Alueiden komitean lausunto aiheesta "Vihreä kirja yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuudesta"

(2002/C 107/15)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission vihreän kirjan aiheesta "Yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuus" KOM(2001) 135 lopullinen,

ottaa huomioon komission 22. maaliskuuta 2001 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon puheenjohtajansa 10. toukokuuta 2001 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n "maatalous, maaseudun kehittäminen, kalatalous" tehtäväksi,

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja etenkin 33, 34, 153 ja 174 artiklan,

ottaa huomioon valiokunta 2:n heinäkuun 3. päivänä 2001 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 153/2001 rev., jonka esittelijät olivat Rüdiger von Plüskow, Schleswig-Holsteinin maaseutu-, maatalous-, elintarvike- ja matkailuministeriön valtiosihteeri (D/PSE) ja Wim van Gelder, kruunun asiamies Zeelandin läänissä (NL/PPE),

hyväksyi 14. ja 15. marraskuuta 2001 pitämässään 41. täysistunnossa (marraskuun 14. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

Alueiden komitea katsoo, että

1. Kalastus sekä sitä edeltävät ja seuraavat talouden alat ovat etenkin rannikkoalueilla erityisen merkittäviä. Niillä on huomattava vaikutus tulonmuodostukseen ja työllisyyteen, jotka ovat vaihtelevassa määrin tyypillisiä ongelmia kyseisillä, usein syrjäisillä alueilla. Kalastus on myös tärkeä osa näiden alueiden kulttuurista identiteettiä. Vaikka vuorovaikutus muiden elinkeinoalojen kanssa matkailua lukuun ottamatta on useimmilla alueilla usein vähäistä, kalatalouden taloudellinen ja yhteiskunnallinen merkitys on eräillä rannikkoalueilla paljon suurempi kuin ensi näkemältä voidaan päätellä sen bruttokansantuotteesta muodostavan osuuden perusteella

2. Alueiden komitea on huolissaan kalastusalan taloudellisesta tilanteesta Euroopan unionin tietyissä osissa. Tilanne on siellä äärimmäisen epävarma, koska kalavaroja ei säilytetä riittävästi, mikä uhkaa ehdyttää ne, kalastuslaivaston eräillä segmenteillä on ylikapasiteettia ja öljyn hinnankorotus on nostanut nopeasti kustannuksia. Tilannetta vaikeuttaa myös kalastusalan riittämätön sopeutuminen muuttuneisiin olosuhteisiin. Tästä seuraa, että monet kyseisten alueiden kalastusyritykset eivät tietyillä segmenteillä ole tarpeeksi kannattavia, kalastajien ja heidän perheidensä toimeentulo on enimmäkseen riittämätön ja työllisyysluvut laskevat. Pääomatuki on saattanut lisätä ylikapasiteettiongelmia, huonoa kannattavuutta ja työvoiman korvaamista pääomalla pyyntialalla, kun taas muilla aloilla on tarjolla vakaampia ja parempipalkkaisia työpaikkoja.

3. Komitea toteaa, ettei yhteisellä kalastuspolitiikalla ole olennaisilta osin saavutettu asetettuja tavoitteita. Erityisesti on epäonnistuttu kalavarojen kestävässä hyödyntämisessä sekä kalastajien elinolojen parantamisessa. Komitea onkin sitä mieltä, että yhteistä kalastuspolitiikkaa on nyt yli 20 vuoden soveltamisen jälkeen aika tarkistaa perusteellisesti.

4. Lisäksi uudet haasteet edellyttävät unionin kalastuspolitiikan perustavanlaatuista uudelleensuuntaamista. Haasteita ovat etenkin unionin tuleva laajentuminen, maailmanlaajuistumisen eteneminen sekä tarve ottaa riittävästi huomioon kehitysmaiden oikeutetut intressit,

Suositukset

1. Alueiden komitea on erittäin tyytyväinen siihen, että komissio esittää vihreässä kirjassaan kaunistelemattoman analyysin nykytilanteesta sekä kehittää sen perusteella ajatuksia ja lähtökohtia alan perustavanlaatuista uudistusta varten.

Koska voimassa olevan yhteisen kalastuspolitiikan hallinnointijärjestelmä on epäonnistunut, AK kehottaa tutkimaan tieteellisesti vaihtoehtoisia hallinnointijärjestelmiä, jotka ovat sopusoinnussa Euroopan rakentamisprosessin kanssa. Vihreässä kirjassa tällaista analyysia ei ole.

AK kehottaa komissiota sitoutumaan siihen, että se sisällyttää lopulliseen asiakirjaan, jonka pohjalta neuvosto tekee päätöksen, ainakin tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF:n) arvion vihreästä kirjasta, yhteisön yhteishallintajärjestelmistä ja erityisesti ehdotuksesta henkilökohtaiseksi yhteisön kiintiöjärjestelmäksi.

Komitea kehottaa syventämään yhdennettyä tutkimusta ja ottamaan huomioon biologiset, tekniset, ekologiset sekä taloudelliset ja yhteiskunnalliset näkökohdat, jotta toteutettavalla politiikalla olisi vahva pohja. Lisäksi kalastusta koskevaa tilastointia on parannettava.

2. Komitea kannattaa komission vihreässä kirjassaan esittämiä, yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevia perusperiaatteita sekä aikomusta määritellä niiden puitteissa nykyistä selkeämmät painopisteet. Painopisteiden tulisi perustua edellä mainittuun yhdennettyyn tutkimukseen.

Tulevan YKP:n hallinnointimallin pääasiallisten suuntaviivojen määrittämiseksi on välttämätöntä määritellä ensisijainen tavoite. Mikäli tavoitetta ei edelleenkään määritellä eikä tavoitteiden ristiriitaisuuteen puututa, vaan konkreettiset ehdotukset korvataan aiejulistuksella, käynnissä oleva tarkistusprosessi epäonnistuu.

3. Komitea on komission kanssa samaa mieltä myös olettamuksista, joihin komissio on nykytilannetta arvioidessaan päätynyt ja jotka toteutuisivat, mikäli yhteistä kalastuspolitiikkaa jatkettaisiin nykyisellään.

4. Komitea esittää tulevaa kalastuspolitiikkaa koskevien, komission laatimien vaihtoehtojen ja ensisijaisten toimien suhteen seuraavat suositukset, mutta rajoittuu antamaan tällä hetkellä vain periaatteellisia kannanottoja.

Säilyttämispolitiikan vahvistaminen ja parantaminen

5. Komitea tukee komission pyrkimyksiä luoda monivuotinen, eri kalalajit käsittävä ja ekosysteemiä kunnioittava hallinto yhdennetyn tutkimuksen pohjalta, mutta muistuttaa kuitenkin, että asian monitahoisuuden vuoksi on löydettävä mahdollisimman yksinkertaiset säännökset, jotta hallinto toimisi tehokkaasti ja kalastajat hyväksyisivät ne. Komitea on eritoten tyytyväinen komission aikomukseen ottaa nimenomaisesti huomioon syrjäisimmät alueet sekä yksittäisten alueiden erityistilanne.

6. Komitea on komission kanssa samaa mieltä siitä, että teknisten toimenpiteiden suhteen tarvitaan nykyistä tehokkaampia säännöksiä. Etenkin tehokkaat saalista koskevat säännökset ovat välttämättömiä. Komitea kannattaa myös komission vaatimusta ottaa käyttöön kalakantojen elvyttämiseen tähtäävät monivuotiset hoitosuunnitelmat.

Kalavarojen säilyttämispolitiikkaa vahvistettaessa on komitean mielestä erityisen tärkeää vähentää teollista kalastusta eli mm. kalajauhon ja kalaöljyn valmistusta varten harjoitettavaa kalastusta. Niin kauan kuin kalavarat jatkuvasti vähenevät kysynnän kasvaessa maailmanlaajuisesti, on teollisen kalastuksen laajuutta pohdittava. Komitea odottaakin, että komissio tekee myös tieteellisiin suosituksiin perustuvan huolellisen tutkinnan pohjalta konkreettisia ehdotuksia teollisen kalastuksen vähentämiseksi.

Komitea huomauttaa, että tietyt ajopyydykset, kuten tonnikalan pyynnissä käytetyt laahusnuotat ja muut, pyörökivelliset troolit, vahingoittavat meren ekosysteemiä. Siksi komitea kehottaa kieltämään ne kokonaan, koska se katsoo, että kyseisten lajien pyyntiin on olemassa vaihtoehtoisia pyydyksiä, jotka ovat sitä paitsi täysin valikoivia ja ympäristömyötäisiä.

7. Komitea yhtyy komission käsitykseen siitä, ettei suhteellisen vakauden periaatteelle, jonka mukaan yksittäisistä kiintiöistä päätetään tiettyjen jakoperusteiden pohjalta, ole oikeastaan vielä todellista vaihtoehtoa niin kauan kuin kalastusalan sosiaalinen ja taloudellinen tilanne pysyy epävakaana. Silti olisi aiheellista tarkastella tulisiko taloudellisesti ja sosiaalisesti vakaan kalastusalan saavuttamiseksi EU:ssa harkita uudelleen suhteellisen vakauden periaatteen toteuttamista markkinavoimien avulla, mikäli vaihtoehto on todellinen.

Koska jakoperusteista päätettiin vuonna 1981, ennen kuin Kreikka, Espanja, Portugali, Ruotsi, Suomi ja Itävalta liittyivät yhteisöön, ne olisi saatettava ajan tasalle, jotta niissä otettaisiin huomioon kalastuksesta nykyisin riippuvaisten paikallisyhteisöjen elintärkeät tarpeet.

8. Sitäkin painokkaammin komitea tukee komission aikomusta säilyttää pienimuotoista kalastustoimintaa koskeva 6 ja 12 meripeninkulman rannikkovyöhykejärjestelmä. Sama koskee Shetlannin kieltoalueen ja Pohjanmeren erityisen herkkien alueiden erityisjärjestelmän säilyttämistä.

Komitea panee merkille komission ajatukset ottaa käyttöön markkinatalouden mukaiset kiintiöjakojärjestelmät sekä luopua maksullisista kalastusoikeuksista. Vaarana on kuitenkin, että kalastustoiminta keskittyy suuriin kalastusyrityksiin keskikokoisten ja perinteistä kalastusta harjoittavien yritysten haitaksi. Tällä olisi kielteisiä vaikutuksia myös asianomaisiin rannikkoalueisiin, mikäli ei samalla ryhdytä turvatoimiin.

Yhteisen kalastuspolitiikan ympäristönsuojelullisen ulottuvuuden edistäminen

9. Alueiden komitea on tyytyväinen siihen, että yhteiseen kalastuspolitiikkaan on määrä sisällyttää entistä enemmän ympäristönäkökohtia kalastuksen, ekosysteemien ja tuotteiden laadun turvaamiseksi kuten komissio esittää tiedonannossaan "Ympäristönsuojelua koskevien vaatimusten sisällyttäminen yhteiseen kalastuspolitiikkaan - strategian keskeiset osat". Tässä yhteydessä on erityisen tärkeää ottaa huomioon kaikki kalastukseen kohdistuvat kielteiset ympäristövaikutukset kuten merikuljetukset, öljynporaukset, ruoppaukset, satamien rakentaminen, merenpohjan patoaminen, vuorovesi- ja tuulivoimaloiden rakentaminen jne. Komitea varoittaa kuitenkin yleistävistä säännöksistä; periaatteita tulisi pikemminkin voida soveltaa yksittäisten alueiden ja niiden järjestelmien vaatimusten mukaan, jotta asianomaisilla säännöksillä otettaisiin huomioon hyvin erilaiset meriekosysteemit.

10. Komitea on myös sitä mieltä, että kalastusalan ympäristömerkin käyttöönotto edistäisi suuren yleisön myönteistä suhtautumista kalastukseen. Ympäristömerkki voisi olla merkittävä myös siksi, että sen avulla kehitettäisiin ja tuettaisiin kalastajien ympäristö- ja laatutietoisuutta.

Vastuuntuntoisen kalastuksen sertifiointi on yksi lupaavimmista kalastuksen hoitovälineistä, joka on otettava viipymättä käyttöön. AK kehottaa komissiota perustamaan yhteisön toimielinten valvonnassa toimivan julkisen sertifiointitahon.

Kuluttajansuoja

11. Komitea korostaa komission tavoin kalan ja kalatuotteiden ravitsemuksellista hyötyä. On myös kiistatonta, että niin kala- kuin muutkin tuotteet voivat sisältää saasteita ja muita terveydelle haitallisia aineita. Yhteisön lainsäädännön terveysnormeja onkin välttämättä sovellettava myös kalastusalalla. Tässä yhteydessä on myös määriteltävä haitta-aineiden raja-arvot.

12. Komitea korostaa, että tällainen tiukka menettely on välttämätön, sillä muutoin ei voida taata kuluttajien luottamusta kalojen ja kalatuotteiden turvallisuuteen. Tuorein naudanlihan BSE-kriisi on osoittanut selvästi, millaisiin katastrofaalisiin seurauksiin kuluttajien luottamuksen romahtaminen tiettyjen tuotteiden ja usein myös kokonaisten alueiden suhteen voi johtaa.

13. Komitea muistuttaa kuitenkin myös siitä, että yhteisön tuottajia koskevia periaatteita on sovellettava samalla tavoin myös unionin ulkopuolisista maista tuotaviin tuotteisiin, sillä yhteisö on huomattavan riippuvainen tästä tuonnista.

Kalastuslaivastopolitiikka

14.1. Alueiden komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, ettei tähänastisella yhteisellä laivastopolitiikalla ole täysin saavutettu asetettuja tavoitteita. Sillä ei voida todeta olleen myönteisiä vaikutuksia etenkään kalavarojen säilymiseen. Näin ollen komitea kannattaa periaatteessa komission tavoitetta toteuttaa entistä tehokkaampaa laivastopolitiikkaa, jolla on määrä luoda tasapainoinen suhde kalastuskapasiteetin ja kalastuksen määrän välille. Kalastusalusten pyyntikapasiteettia tutkittaessa on siksi sovellettava kriteerejä, joissa otetaan huomioon myös tekniikan kehittyminen. Samalla on varmistettava, että tulevat säännökset kattavat pitkän aikavälin. Komitea kannattaa myös komission aikeita laatia säännöksistä entistä avoimempia ja yksinkertaisempia ja näin lisätä niiden hyväksyntää kalastajien keskuudessa. Jäsenvaltioissa on myös tarkoitus ottaa käyttöön nykyistä tehokkaammat seuranta- ja valvontajärjestelmät sekä rangaista rikkomuksista nykyistä ankarammin.

14.2. Komitea on tietoinen siitä, että uusi laivastopolitiikka kuuluu koko uudistuksen arkaluonteisimpiin kysymyksiin. Välttämättömiä päätöksiä on näin ollen tutkittava huolellisesti ottamalla huomioon tieteelliset perusteet ja kutsumalla asianomaiset talouselämän tahot mukaan päätöksentekoon. Riittämätön valmistelu johtaa vääriin päätöksiin, joista saattaa olla vakavia taloudellisia seurauksia kyseisille alueille. Komitea kehottaakin komissiota toteuttamaan ajoissa uskottavan päätöksenteon edellyttämät toimet. Tässä yhteydessä on vältettävä yleisiä säännöksiä ja suunniteltava enemmän erityisiä, kulloiseenkin tilanteeseen, laivastonosaan ja alueeseen mukautettuja toimenpiteitä tarvittavan joustavuuden takaamiseksi.

Jotta saataisiin selville, miten EU:n toteuttamat toimenpiteet vaikuttavat kalastustoiminnasta riippuvaisiin alueisiin ja paikkakuntiin, komitea katsoo, että kalastusalaa on tutkittava näillä alueilla seikkaperäisesti: on tarkasteltava toiminnassa olevaa kalastuslaivastoa, alueiden teollisuutta, kauppaa ja palveluita sekä väestöä ja sosiaalista rakennetta ja arvioitava, miten toimenpiteet vaikuttavat niihin. Tämän jälkeen on ryhdyttävä tarpeellisiin ennakoiviin sosioekonomisiin toimenpiteisiin.

Tässä yhteydessä hyvä esimerkki erinomaisesti toimivasta toimenpiteestä kalastuksen rajoittamiseksi toivotulla tavalla on Alankomaissa kehitetty yhteishallintajärjestelmään yhdistetty merelläolopäiviä koskeva sääntö.

14.3. Riippumatta tutkimuksen tuloksista komitea vastustaa painokkaasti laivastojen uusien kalastusalusten suhteetonta vähentämistä. Kalastajat käyttävät kalastuksessa useimmiten kyseiseen kalastusmuotoon kehitettyä alustyyppiä, jota ei voi korvata pienemmillä tai vähemmän moottoroiduilla aluksilla, sillä muutoin toiminnan varmuus vaarantuisi pyyntiteknisten, taloudellisten sekä meri- ja työteknisten seikkojen vuoksi. Samoista syistä ei voida hyväksyä kapasiteettisakon käyttämistä lisenssin vaihtaessa omistajaa. Automaattinen menettely ilman yksittäistapausten tutkimista ei ole myöskään hyväksyttävä. Kun otetaan huomioon useiden alusten korkea ikä erityisesti Välimerellä (troolarien keski-ikä on yli 25 vuotta), on aiheellista säilyttää julkiset tuet, joiden avulla laivastot voidaan uusia ja säilyttää vastaava kapasiteetti.

14.4. Komitea korostaa painokkaasti, että Euroopan unionin kalastuslaivaston rakenteita on välttämättä mukautettava ja että tähän väistämättä liittyvän laivaston koon pienentämisen yhteydessä tavoitteena on oltava ajanmukaisen peruslaivaston luominen. Mikäli tätä tavoitetta ei saavuteta, kalastuslaivastoa ei voida uudistaa eikä kehittää teknisesti. Komitea kehottaa komissiota kehittämään ratkaisumalleja, jotka eivät saa perustua vain aiemman monivuotisen ohjausohjelman toimien jatkamiseen. Kivuliasta mukauttamisprosessia voidaan komitean mukaan tukea liitännäistoimin kuten yhteisön rahoittamalla tilapäisellä alusten seisokilla sekä korvausten maksulla. Tuki ei kuitenkaan saa johtaa ylikapasiteetin säilyttämiseen alueilla, joiden huono tilanne johtuu rakenteellisista syistä. Tukea voidaan antaa vain tilapäisesti.

14.5. Komitea on tyytyväinen komission valmiuteen laatia pienimuotoista kalastusta varten poikkeussäännöksiä, jotta kyseisen kalastusmuodon jatkuvuus ei vaarantuisi.

14.6. Komitea pitää kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineen säilyttämistä uuden rakennepolitiikan aikaansaamisen keskeisenä edellytyksenä, jos halutaan luoda kannattava ja kilpailukykyinen eurooppalainen kalastuslaivasto, joka on oikeassa suhteessa sen käytettävissä olevien kalavarojen tuottavuuteen. Kunkin alueen viimeaikaisia laivaston vähentämis- ja mukauttamispyrkimyksiä sekä kunkin laivastonosan pyyntikohteena olevien kalavarojen mahdollisuuksia tulee pitää tärkeimpinä viiteperusteina mainitun tavoitteen saavuttamiseksi.

YKP:n hallintomenettelyjen parantaminen

15.1. Komitea on tyytyväinen komission pyrkimyksiin luoda uudistuksella säännöksiä, joilla mahdollistetaan avoimuus, kustannustehokkuus, joustavuus ja reagointikyky kriisitilanteissa. Alan toimijoiden kutsuminen entistä enemmän mukaan päätöksentekoon ja toteutukseen on tärkeää. Tällöin voidaan hyödyntää markkinajärjestelypolitiikan yhteydessä määriteltyjä tuottajajärjestöjä. Tuottajajärjestöt ovat erityisen soveltuvia eräänlaisiksi yhteishallintokumppaneiksi, ja alan toimijat voivat siten osallistua yhtenäisenä osana politiikan tekoon ja kantaa siitä osaltaan vastuuta.

15.2. Komitea kannattaa komission aikeita siirtää tietyissä tapauksissa jäsenvaltioille vastuu erityisten paikallisten säilyttämistoimenpiteiden toteuttamisesta. Tällaisella hajautetulla sääntelyvallalla otettaisiin huomioon läheisyysperiaate ja varmistettaisiin samalla nopea ja tilanteenmukainen toiminta.

Jos kaikissa jäsenvaltioissa noudatettaisiin läheisyysperiaatetta ja alueet voisivat näin osallistua päätöksentekoon, nämä voisivat hallinnoida kalavarojen säilyttämiseen tähtäävää kalastuspolitiikkaa nykyistä paremmin ja kantaa vastuuta politiikan kehittämisestä ja täytäntöönpanosta samaan tapaan kuin rakennerahastoja hallinnoitaessa.

15.3. Komitea kannattaa myös komission ehdotusta antaa jäsenvaltioille valtuudet soveltaa yhteisön säännöksiä tiukempia kalavarojen säilyttämistoimia omien kalastajiensa ohella myös kaikkiin muihin kalastajiin. Komission tulisi kuitenkin tutkia perusteellisesti, miten pitkälle kyseiset toimet voidaan ulottaa ajallisesti ja paikallisesti loukkaamatta syrjimättömyyden periaatetta. Tieteellisten lausuntojen entistä tehokkaampi sisällyttäminen päätöksentekoprosessiin sekä rannikkoalueiden suunnittelun ja hoidon huomioon ottaminen rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon yhteydessä vaikuttavat itsestäänselviltä toimenpiteiltä.

Seuranta ja valvonta

16.1. Komitea kannattaa komission näkemystä, jonka mukaan jäsenvaltioiden toimia on koordinoitava nykyistä paremmin sekä rikkomusten seuraamuksia tiukennettava ja yhdenmukaistettava. Mahdollisimman yhtenäisellä rangaistusmekanismilla on tärkeä merkitys, sillä se osoittaa, että jäsenvaltiot ja yhteisö toimivat tosissaan säilyttääkseen kalavarat. Kuten komissio ehdottaa, ei tulisi kaihtaa ankariakaan rangaistuksia, kuten kalastuskiintiön menettämistä tai lupien peruuttamista.

Euroopan komission on joka tapauksessa luotava tarpeelliset tarkastus- ja valvontamekanismit, joilla taataan, että kalastustoimintaa harjoitetaan yhtä laillisesti kaikilla alueilla. On suotavaa, että yhtenäistäminen käsittää eri jäsenvaltioiden säätämät varoitus- ja rangaistustoimet.

16.2. Komitean mielestä jäsenvaltioiden valvonta- ja sanktiomekanismien yhdenmukaistamisen jälkeen yhteisön kalastusvalvontaviranomaisen perustamiselle ei olisi estettä. Vaikka jäsenvaltioilla onkin selkeästi riittävät edellytykset hoitaa kyseiset tehtävät kansallisella tasolla, valvontaviranomainen takaisi kaikkien osapuolten samanarvoisen kohtelun ja lisäisi luottamusta kalastajien keskuudessa. Kyseessä lieneekin paras tapa vakuuttaa eri osapuolet uusien toimenpiteiden tarpeellisuudesta.

Samalla komission tulee komitean mielestä pyrkiä entistä määrätietoisemmin sääntöjen valvottavuuden optimointiin ja yksinkertaistamiseen.

YKP:n sosiaalisen ja taloudellisen ulottuvuuden vahvistaminen

17.1. Komitean mielestä kyseinen kohta sisältää uuden yhteisen kalastuspolitiikan ratkaisevat lähtökohdat, ja sitä on näin ollen tarkasteltava erityisen huolellisesti. Kyseinen toimenpideluettelo on kiistämättä yhteydessä uutta kalastuslaivasto- ja säilyttämispolitiikkaa koskeviin esityksiin. Ydinkysymyksenä on, miten pitkälle EU on tulevaisuudessa valmis tukemaan kalastusta. Komission lähtökohtana on se, että yhteisön alalle antamaa tukea vähennetään selkeästi, kalastuslaivaston ajanmukaistamisen tukemisesta luovutaan kokonaan ja alusten kalastuskäytöstä poistamisesta ja seisonta-ajasta maksettavaa tukea lisätään. Lisäksi kalastuspolitiikkaan on määrä sisällyttää nykyistä enemmän markkinataloudellisia elementtejä.

17.2. Alueiden komitea ymmärtää komission pyrkimyksiä tehostaa tähänastista tehotonta laivastorakenteen tukijärjestelmää. Tällä tavoin ei kuitenkaan tule olennaisesti lisätä yhteisön kalastuskapasiteettia.

Komission tulisi lisäksi aktiivisesti rohkaista jäsenvaltioita hyödyntämään täysimääräisesti kaikkia yhteisön rakennerahastojen kautta niiden käytettävissä olevia sosioekonomisia välineitä eli kalastuksen ohjausrahastoa ja tavoitteita 1, 2 ja 3. Nämä ohjelmat edellyttävät jäsenvaltion riittävää yhteisrahoitusta sen varmistamiseksi, että EU:n taloudellinen tuki käytetään kokonaisuudessaan hyväksi kalastusyhteisöjen täysimääräiseksi hyödyksi kaikissa jäsenvaltioissa ohjelman toimintakauden ajan. AK on vakuuttunut, että mikäli nämä monivuotiset rakennerahastojen ohjelmat suunnataan tehokkaasti, ne antavat paikallis- ja alueviranomaisille sekä kehitystoimistoille mahdollisuudet toteuttaa tulevia strategioita siten, että niistä saadaan lisäarvoa, edistetään taloudellista kehitystä sekä luodaan pitkäkestoisia työpaikkoja ja lisätään kalastuksesta riippuvaisten yhteisöjen hyvinvointia.

17.3. Hyvin monitahoisen säännösmateriaalin vuoksi on tätä uudistuspolitiikan erittäin tärkeää osatekijää tutkittava perinpohjaisesti ja uskottavasti ottamalla huomioon asiantuntevat ja tieteelliset perustelut. Hätiköidyt poliittiset päätökset voivat vahingoittaa yhteistä tavoitetta luoda kalastuspolitiikan uudistuksella kestävä pitkän aikavälin perusta kalavarojen säilyttämiselle ja asianomaisen väestöryhmän tulojen varmistamiselle. Komitea kehottaa painokkaasti komissiota vertaamaan politiikkansa tavoitteita perussopimusten tavoitteisiin ja esittämään niiden mukaisia ehdotuksia.

17.4. Komitea esittää kohtaan seuraavat huomiot:

- Komitea kannattaa komission tavoitetta kehittää terve ja kannattava kalastusala.

- Komitea on tyytyväinen komission aikomukseen tukea erityistoimin heikosti kehittyneitä alueita, joilla ei ole muita taloudellisia mahdollisuuksia.

- Komitea kehottaa antamaan taloudellista tukea tutkimuksiin ja hankkeisiin, joilla pyritään tehostamaan kalastusalaa kustannussäästöjen, kalastusmenetelmien muutosten ym. avulla.

- Komitea kehottaa tukemaan sekä elin- ja työolojen parantamista aluksilla että tuotteiden laadun parantamista.

- Komitea ei kannata puuttumista vuoteen 2006 asti voimassa olevaan EU:n rakennerahastojen sekä kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineen ohjelmasuunnitteluun siten, että vähennetään selkeästi kalastusalusten ajanmukaistamisen ja rakentamisen tukemista.

- Komitea ei myöskään kannata ehdotusta tukea periaatteessa enää vain kalastuslaivastojen pienentämistä.

Komitea korostaa toistamiseen, että on välttämättä säilytettävä ajanmukainen peruslaivasto.

17.5. AK kehottaa komissiota tutkimaan YKP:n tarkistamista koskevan, neuvostolle tehtävän ehdotuksen yhteydessä vaihtoehtoisia hallintajärjestelmiä markkinoiden sääntelemiseksi, yhteishallintajärjestelmiä ja niiden mahdollisia sosioekonomisia seurauksia sekä sitä, miten ne vaikuttaisivat yhteisön kalavarojen hoitoon.

Vesiviljelyalan tukeminen

18.1. Komitea on yhtä mieltä komission kanssa siitä, että ympäristönsuojelutoimet ovat erityisen merkittäviä vesiviljelyalalla. Komitea ei kuitenkaan yhdy komission esityksiin, joiden mukaan markkinat olisivat tulevaisuudessa ainoa alaa kehittävä voima. Komitean mielestä komission näkemykset eivät vastaa todellisuutta, sillä tarjonnan ja kysynnän välinen ero kasvaa jatkuvasti kalastusalalla, ja EU on näin ollen erityisen riippuvainen tuonnista unionin ulkopuolisista maista. Vesiviljely on lisäksi vakavasti otettava vaihtoehto ansiomahdollisuuksille ja työpaikoille, jotka ovat uhattuina kalastusalan saneerauksen vuoksi.

18.2. Alueiden komitea kannattaa tämän vuoksi vesiviljelylle annettavan tuen suuntaamista investointeihin sekä etenkin ns. puhtaan teknologian kehittämiseen kiistämättömien ympäristöhaittojen tehokkaaksi torjumiseksi. Huomio kiintyy erityisesti tutkimuksiin, joissa selvitetään mahdollisuuksia liittää vesiviljely ja kalastus toisiinsa kuten tapahtuu kalanistutuksessa.

Jalostusteollisuus

19.1. Komissio toteaa osuvasti, että jalostusteollisuudella on paikallisessa elinkeinoelämässä ja kaupassa merkittävä asema ja että se luo suurimman osan kalastusalan työpaikoista. Komitea on periaatteessa komission kanssa samaa mieltä siitä, että kalastuspolitiikassa olisi keskityttävä kalastustoiminnasta eniten riippuvaisilla alueilla sijaitsevien pk-yritysten tukemiseen. Tämä periaate ei saa kuitenkaan tarkoittaa sitä, että kaikki muut yritykset suljetaan automaattisesti tuen ulkopuolelle.

19.2. Alueiden komitea toteaa, että elinkelpoisen ja kilpailukykyisen kalastuselinkeinon turvaamista lähestytään melko yksipuolisesti kalastuksen ja kalastuslaivaston liikakapasiteetin näkökulmasta. Kestävän ja monimuotoisen kalastuksen turvaaminen tarkoittaa, että myös kalanjalostusteollisuus ja kalakauppa ryhtyvät entistä määrätietoisemmin ottamaan vastuuta kalavarojen ja meriekosysteemien ympäristönsuojelutavoitteiden toteutuksessa. Siten YKP:n markkinapolitiikan kehittämiseen liittyen on tärkeää huomata, että mahdollisten ympäristömerkintöjen käyttöönotossa toimenpiteet kohdentuvat koko kalastusalan ketjuun kalastuksesta kalakauppaan asti.

Ulkosuhteet ja kalastusala

20.1. Komitea on komission tavoin tietoinen yhteisön globaalista vastuusta maailman merien kalakantojen hoidon suhteen. Tässä yhteydessä on suositeltavaa tarkastella yhteisön kalastusalan tarpeita unionin ulkopuolisten vesien kalavaroja ja kyseisillä vesillä kalastusta harjoittavien alusten tilannetta vasten. Tällöin on syytä ottaa huomioon kestävää kalastusta, ennalta varautumista ja ympäristönsuojelua koskevat yhteisön periaatteet.

Komitea suosittaa, että jäsenvaltioiden asiaankuuluvat tahot kutsutaan mukaan unionin ulkopuolisten maiden kanssa käytäviin neuvotteluihin.

20.2. Tästä huolimatta komission on - yhteisön vesien riittämättömiä kalavaroja sekä oman kalastuslaivaston pienentämistarvetta ajatellen - pyrittävä tekemään kalastussopimus unionin ulkopuolisten maiden kanssa, jotta varmistettaisiin yhteisön kalastuksen tulevaisuudennäkymät. Kalastussopimuksilla tulee vastaisuudessa voida vastata kehitysmaiden vaatimuksiin ja aiheellisiin toiveisiin niiden kehittäessä omaa kalastusalaansa.

Välimeren kalatalous

21.1. Komitea on tyytyväinen siihen, että komissio kiinnittää erityistä huomiota Välimeren kalatalouteen ja että komissio ehdottaa aluetta koskevaa erityistä toimenpidepakettia. Komitea korostaa, etteivät edellisissä kohdissa käsitellyt erityissäännökset, jotka on laadittu kalastusalan ongelmista erityisesti kärsiviä alueita varten, voi Välimeren alueen erityistilanteen vuoksi olla riittäviä alueen ongelmien ratkaisemiseksi. Komitea on kuitenkin komission kanssa samaa mieltä siitä, että tarvittavat toimet tulisi aluksi keskittää alueille, joilla kalastusvaltioiden kilpailu on erityisen kovaa ja ristiriitojen mahdollisuus siten erityisen suuri. Välimeren rannikkoalueisiin esimerkiksi matkailun vuoksi kohdistuvan paineen vuoksi on tärkeää, että rannikkoalueiden yhdennetyllä käytöllä ja hoidolla voidaan merkittävästi vaikuttaa ongelmien ratkaisuun.

21.2. Jotta osittain huomattavasti vähentyneitä kalakantoja elvytettäisiin tehokkaasti, on yhteisen kalastuspolitiikan säännökset ulotettava koskemaan myös Välimeren aluetta. Lisäksi on otettava käyttöön tehokas seuranta- ja valvontajärjestelmä.

Alueellisen kokeiluhankkeen käynnistäminen, mistä on esimerkkinä Italian Termolissa toimiva YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) Adriamed-hanke (Albania, Kroatia, Italia ja Slovenia) tieteellisen yhteistyön vahvistamiseksi Adrianmeren kalavarojen arvioinnin ja hallinnon aloilla, edustaa myönteistä kehitystä kansainvälisessä monenkeskisessä yhteistyössä.

Adriamed-hankkeesta toivotaan kehittyvän EU:n ja unionin ulkopuolisten Adrianmeren rannikkovaltioiden kansainvälinen kalastussopimushanke, jota Italian parlamentti ja hallitus ovat äskettäin edistäneet. Hankkeessa kaavaillaan Montego Bayn yleissopimukseen nojautuen kansainvälisen elimen perustamista Adrianmeren kalastusta varten. Kyseinen elin takaisi sopusoinnussa yhteisen kalastuspolitiikan periaatteiden ja sääntöjen sekä vastuullista kalastusta koskevien FAO:n menettelysääntöjen kanssa Adrianmeren kalavarojen yhteensovitetun hyödyntämisen kalastusta koskevien yhdenmukaisten ja integroitujen sääntöjen avulla.

21.3. Kun ajatellaan Välimeren alueen kalastuksen erityistilannetta, kalavarojen hoidon huomattavia puutteita ja tähän liittyen lukuisten uusien kalastusalan säännösten tarvetta, komitea kannattaa komission suunnitelmia laatia erityiset menettelysäännöt, jotka koskevat esimerkiksi Välimeren rannikkovaltioiden kalastusministerien konferenssin koollekutsumista tarkoituksena valvoa kalastusta Välimeren kansainvälisillä vesillä tai Välimeren alueen seutujen välistä avointa ja entistä tiiviimpää yhteistyötä.

Yhteenveto

22.1. Komitea toteaa tiivistäen, että komission esittämä vihreä kirja on hyvä perusta yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksesta käytävälle keskustelulle. Komitea on tyytyväinen komission aloitteeseen. Komitea korostaa kuitenkin, että tärkeimmissä kysymyksissä - kuten säilyttämistoimenpiteet, kalastuslaivaston rakenne ja yhteisön tuki Euroopan kalastusalan tulevaisuudennäkymien parantamiseksi - perustana tulee olla yhdennetyn tutkimuksen syventäminen. Vasta silloin neuvoston poliittisella päätöksenteolla on vakaa pohja. Komitea vetoaa tässä yhteydessä neuvostoon, jotta se tekisi poliittiset päätöksensä tähänastista enemmän perustavanlaatuisten tieteellisten suositusten pohjalta. Asianomaisten toimijoiden ottaminen vakavasti mukaan päätöksentekoon edistää merkittävästi tarvittavien uudistusten hyväksyntää.

22.2. Lopuksi komitea korostaa, että erityissäännöksiä tarvitaan kalastuksesta erityisen riippuvaisilla alueilla sekä pienimuotoisen kalastuksen alalla. Tällöin on punnittava tarkkaan kyseisen kalastustoiminnan tarpeet erityisesti Välimeren pienimuotoisen rannikkokalastuksen osalta.

Bryssel 14. marraskuuta 2001.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert