan jäsenvaltioita sijoittamaan osa niiden rakennerahastojen varoista EU:n tason välineiden tiettyihin osioihin, jotka on varattu investointien tekemiseen niillä alueilla ja politiikanaloilla, jotka kuuluvat rakennerahastoista tuettuihin toimintaohjelmiin (”yhteiset välineet”).

Sisäisten politiikkojen välineiden ulkoinen ulottuvuus

Jotta voitaisiin edistää johdonmukaisuutta välineiden suunnittelun ja täytäntöönpanon aikana sekä varmistaa tiiviimpi markkinoiden yhdentyminen ja välineiden optimaalinen käyttö heti niiden käyttöönoton jälkeen, olisi uusia rahoitusvälineitä luotaessa pohdittava, missä määrin sisäisten politiikkojen välineitä, joilla on myös ulkoinen ulottuvuus, voidaan laajentaa, jotta myös naapurimaat voivat osallistua niihin, samalla kun pyritään välttämään samat rahoitustarpeet kattavien ohjelmien päällekkäisyys.

Ulkopoliittiset välineet

Monivuotista rahoituskehystä koskevassa tiedonannossa ehdotetaan, että innovatiivista rahoitusta käytettäisiin edelleenkin kaikissa ulkopolitiikan välineissä (tarvittaessa alueellisten sijoitusvälineiden kautta) siten, että voitaisiin mobilisoida myös yksityiseltä sektorilta saatavaa lisärahoitusta EU:n ensisijaisten tavoitteiden tukemiseksi ja kumppanimaiden investointitarpeiden kattamiseksi. Tämä kehitys vauhdittuu, kun ehdotetut uudet varainhoitoasetuksen rahoitusvälineitä koskevat säännökset tulevat voimaan ja kun otetaan käyttöön näitä välineitä koskevat yhteiset periaatteet, joissa ulkoisten toimien toimintaympäristö otetaan asianmukaisesti huomioon.

Innovatiivisten rahoitusvälineiden käyttöä ulkopolitiikan alalla olisi tuettava ulkoista yhteistyö- ja kehityspolitiikkaa koskevan EU:n mekanismin puitteissa siten, että komissio, jäsenvaltiot ja eurooppalaiset kahden- ja monenväliset rahoituslaitokset (erityisesti EIP), jotka toimivat ulkoisen kehityksen ja yhteistyön alalla, yhdistävät voimansa. Mainittu mekanismi edistää osaltaan EU:n toiminnan johdonmukaisuutta, tehokkuutta, vaikuttavuutta ja näkyvyyttä ulkoisen rahoituksen alalla, ja siinä otetaan huomioon EU:n ulkoisten kumppanien erityispiirteet.

EU:n oman ja vieraan pääoman mekanismit

Mekanismien soveltamisala

Mekanismit kattavat tietyt rahoitukselliset ja tekniset parametrit (esimerkiksi senkaltaiset keskeiset parametrit kuin riskinjakojärjestelyjen ylärajat ja pääomaosakkuuksien vähimmäistasot), joita sovelletaan innovatiivisten rahoitusvälineiden suunnittelussa ja täytäntöönpanossa, jotta näitä välineitä voidaan yksinkertaistaa ja järkiperäistää. Parametrit on määritelty nykyisten rahoitusvälineiden suunnittelusta ja täytäntöönpanosta saadun kokemuksen perusteella, ja määrittelyssä on otettu asianmukaisesti huomioon eri aloilla sovelletut asiaa koskevat käytännöt. Parametrit kattavat standardinäkökohdat, jotka eivät koske jotain tiettyä politiikanalaa. Poliittisten tavoitteiden, kohderyhmien ja erityisten tukikelpoisuusperusteiden kaltaisia kysymyksiä voitaisiin käsitellä alakohtaisissa ehdotuksissa.

Toiminnalliset erityisvaatimukset

Yhteiset toiminnalliset erityisvaatimukset ja -ohjeet, joilla täydennetään varainhoitoasetuksen periaatteita ja täytäntöönpanosäännöt korvaavaa delegoitua säädöstä, kattavat muun muassa seuraavat seikat:

- Rahoitusvälineiden ennakkoarviointia / vaikutusten arviointia koskevat erityisvaatimukset, jos tämä on tarpeen ja jos yleiset säännöt eivät kata näitä. Erityisvaatimuksia voitaisiin täydentää vastaavilla väli- ja jälkiarviointia koskevilla vaatimuksilla.

- Kerrannaisvaikutusta, riski-/tuottoprofiilia ja riskien hajauttamista koskevat vähimmäisvaatimukset tai -asteikot, joilla pyritään suojaamaan EU:n talousarviovarat välineen koko elinkaaren ajan ja varmistamaan kohtuullinen riskinjako prosessiin osallistuvien eri rahoituksenvälittäjien kanssa. Mahdollistetaan yksittäisten välineiden ehtojen muuttaminen täsmennetyissä ja kohtuullisissa rajoissa ottaen huomioon niiden markkinahäiriöiden ja markkinoiden toimimattomuuden luonne ja laajuus, joiden vuoksi markkinalähteistä ei saada riittävästi rahoitusta.

- Pääomarahastojen kaltaisten sijoitusvälineiden hoitajia koskevat vaatimukset, jotka kattavat muun muassa kannustimet etujen tasapainottamiseen, palkka- ja palkkiojärjestelmät sekä erottamisperusteet.

- Yhdennetty seuranta- ja hallinnointijärjestelmä, joka antaa kohtuullisen takeen siitä, että EU:n varoja käytetään tarkoituksenmukaisesti. Järjestelmässä käytetään suoritus-/tulossuuntautuneita (vähimmäis)indikaattoreita, jäljitysmekanismeja (esimerkiksi ilmastoon liittyville menoille[13]) ja standardoituja raportointiformaatteja, jotka helpottavat vertailevan analyysin tekemistä välineillä saavutetuista tuloksista.

- Riskiin suhteutettujen petostentorjuntatoimien käyttöönotto, toteuttaminen ja arviointi korkeatasoisen suojan varmistamiseksi EU:n eduille.

Tietyt parametrit ovat samat sekä oman että vieraan pääoman ehtoisille välineille, muut ovat välinekohtaisia. Kun välineessä yhdistellään omaa ja vierasta pääomaa, sääntöjä ja ohjeita sovelletaan ”hybridivälineen” kumpaankin osaan erikseen.

Rahoitusvälineiden toteuttaminen

Rahoitusvälineitä toteutetaan tavanomaisesti toimijaketjun kautta, joka alkaa komissiosta ja jatkuu EIP-ryhmään tai muihin rahoituslaitoksiin ja päättyy rahoitusmarkkinoiden toimijoihin (kuten pääomarahastoihin tai pankkeihin).

Rahoitusvälineitä voidaan toteuttaa suoraan komission toimesta tai välillisesti rahoituslaitosten kautta, joilla on tätä varten tarvittavat tekniset ja taloudelliset valmiudet. Rahoitusvälineet voidaan periaatteessa toteuttaa kahdella eri tavalla: rahoituslaitosten (kuten EIP-ryhmän, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin, muiden kansainvälisten rahoituslaitosten ja kansallisten julkisten rahoituslaitosten) tai erityisten sijoitusvälineiden kautta. Oman ja vieraan pääoman mekanismeihin sisällytetään myös vähimmäissäännöt EU:n osallistumisesta tällaisiin sijoitusvälineisiin.

Toteuttamisesta vastaavien elinten kanssa tehdyt sopimukset, jotka sisältävät mekanismeja koskevat säännöt ja periaatteet, olisi vakioitava mahdollisimman pitkälle. Kun kyse on rahoituslaitoksista, niitä olisi myös – ennen sopimusten tekemistä – täydennettävä kehyssopimuksilla, jotka kattavat täytäntöönpanon, hallinnoinnin, sijoitustilien, tilinpidon, jäljittämisen raportoinnin, seurannan ja arvioinnin sekä asianmukaisten petostentorjuntalausekkeiden kaltaiset kysymykset. Tämä helpottaisi ja vauhdittaisi uusien rahoitusvälineiden käynnistämistä sekä mahdollistaisi yleisten yhteistyöehtojen yhdenmukaistamisen.

PÄÄTELMÄ JA JATKOTOIMET

Komissio ja sen rahoituskumppanit ovat Eurooppa 2020 -strategian käynnistämisestä ja tulevan monivuotisen rahoituskehyksen valmisteluista lähtien tehneet tärkeää perustavanlaatuista työtä innovatiivisten rahoitusvälineiden alalla, muun muassa erityisten rahoitusvälineiden (kuten CIP ja RSFF) tulevaisuudesta käytyjen keskustelujen yhteydessä. Lisäksi komissio on aloittanut keskustelut neuvoston ja Euroopan parlamentin kanssa varainhoitoasetuksen tarkistamisen yhteydessä. Paljon painoa on asetettu rahoitusvälineiden tärkeydelle ja käyttökelpoisuudelle EU:n poliittisten tavoitteiden saavuttamisen kannalta.

Lisäksi ollaan laajasti yhtä mieltä siitä, että käytössä olevia välineitä on tarpeen yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa ja että EU:n tasolla olisi oltava vähemmän ja kohdennetumpia välineitä. Myös johdonmukaisuutta rakennerahastojen välineiden kanssa olisi lisättävä. Viimeksi mainitun osalta ehdotus yhteisten välineiden käyttöönottamiseksi näyttää erityisen lupaavalta.

Rahoitusvälineiden kehystä laaditaankin tässä hengessä tulevaa monivuotista rahoituskehystä varten. Komissio on tyytyväinen siihen, että keskusteluja jatketaan lähikuukausina neuvoston ja Euroopan parlamentin kanssa yleisestä kehyksestä, joka luodaan varainhoitoasetuksella ja täytäntöönpanosäännöt korvaavalla delegoidulla säädöksellä, ja erityisistä tulevaan monivuotiseen rahoituskehykseen liittyvistä lainsäädäntöehdotuksista, jotka komission on määrä asteittain hyväksyä vuoden 2011 viimeisellä neljänneksellä. Oman ja vieraan pääoman mekanismit auttavat varmistamaan, että halu yksinkertaistaa toimia ja tehdä yhteistyötä muunnetaan tehokkaiksi ja toimiviksi välineiksi, joiden suunnittelu ja hallinnointi tapahtuu sovellettavien sääntöjen mukaisesti.

LIITE

KUVAUS INNOVATIIVISISTA RAHOITUSVÄLINEISTÄ VUOSIEN 2007–2013 RAHOITUSKEHYKSESSÄ

8. EU:n tason riskipääoman/oman pääoman välineet: CIP/GIF, Marguerite

9. Kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma (CIP) sekä kasvavien ja innovatiivisten pk-yritysten rahoitustuki (GIF)

Innovatiiviset rahoitusvälineet ovat osa yrittäjyyden ja innovoinnin ohjelmaa, joka on yksi kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (CIP) kolmesta erityisohjelmasta. Innovatiivisten rahoitusvälineiden yleistavoitteena on parantaa pk-yritysten rahoituksen saantia yritysten käynnistys- ja kasvuvaiheessa ja tukea siten pk-yritysten investoimista innovaatiotoimintaan, muun muassa ekoinnovointiin.

Kasvavien ja innovatiivisten pk-yritysten rahoitustuella (GIF), jonka talousarvio on yli 600 miljoonaa euroa ja jonka määrärahoista osa on korvamerkitty ekoinnovoinnille, pyritään lisäämään innovatiivisille pk-yrityksille tarjolla olevaa riski- ja omaa pääomaa niiden käynnistysvaiheessa (GIF1) ja laajentamisvaiheessa (GIF2). GIF:iä hallinnoi Euroopan investointirahasto (EIR) komission puolesta (komissio edustaa EU:ta). EIR tekee investointisopimuksia tällaisia pk-yrityksiä tukevien pääomasijoitusrahastojen kanssa. GIF on pitkän aikavälin väline, josta voidaan tehdä enintään 12 vuoden pituisia sijoituksia pääomasijoitusrahastoihin. Suurin osa pääomasijoitusrahastoihin sijoitetusta pääomasta tulee markkinasuuntautuneilta sijoittajilta, ja kaikki sijoitukset tehdään tasavertaisesti ( like risk, like reward ) yksityisten sijoittajien kanssa.

10. Marguerite-rahasto

Vuoden 2020 Euroopan energia-, ilmastonmuutos- ja infrastruktuurirahasto (Marguerite-rahasto) on yleiseurooppalainen oman pääoman ehtoinen rahasto, josta tuetaan liikenteen, energian ja uusiutuvan energian alan infrastruktuuri-investointeja. EU on sijoittanut Euroopan laajuisen liikenneverkon (TEN-T) talousarviosta 80 miljoonaa euroa Marguerite-rahastoon; sidottujen määrärahojen kokonaissumma on 710 miljoonaa euroa (tavoitesumma on 1,5 miljardia euroa). Muut sijoittajat ovat julkisia pankkeja, mutta rahasto on avoinna myös yksityisille sijoittajille. Sijoitukset tehdään tasavertaisesti. Rahasto pyrkii investoimaan TEN-T-hankkeisiin yhteensä sellaisen summan, joka on 3,5 kertaa EU:n osuus.

Marguerite-rahasto perustettiin säännellyksi erikoistuneeksi sijoitusvälineeksi Luxemburgin lainsäädännön mukaisesti. Komissio, joka edustaa EU:ta, on jäsenenä rahaston valvontaneuvostossa, joka vastaa rahaston yleisen strategian vahvistamisesta. Se ei kuitenkaan osallistu rahaston jokapäiväiseen hoitoon eikä yksittäisiin investointipäätöksiin, koska nämä tehtävät kuuluvat rahaston hallintoneuvostolle ja investointikomitealle. Kaikki päätökset on tehtävä rahaston investointipolitiikan mukaisesti, joka on laadittu yhdessä komission kanssa.

11. EU:n tason velkainstrumentit (takaukset/riskinjako): RSFF, CIP-SMEG ja LGTT

12. Riskinjakorahoitusväline (RSFF)

Riskinjakorahoitusvälineellä (RSFF) pyritään tukemaan sellaisten riskialttiiden hankkeiden rahoitusta tutkimuksen, kehityksen ja innovoinnin (T&K&I) alalla, joiden vetäjinä toimivat yksityisen ja julkisen sektorin toimijat, joilla on vaikeuksia päästä pääomamarkkinoille. RSFF:n kehittivät yhteistyössä komissio ja EIP, ja sen tavoitteena on jakaa riski, joka liittyy EIP:n suoriin lainoihin tai lainatakauksiin, joilla tuetaan seitsemännen tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelman (FP7) ensisijaisiin aihealueisiin tehtäviä T&K&I-investointeja.

Yhdistämällä FP7:n määrärahoista saatava 1 miljardin euron EU-osuus ja EIP:n omista varoista saatava 1 miljardin euron EIP-osuus saadaan pääomapuskuri, joka kattaa tappiot, joita voi aiheutua noin 10 miljardin euron suuruisten lainojen rahoittamisesta vuosina 2007–2010. EIP arvioi oman rahoitusarviointinsa perusteella ja omien luottoriskiä koskevien toimintaohjeidensa mukaisesti – hankekohtaisesti – yleisiä pankkisääntöjä noudattaen taloudellisen riskin tason, jota varten se tekee varauksia ja kohdentaa pääomaa (odotettujen ja odottamattomien tappioiden varalta), ja pyytää EU:ta osallistumaan omalla osuudellaan varausten ja kohdentamisen kattamiseen. Komissio on edustettuna RSFF:n ohjauskomiteassa, joka valvoo välineen täytäntöönpanoa välineen tavoitteiden mukaisesti.

13. CIP – pk-yritysten takausjärjestelmä (SMEG)

Pk-yritysten takausjärjestelmästä (SMEG), jonka talousarvio on 500 miljoonaa euroa, annetaan vastatakauksia kansallisille takausjärjestelmille ja suoria takauksia rahoituksenvälittäjille, jotta voidaan lisätä ja vahvistaa vieraan pääoman ehtoisen rahoituksen tarjontaa pk-yrityksille. SMEGiä hallinnoi Euroopan investointirahasto (EIR) komission puolesta (komissio edustaa EU:ta).

EU:n takauksia nauttivat rahoituksenvälittäjät puolestaan antavat vieraan pääoman ehtoista rahoitusta pk-yrityksille ja siirtävät samalla takauksen edun lopullisille edunsaajille, esimerkiksi hyväksymällä suuremman riskiprofiilin tai pienemmän vakuuden taikka perimällä matalampaa korkoa tai tarjoamalla samankaltaisia etuja kuin tavanomaisissa rahoitustoiminnoissa. SMEGissä taataan osa kustakin yksittäisestä liiketoimesta. Tavallisesti takausprosentti on 50. EU:n talousarvion kokonaisriskiä kuitenkin rajoitetaan siten, että sopimuksella määrätään salkkukohtaisten tappioiden enimmäisrajasta.

14. Euroopan laajuisten liikenneverkkojen lainavakuusväline (LGTT)

Euroopan laajuisten liikenneverkkojen lainavakuusvälineellä (LGTT) pyritään lisäämään yksityisen sektorin osallistumista Euroopan laajuisten liikenneverkkojen (TEN-T) infrastruktuurin rahoittamiseen. Yksityisen rahoituksen houkutteleminen keskeisiin TEN-T-hankkeisiin voi olla vaikeaa, koska hankkeiden varhaisessa toimintavaiheessa tulojen heilahtelu on suhteellisen suurta. LGTT:stä katetaan osittain tämä tuloriski, ja sillä parannetaan siten TEN-T-hankkeiden taloudellista kannattavuutta.

LGTT:tä rahoitetaan EU:n talousarviosta myönnettävällä pääomaosuudella, joka on enintään 500 miljoonaa euroa. LGTT-takaus myönnetään käytännössä sellaisille liikepankeille, jotka tarjoavat hankkeeseen likviditeetin varmistavaa valmiusluottoa. Hanketta toteuttava yritys voi turvautua tällaiseen valmiusluottoon, jos liikenne-/käyttöperusteiset hanketulot vähenevät odottamattomasti varhaisessa toimintavaiheessa. Näin voidaan varmistaa etuoikeutettujen saatavien hoito.

Komissio on edustettuna välineen ohjauskomiteassa, jonka tehtävänä on tarkastella LGTT:n strategisten tavoitteiden edistymistä ja tuloksia sekä antaa suosituksia tavoitteiden saavuttamiseksi.

15. Yhdistetyt tukivälineet (oma ja vieras pääoma)

16. Eurooppalainen Progress-mikrorahoitusjärjestely

Uusimmissa EU:n tason innovatiivisissa rahoitusvälineissä yhdistetään omaan ja vieraan pääoman ehtoinen tuki. Vuonna 2010 käyttöönotettu eurooppalainen Progress-mikrorahoitusjärjestely (EPMF) koostuu kahdesta osasta: 1) takausväline, joka on tarkoitettu mikroluottoa tarjoaville tahoille (enintään 25 000 euron luotto pienimuotoisen kaupallisen toiminnan käynnistämiseen erityisesti sellaisille henkilöille, jotka ovat vaarassa syrjäytyä sosiaalisesti), ja 2) strukturoitu sijoitusväline, joka on perustettu Luxemburgin lainsäädännön nojalla ja joka tarjoaa etuoikeusasemaltaan parempia lainoja, etuoikeusasemaltaan heikompia lainoja (etuoikeutettuihin velkojiin nähden heikompi asema), riskinjakolainoja (etuoikeusasemaltaan paremmat lainat yhdistettyinä riskin hajauttamiseen mikroluottosalkussa) sekä pääomaosakkuuksia mikroluoton tarjoajille. EU on sijoittanut EPMF:ään 100 miljoonaa euroa.

Takausvälineen talousarvio on 25 miljoonaa euroa. Takauksen enimmäismäärä on 75 prosenttia taattavasta mikroluotto- tai takaussalkusta. Kullekin taatulle salkulle on sovittu katto, joka perustuu salkun odotettuihin kumulatiivisiin tappioihin. EPMF:n enimmäisvastuu on vahvistettu 20 prosentiksi kustakin taatusta salkusta.

EPMF:ään sijoittajia ovat EU (komission edustamana) ja EIP, ja sitä hallinnoi EIR. EU omistaa etuoikeusasemaltaan heikommat osuudet, mikä merkitsee sitä, että EU kärsii rahaston varoihin kohdistuvat ensisijaiset nettotappiot sovittuun ylärajaan asti, kun taas EIP on etuoikeusasemaltaan parempien osuuksien haltijana suojassa etuoikeusasemaltaan heikompiin osuuksiin kohdistuvilta tappioilta.

17. Euroopan energiatehokkuusrahasto

Euroopan energiatehokkuusrahasto (EEEF) perustettiin tänä vuonna varoilla, jotka jäivät käyttämättä Euroopan energia-alan elvytysohjelmassa. EEEF on strukturoitu rahoitusväline, joka on perustettu Luxemburgin lainsäädännön nojalla ja josta tehdään investointeja joko suoraan paikallisviranomaisten pienemmän mittakaavan energiatehokkuus- ja uusiutuvan energian hankkeisiin taikka välillisesti rahoituslaitosten kautta tällaisiin hankkeisiin. Rahastosta tuetaan erityisesti energiapalveluyhtiöiden kehittämistä.

EU, jota edustaa komissio, on sijoittanut 125 miljoonaa euroa EEEF:n etuoikeusasemaltaan heikompiin osuuksiin, kun taas EIP on sijoittanut 75 miljoonaa euroa ja italialainen pankki Cassa Depositi e Prestiti 60 miljoonaa euroa etuoikeusasemaltaan keskitason ja parempiin osuuksiin. EEEF:n sijoituksia hallinnoi Deutsche Bank , joka on sijoittanut 5 miljoonaa euroa etuoikeusasemaltaan keskitason osuuksiin. EEEF:n tavoitekoko on 500–600 miljoonaa euroa.

18. Rakennerahastot

Jäsenvaltiot ja hallintoviranomaiset voivat käyttää osan niistä resursseista, jotka on asetettu niiden saataville Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) ja Euroopan sosiaalirahaston (ESR) kautta uusien rahoitusjärjestelyjen tukemiseen. EAKR:n resursseja käytetään etupäässä yritysten (pääosin pk-yritysten) tukemiseen, kaupunkialueiden kehittämiseen ja elvyttämiseen, energiatehokkuuden edistämiseen ja uusiutuvan energian käytön lisäämiseen rakennuksissa, kun taas ESR:n resursseja käytetään itsenäisen ammatinharjoittamisen, yritysten perustamisen ja mikroyritysten edistämiseen. Lähes kaikki jäsenvaltiot käyttävät nykyään erilaisia oman tai vieraan pääoman ehtoisia (lainat ja takaukset) välineitä vähintään yhdellä näistä aloista joko suoraan myöntämällä resursseja toimintaohjelmasta pääomasijoitus-, laina- tai takausrahastoihin taikka välillisesti holding-rahastojen kautta, joista pyritään sijoittamaan useisiin eri rahastoihin. Välineitä sovelletaan jäsenvaltio- tai aluekohtaisten erilaisten hallintomallien ja oikeudellisten rakenteiden mukaisesti.

Välineet pannaan usein täytäntöön sijoittamalla holding-rahastoihin. Jessica-aloitteessa (Euroopan yhteinen tuki kaupunkialueiden kestäviä investointeja varten) holding-rahastoja toteutetaan EIP:n kautta. Jeremie-aloitteessa (Euroopan yhteiset resurssit mikro- ja keskikokoisten yritysten tukemiseksi) holding-rahastot toteutetaan yleensä Euroopan investointirahaston (EIR) tai useiden kansallisten tai alueellisten laitosten kautta. Alasta riippuen EIP:lle tai EIR:lle voidaan yleensä antaa valtuudet suorittaa holding-rahaston tehtäviä jäsenvaltioiden tai hallintoviranomaisten suoraan myöntämällä sopimuksella. Myös muita rahoituslaitoksia voidaan valita toteuttamaan holding-rahaston kautta organisoituja toimintoja joko julkisen hankinnan tai avustuksen kautta.

19. Ulkopoliittiset välineet liittymistä edeltävällä alalla

Länsi-Balkanin investointikehys (WBIF) otettiin käyttöön vuonna 2009 Euroopan komission, Euroopan neuvoston kehityspankin (CEB), Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) ja EIP:n yhteisenä aloitteena. Investointikehyksen tavoitteena on yhdistellä avustusresursseja, jotta voidaan antaa vipuvaikutusta lainoille, joilla rahoitetaan ensisijaisia infrastruktuurihankkeita Länsi-Balkanilla, sekä pk-yritysten rahoittamiselle ja energiatehokkuudelle. WBIF:stä tarjotaan avustusresursseja hankkeille, jotka todennäköisesti saavat lainaa kumppanipankeilta, hankkeen valmisteluun, nykyisten lainojen takaisinmaksun vauhdittamiseen tai hankkeiden mahdollistamiseen rahoitusvajetta kaventamalla.

Yksi esimerkki innovatiivisten rahoitusvälineiden käytöstä liittymistä edeltävällä alalla on Euroopan Kaakkois-Eurooppa-rahasto, joka tarjoaa pitkän aikavälin rahoitusta vaatimukset täyttäville paikallisille rahoituslaitoksille Kaakkois-Euroopan ja Etelä-Kaukasuksen maissa. Varojen avulla yksityiset sijoittajat saavat varmuutta ja vipuvaikutusta pääomalle, joka käytetään kehitystarkoituksiin (lainat mikroyrityksille ja pienille yrityksille, lainat maaseutuyrityksille ja asuntolainat pienituloisille kotitalouksille, joiden saatavilla on paikallisten rahoituslaitosten kautta vain vähän rahoituspalveluja). Euroopan Kaakkois-Eurooppa-rahasto perustuu saksalaisen KfW Entwicklungsbank -pankin käynnistämään julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuteen. Rahastoon sijoittajiin kuuluvat komissio (EU:n edustajana) 120 miljoonan euron osuudella ja muita julkisia lahjoittajia ja kansainvälisiä rahoituslaitoksia, mukaan luettuina EIP sekä EBRD.

[1] KOM(2011) 206.

[2] KOM(2011) 500, ”Eurooppa 2020 -strategiaa tukeva talousarvio”.

[3] KOM(2010) 700, ”EU:n talousarvion kokonaistarkastelu”.

[4] KOM(2010), ”Eurooppa 2020: Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategia”.

[5] KOM(2010) 260. Ehdotus perustuu oletukseen siitä, että varainhoitoasetuksessa säädettäisiin ainoastaan budjettihallintoon ja varainhoitoon sovellettavista keskeisistä periaatteista ja perussäännöistä ja että yksityiskohdat täsmennettäisiin soveltamissäännöissä (tai pikemminkin uuden perussopimuksen myötä delegoidussa säädöksessä, joka korvaa voimassa olevat täytäntöönpanosäännöt mutta josta ei ole vielä esitetty ehdotusta) sekä ei-sitovissa säädöksissä, kuten sisäisissä ohjeissa.

[6] KOM(2009) 615, ”Yksityisten ja julkisten investointien lisääminen elpymisen ja pitkän aikavälin rakennemuutoksen edistämiseksi: julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien kehittäminen”.

[7] Euroopan parlamentin budjettivaliokunnan teettämä tutkimus The implications of EIB and EBRD co-financing for the EU budget , toukokuu 2011.

[8] Euroopan tilintarkastustuomioistuimen vastine komission tiedonantoon ”Uudistettu talousarvio muuttuvassa Euroopassa”, lausunto 1/2010: ”Euroopan unionin talousarviohallinnon parantaminen: riskit ja haasteet” sekä pk-yritysten takausjärjestelmän tarkastus.

[9] Euroopan tilintarkastustuomioistuimen pk-yritysten takausjärjestelmän tarkastuksesta antama erityiskertomus N:o 4/2011, yrittäjyyden ja innovoinnin ohjelman loppuarviointi (huhtikuu 2011), Centre for Strategy & Evaluation Services ja EIM Business and Policy Research; Combined ex-ante evaluation and impact assessment of the successor to the Entrepreneurship and Innovation Programme under the Competitiveness and Innovation Framework Programme 2007-2013 (toukokuu 2011), Economisti Associati yhteistyössä seuraavien kanssa: EIM Business & Policy Research, The Evaluation Partnership, Centre for Strategy and Evaluation Services sekä Centre for European Policy Studies; Public consultation on the future EU support to competitiveness and innovation (2011); Mid-Term Evaluation of the Risk-Sharing Financial Facility (RSFF), riippumattoman asiantuntijaryhmän raportti (heinäkuu 2010); edellä alaviitteessä 6 mainittu COBU-selvitys.

[10] Mikrorahoituksen alalla on otettu ensimmäinen askel kohti yhtenäisempää lähestymistapaa sopimalla suuntaviivoista, joiden mukaisesti sopimuksia tehdään EIR:n ja mikrorahoituksentarjoajien välillä. Tulevassa monivuotisessa rahoituskehyksessä on tarkoitus keskittää EU:hun sijoittautuneille mikroyrityksille tarkoitettu EU:n tason mikrorahoitustuki. Rakenteiden ja valmiuksien kehittäminen on tarkoitus sisällyttää yhteen ainoaan välineeseen sosiaalisia muutoksia ja innovaatioita koskevan uuden EU:n ohjelman puitteissa.

[11] KOM(2011) 609.

[12] Tarkempia tietoja liitteen kohdassa 3.1.

[13] Komissio aikoo nostaa näiden varojen osuuden vähintään 20 prosenttiin; varat siirretään eri politiikanalojen määrärahoista vaikutusten arvioinnin perusteella. Innovatiivisia rahoitusvälineitä koskevalla kehyksellä olisi edistettävä vähähiilistä ja ilmastonmuutokseen sopeutuvaa Eurooppaa sekä EU:n talousarviomenojen ilmastoa koskevan merkityksen jäljittämistä näillä välineillä, kuten asiakirjassa KOM(2011) 500 todetaan.