Ehdotus: Neuvoston Päätös jäsenvaltioiden, jotka ovat vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehdyn Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia, valtuuttamisesta ratifioimaan Euroopan yhteisön puolesta mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liittymään siihen yhteisön puolesta /* KOM/2003/0409 lopull. - AVC 2003/0150 */





Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden, jotka ovat vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehdyn Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia, valtuuttamisesta ratifioimaan Euroopan yhteisön puolesta mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liittymään siihen yhteisön puolesta (komission esittämät) PERUSTELUT 1. Ehdotusten tarkoitus Komissio ehdottaa, että neuvosto valtuuttaa jäsenvaltiot, jotka ovat vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29. heinäkuuta 1960 tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä "Pariisin yleissopimus") sopimuspuolia, allekirjoittamaan ja ratifioimaan mainittua yleissopimusta muuttavan, Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD:n) puitteissa tehdyn pöytäkirjan tai liittymään siihen yhteisön puolesta. 2. Pariisin yleissopimusta muuttava pöytäkirja 2.1. Pariisin yleissopimus Pariisin yleissopimus vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla tehtiin 29. heinäkuuta 1960 Euroopan taloudellisen yhteistoiminnan järjestön piirissä, josta sittemmin tuli OECD. Yleissopimuksen tavoitteena oli turvata henkilöille, jotka ovat kärsineet ydintapahtumien aiheuttamia vahinkoja, kohtuullinen ja oikeudenmukainen korvaus. Pariisin yleissopimuksella perustetaan ydinenergian alalle erityinen vahingonkorvausjärjestelmä, jossa on otettu huomioon alan erityisongelmat ja joka poikkeaa useilta osin yleisen oikeuden mukaisesta vahingonkorvausvastuusta. Järjestelmää luonnehtii ydinvoimalaitoksen haltijan yksinomainen ja objektiivinen (tuottamuksesta riippumaton) vastuu. Ydinvoimalaitoksen haltija on velvollinen maksamaan korvaukset tiettyyn määrään asti ja kattamaan vastuunsa vakuutuksella tai muulla rahoitusvakuudella. Soveltamisala ulottuu ydintapahtumiin tietyissä ydinlaitoksissa tai yleissopimuksessa määriteltyjen ydinaineiden kuljetusten aikana sopimusvaltioiden alueella, myös aluevesillä. Pariisin yleissopimusta täydentää Brysselissä 31. tammikuuta 1963 tehty, Pariisin yleissopimusta täydentävä lisäyleissopimus (jäljempänä "Brysselin lisäyleissopimus"), jossa perustetaan julkisia varoja käyttävä täydentävä korvausjärjestelmä. Korvausjärjestelmä käsittää kolme osaa. Korvauksen ensimmäinen osa, joka vastaa ydinvoimalaitoksen haltijan vastuuta, katetaan vakuutuksella tai haltijan rahoitusvakuudella. Toinen osa eli määrä, joka ylittää haltijan vastuun, maksetaan sen valtion julkisista varoista, jonka alueella ydinlaitos on, 175 miljoonaan erityiseen nosto-oikeuteen (Special Drawing Right, SDR) [1] asti. Kolmas osa, josta sopimuspuolet huolehtivat, kattaa ydintapahtumien aiheuttamat vahingot 175 miljoonan erityisnosto-oikeuden ylittävältä osin 300 miljoonaan erityisnosto-oikeuteen asti. [1] Kansainvälisen valuuttarahaston 2. tammikuuta 2002 julkaisemien erityisinä nosto-oikeuksina ilmaistujen valuuttojen arvojen mukaan 1 erityinen nosto-oikeus = 1,39732 euroa. Pariisin yleissopimusta on muutettu lisäpöytäkirjalla 28. tammikuuta 1964 ja pöytäkirjalla 16. marraskuuta 1982. Se on nykyään voimassa 15 maan välillä, joihin kuuluu 12 Euroopan yhteisön jäsenvaltiota; Itävalta, Irlanti ja Luxemburg eivät ole sopimusvaltioita. 2.2. Muutospöytäkirja Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolet ovat vuodesta 1998 alkaen käyneet neuvotteluja yleissopimuksen tarkistamiseksi, jotta ydinvahinkojen korvausjärjestelmää voitaisiin parantaa. Tarkistuksen tavoitteena on varmistaa, että laajennetun vahingon määritelmän pohjalta voidaan entistä useammille uhreille maksaa korvauksia ja että tähän on käytettävissä aiempaa enemmän varoja. Sopimuspuolet hyväksyivät Pariisin yleissopimusta muuttavan pöytäkirjaehdotuksen lopullisen tekstin helmikuussa 2002, ja OECD:n ydinenergian ohjauskomitea hyväksyi sen toukokuussa 2002. Merkittävimmät muutokset koskevat yleissopimuksen maantieteellisen soveltamisalan laajentamista koskemaan ydinvahinkoja, jotka ovat tapahtuneet yleissopimukseen kuulumattomien valtioiden alueella tai merivyöhykkeellä, ja korvattavan vahingon käsitteen laajentamista siten, että siihen sisältyvät myös aineettomat vahingot sekä torjuntatoimenpiteistä ja pilaantuneen ympäristön ennallistamistoimenpiteistä aiheutuvat kustannukset. Merkittävin parannus on ydinvoimalaitoksen haltijalle kuuluvan korvausvastuun määrän korottaminen. Kun ydinvoimalaitoksen haltijan korvausvastuun enimmäismäärä nykyisessä yleissopimuksessa on 15 miljoonaa erityisnosto-oikeutta, se nostetaan 700 miljoonan euron vähimmäisviitesummaan, kuitenkin siten että kansallisessa lainsäädännössä voidaan määrätä korkeammasta määrästä tai säätää ydinvoimalaitoksen haltijan rajattomasta vastuusta. Korotus koskee myös alhaisen riskin laitoksia, joiden haltijoiden vastuu nostetaan 5 miljoonasta erityisnosto-oikeudesta vähintään 70 miljoonaan euroon, ja ydinaineiden kuljetusten aikana tapahtuvia vahinkoja, joiden osalta haltijan vastuu nostetaan 5 miljoonasta erityisnosto-oikeudesta vähintään 80 miljoonaan euroon. Ydinlaitoksen haltijan vastuun määrien korottamiseen liittyy vastaavasti myös tarkistuksen kohteena olevassa Brysselin lisäyleissopimuksessa määrättyjen täydentävien varojen lisääminen. Ehdotetun muutoksen mukaan Brysselin lisäyleissopimuksessa määrätyt korvauksen osat vahvistetaan seuraavasti: Ensimmäinen osa, joka vastaa ydinlaitoksen haltijan vastuuta, nostetaan vähintään 700 miljoonaan euroon. Toinen osa, joka on sen valtion vastuulla, jossa ydinlaitos sijaitsee, käsittää määrät ensimmäisen osan ja 1,2 miljardin euron välillä. Kolmas osa on 300 miljoonaa euroa. Osat ovat näin ollen yhteensä 1,5 miljardia euroa. 3. Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22. joulukuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 44/2001 [2] vahvistetaan tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevat säännöt. Asetus sitoo kaikkia jäsenvaltioita Tanskaa lukuun ottamatta. Tanskan ja muiden jäsenvaltioiden välisiin suhteisiin sovelletaan edelleen vuoden 1968 Brysselin yleissopimusta. [2] EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1. Asetuksen (EY) N:o 44/2001 mukaisia toimivaltasääntöjä sovelletaan, kun vastaajan kotipaikka on jäsenvaltiossa, jota asetus sitoo, kun taas sellaista vastaajaa vastaan, jolla ei ole kotipaikkaa jäsenvaltiossa, voidaan periaatteessa nostaa kanne minkä tahansa jäsenvaltion tuomioistuimessa viimeksi mainitun kansallisten toimivaltasääntöjen mukaisesti, ellei 22 artiklasta (yksinomainen toimivalta) ja 23 artiklasta (tuomioistuimen toimivaltaa koskeva sopimus) muuta johdu. Toimivaltajärjestelmä perustuu ensisijaisesti vastaajan kotipaikkaan. Lisäksi deliktivelvoitteeseen ja kvasideliktivelvoitteeseen liittyvissä kysymyksissä jäsenvaltiossa kotipaikkaansa pitävä henkilö voidaan haastaa oikeuteen jäsenvaltiossa, jossa vahingollinen tapahtuma sattui tai voi sattua. Vahingon tapahtumapaikkana on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan pidettävä joko paikkakuntaa, missä vahinkoon syy-yhteydessä oleva tapahtuma on sattunut, tai paikkakuntaa, missä vahinko on ilmennyt. Vakuutuksiin liittyvissä kysymyksissä vakuutuksenantaja, jonka kotipaikka on jäsenvaltiossa, voidaan haastaa oikeuteen a) sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa sen kotipaikka on, b) jos kantajana on vakuutuksen ottaja, vakuutettu tai edunsaaja, siinä jäsenvaltiossa, jossa kantajan kotipaikka on, tai c) jos kyseessä on rinnakkaisvakuutuksen antaja, sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa kanne on nostettu johtavaa vakuutuksenantajaa vastaan. Vastuuvakuutusta koskevassa asiassa kanne vakuutuksenantajaa vastaan voidaan nostaa myös sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jolla vahinko sattui, tai siinä tuomioistuimessa, jossa vahingon kärsinyt on nostanut kanteen vakuutettua vastaan, jos tuomioistuimen laki sen sallii. Asetuksessa (EY) N:o 44/2001 säädetään, että jossakin jäsenvaltiossa annettu tuomio on tunnustettava ja toimeenpantava muissa jäsenvaltioissa ilman eri toimenpidettä. Tunnustamisesta voidaan kuitenkin tietyin tarkasti rajatuin perustein pidättäytyä oikeusjärjestykseen liittyvistä syistä, puolustautumisoikeuksien turvaamiseksi tai eri tuomioiden keskinäisen ristiriitaisuuden vuoksi. 4. Yhteisön toimivalta Vahingonkorvausvastuuta ydinvoiman alalla koskevaa yhteisön lainsäädäntöä ei ole. Sitä vastoin uudessa Pariisin yleissopimusta muuttavassa pöytäkirjassa on määräyksiä, jotka vaikuttavat tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22. joulukuuta 2000 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 44/2001. Asetuksen nojalla käytettävissä olisi useita eri oikeuspaikkoja, kun taas Pariisin yleissopimuksen 13 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna pöytäkirjalla, määrätään periaatteessa sen sopimusvaltion yksinomaisesta toimivallasta, jonka alueella ydintapahtuma on sattunut. Yksinomainen toimivalta ratkaista kanteet, jotka on nostettu ydintapahtuman aiheuttamien vahinkojen korvaustapauksissa, on Pariisin yleissopimuksen 13 artiklan mukaan vastedes sen sopimusvaltion tuomioistuimilla, jonka alueella ydintapahtuma sattui. Silloin kun ydintapahtuma on sattunut sopimusvaltioiden alueiden ulkopuolella tai tapahtumapaikkaa ei voida varmuudella määrittää, sen sopimusvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan ydinlaitos sijaitsee. Tuomiovallan yhtenäisyyden periaatteen mukaisesti toimivaltaisen tuomioistuimen antamiin lopullisiin tuomioihin sovelletaan kevennettyä eksekvatuurimenettelyä ilman pääasian uutta tutkintaa niiden saattamiseksi täytäntöönpanokelpoisiksi muissa sopimusvaltioissa kuin toimivaltaisen tuomioistuimen sopimusvaltiossa. Muutospöytäkirjassa määrätään lisäksi sen sopimuspuolena olevan rannikkovaltion yksinomaisesta toimivallasta, jonka talousvyöhykkeellä ydintapahtuma sattui. Toimivalta annetaan sillä edellytyksellä, että yleissopimuksen tallettajalle on annettu ilmoitus kyseisestä vyöhykkeestä ennen ydintapahtumaa. Pöytäkirjassa täsmennetään, ettei talousvyöhykettä koskeva ilmoitus tallettajalle eikä mainitun uuden määräyksen mukaisen toimivallan käyttö luo oikeuksia tai velvoitteita vierekkäisten tai vastakkaisten rannikkovaltioiden välisten merirajojen määrittämisen osalta. Toisaalta, jos ydintapahtuma sattuu merialueella, jonka rajojen määrittämisestä on riitaa, toimivalta olisi annettava sille tuomioistuimelle, jolla katsotaan olevan läheisin yhteys ydintapahtumaan ja jota sen seuraukset eniten koskevat. Yhteisöllä on yksinomainen toimivalta tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien määräysten osalta, koska ne vaikuttavat yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä määritellyllä tavalla neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 vastaaviin sääntöihin. Jäsenvaltiot eivät enää voi keskenään poiketa kyseisistä säännöistä eivätkä sopia yhteisön ulkopuolisten valtioiden kanssa velvoitteista, jotka vaikuttavat sääntöihin. [3] [3] EY:n tuomioistuin, asia 22/70, AETR (Kok. 1971, s. 263). Neuvosto valtuutti 13. syyskuuta 2002 yhteisön toimivallan käyttämiseksi komission neuvottelemaan 29. heinäkuuta 1960 tehtyyn Pariisin yleissopimukseen liitettävästä pöytäkirjasta yhteisön toimivaltaan kuuluvien asioiden osalta. Neuvosto ei poikkeuksellisesti tässä tapauksessa määrännyt yhteisön liittymisestä yleissopimukseen. Menettelyä ei voida jatkossa pitää ennakkotapauksena. Neuvotteluohjeissa täsmennettiin, että yhteisö säilyttäisi Pariisin yleissopimuksen 13 artiklaa koskevan muutosehdotuksen sopimusvaltioiden laatimassa muodossa, jonka ydinenergian ohjauskomitea oli hyväksynyt toukokuussa 2002. Ehdotuksella varmistetaan Pariisin yleissopimuksen tuomiovallan yhtenäisyyden periaate, joka on välttämätön, jotta voidaan taata korvausten maksamiseen uhreille käytettävissä olevien varojen tasapuolinen jakautuminen. Neuvotteluohjeiden mukaisesti komissio ilmoitti 25. lokakuuta 2002 virallisesti OECD:n ydinenergiajärjestölle, joka on Pariisin yleissopimuksen tallettaja, että yhteisö hyväksyy pöytäkirjaehdotuksessa olevan 13 artiklaa koskevan muutosehdotuksen sellaisena kuin se oli hyväksytty helmikuussa 2002 ja että tätä artiklaa koskeva Euroopan unionin jäsenvaltioita olevien 12 sopimusvaltion varauma voitiin poistaa. Neuvottelut päättyivät tähän hyväksyntään, joka vahvistettiin komission ja ydinenergiajärjestön välisellä kirjeenvaihdolla. Neuvottelujen päätteeksi sopimuspuolet hyväksyivät muutospöytäkirjan lopullisesti Euroopan komission hyväksymänä toisintona. Ydinenergiajärjestön ohjauskomitea merkitsi 24. huhtikuuta 2003 pidetyssä 106. istunnossaan komission edustajan läsnä ollessa virallisesti tiedoksi pöytäkirjan hyväksymisen. Ydinenergiajärjestön ohjauskomitea totesi myös, että sopimuspuolet olivat valmiita allekirjoittamaan pöytäkirjan heti kun Euroopan yhteisön sisäinen valtuuttamismenettely sen sallisi. Pariisin yleissopimusta muuttavan pöytäkirjan teksti on neuvoston vahvistamien neuvotteluohjeiden mukainen. Yhteisön toimivallan käyttö näillä aloilla edellyttää, että Euroopan yhteisöstä tulee muutospöytäkirjan sopimuspuoli. Koska muutospöytäkirjassa ei kuitenkaan sallita alueellisen yhdentymisen järjestöjen osallistumista, yhteisö ei voi allekirjoittaa eikä ratifioida sitä eikä liittyä siihen. Pariisin yleissopimuksen uusi pöytäkirja varmistaa uhrien aiempaa paremman suojelun ydintapahtumien varalta, joten se on yhteisölle ja sen jäsenvaltioille erityisen tärkeä. Tästä syystä on perusteltua, että yhteisö poikkeuksellisesti käyttää toimivaltaansa niiden jäsenvaltioidensa kautta, jotka ovat Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia. Kolme Euroopan yhteisön jäsenvaltiota, Itävalta, Irlanti ja Luxemburg, eivät kuitenkaan ole Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia. Objektiivisesti katsoen on pidetty perusteltuna, että näiden valtioiden ei poikkeuksellisesti edellytetä liittyvän pöytäkirjan sopimuspuoliksi vaan että niiden annetaan jatkossakin soveltaa asetuksen (EY) N:o 44/2001 sääntöjä. Tällainen tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen eriytetty soveltaminen yhteisön sisällä on perusteltua kolmesta syystä: - Pöytäkirjalla muutetaan yleissopimusta, jonka sopimuspuolia mainitut kolme jäsenvaltiota eivät ole. - Asetus (EY) N:o 44/2001 ei vaikuta yleissopimuksiin, jonka sopimuspuolia jäsenvaltiot ovat. - Pöytäkirjalla ei muuteta olennaisesti yleissopimuksen toimivaltasääntöjä. Näin ollen neuvotteluohjeissa määrättiin aloittamaan menettely, jonka mukaan ainoastaan ne jäsenvaltiot, jotka nykyisin ovat Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia, allekirjoittavat ja ratifioivat pöytäkirjan tai liittyvät siihen yhteisön puolesta. Euroopan unionin perustamissopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. Tanska ei näin ollen osallistu näiden päätösten tekemiseen, ne eivät sido Tanskaa eikä niitä sovelleta Tanskaan. Päätelmät Edellä esitetyistä syistä komissio suosittelee neuvostolle seuraavien päätösten tekemistä: - päätös, jolla Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia olevat jäsenvaltiot valtuutetaan allekirjoittamaan Euroopan yhteisön puolesta edellä mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja - päätös, jolla Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia olevat jäsenvaltiot valtuutetaan ratifioimaan Euroopan yhteisön puolesta edellä mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liittymään siihen. 2003/0150 (AVC) Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden, jotka ovat vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehdyn Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia, valtuuttamisesta ratifioimaan Euroopan yhteisön puolesta mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liittymään siihen yhteisön puolesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 61 artiklan c kohdan, 67 artiklan 5 kohdan ja 300 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 3 kohdan toisen alakohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [4], [4] EUVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan parlamentin puoltavan lausunnon [5], [5] EUVL C [...], [...], s. [...]. sekä katsoo seuraavaa: (1) Pöytäkirja vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehdyn, 28 päivänä tammikuuta 1964 tehdyllä lisäpöytäkirjalla ja 16 päivänä marraskuuta 1982 tehdyllä pöytäkirjalla muutetun yleissopimuksen (jäljempänä "Pariisin yleissopimus") muuttamisesta on neuvoteltu, jotta korvausten maksamista ydintapahtumien aiheuttamien vahinkojen uhreille voitaisiin parantaa. Pöytäkirjassa määrätään korvausvastuumäärien korottamisesta ja ydinvoiman alan vahingonkorvausjärjestelmän ulottamisesta ympäristövahinkoihin. (2) Neuvoston 13 päivänä syyskuuta 2002 antamien neuvotteluohjeiden mukaisesti komissio neuvotteli yhteisön puolesta Pariisin yleissopimusta muuttavasta pöytäkirjasta yhteisön toimivaltaan kuuluvien asioiden osalta. Neuvoston neuvotteluohjeissa ei pyydetty neuvottelemaan lausekkeesta, joka mahdollistaisi yhteisön liittymisen pöytäkirjaan. (3) Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolet ovat hyväksyneet pöytäkirjan lopullisesti. Pöytäkirjan teksti on neuvoston neuvotteluohjeiden mukainen. (4) Yhteisöllä on Pariisin yleissopimuksen 13 artiklan muutoksen osalta yksinomainen toimivalta siltä osin kuin kyseinen muutos vaikuttaa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 44/2001 vahvistettuihin sääntöihin. Jäsenvaltiot säilyttävät toimivaltansa sellaisten tämän yleissopimuksen piiriin kuuluvien alojen osalta, jotka eivät vaikuta yhteisön oikeuteen. Ottaen huomioon yleissopimusta muuttavan pöytäkirjan tavoitteet ja tarkoitus, ei ole mahdollista erottaa toisistaan yhteisön ja jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvien pöytäkirjan määräysten hyväksymistä. (5) Pariisin yleissopimusta muuttava pöytäkirja on yhteisölle ja sen jäsenvaltioille erityisen tärkeä, sillä sen avulla ydintapahtumien aiheuttamien vahinkojen korvaamista on mahdollista parantaa. (6) Yleissopimuksen sopimuspuolia olevat jäsenvaltiot allekirjoittivat pöytäkirjan Euroopan yhteisön puolesta ... 2003 edellyttäen, että pöytäkirja myöhemmin tehdään, ... 2003 tehdyn neuvoston päätöksen .../.../EY [6] mukaisesti. [6] EUVL L [...], [...], s. [...]. (7) Pariisin yleissopimus ja sitä muuttava pöytäkirja eivät ole avoinna alueellisten järjestöjen osallistumiselle. Tästä syystä yhteisö ei voi allekirjoittaa ja ratifioida pöytäkirjaa eikä liittyä siihen. Näin ollen on perusteltua, että jäsenvaltiot poikkeuksellisesti ratifioivat pöytäkirjan tai liittyvät siihen yhteisön puolesta. (8) Kolme Euroopan yhteisön jäsenvaltiota, Itävalta, Irlanti ja Luxemburg, eivät kuitenkaan ole Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia. Koska pöytäkirjalla muutetaan Pariisin yleissopimusta, koska asetuksessa (EY) N:o 44/2001 sallitaan niiden jäsenvaltioiden, joita yleissopimus sitoo, soveltaa edelleen yleissopimuksessa määrättyjä toimivaltasääntöjä ja koska pöytäkirjalla ei olennaisesti muuteta mainitun yleissopimuksen toimivaltasääntöjä, on pidettävä asiallisesti perusteltuna, että poikkeuksellisesti sallitaan mainittujen kolmen jäsenvaltion jäävän pöytäkirjan ulkopuolelle. (9) Olisi siis säädettävä, että ne jäsenvaltiot, jotka ovat Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia, ratifioivat Pariisin yleissopimusta muuttavan pöytäkirjan tai liittyvät siihen yhteisön puolesta ja tässä päätöksessä säädetyin edellytyksin. (10) Pöytäkirjan määräyksiä sovelletaan näin ollen Euroopan yhteisön osalta vain niihin jäsenvaltioihin, jotka nykyisin ovat Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia. (11) Asetus (EY) N:o 44/2001 sitoo Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, ja ne osallistuvat siten tämän päätöksen tekemiseen. Yhdistynyt kuningaskunta osallistuu myös tämän päätöksen soveltamiseen. (12) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen tekemiseen, se ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: 1 artikla 1. Niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia, on ratifioitava Euroopan yhteisön puolesta edellä mainittua yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liityttävä siihen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön toimivaltaa. 2. Pariisin yleissopimusta muuttavan pöytäkirjan teksti on tämän päätöksen liitteenä. 3. Tässä asetuksessa 'jäsenvaltioilla' tarkoitetaan Tanskaa lukuun ottamatta kaikkia jäsenvaltioita, jotka ovat Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia. 2 artikla 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet pöytäkirjan ratifiointi- tai liittymiskirjojen tallettamiseksi Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön pääsihteeristöön kohtuullisessa ajassa ja mikäli mahdollista ennen 31 päivää joulukuuta 2008. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava neuvostolle ja komissiolle ennen 31 päivää joulukuuta 2006 ajankohta, johon mennessä niiden ratifiointi- tai liittymismenettelyt on määrä saattaa päätökseen. 3. Jäsenvaltioiden on pyrittävä vaihtamaan tietoja ratifiointi- tai liittymismenettelyjensä etenemisestä. 3 artikla Ratifioituaan Pariisin yleissopimusta muuttavan pöytäkirjan tai liityttyään siihen jäsenvaltioiden on kirjallisesti ilmoitettava Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön pääsihteerille, että ratifiointi tai liittyminen on tapahtunut tämän päätöksen mukaisesti. Tehty Brysselissä [...] Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE PARIISIN YLEISSOPIMUKSEN SOPIMUSVALTIOT PÖYTÄKIRJA VAHINGONKORVAUSVASTUUSTA YDINVOIMAN ALALLA 29 PÄIVÄNÄ HEINÄKUUTA 1960 TEHDYN, 28 PÄIVÄNÄ TAMMIKUUTA TEHDYLLÄ LISÄPÖYTÄKIRJALLA JA 16 PÄIVÄNÄ MARRASKUUTA 1982 TEHDYLLÄ PÖYTÄKIRJALLA MUUTETUN YLEISSOPIMUKSEN MUUTTAMISESTA [NEA/LEG/CPPC(98)10/FINAL/REV1] Saksan liittotasavallan, Belgian kuningaskunnan, Tanskan kuningaskunnan, Espanjan kuningaskunnan, Suomen tasavallan, Ranskan tasavallan, Kreikan tasavallan, Italian tasavallan, Norjan kuningaskunnan, Alankomaiden kuningaskunnan, Portugalin tasavallan, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan, Slovenian tasavallan, Ruotsin kuningaskunnan, Sveitsin valaliiton ja Turkin tasavallan HALLITUKSET, jotka pitävät toivottavana muuttaa Euroopan taloudellisen yhteistyön järjestön, nykyisen Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön puitteissa 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehtyä, Pariisissa 28 päivänä tammikuuta allekirjoitetulla lisäpöytäkirjalla ja Pariisissa 16 päivänä marraskuuta 1982 allekirjoitetulla pöytäkirjalla muutettua yleissopimusta, OVAT SOPINEET seuraavasta: I Vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehtyä, 28 päivänä tammikuuta 1964 tehdyllä lisäpöytäkirjalla ja 16 päivänä marraskuuta 1982 tehdyllä pöytäkirjalla muutettua yleissopimusta muutetaan seuraavasti: A. Korvataan yleissopimuksen 1 artiklan a kohdan i ja ii alakohta seuraavasti: i) "Ydintapahtuma" tarkoittaa jokaista ydinvahingon aiheuttanutta tapahtumaa tai samasta alkulähteestä johtunutta tapahtumasarjaa. ii) "Ydinlaitos" tarkoittaa reaktoreita, lukuun ottamatta kuljetusvälineen osana olevia reaktoreita, ydinainetta valmistavia tai käsitteleviä tehtaita, ydinpolttoaineen isotooppeja erottavia tehtaita, säteilytetyn ydinpolttoaineen muokkausta suorittavia tehtaita, ydinaineen säilytyslaitoksia, lukuun ottamatta niitä laitoksia, jotka on tarkoitettu vain tilapäiseen varastointiin aineen kuljetuksen aikana, sellaisia reaktoreita, tehtaita ja laitoksia, joita ollaan poistamassa käytöstä, sekä sen mukaan kuin järjestön ydinenergian johtokomitea (jäljempänä "johtokomitea") määrää, muita laitoksia, joissa on ydinpolttoainetta tai radioaktiivista ainetta tai jätettä. Sopimusvaltio voi määrätä, että saman haltijan kahta tai useampaa samalla alueella sijaitsevaa ydinlaitosta, samoin kuin muita samalla alueella sijaitsevia tiloja, joissa säilytetään radioaktiivista ainetta, pidetään yhtenä ydinlaitoksena. B. Lisätään yleissopimuksen 1 artiklan a kohtaan seuraava uusi vii, viii, ix ja x alakohta: vii) "Ydinvahinko" tarkoittaa: 1. kuolemantapausta tai henkilövahinkoa; 2. omaisuuden tuhoutumista tai vahingoittumista; sekä, sen mukaan kuin toimivaltaisen tuomioistuimen soveltamassa laissa määrätään, seuraavia vahinkoja: 3. edellä 1 tai 2 alakohdassa tarkoitetusta vahingosta johtuvaa taloudellista menetystä, siltä osin kuin se ei sisälly kyseisissä alakohdissa tarkoitettuun vahinkoon, jos taloudellisen menetyksen kärsineellä on oikeus vaatia korvausta kyseisissä alakohdissa tarkoitetusta vahingosta; 4. pilaantuneen ympäristön ennallistamistoimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia, paitsi jos pilaantuminen on vähäistä, edellyttäen, että toimenpiteisiin on tosiasiassa ryhdytty tai ryhdytään ja että kustannukset eivät sisälly 2 alakohdassa tarkoitettuun vahinkoon; 5. tulon menetystä, joka johtuu ympäristön käyttöön tai hyödyntämiseen liittyvästä välittömästä taloudellisesta edusta ja on aiheutunut ympäristön merkittävästä pilaantumisesta siltä osin kuin menetys ei sisälly edellä 2 alakohdassa tarkoitettuun vahinkoon; 6. torjuntatoimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia, ja tällaisista toimenpiteistä johtuvia lisävahinkoja, kuitenkin niin, että ydinvahingolla tarkoitetaan 1-5 alakohdan mukaista menetystä tai vahinkoa ainoastaan niiltä osin kuin se aiheutuu ydinlaitoksessa olevan säteilylähteen ionisoivasta säteilystä, ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen tuotteen tai jätteen ionisoivasta säteilystä taikka tällaisesta laitoksesta peräisin olevan tai sellaiseen kuljetettavan ydinaineen ionisoivasta säteilystä, joka johtuu joko kyseessä olevan aineen tai tuotteen radioaktiivisista ominaisuuksista tai mainitunlaisista ominaisuuksista ja niiden yhteydessä esiintyvistä aineen tai tuotteen myrkyllisyyteen tai räjähtävyyteen liittyvistä tai muista vaarallisista ominaisuuksista. viii) "Ennallistamistoimenpiteet" tarkoittavat kohtuullisia toimenpiteitä, jotka sen paikan toimivaltaiset viranomaiset, missä niihin ryhdytään, ovat hyväksyneet ja joilla pyritään korjaamaan tai palauttamaan ennalleen vahingoittuneita tai tuhoutuneita ympäristön osia tai, mikäli kohtuullista, sijoittamaan tällaisia osia vastaava aines ympäristöön. Se, kenellä on oikeus ryhtyä tällaisiin toimenpiteisiin, määräytyy sen valtion lain mukaan, jossa ydinvahinko kärsitään. ix) "Torjuntatoimenpiteet" tarkoittavat kohtuullisia toimenpiteitä, jotka sen paikan toimivaltaiset viranomaiset, missä niihin ryhdytään, ovat hyväksyneet ja joilla pyritään ydinvahingon tai sellaisen tapahtuman jälkeen, joka aiheuttaa vakavan ja välittömän ydinvahingon uhan, estämään tai minimoimaan a kohdan vii alakohdan 1-5 alakohdassa tarkoitettu menetys tai vahinko. x) "Kohtuulliset toimenpiteet" tarkoittavat toimenpiteitä, joita toimivaltaisen tuomioistuimen soveltaman lain mukaan pidetään asianmukaisina ja kustannuksiltaan kohtuullisina kaikki asiaan vaikuttavat tekijät huomioon ottaen, esimerkiksi: 1. aiheutuneen ydinvahingon luonne ja laajuus tai torjuntatoimenpiteiden osalta vahingon uhan luonne ja laajuus; 2. toimenpiteiden todennäköinen tehokkuus silloin, kun niihin ryhdytään; ja 3. asiaan liittyvä tieteellinen ja tekninen asiantuntemus. C. Korvataan yleissopimuksen 2 artikla seuraavasti: a) Tätä yleissopimusta sovelletaan ydinvahinkoon, joka on kärsitty seuraavien valtioiden alueella tai niiden kansainvälisen oikeuden mukaisesti perustetulla merivyöhykkeellä taikka niiden rekisteröimällä aluksella tai ilma-aluksella, silloin kun alus ei ole sellaisen tämän yleissopimuksen ulkopuolisen valtion alueella, jota ei mainita tämän kohdan ii-iv alakohdassa: i) sopimusvaltio; ii) tämän yleissopimuksen ulkopuolinen valtio, joka on ydintapahtuman ajankohtana Wienissä 21 päivänä toukokuuta 1963 tehdyn korvausvastuuta ydinvahinkojen alalla koskevan yleissopimuksen sopimusvaltio, mukaan lukien sen muutokset, jotka ovat kyseisen sopimusvaltion osalta voimassa, sekä 21 päivänä syyskuuta 1988 tehdyn Wienin ja Pariisin yleissopimusten soveltamista koskevan yhteispöytäkirjan osapuoli, edellyttäen kuitenkin, että se Pariisin yleissopimuksen sopimusvaltio, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan laitos sijaitsee, on myös yhteispöytäkirjan osapuoli; iii) tämän yleissopimuksen ulkopuolinen valtio, jolla ei ydintapahtuman ajankohtana ole alueellaan tai kansainvälisen oikeuden mukaisesti perustetulla merivyöhykkeellään yhtään ydinlaitosta; tai iv) muu tämän yleissopimuksen ulkopuolinen valtio, jolla on ydintapahtuman ajankohtana voimassa ydinvastuuta koskeva lainsäädäntö, joka mahdollistaa vastaavat vastavuoroiset edut ja joka perustuu samanlaisiin periaatteisiin kuin tämä yleissopimus, mukaan lukien säännökset ydinlaitoksen haltijan tuottamuksesta riippumatosta vastuusta, ydinlaitoksen haltijan yksinomaisesta vastuusta tai vastaavanlaisesta vastuusta, tuomioistuimen yksinomaisesta toimivallasta, kaikkien ydintapahtuman uhrien tasa-arvoisesta kohtelusta, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, sekä korvausten, korkojen ja kustannusten vapaasta siirto-oikeudesta. b) Tämän artiklan määräykset eivät estä sopimusvaltiota, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan laitos sijaitsee, antamasta säännöksiä tämän yleissopimuksen laajemmasta soveltamisesta. D. Korvataan yleissopimuksen 3 artikla seuraavasti: a) Ydinlaitoksen haltija on tämän yleissopimuksen mukaisesti vastuussa ydinvahingosta silloin, kun kyse ei ole: i) ydinvahingosta, joka on kohdistunut ydinlaitokseen itseensä tai tämän laitoksen alueella olevaan muuhun valmiiseen tai rakenteilla olevaan ydinlaitokseen; eikä ii) ydinvahingosta, joka on kohdistunut edellä tarkoitettujen laitosten alueella olevaan omaisuuteen, jota käytetään tai joka on tarkoitettu käytettäväksi sellaisten laitosten yhteydessä, ja kun vahinko on todistettavasti aiheutunut kyseisessä ydinlaitoksessa sattuneesta ydintapahtumasta tai siihen liittyy kyseisestä laitoksesta peräisin olevia ydinaineita, jollei 4 artiklan määräyksistä muuta johdu. b) Kun ydinvahinko on aiheutunut sekä ydintapahtumasta että muusta tapahtumasta, sitä osaa muun tapahtuman aiheuttamasta vahingosta, jota ei voida kohtuudella erottaa ydintapahtuman aiheuttamasta ydinvahingosta, pidetään ydintapahtuman aiheuttamana ydinvahinkona. Kun ydinvahinko on aiheutunut sekä ydintapahtumasta että sellaisesta ionisoivasta säteilystä, jota tämä yleissopimus ei koske, tämän yleissopimuksen määräykset eivät rajoita kyseiseen ionisoivaan säteilyyn liittyvien henkilöiden vastuuta eivätkä muutoin vaikuta siihen. E. Numeroidaan yleissopimuksen 4 artiklan c ja d kohta uudelleen d ja e kohdaksi ja lisätään artiklaan seuraava uusi c kohta: c) Vastuu voi a kohdan i ja ii alakohdan ja b kohdan i ja ii alakohdan mukaisesti siirtyä toisen ydinlaitoksen haltijalle ainoastaan, jos kuljetettavilla ydinaineilla on kyseiselle ydinlaitoksen haltijalle välitöntä taloudellista merkitystä. F. Korvataan yleissopimuksen 5 artiklan b ja d kohta seuraavasti: b) Jos ydinvahinko on kuitenkin aiheutunut ydinlaitoksessa sattuneesta ydintapahtumasta, joka koskee vain ydinaineita, jotka on varastoitu sinne tilapäisesti kuljetuksen aikana, ydinlaitoksen haltija ei ole vastuussa, jos toinen ydinlaitoksen haltija tai henkilö on 4 artiklan mukaan ydinvahingosta vastuussa. d) Jos useat ydinlaitoksen haltijat ovat tämän yleissopimuksen mukaan vastuussa samasta ydinvahingosta, he vastaavat siitä omasta ja toistensa puolesta, kuitenkin niin, että jos vastuu johtuu ydinvahingosta, joka on aiheutunut kuljetettavina olevia ydinaineita koskevasta ydintapahtumasta joko samassa kuljetusvälineessä tai, kun on kysymys kuljetuksen aikana tapahtuneesta tilapäisestä varastoinnista, samassa ydinlaitoksessa, mainittujen ydinlaitoksen haltijain yhteenlasketun vastuun enimmäismäärä on sama kuin korkein yksittäisen ydinlaitoksen haltijan vastuu on 7 artiklan mukaan. Missään tapauksessa ei ydinlaitoksen haltijan vastuu ydintapahtuman johdosta voi olla suurempi kuin hänen 7 artiklan mukainen vastuunsa. G. Korvataan yleissopimuksen 6 artiklan c ja e kohta seuraavasti: c) i) Tämän yleissopimuksen määräykset eivät vaikuta: 1. henkilön vastuuseen sellaisesta ydintapahtumasta aiheutuneesta ydinvahingosta, josta ydinlaitoksen haltija ei 3 artiklan a kohdan tai 9 artiklan nojalla ole vastuussa tämän yleissopimuksen mukaan ja joka on johtunut tämän henkilön vahingoittamisen tarkoituksessa tekemästä toimesta tai laiminlyönnistä; 2. kuljetusvälineen osana olevan reaktorin käyttöön asianmukaisesti luvan saaneen henkilön vastuuseen ydintapahtuman aiheuttamasta ydinvahingosta, jos ydinlaitoksen haltija ei ole vahingosta vastuussa 4 artiklan a kohdan iii alakohdan tai b kohdan iii alakohdan mukaan. ii) Laitoksen haltija ei ole vastuussa tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolella olevista ydintapahtuman aiheuttamista ydinvahingoista. e) Jos ydinlaitoksen haltija osoittaa, että ydinvahinko on aiheutunut kokonaan tai osittain joko vahingonkärsineen törkeästä huolimattomuudesta tai vahingonkärsineen vahingoittamisen tarkoituksessa tekemästä toimesta tai laiminlyönnistä, toimivaltainen tuomioistuin voi vapauttaa ydinlaitoksen haltijan korvausvelvoitteesta kokonaan tai osittain kyseisen henkilön kärsimän vahingon osalta, jos tämä on kansallisen lain mukaan mahdollista. H. Korvataan yleissopimuksen 7 artikla seuraavasti: a) Kukin sopimusvaltio varmistaa lainsäädäntönsä mukaisesti, että ydinlaitoksen haltijan vastuu yksittäisestä ydintapahtuman aiheuttamasta ydinvahingosta on vähintään 700 miljoonaa euroa. b) Edellä a kohdan ja 21 artiklan c kohdan määräysten estämättä sopimusvaltio voi: i) vahvistaa ydinlaitokselle alhaisemman vastuun määrän, ottaen huomioon kyseessä olevan ydinlaitoksen luonteen ja seuraukset, joita sieltä peräisin olevalla ydintapahtumalla todennäköisesti olisi, edellyttäen kuitenkin, että tällä tavoin vahvistettu määrä on joka tapauksessa vähintään 70 miljoonaa euroa; ja ii) vahvistaa ydinaineiden kuljetukselle alhaisemman vastuun määrän ottaen huomioon kuljetettavien ydinaineiden luonteen ja seuraukset, joita siitä peräisin olevalla ydintapahtumalla todennäköisesti olisi, edellyttäen kuitenkin, että tällä tavoin vahvistettu määrä on joka tapauksessa vähintään 80 miljoonaa euroa. c) Korvaus, joka maksetaan ydintapahtuman ajankohtana kyseessä olevia ydinaineita sisältäneelle kuljetusvälineelle aiheutuneesta ydinvahingosta, ei voi alentaa ydinlaitoksen haltijan vastuuta muusta ydinvahingosta alle 80 miljoonan euron tai alle sellaisen korkeamman vastuun määrän, josta sopimusvaltion lainsäädännössä säädetään. d) Sopimusvaltion alueella olevien ydinlaitosten haltijoiden vastuun määrää, joka on vahvistettu a tai b kohdan mukaisesti taikka 21 artiklan c kohdan mukaisesti, sekä c kohdan mukaisia sopimusvaltion lainsäädännön säännöksiä sovelletaan ydinlaitosten haltijoiden vastuuseen riippumatta siitä, missä ydintapahtuma sattuu. e) Sopimusvaltio voi asettaa alueensa kautta tapahtuvan ydinaineiden kuljetuksen ehdoksi sen, että ulkomaisen ydinlaitoksen haltijan vastuun enimmäismäärää korotetaan, jos se katsoo, että vastuun määrä ei ole riittävä ydintapahtuman uhan kattamiseksi kuljetuksen aikana, edellyttäen kuitenkin, että tällä tavoin korotettu vastuun määrä ei ylitä kyseisen sopimusvaltion omalla alueella sijaitsevien ydinlaitosten haltijoiden vastuun enimmäismäärää. f) Edellä e kohdan määräyksiä ei sovelleta: i) merikuljetuksiin silloin, kun aluksilla on oikeus hätätilanteessa päästä sopimusvaltion satamaan tai oikeus viattomaan kauttakulkuun sen alueella; eikä ii) ilmakuljetuksiin silloin, kun ilma-aluksilla on oikeus sopimuksen tai kansainvälisen oikeuden nojalla lentää sopimusvaltion alueen yli tai laskeutua sen alueelle. g) Silloin, kun yleissopimusta sovelletaan sen ulkopuoliseen valtioon 2 artiklan a kohdan iv alakohdan mukaisesti, sopimusvaltio voi vahvistaa ydinvahingon varalle vastuun määrän, joka on alempi kuin tämän artiklan tai 21 artiklan c kohdan mukaisesti vahvistettu vastuun vähimmäismäärä, jos kyseinen valtio ei vastavuoroisesti myönnä samaa määrää vastaavaa etua. h) Tuomioistuimen määräämiä korkoja tai kulukorvauksia tähän yleissopimukseen perustuvien vahingonkorvauskanteiden osalta ei pidetä tässä yleissopimuksessa tarkoitettuina vahingonkorvauksina, vaan ydinlaitoksen haltijan on maksettava ne sen summan lisäksi, joka hänen on maksettava tämän artiklan mukaisesti. i) Tässä artiklassa mainitut summat voidaan muuntaa kansalliseksi valuutaksi pyöristettyinä. j) Kukin sopimusvaltio varmistaa, että vahingonkärsineiden oikeus vahingonkorvaukseen voidaan panna täytäntöön ilman, että heidän tarvitsee erikseen panna vireille oikeudenkäyntiä sen perusteella mistä vahingonkorvaukseen tarkoitetut varat ovat peräisin. I Korvataan yleissopimuksen 8 artikla seuraavasti: a) Oikeus korvaukseen tämän yleissopimuksen mukaan vanhentuu, ellei kannetta ole pantu vireille: i) ihmishengen menetyksen ja henkilövahingon osalta kolmenkymmenen vuoden kuluessa ydintapahtuman sattumisesta; ii) muun ydinvahingon osalta kymmenen vuoden kuluessa ydintapahtuman sattumisesta. b) Kansallisessa lainsäädännössä voidaan kuitenkin määrätä a kohdan i tai ii alakohdan mukaista vanhentumisaikaa pidemmästä vanhentumisajasta, jos se sopimusvaltio, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan laitos sijaitsee, on ryhtynyt toimenpiteisiin kyseisen ydinlaitoksen haltijan vastuun kattamiseksi sellaisten vahingonkorvauskanteiden osalta, jotka on pantu vireille a kohdan i tai ii alakohdan mukaisen vanhentumisajan kulumisen jälkeen kyseisen pidemmän vanhentumisajan aikana. c) Edellä b kohdan mukaisesti säädetyn pidemmän vanhentumisajan kuluessa vireille pantu kanne ei kuitenkaan missään tapauksessa saa vaikuttaa sellaisten henkilöiden oikeuteen saada vahingonkorvausta tämän yleissopimuksen nojalla, jotka ovat panneet vireille kanteen ydinlaitoksen haltijaa vastaan: i) kolmenkymmenen vuoden kuluessa henkilövahingon tai ihmishengen menetyksen osalta; ii) kymmenen vuoden kuluessa muiden ydinvahinkojen osalta. d) Kansallisessa lainsäädännössä voidaan määrätä oikeudelle vahingonkorvaukseen vähintään kolmen vuoden pituinen vanhentumisaika, joka lasketaan päivästä, jona vahingonkärsijä sai tiedon tai hänen olisi kohtuullista huolellisuutta noudattaen pitänyt saada tieto ydinvahingosta ja vastuussa olevasta ydinlaitoksen haltijasta, edellyttäen, että a ja b kohdan mukaisesti määrättyjä vanhentumisaikoja ei ole ylitetty. e) Kun 13 artiklan f kohdan ii alakohdan määräykset ovat sovellettavissa, oikeus vahingonkorvaukseen ei kuitenkaan vanhene, jos a, b tai d kohdan mukaisen vanhentumisajan kuluessa: i) kanne on, ennen kuin 17 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin on nimennyt toimivaltaisen tuomioistuimen, pantu vireille jossakin sellaisessa tuomioistuimessa, joiden joukosta se voi valita toimivaltaisen tuomioistuimen. Jos 17 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin nimeää toimivaltaiseksi tuomioistuimeksi jonkin muun kuin sen, jossa kanne on jo pantu vireille, se voi määrätä päivän, johon mennessä kanne on pantava vireille sen nimeämässä toimivaltaisessa tuomioistuimessa; tai ii) kyseessä olevaa sopimusvaltiota on pyydetty esittämään 13 artiklan f kohdan ii alakohdan mukaisesti 17 artiklassa tarkoitetulle tuomioistuimelle pyyntö nimetä toimivaltainen tuomioistuin ja tämän nimeämisen jälkeen kanne on pantu vireille 17 artiklassa tarkoitetun tuomioistuimen määräämän ajan kuluessa. f) Jollei kansallisessa lainsäädännössä toisin määrätä, on henkilöllä, joka on kärsinyt ydintapahtuman johdosta ydinvahingon ja joka on pannut korvauskanteen vireille tässä artiklassa mainitussa määräajassa, oikeus muuttaa vaatimustaan, jos ydinvahinko on pahentunut määräajan päättymisen jälkeen, edellyttäen, että toimivaltainen tuomioistuin ei ole lopullisesti ratkaissut asiaa. J. Korvataan yleissopimuksen 9 artikla seuraavasti: Ydinlaitoksen haltija ei ole vastuussa ydintapahtuman aiheuttamasta ydinvahingosta silloin, kun ydintapahtuma on suoranaisesti johtunut aseellisesta selkkauksesta, vihollisuuksista, sisällissodasta tai kapinasta. K. Korvataan yleissopimuksen 10 artikla seuraavasti: a) Ydinlaitoksen haltija on, kattaakseen tämän yleissopimuksen mukaisen vastuun, velvollinen ottamaan ja pitämään voimassa 7 artiklan a tai b kohdan tai 21 artiklan c kohdan mukaiseen määrään asti vakuutuksen tai muun taloudellisen takuun, joka luonteeltaan ja ehdoiltaan vastaa toimivaltaisen viranomaisen antamia määräyksiä. b) Jos ydinlaitoksen haltijan vastuun määrää ei ole rajoitettu, sopimusvaltio, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan laitos sijaitsee, määrää rajan vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan taloudelliselle takuulle, edellyttäen, että näin määrätty raja on vähintään 7 artiklan a tai b kohdassa tarkoitettu määrä. c) Sopimusvaltio, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan laitos sijaitsee, varmistaa ydinlaitoksen haltijaan vastaan vahvistettujen korvausvaatimusten täyttämisen niiltä osin kuin vakuutusta tai taloudellista takuuta ei ole tai se ei ole riittävä korvausvaatimusten täyttämiseksi, varaamalla tähän tarkoitukseen riittävät varat, joiden määrä on vähintään 7 artiklan a kohdassa tai 21 artiklan c kohdassa tarkoitettu määrä. d) Vakuutuksenantaja tai se, joka on antanut muun taloudellisen takuun, ei voi tilapäisesti tai lopullisesti lakkauttaa a tai b kohdassa tarkoitettua vakuutusta tai muuta taloudellista takuuta jättämättä siitä ennakolta kirjallista ilmoitusta toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään kahta kuukautta aikaisemmin tai, jos vakuutus tai taloudellinen takuu koskee ydinaineiden kuljetusta, sinä aikana, jolloin kuljetus jatkuu. e) Vakuutuksen, jälleenvakuutuksen tai muun taloudellisen takuun perusteella maksettavia määriä ei voida käyttää muuhun tarkoitukseen kuin ydintapahtuman aiheuttamien ydinvahinkojen korvaamiseen. L. Korvataan yleissopimuksen 12 artikla seuraavasti: Vahingonkorvaukset, jotka on maksettava tämän yleissopimuksen mukaan, vakuutus- ja jälleenvakuutusmaksut, 10 artiklan edellyttämän vakuutuksen, jälleenvakuutuksen tai muun taloudellisen takuun nojalla suoritettavat määrät sekä 7 artiklan h kohdassa tarkoitetut korot ja kulukorvaukset ovat vapaasti siirrettävissä sopimusvaltioiden raha-alueiden välillä. M. Korvataan yleissopimuksen 13 artikla seuraavasti: a) Jollei tässä artiklassa toisin määrätä, ainoastaan sen sopimusvaltion tuomioistuimet, jonka alueella ydintapahtuma sattui, ovat toimivaltaisia käsittelemään 3 ja 4 artiklan sekä 6 artiklan a kohdan nojalla vireille pantuja kanteita. b) Jos ydintapahtuma sattuu sopimusvaltion talousvyöhykkeen alueella tai, jos sopimusvaltiolla ei ole talousvyöhykettä, sellaisella alueella, jonka rajat eivät ylittäisi talousvyöhykkeen rajoja, jos sillä olisi sellainen, ainoastaan kyseisen sopimusvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia käsittelemään kyseisestä ydinvahingosta johtuvat vahingonkorvauskanteet, edellyttäen, että kyseessä oleva sopimusvaltio on ilmoittanut järjestön pääsihteerille kyseisen alueen rajat ennen ydintapahtuman sattumista. Tämän kohdan määräyksiä ei tule tulkita siten, että ne mahdollistaisivat toimivallan käytön tai merivyöhykkeiden rajojen määrittämisen kansainvälisen merioikeuden vastaisella tavalla. c) Jos ydintapahtuma sattuu sopimusvaltioiden alueen ulkopuolella tai se sattuu alueella, josta ei ole tehty b kohdan mukaista ilmoitusta, taikka ydintapahtuman paikka ei ole varmuudella määrättävissä, sen sopimusvaltion tuomioistuimet, jonka alueella vastuussa olevan ydinlaitoksen haltijan laitos sijaitsee, ovat toimivaltaisia käsittelemään vahingonkorvauskanteet. d) Jos ydintapahtuma sattuu alueella, jota koskee 17 artiklan d kohdassa tarkoitettu tilanne, toimivaltaisia ovat ne tuomioistuimet, jotka 17 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin on kyseessä olevan sopimusvaltion pyynnöstä nimennyt tuomioistuimiksi, joiden sijaintivaltiolla on läheisin yhteys ydintapahtumaan ja jota sen seuraukset eniten koskevat. e) Tämän artiklan mukainen toimivallan käyttö tai b kohdan mukaisesti tehty alueen rajoja koskeva ilmoitus ei luo oikeuksia tai velvoitteita taikka ennakkotapausta vierekkäisten tai vastakkaisten rannikkovaltioiden välisten merirajojen määrittämisen osalta. f) Jos useamman sopimusvaltion tuomioistuimet olisivat a, b tai c kohdan mukaan toimivaltaisia, on toimivalta: i) silloin, kun ydintapahtuma on sattunut osittain kaikkien sopimusvaltioiden alueiden ulkopuolella ja osittain ainoastaan yhden sopimusvaltion alueella, tämän viimeksi mainitun sopimusvaltion tuomioistuimilla; ja ii) muissa tapauksissa niillä tuomioistuimilla, jotka 17 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin on kyseessä olevan sopimusvaltion pyynnöstä nimennyt tuomioistuimiksi, joiden sijaintivaltiolla on läheisin yhteys ydintapahtumaan ja jota sen seuraukset eniten koskevat. g) Sopimusvaltio, jonka tuomioistuimet ovat toimivaltaisia käsittelemään vahingonkorvauskanteita, varmistaa, että ydinvahinkojen osalta: i) mikä tahansa valtio voi panna vireille vahingonkorvauskanteen sellaisten henkilöiden puolesta, jotka ovat kärsineet ydinvahingon ja jotka ovat kyseisen valtion kansalaisia tai joilla on kotipaikka tai asuinpaikka kyseisen valtion alueella ja jotka ovat antaneet tähän suostumuksensa; ja ii) kuka tahansa henkilö voi panna vireille kanteen vahvistaakseen tähän yleissopimukseen perustuvat oikeutensa, jotka on saatu sijaantulon tai luovutuksen perusteella. h) Sopimusvaltio, jonka tuomioistuimet ovat tämän yleissopimuksen mukaisesti toimivaltaisia, varmistaa, että ainoastaan yhdellä sen tuomioistuimista on toimivalta antaa päätös vahingonkorvauksista yksittäisestä ydintapahtumasta johtuvan ydinvahingon osalta, ja tämä tuomioistuin määräytyy kyseisen sopimusvaltion kansallisen lainsäädännön kriteerien mukaisesti. i) Tämän artiklan mukaisesti toimivaltaisen tuomioistuimen antama päätös tai yksipuolinen tuomio on, kun se voidaan panna täytäntöön tuomioistuimen soveltaman lain mukaisesti, täytäntöönpanokelpoinen myös jokaisessa muussa sopimusvaltiossa niin pian kuin asianomaisen sopimusvaltion määräämät muodollisuudet on täytetty. Asian aineellista sisältöä ei saa tutkia uudelleen. Edellä olevat määräykset eivät koske päätöksiä, jotka eivät ole lainvoimaisia. j) Jos vahingonkorvauskanne pannaan vireille sopimusvaltiota vastaan tämän yleissopimuksen nojalla, kyseinen sopimusvaltio ei voi vedota oikeudelliseen koskemattomuuteen tämän artiklan mukaisesti toimivaltaisessa tuomioistuimessa, lukuun ottamatta täytäntöönpanotoimia. N. Korvataan yleissopimuksen 14 artiklan b kohta seuraavasti: b) "Kansallisella lailla" ja "kansallisella lainsäädännöllä" tarkoitetaan sen valtion kansallista lakia tai lainsäädäntöä, jonka tuomioistuimet ovat tämän yleissopimuksen mukaisesti toimivaltaisia käsittelemään ydintapahtumasta johtuvia vahingonkorvauskanteita, ei kuitenkaan tällaisiin vahingonkorvauskanteisiin liittyviä lainvalintasäännöksiä. Kyseistä lakia tai lainsäädäntöä sovelletaan kaikkiin sekä asiasisältöä että menettelyjä koskeviin kysymyksiin, joita ei erityisesti säännellä tällä yleissopimuksella. O. Korvataan yleissopimuksen 15 artiklan b kohta seuraavasti: b) Niiltä osin kuin ydinvahingosta maksettava vahingonkorvaus ylittää 7 artiklan a kohdassa mainitun 700 miljoonan euron summan, voidaan sellainen toimenpide toteuttaa missä muodossa tahansa, vaikka siten poikettaisiin tämän yleissopimuksen määräyksistä. P. Lisätään yleissopimuksen 16 artiklan jälkeen seuraava uusi 16 a artikla: 16 a artikla Tämä yleissopimus ei vaikuta sopimusvaltion oikeuksiin ja velvoitteisiin, joita sillä on yleisen kansainvälisen oikeuden nojalla. Q. Korvataan yleissopimuksen 17 artikla seuraavasti: a) Mikäli kahden tai useamman sopimusvaltion välillä syntyy riita tämän yleissopimuksen tulkinnasta tai soveltamisesta, riidan osapuolet keskustelevat ratkaistakseen riidan neuvotteluin tai muulla rauhanomaisella keinolla. b) Jos a kohdassa tarkoitettua riitaa ei ole ratkaistu kuuden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona jokin sen osapuolista on ilmoittanut riidan olemassaolosta, sopimusvaltiot kokoontuvat auttaakseen riidan osapuolia pääsemään rauhanomaiseen ratkaisuun. c) Jos riitaa ei ole ratkaistu kolmen kuukauden kuluessa b kohdassa tarkoitetusta kokouksesta, riita saatetaan minkä tahansa riidan osapuolen pyynnöstä ratkaistavaksi Euroopan ydinenergiatuomioistuimeen, joka on perustettu 20 päivänä joulukuuta 1957 tehdyllä yleissopimuksella turvallisuusvalvonnan järjestämisestä ydinenergian alalla. d) Merivyöhykkeiden rajojen määrittämistä koskevat riidat eivät kuulu tämän yleissopimuksen soveltamisalaan. R. Korvataan yleissopimuksen 18 artikla seuraavasti: a) Tämän yleissopimuksen määräyksiin voi tehdä varaumia milloin tahansa ennen sen ratifiointia tai hyväksymistä tai siihen liittymistä taikka, sellaisten alueiden osalta, jotka mainitaan 23 artiklan mukaisessa ilmoituksessa, ennen kyseisen ilmoituksen antamista, ja varaumat ovat hyväksyttävissä ainoastaan, jos allekirjoittajavaltiot ovat nimenomaisesti hyväksyneet varaumien ehdot. b) Nimenomaista hyväksyntää ei vaadita sellaiselta allekirjoittajavaltiolta, joka ei itse ole ratifioinut tai hyväksynyt tätä yleissopimusta kahdentoista kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona järjestön pääsihteeri on ilmoittanut sille varaumasta 24 artiklan mukaisesti. c) Tämän artiklan mukaisesti hyväksytty varauma voidaan perua milloin tahansa ilmoittamalla siitä järjestön pääsihteerille. S. Korvataan yleissopimuksen 19 artikla seuraavasti: a) Tämä yleissopimus on ratifioitava tai hyväksyttävä. Ratifioimis- tai hyväksymiskirjat talletetaan järjestön pääsihteerin huostaan. b) Tämä yleissopimus tulee voimaan, kun vähintään viisi allekirjoittajaa on tallettanut ratifioimis- tai hyväksymiskirjansa. Kunkin yleissopimuksen myöhemmin ratifioivan tai hyväksyvän allekirjoittajavaltion osalta se tulee voimaan, kun allekirjoittajavaltio tallettaa ratifioimis- tai hyväksymiskirjansa. T. Korvataan yleissopimuksen 20 artikla seuraavasti: Tämän yleissopimuksen muutokset hyväksytään kaikkien sopimusvaltioiden yhteisestä sopimuksesta. Muutokset tulevat voimaan, kun kaksi kolmasosaa sopimusvaltioista on ratifioinut tai hyväksynyt ne. Kunkin muutokset myöhemmin ratifioivan tai hyväksyvän sopimusvaltion osalta ne tulevat voimaan ratifioimis- tai hyväksymispäivänä. U. Lisätään yleissopimuksen 21 artiklaan seuraava uusi c kohta: c) Tämän yleissopimuksen 7 artiklan a kohdan määräyksistä riippumatta sellainen hallitus, joka ei ole allekirjoittanut tätä yleissopimusta ja joka liittyy siihen 1 päivän tammikuuta 1999 jälkeen, voi lainsäädäntönsä mukaisesti määrätä, että ydinlaitoksen haltijan vastuuta yksittäisen ydintapahtuman aiheuttamasta ydinvahingosta voidaan rajoittaa enintään viiden vuoden ajaksi tämän yleissopimuksen muuttamisesta... päivänä ...kuuta ... tehdyn pöytäkirjan voimaantulosta lukien siten, että vastuun määrä on kuitenkin kyseisen siirtymäkauden aikana vähintään 350 miljoonaa euroa. V. Numeroidaan yleissopimuksen 22 artiklan c kohta uudelleen d kohdaksi ja lisätään artiklaan seuraava uusi c kohta: c) Sopimusvaltiot keskustelevat keskenään kunkin tämän yleissopimuksen voimaantuloa seuraavan viiden vuoden ajanjakson kuluttua kaikista niiden yhteisiin etuihin liittyvistä ongelmista, joita tämän yleissopimuksen soveltamisesta johtuu, sekä erityisesti mahdollisesta tarpeesta nostaa tämän yleissopimuksen mukaisia vastuun ja taloudellisten takuiden määriä. W. Korvataan yleissopimuksen 23 artiklan b kohta seuraavasti: b) Allekirjoittajavaltio tai sopimusvaltio voi tämän yleissopimuksen allekirjoittaessaan, ratifioidessaan tai hyväksyessään tai siihen liittyessään taikka milloin tahansa myöhemmin ilmoittaa järjestön pääsihteerille, että tätä yleissopimusta sovelletaan sellaisiin ilmoituksessa mainittuihin valtion alueisiin, joihin tätä yleissopimusta ei sovellettaisi a kohdan mukaisesti, mukaan lukien sellaiset alueet, joiden kansainvälisistä suhteista se vastaa. Tällainen ilmoitus voidaan perua minkä tahansa siinä mainitun alueen osalta ilmoittamalla siitä kahtatoista kuukautta aikaisemmin järjestön pääsihteerille. X. Korvataan yleissopimuksen 24 artikla seuraavasti: Järjestön pääsihteeri ilmoittaa kaikille allekirjoittajavaltioille ja yleissopimukseen liittyvien valtioiden hallituksille kaikista ratifioimis-, hyväksymis- ja liittymiskirjojen ja varaumien peruutuksista, 13 artiklan b kohdan ja 23 artiklan mukaisista ilmoituksista, johtokomitean 1 artiklan a kohdan ii ja iii alakohdan sekä b kohdan mukaisesti tekemistä päätöksistä, tämän yleissopimuksen voimaantulopäivästä, sekä kaikista 18 artiklan mukaisesti tehdyistä varaumista. Y. Korvataan käsite "vahinko" käsitteellä "ydinvahinko" seuraavissa artikloissa: 4 artiklan a ja b kohta 5 artiklan a ja c kohta 6 artiklan a, b, d, f ja h kohta Z. Korvataan ranskankielisen toisinnon 4 artiklan ensimmäisessä lauseessa sana "stockage" sanalla "entreposage" ja samassa artiklassa sana "transportées" sanoilla "en cours de transport". Korvataan englanninkielisen toisinnon 6 artiklan h kohdassa sana "workmen's" sanalla "workers'". AA. Poistetaan yleissopimuksen II liite. II a) Tämän pöytäkirjan määräykset ovat sen osapuolten keskinäisissä suhteissa vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehdyn, 28 päivänä tammikuuta 1964 tehdyllä lisäpöytäkirjalla ja 16 päivänä marraskuuta 1982 tehdyllä pöytäkirjalla muutetun yleissopimuksen (jäljempänä "yleissopimus") erottamaton osa, josta tästä lähtien käytetään nimeä vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehty, 28 päivänä tammikuuta 1964 tehdyllä lisäpöytäkirjalla, 16 päivänä marraskuuta 1982 tehdyllä pöytäkirjalla ja... päivänä ...kuuta ... tehdyllä pöytäkirjalla muutettu yleissopimus. b) Tämä pöytäkirja on ratifioitava tai hyväksyttävä. Ratifioimis- ja hyväksymiskirjat talletetaan Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön pääsihteerin huostaan. c) Tämän pöytäkirjan allekirjoittajavaltiot, jotka ovat jo ratifioineet yleissopimuksen tai liittyneet siihen, ilmaisevat aikomuksensa ratifioida tai hyväksyä tämä pöytäkirja mahdollisimman pian. Muut tämän pöytäkirjan allekirjoittajavaltiot sitoutuvat ratifioimaan tai hyväksymään sen samanaikaisesti kuin ne ratifioivat yleissopimuksen. d) Tämä pöytäkirja on avoinna liittymistä varten yleissopimuksen 21 artiklan määräysten mukaisesti. Liittymiset yleissopimukseen hyväksytään ainoastaan, jos siihen liittyvä valtio samalla liittyy myös tähän pöytäkirjaan. e) Tämän pöytäkirja tulee voimaan yleissopimuksen 20 artiklan määräysten mukaisesti. f) Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön pääsihteeri ilmoittaa kaikille allekirjoittajavaltioille ja liittyvien valtioiden hallituksille kaikkien tämän pöytäkirjan ratifioimis-, hyväksymis- ja liittymiskirjojen vastaanottamisesta.