Komission kertomus budjettivallan käyttäjälle yleisestä talousarviosta katettavien takausten käytöstä Tilanne 31. joulukuuta 1999 /* SEK/2000/0573 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS BUDJETTIVALLAN KÄYTTÄJÄLLE yleisestä talousarviosta katettavien takausten käytöstä Tilanne 31. joulukuuta 1999 KOMISSION KERTOMUS BUDJETTIVALLAN KÄYTTÄJÄLLE yleisestä talousarviosta katettavien takausten käytöstä Tilanne 31. joulukuuta 1999 Tässä kertomuksessa esitetään yleisestä talousarviosta katettavien takausten tilanne kertomuksen antamispäivään mennessä. Se vastaa komission korjaavaa ja täydentävää lisätalousarviota n:o 1/91 koskevan äänestyksen yhteydessä antamaa julistusta kertomuksen antamisesta "kaksi kertaa vuodessa budjettivallan käyttäjälle talousarvion takauksien ja niihin liittyvien riskien tilanteesta". Tämä kertomus esitetään Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavan varainhoitoasetuksen 134 artiklan kohdan mukaisesti. Komissio on toimittanut jo seitsemäntoista tällaista kertomusta budjettivallan käyttäjälle. Tämä kertomus muodostuu kahdesta osasta ja yhdestä liitteestä: 1) Edellisen kertomuksen jälkeen ilmenneet tapahtumat, riskitilanteen kehittyminen ja budjettitakaustoimet. 2) Arvio mahdollisista riskeistä: niiden yhteisön ulkopuolisten maiden talouksien tila, jotka ovat edunsaajina merkittävimmissä luotonantotoimenpiteissä. SISÄLLYSLUETTELO Ensimmäinen osa: Tapahtumat, riskitilanteen kehittyminen ja budjettitakaustoimet 30.6.1999 annetun kertomuksen jälkeen 1. Johdanto: Kyseisten rahoitusjärjestelyjen luonne 1.1. Makrotaloudelliset rahoitusjärjestelyt 1.2. Mikrotaloudelliset rahoitusjärjestelyt 2. Tapahtumat 30.6.1999 annetun kertomuksen jälkeen 2.1. Romania 2.2. Bulgaria 2.3. Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia (EJTM) 2.4. Tadzikistan 2.5. Moldova 2.6. Yhteisön takuu Euroopan investointipankille maanjäristyksen Turkissa vaurioittamien alueiden jälleenrakentamiseen liittyviin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta 2.7. Yhteisön takuu Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolisiin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta (Keski- ja Itä-Eurooppa, Välimeren alueen maat, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maat sekä Etelä-Afrikka) 3. Riskitilanne 3.1. Lainakanta 31. joulukuuta 1999 3.2. Yhteisön talousarviosta katettavat vuosittaiset enimmäisriskit: 31. joulukuuta 1999 mennessä nostetut lainat 3.3. Teoreettiset vuosittaiset yhteisön talousarviota rasittavat enimmäisriskit 4. Talousarviotakausten käyttöönotto 4.1. Maksaminen kassavaroista 4.2. Maksaminen takuurahastoon 4.3. Maksamatta olevat erääntyneet velat 31. joulukuuta 1999 5. Arvio yhteisön laskennallisesta laina- ja takauskapasiteetista yhteisön ulkopuolisten maiden hyväksi 6. Takuurahaston tilanne 31.12.1999 7. Takuurahaston suhteellinen vakaus Toinen osa: Mahdollisten riskien arviointi: tärkeimmistä lainatoimista hyötyvien EU:n ulkopuolisten maiden talouksien tila 1. Johdanto 2. Liittymiseen Valmistautuvat Maat Bulgaria Viro Latvia Liettua Romania 3. Länsi-Balkan Bosnia ja Hertsegovina Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia 4. Uudet itsenäiset valtiot Armenia Valko-Venäjä Georgia Moldova Tadzikistan Ukraina 5. Muut Eu:N ulkopuoliset maat Algeria Liite 1. Selittävät huomautukset yhteisön talousarviosta katettavien riskien tilanteesta 1.1. Taulukot 1-3 1.1.1. Myönnettyjen lainojen enimmäismäärä (taulukko 1) 1.1.2. Lainakanta: luotonanto ja varainhankinta (taulukko 1) 1.1.3. Vuosittaisten riskien määrä (taulukot 2 ja 3) 1.2. Talousarviosta taattavat lainatoimet taulukkoina 1.3. Arviot EIP:n lainojen allekirjoittamisesta ja nostoista 1.4. Talousarviotakuun maksaminen 1.4.1. Varainhankinta ja luotonanto 1.4.2. Kolmansille osapuolille annetut takaukset 2. Menetelmiä koskeva huomautus yhteisön arvioidusta, takuurahastojärjestelmän mukaisesta lainakapasiteetista yhteisön ulkopuolisille maille ajanjaksona 1997-1999 (taulukko 4) 2.1. Yhteisön ulkopuolisille maille myönnettävien lainojen takuuvaraus 2.2. Takuurahastoon suoritettavien määrien laskentaperuste 2.3. Rahastoon suoritettavien määrien peruste osittaisen takuun tapauksessa 2.4. Takuurahastoon suoritettavat määrät 2.5. Takuuvarauksessa jäljellä oleva marginaali 2.6. Jäljellä oleva luottokapasiteetti 3. Maakohtaiset riski-indikaattoritaulukot Ensimmäinen osa Tapahtumat, riskitilanteen kehittyminen ja budjettitakaustoimet 30.6.1999 annetun kertomuksen jälkeen 1. Johdanto: Kyseisten rahoitusjärjestelyjen luonne Yhteisön talousarviosta katettavat riskit ovat peräisin useista luotonanto- ja takuutoimenpiteistä, jotka voidaan jakaa kahteen luokkaan: makrotaloudellisiin tarkoituksiin myönnettävät luotot ja mikrotaloudellisiin tarkoituksiin myönnettävät luotot. 1.1. Makrotaloudelliset rahoitusjärjestelyt Näihin rahoitusjärjestelyihin kuuluvat ensinnäkin jäsenvaltioiden tai yhteisön ulkopuolisten maiden maksutaseiden tukemiseen tarkoitetut luotot, joihin liittyy tiukkoja taloudellisia ehtoja ja sitoumuksia. Tähän luokkaan kuuluu myös 1 250 miljoonan euron luotto, jolla rahoitetaan maatalous- ja elintarviketuotteiden tuontia entiseen Neuvostoliittoon, sillä tähän rahoitusjärjestelyyn liittyvä riski on suuresti riippuvainen edunsaajamaiden makrotaloudellisen ja poliittisen tilanteen kehittymisestä. 1.2. Mikrotaloudelliset rahoitusjärjestelyt Nämä luotot on tarkoitettu hankkeiden rahoittamiseen, ja ne on maksettava takaisin pitkällä aikavälillä tuotoilla, joita hankkeista odotetaan; niitä myönnetään tavallisesti yrityksille, rahoituslaitoksille tai yhteisön ulkopuolisille maille, ja ne katetaan yhteisön takuun lisäksi tavanomaisilla pankkialalla vaadittavilla takuilla. Tähän luokkaan sisältyvät Euratom- ja NCI-luotot (NCI = yhteisön uusi rahoitusväline) jäsenvaltioille sekä Euratomin ja EIP:n lainat yhteisön ulkopuolelle (Välimeren alueen maat, Keski- ja Itä-Eurooppa, Latinalaisen Amerikan ja Aasian maat, Etelä-Afrikan tasavalta). 2. Tapahtumat 30.6.1999 annetun kertomuksen jälkeen Vuoden 1999 jälkipuoliskon tärkeimmät tapahtumat ovat seuraavat: 2.1. Romania Komissio esitti 28. heinäkuuta 1999 ehdotuksen neuvoston päätökseksi makrotaloudellisen rahoitusavun myöntämisestä Romanialle täydentävän 200 miljoonan euron lainana enintään 10 vuodeksi. Neuvosto päätti 8. marraskuuta 1999 myöntää 200 miljoonaa euroa lainana. 2.2. Bulgaria Komissio esitti 28. heinäkuuta 1999 ehdotuksen neuvoston päätökseksi makrotaloudellisen rahoitusavun myöntämisestä Bulgarialle täydentävän 100 miljoonan euron lainana enintään 10 vuodeksi. Neuvosto päätti 8. marraskuuta 1999 myöntää 100 miljoonaa euroa lainana. 2.3. Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia (EJTM) Komissio esitti 28. heinäkuuta 1999 ehdotuksen neuvoston päätökseksi makrotaloudellisen rahoitusavun myöntämisestä entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle täydentävän 50 miljoonan euron lainana enintään 15 vuodeksi, ja lisäksi myönnettäisiin avustuksena 30 miljoonaa euroa. Neuvosto päätti 8. marraskuuta 1999 myöntää 50 miljoonaa euroa lainana ja 30 miljoonaa euroa avustuksena. 2.4. Tadzikistan Komissio esitti 26. heinäkuuta 1999 ehdotuksen neuvoston päätökseksi poikkeuksellisen rahoitustuen myöntämisestä Armenialle ja Georgialle tehdyn neuvoston päätöksen N:o 97/787/EY muuttamisesta laajentamalla se koskemaan Tadzikistania. Tämä apu myönnettäisiin 75 miljoonan euron lainana enintään 15 vuodeksi, ja lisäksi myönnettäisiin avustuksena 35 miljoonaa euroa. Kertomuksen antamispäivään mennessä neuvosto ei ole tehnyt asiasta virallista päätöstä. 2.5. Moldova Komissio esitti 22. lokakuuta 1999 ehdotuksen neuvoston päätökseksi makrotaloudellisen rahoitusavun myöntämisestä Moldovalle täydentävän 15 miljoonan euron lainana enintään 10 vuodeksi. Kertomuksen antamispäivään mennessä neuvosto ei ole tehnyt asiasta virallista päätöstä. 2.6. Yhteisön takuu Euroopan investointipankille maanjäristyksen Turkissa vaurioittamien alueiden jälleenrakentamiseen liittyviin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta Komissio esitti 20. lokakuuta 1999 ehdotuksen neuvoston päätökseksi yhteisön takuun myöntämisestä Euroopan investointipankille maanjäristyksen Turkissa vaurioittamien alueiden jälleenrakentamiseen liittyviin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta. Takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia avattujen luottojen ja kaikkien niihin liittyvien erien yhteismäärästä. Avattujen luottojen enimmäismäärä saa olla enintään 600 miljoonaa euroa. Takuu on voimassa kolme vuotta. Neuvosto päätti 29. marraskuuta 1999 myöntää yhteisön takuun Euroopan investointipankille maanjäristyksen Turkissa vaurioittamien alueiden jälleenrakentamiseen liittyviin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta. Takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia avattujen luottojen ja kaikkien niihin liittyvien erien yhteismäärästä. Avattujen luottojen enimmäismäärä saa olla enintään 600 miljoonaa euroa. Takuuaika on kolme vuotta ja alkaa 29. marraskuuta 1999. 2.7. Yhteisön takuu Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolisiin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta (Keski- ja Itä-Eurooppa, Välimeren alueen maat, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maat sekä Etelä-Afrikka) Komissio esitti 23. huhtikuuta 1999 ehdotuksen neuvoston päätökseksi yhteisön takuun myöntämisestä Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolisiin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta (Keski- ja Itä-Eurooppa, Välimeren alueen maat, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maat sekä Etelä-Afrikan tasavalta). Neuvoston päätös merkitsee yhteisön 14. huhtikuuta 1997 Euroopan investointipankille myöntämien, talousarviota sitovien takuiden uusimista. Neuvosto päätti 22. joulukuuta 1999 myöntää yhteisön takuun Euroopan investointipankille yhteisön ulkopuolisiin hankkeisiin myönnettävistä lainoista aiheutuvien tappioiden varalta (Keski- ja Itä-Eurooppa, Välimeren alueen maat, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maat sekä Etelä-Afrikan tasavalta). Takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia avattujen luottojen ja kaikkien niihin liittyvien erien yhteismäärästä. Avattujen luottojen kokonaismäärä saa olla enintään 18 410 miljoonaa euroa, ja se jakautuu seuraavasti: - Keski- ja Itä-Eurooppa: 8 680 miljoonaa euroa - Välimeren alueen maat: 6 425 miljoonaa euroa - Latinalainen Amerikka/Aasia: 2 480 miljoonaa euroa - Etelä-Afrikan tasavalta: 825 miljoonaa euroa. Takuuaika on seitsemän vuotta ja alkaa Keski- ja Itä-Euroopan ja Välimeren alueen maiden sekä Latinalaisen Amerikan ja Aasian maiden osalta 1. helmikuuta 2000 ja Etelä-Afrikan tasavallan osalta 1. heinäkuuta 2000. Takuuaika päättyy kaikkien kyseisten alueiden osalta 31. tammikuuta 2007. Euroopan investointipankkia kehotetaan pyrkimään siihen, että kyseisen päätöksen nojalla myönnettäviin lainoihin liittyvä kaupallinen riski katetaan 30 prosentin osalta muilla kuin valtion takauksilla, mikäli mahdollista kunkin aluekohtaisen valtuuden osalta. Tavoiteosuutta on lisättävä aina kun se markkinoiden salliessa on mahdollista. 3. Riskitilanne Yhteisön talousarviota rasittavat riskit voidaan arvioida seuraavilla kahdella perusteella: - kyseisiin rahoitusjärjestelyihin liittyvä lainakanta tiettynä päivänä; tätä käytetään pankkialalla usein (tilanne kuvataan jäljempänä taulukossa 1), - yhteisöä kunkin varainhoitovuoden osalta rasittavat takaisinmaksuun liittyvät enimmäisriskit; tämä peruste liittyy suoremmin talousarvioon. Jälkimmäistä perustetta voidaan edelleen arvioida kahdella tavalla: - ainoastaan kertomuksen antamispäivään mennessä nostettujen lainojen perusteella, jos ennenaikaista takaisinmaksua ei tapahdu. Tilanne kuvataan jäljempänä taulukossa 2 (se edustaa vähimmäisriskiä yhteisön talousarviolle) - tekemällä ennakkoarvio kaikista komission ehdottamista tai neuvoston päättämistä rahoitusjärjestelyistä, jotta voitaisiin arvioida niiden vaikutukset tuleviin talousarvioihin, olettaen että komission ehdotukset hyväksytään. Tilanne kuvataan jäljempänä taulukossa 3 (se edustaa enimmäisriskiä yhteisön talousarviolle). Esitettyihin ehdotuksiin liittyvien riskien suuruusluokka on mahdollista määrittää viimeksi kuluneen varainhoitovuoden perusteella. On kuitenkin tehtävä arvioita maksupäivistä, takaisinmaksua koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, jotka on esitetty tarkkaan liitteessä, sekä korkokannasta [1] ja vaihtokursseista [2]. [1] EIP:n lainojen osalta oletuksena on keskimääräinen 10 prosentin korko. Varainhankinta- ja luotonantotoiminnan osalta käytetty keskimääräinen korko on 4,4 prosenttia. Taulukossa 3 esitettyjen uusien toimenpiteiden osalta on käytetty 3,4675 prosentin korkoa. [2] Muina valuuttoina kuin euroina ilmaistujen lainojen vaihtokursseina ovat vuoden 1999 joulukuun 31. päivän kurssit. Tulokset esitetään taulukoissa 1-3, joissa riski eritellään sen mukaan, koskeeko se yhteisön jäsenvaltioita vai sen ulkopuolisia maita. Voidaan myös huomauttaa, että taulukoissa mainitut kokonaismäärät kattavat erilaisia riskejä: esimerkiksi makrotaloudellisissa tukitoimissa luotot kohdistuvat yhteen maahan ja yhteisön uudessa rahoitusvälineessä (NCI) tai EIP:n toimissa lainanottajien takaamiin hankkeisiin. Seuraavassa analyysissä eritellään kokonaisriski, jäsenvaltioiden lainoihin liittyvä riski ja yhteisön ulkopuolisten maiden lainoihin liittyvä riski. 3.1. Lainakanta 31. joulukuuta 1999 Tilanne kuvataan taulukossa 1. Kokonaisriski oli kertomuksen antamispäivänä 14 524 miljoonaa euroa, kun se oli puolta vuotta aiemmin 13 088 miljoonaa euroa, eli kasvua oli 11 prosenttia [3]. [3] Riskien kehitys edellisen puolivuotiskauden aikana selittyy osittain muihin kuin euromääräisiin lainoihin liittyvillä valuuttakurssien vaihteluilla. Seuraavassa taulukossa esitetään rahoitusjärjestelyt, jotka ovat vaikuttaneet lainakannan kehitykseen edellisen kertomuksen jälkeen. Miljoonaa euroa Lainakanta 30.6.1999 // 13 088 Lainojen takaisinmaksut Maksutase: Italia Euratom Yhteisön uusi rahoitusväline Rahoitusapu Entinen NL EIP // 0,0 - 1,3 - 27,7 -10,0 0,0 - 216,2 Nostetut lainat Rahoitusapu EIP // + 108 + 1 365 Muiden valuuttojen vaihtokurssien vaihtelu suhteessa euroon // + 218,2 Lainakanta 31.12.1999 // 14 524 Jäsenvaltioille myönnettävien luottojen pääoma oli kertomuksen antamispäivänä 2 694 miljoonaa euroa, mikä on 1,6 prosenttia vähemmän kuin 30. kesäkuuta 1999. Yhteisön ulkopuolisia maita koskevien riskien osalta lainapääoman kokonaismäärä oli kertomuksen antamispäivänä 11 830 miljoonaa euroa, mikä on 14,3 prosenttia enemmän kuin puoli vuotta aiemmin. 3.2. Yhteisön talousarviosta katettavat vuosittaiset enimmäisriskit: 31. joulukuuta 1999 mennessä nostetut lainat Tilanne kuvataan taulukossa 2. Vuosittainen kokonaisriski on 4 060 miljoonaa euroa vuonna 2000. - Jäsenvaltioiden lainoja koskeva riski on 2 733 miljoonaa euroa vuonna 2000, joka on Italian lainan viimeinen erääntymisaika. - Yhteisön ulkopuolisten maiden lainoja koskevat riskit ovat 1 328 miljoonaa euroa vuonna 2000. Riski yhteisön ulkopuolisten maiden osalta on keskimäärin 1 356 miljoonaa euroa vuosina 2001-2008. 3.3. Teoreettiset vuosittaiset yhteisön talousarviota rasittavat enimmäisriskit Tilanne kuvataan taulukossa 3. Tämä riski on 4 138 miljoonaa euroa vuonna 2000 ja vakiintuu keskimäärin 2 500 miljoonaan euroon vuosina 2001-2008. - Jäsenvaltioiden lainoja koskevat enimmäisriskit kehittyvät taulukon 2 mukaisesti. - Yhteisön ulkopuolisten maiden lainoja koskeva riski on 1 405 miljoonaa euroa vuonna 2000. Riski kasvaa vuosina 2001-2008 keskimäärin 13 prosenttia vuodessa. >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> 4. Talousarviotakausten käyttöönotto 4.1. Maksaminen kassavaroista Komissio käyttää yhteisön kassavaroja yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen N:o 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29 päivänä toukokuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen N:o 1552/89 12 artiklan mukaisesti. Tällä menettelyllä vältetään komission maksujen myöhästyminen ja siitä aiheutuvat kustannukset luotonantotoiminnassa silloin, kun velallisen maksu myöhästyy. 4.2. Maksaminen takuurahastoon Lokakuun 31 päivänä 1994 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) 2728/94 säädettiin takuurahaston perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille. Kun yhteisön myöntämän lainan edunsaajan erääntyvät maksut myöhästyvät, takuurahasto auttaa kattamaan maksuhäiriön kolmen kuukauden kuluessa erääntymispäivästä. Jos yhteisön talousarviosta taattu EIP:n myöntämä laina jää maksamatta, yhteisö puuttuu asiaan kolmen kuukauden kuluessa saatuaan EIP:n ilmoituskirjeen. Komissio valtuuttaa silloin EIP:n nostamaan lainaa vastaavan osuuden takuurahastosta. Viivästyskorko varojen käyttöönsaattamispäivän ja rahaston suorituspäivän väliseltä ajalta anotaan takuurahastolta palautettavaksi kassavaroihin. Viimeisten kuuden kuukauden aikana rahasto on maksanut takauksia seuraavien velallismaiden osalta: >TAULUKON PAIKKA> 4.3. Maksamatta olevat erääntyneet velat 31. joulukuuta 1999 [4] [4] Kyseiset maksamatta olevat erääntyneet velat koskevat Tad(ikistanin osalta yhteisön entiselle Neuvostoliitolle ja sen tasavalloille myöntämää 1 250 miljoonan euron lainaa, sekä maksamattomia osia EIP:n entiselle Jugoslavialle Välimeren alueen maita koskevien pöytäkirjojen puitteissa myöntämästä lainasta. Määriin sisältyvät yhteisön talousarviosta katetut maksurästit. Yhteisön ulkopuolisten maiden maksamatta olevat velat 31. joulukuuta 1999 >TAULUKON PAIKKA> (1) Maksamatta olevien lainojen jakautuminen entisen Jugoslavian tasavaltojen kesken esitetään suuntaa-antavasti. (2) EIP:n toimenpiteitä koskevien takuumaksujen määrät sisältävät määräpäivään mennessä maksamattomat määrät ja yhteisön takauksen käyttöönottopäivästä alkaen kertyneet viivästyskorot. (3) Tilinpäätökseen merkityt viivästyskorot yhteisön takuun käyttöönottopäivän ja kertomuksen antamisen välisenä aikana. Nämä viivästyskorot esitetään kokonaisuutena kaikkien entisen Jugoslavian tasavaltojen osalta. 5. Arvio yhteisön laskennallisesta laina- ja takauskapasiteetista yhteisön ulkopuolisten maiden hyväksi Takuurahasto- ja takuuvarausmekanismi rajoittaa käytännössä yhteisön laina- tai takauskapasiteettia yhteisön ulkopuolisille maille, sillä rahoitusnäkymissä takuuvaraukseen sisältyvä määrä [5] rajoittaa rahaston täydentämiseksi uuden lainapäätöksen yhteydessä käytettävissä olevia määrärahoja (tai vuosierää monivuotisten rahoitusjärjestelyjen takuiden kohdalla). [5] Vuosien 2000-2006 rahoitusnäkymiin sisältyvä määrä on 200 miljoonaa euroa vuoden 1999 hintoihin. Lainakapasiteetti vastaa tiettynä aikana takuuvarauksessa jäljellä olevaa marginaalia. Tämä marginaali on yhtä suuri kuin erotus varauksen ja jo päätettyjen ja valmisteilla olevien rahoitusjärjestelyjen yhteydessä takuurahaston täydentämiseksi tarvittavan arvion välillä. Taulukossa 4 esitetään takuurahastomekanismin mukainen arvio yhteisön lainakapasiteetista yhteisön ulkopuolisille maille kaudella 1999-2001. Laskentamenetelmä ja säädösviittaukset esitetään yksityiskohtaisesti tämän kertomuksen liitteessä. Neuvoston tekemien sekä ehdotettujen ja valmisteltavien päätösten perusteella (ks. taulukko 4) takuuvarauksesta arvioidaan käytettävän 176 miljoonaa euroa vuonna 2000, jolloin vuoden 2000 lopussa käytettävissä olisi 27 miljoonaa euroa. Kun otetaan huomioon aiemmin päätettyjä lainoja ja vuotta 2000 varten ehdotettuja ja valmisteltavina olevia lainoja koskevien rahaston maksujen vaikutus takuuvaraukseen, käytettävissä oleva vuotuinen lainakapasiteetti on seuraava: - 297 miljoonaa euroa kokonaisuudessaan yhteisön talousarviosta taattaviin lainoihin, - 457 miljoonaa euroa 65-prosenttisesti taattaviin lainoihin (neuvoston 22 päivänä joulukuuta 1999 tekemän päätöksen N:o 2000/24/EY mukaisesti). Kuten taulukosta 4 ilmenee, takuurahaston varauksia koskevien nykyarvioiden perusteella näyttää siltä, että jäljellä oleva lainakapasiteetti on hyvin rajoitettu vuonna 2001. 6. Takuurahaston tilanne 31.12.1999 Yhteisön ulkopuolisille maille myönnettyjen lainojen ja lainatakausten kokonaismäärä, johon lisätään erääntyneet, maksamattomat korot, oli 31. joulukuuta 1999 12 052 miljoonaa euroa. Miljoonaa euroa // Tilanne 31.12.1999 1. Lainakanta: varainhankinta ja luotonanto // 1 591 2. Lainakanta EIP:n osalta // 10 137 3. Lainakanta: maksamattomat velat // 158 4. Viivästyskorot // 37 5. Erääntyneet, maksamattomat korot [6] // 129 [6] Erääntyneet, maksamattomat korot siten kuin ne määritellään takuurahaston perustamisesta annetussa asetuksessa. YHTEENSÄ // 12 052 Takuurahaston varojen ja asetuksessa määritellyn maksamattomien sitoumusten määrän suhde on 10,9 prosenttia eli siis suurempi kuin takuurahaston perustavassa asetuksessa mainittu 10 prosentin tavoitesumma. Asetuksessa säädetään, että "jos tavoitesumma ylitetään vuoden lopussa, palautetaan jäännös Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion tulotaulukon erityiseen budjettikohtaan". Varainhoitovuoden 1999 lopussa ylijäämä oli 107,9 miljoonaa euroa. Se palautetaan talousarvioon vuoden 2000 alkupuoliskolla. Takuurahaston varat voivat varainhoitovuoden 2000 lopussa olla noin 1 422 miljoonaa euroa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: - 176 miljoonaa euroa maksetaan vuoden 2000 takuuvarauksesta - rahaston toimia edellyttäviä uusia maksulaiminlyöntejä ei tapahdu - velkansa hoitamatta jättäneet maat eivät maksa velkojaan myöhässä - rahaston varojen sijoitustulot ovat vuonna 2000 noin 41 miljoonaa euroa. 7. Takuurahaston suhteellinen vakaus Rahastossa 31. joulukuuta 1999 olevan määrän (1 313 miljoonaa euroa) ja taulukossa 3 vuodelle 2000 ennakoidun (1 405 miljoonaa euroa) yhteisön ulkopuolisille maille myönnettävien lainojen vuotuisen enimmäisriskin (määritellään erääntyvillä kokonaismäärillä) suhde on 93 prosenttia. >VIITTAUS KAAVIOON> Toinen osa Mahdollisten riskien arviointi: tärkeimmistä lainatoimista hyötyvien EU:n ulkopuolisten maiden talouksien tila 1. Johdanto Edellisissä osissa esitetyt numerotiedot kuvastivat yleisestä talousarviosta katettavien riskien määrällistä puolta. Nämä tiedot on kuitenkin suhteutettava riskin laatuun, joka riippuu lainatoimen lajista ja lainan saajan tilanteesta. Jäljempänä selvitellään niitä viimeaikaisia tapahtumia, jotka voivat vaikuttaa maariskiyhdistelmään. Tässä toisessa osassa esitettävä maariskiarvio sisältää useita maariski-indikaattoreita, jotka esitetään koko sivun taulukoina maittain (ks. liitteet) kaikkien niiden EU:n ulkopuolisten maiden osalta, jotka ovat saaneet EY:n makrotaloudellista rahoitusapua ja joilla edelleen on velkoja maksettavana EU:lle. Tekstissä analysoidaan niitä maita, joista on saatu riskiarvioon vaikuttavaa merkittävää uutta tietoa edellisen, vuoden 1999 ensimmäiset kuusi kuukautta kattaneen kertomuksen laatimisen jälkeen. Lyhyt analyysi esitetään myös maista, joilla on edelleen maksamatta vuonna 1991 silloiselle Neuvostoliitolle myönnetyistä 1 250 miljoonan ecun tavaraluotoista peräisin olevia lainoja. Tässä jaksossa esitettävä arvio koskee vain edellä mainittuja alueita lähinnä siksi, että yhteisön rahoitusriskit muualla (erityisesti EIP:n myöntämien lainojen takauksina) ovat vain murto-osa kokonaisrahoitusriskeistä ja ne hajaantuvat myös hyvin monien maiden kesken. 2. Liittymiseen Valmistautuvat Maat Bulgaria Vuoden 1998 lopulla alkanut talouskasvun hidastuminen jatkui vuoden 1999 alkupuoliskolla, jolloin bruttokansantuotteen kasvu oli lähellä nollaa. Tämä johtui viennin supistumisesta ja teollisuustuotannon jyrkästä laskusta. Teollisen ja vähittäiskaupan laskusuuntaus jatkui lähes koko vuoden 1999. Kasvun odotetun elpymisen EU:ssa ja Kosovon kriisin päättymisen odotetaan kiihdyttävän Bulgarian talouskasvua vuosina 2000 ja 2001, mutta selviä merkkejä kestävän kasvun alkamisesta ei vielä näy. Julkinen talous on edelleen terve, inflaatio on hidas ja valuuttavarannon suuruus vahvistaa valuuttakatejärjestelmän uskottavuutta. Kauppatase on heikentynyt huomattavasti ja vaihtotaseen alijäämän ennustetaan vuonna 1999 olevan yli 6 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Osa tästä aiheutui Kosovon kriisistä, mutta tehdasteollisuuden rakenneuudistus myös laski teollisuustuotantoa ja lisäsi investointihyödykkeiden tuontia. Alijäämää rahoitettiin useilla suurilla yksityistämiskaupoilla, joissa oli mukana ulkomaisia sijoittajia, ja kansainvälisten rahoituslaitosten tuella. Talouden yleinen vakautuminen on ollut vaikuttavaa, mutta Bulgarian taloudella on vielä edessään keskipitkän aikavälin uhkia. Valtionyritysten yksityistäminen on edennyt aikataulun mukaisesti, mutta suhteeton johdon ja työntekijöiden yritysostojen suosiminen hidastaa erittäin tarpeellista modernisointia ja rakenneuudistusta. Pankkiala on ollut haluton rahoittamaan kotimaista teollisuutta, ja ulkomaiset sijoittajat epäröivät laajamittaista sitoutumista. Valtion omistamien yritysten ja teollisuuden rakenneuudistukseen liittyy työttömyyden kasvu, ja hallinnon heikkous ja liiketoimintaympäristön avoimuuden puute jarruttavat edelleen talouskehitystä. Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) kanssa sovittu uudistusohjelma sujuu hyvin, ja tavoiteaikojen pitämisessä on ilmennyt vain pieniä viivästymiä. IMF:n ohjelman rakenteellisten tuloskriteerien saavuttamisessa voidaan odottaa yhä suurempia vaikeuksia vuonna 2000 varsinkin yleishyödyllisten laitoksien rakenneuudistuksessa, sillä ne ovat taloudellisesti heikossa tilassa. Hallituksen päättäväisyys uudistusohjelman noudattamisessa joutuu tästä syystä testiin keväällä. Hallituksen taannoinen uudistaminen viittaa kuitenkin siihen, että EU:hun liittyminen ja talousuudistus ovat tärkeysjärjestyksessä korkealla. Viro Talouden toimeliaisuuden vähennyttyä jyrkästi Virossa vuoden 1998 lopulla ja vuoden 1999 alkukuukausina kasvu käynnistyi jälleen vuoden 1999 kolmannella neljänneksellä. Lyhyen ajan indikaattorit ovat osoittaneet laajapohjaista toiminnan elpymistä. Rahatalouden tilanne on muuttunut suotuisammaksi: inflaatio on hidastunut, korot laskeneet ja luotot kasvaneet. Dollarin arvon nousu euroon (ja siten Viron kruunuunkin) nähden on myös vaikuttanut myönteisesti. Julkinen talous heikentyi selvästi vuoden 1999 ensimmäisellä puoliskolla, mutta julkisen talouden alijäämän kasvu saatiin hallintaan toisella vuosipuoliskolla. Alijäämän odotetaan kuitenkin nousevan 4,5 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen vuoden lopulla. Hallitus on sitoutunut noudattamaan vuonna 2000 tiukkaa finanssipolitiikkaa, johon sisältyy talousarvion tasapainottaminen entistä alhaisemmalle nimellismenotasolle. Toinen tärkeä asia on työttömyyden hoitaminen, sillä se kasvoi jyrkästi vuoden 1998 lopulla ja vuoden 1999 alussa. Rohkaisevaa on, että virallinen työttömyys pysyi vuoden 1999 jälkipuoliskolla ennallaan. Kotimaisen kysynnän laskun seurausta oli kauppa- ja vaihtotaseen alijäämien nopea supistuminen. Hyödykkeiden tuonnin väheneminen oli erityisen voimakasta, kun taas vienti supistui vähemmän, koska vienti EU:hun - Viron suurimpaan kauppakumppaniin - kasvoi edelleen tasaisesti. Samaan aikaan palveluala (erityisesti liikenne ja matkailu) oli paljon entistä ylijäämäisempi. Kaiken kaikkiaan tämä johti vaihtotaseen ylijäämään vuoden 1999 kolmannella neljänneksellä, mikä lievitti kansainvälisten sijoittajien jatkuvaa pelkoa maan makrotalouden heikkoudesta. Vaihtotaseen alijäämän rahoittaminen oli edelleen tervettä, mikä mahdollisti valuuttavarannon tasaisen kasvun, ja valtion ulkoinen velka pysyi hyvin pienenä (noin 5 % brutto suhteessa bruttokansantuotteeseen; Viron ulkomainen velka oli kaikkiaan 57,5 % suhteessa BKT:seen). Standard and Poors' vahvisti Viron luottokelpoisuusluokituksen syyskuussa 1999. Viro on loppusuoralla neuvotteluissa IMF:n kanssa sovittavasta valmiusluottojärjestelystä, jonka uskotaan tulevan hyväksytyksi vuoden 2000 alussa. Markkinoiden luottamuksen kohentuminen on alentanut kruunumääräisten arvopapereiden riskipreemiota ja virolaisten lainanottajien ulkomaan valuutan määräisten lainojen korkoeroa. Latvia Vuoden 1999 alkupuoliskolla Latvian bruttokansantuote supistui 2 prosenttia edellisen vuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna. Teollisuustuotannon indeksi on noussut toukokuusta lähtien ja syyskuusta lähtien se on ollut lähellä vuonna 1998 saavuttamaansa tasoa. Toisaalta kuljetuspalveluissa tapahtui vuoden 1999 kolmannella neljänneksellä tuntuva lasku, joka liittyi öljyn ja öljytuotteiden kauttakuljetuksiin. Inflaatio on ollut Latviassa hidas koko vuoden. Virallinen työttömyysaste laski marraskuun lopussa 9,1 prosenttiin, kun se oli huhtikuussa ollut huipussaan 10,2 prosenttia. Ulkomaan kaupassa vienti EU:hun kasvoi samalla kun vienti Venäjälle väheni, ja saman suuntauksen voidaan odottaa jatkuvan. Vuoden seitsemän ensimmäisen kuukauden aikana kokonaisvienti supistui edellisestä vuodesta, mutta tuonti väheni vielä enemmän. Vaihtotaseen alijäämä oli vuoden 1999 ensimmäisellä puoliskolla 9,1 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen, mikä on vähemmän kuin vuoden 1998 kummallakin puoliskolla todettu 11,1 prosentin alijäämä. Vuonna 1998 julkisyhteisöjen talouden alijäämä ilman yksityistämistuloja oli 0,8 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Vuoden 1999 alkupuoliskon julkistalouden tila lupaa vuodelle 1999 huonompaa lopputulosta, koska hidastunut talouskasvu vaikuttaa valtion tuloihin; tilannetta pahentavat myös suuret eläke- ja työttömyysetuusmaksut sekä vuoden 1998 lopulla luvatut valtion palkkojen korotukset. Julkisen talouden kasvavan epätasapainon korjaamiseksi parlamentti hyväksyi elokuussa loppuvuodeksi lisätalousarvion, johon sisältyi menojen leikkaaminen 1,5 prosentilla suhteessa bruttokansantuotteeseen sekä alkoholi-, polttoaine- ja tupakkaverojen korotus. Monet pankit joutuivat vaikeuksiin Venäjän kriisin vuoksi, mutta pankkiala näyttää saavan vakautensa takaisin. Latvian keskuspankin valuuttamarkkinainterventiot vuoden 1999 jälkipuoliskolla ovat johtaneet rahatalouden kiristymiseen ja lievään korkojen nousuun. Joulukuussa 1999 IMF hyväksyi Latvian 16 kuukauden valmiusluottojärjestelyn (SBA), jonka määrä vastaa 33 miljoonaa erityisnosto-oikeutta (noin 45. milj. EUR). Sillä tuetaan hallituksen vuosien 2000-2001 talousohjelmaa. Latvian hallitus ei aio käyttää erityisnosto-oikeuksiaan, vaan pitää järjestelyä varotoimena. Valtion ulkomaanvelka oli marraskuun 1999 lopussa 620 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mikä on vähemmän kuin 1 prosenttia bruttokansantuotteesta ja sisältää 225 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvosta eurobondeja. Maaliskuun 2000 lopussa Latvian on maksettava noin 34 miljoonaa euroa ulkomaisia velkojaan useille rahoituslaitoksille. Liettua Venäjän kriisin vaikutukset ovat kohdistuneet Liettuan talouteen viipeellä, sillä hallitus yritti vaimentaa ulkoista häiriötä tukitoimin. Tästä suhdannepolitiikasta huolimatta tuotannon kasvu on hidastunut vuoden 1998 jälkipuoliskolta alkaen. Tämän kehityksen pääsyynä on ollut Liettuan keskeisten vientimarkkinoiden romahtaminen entisissä Neuvostoliiton maissa syksyn 1998 talouskriisin jälkeen sekä maan ainoan öljynjalostamon toiminnan riippuvuus Venäjältä tulevista epävakaista toimituksista ja se, että tämä jalostamo tuottaa melkein kymmenesosan Liettuan bruttokansantuotteesta. Lisäksi kansallisen valuutan sitominen Yhdysvaltain dollariin on johtanut litin arvon merkittävään nousuun suhteessa eurooppalaisten kauppakumppaneiden valuuttoihin, mikä heikensi maan kilpailukykyä Euroopan markkinoilla. Tämän seurauksena bruttokansantuotteen kasvu supistui noin 3 prosenttia vuonna 1999. EU:n voimistuvan talouskasvun ja entisen Neuvostoliiton markkinoiden elpymisen vuoksi talouden toimeliaisuuden odotetaan kuitenkin vilkastuvan vuonna 2000. Kuluttajahintainflaatio on hidastunut huomattavasti. Litin vahvistumisen lisäksi alhaiset tuontihyödykkeiden hinnat ja maataloustuotteiden ylitarjonta kotimaan markkinoilla hidastivat osaltaan kuluttajahintainflaatiota joulukuun 1998 2,4 prosentista joulukuun 1999 0,3 prosenttiin. Vaikka hintojen vapautuminen ja raaka-aineiden maailmanmarkkinahintojen nousu luovat hieman inflaatiopainetta, inflaation uskotaan pysyvän hitaana lähitulevaisuudessa. Kasvun hidastumisen ja talouden rakenneuudistuksen vuoksi työttömyysaste nousi koko vuoden ja oli joulukuussa 10 prosenttia. Koko vuoden 1999 keskimääräinen työttömyysaste nousi 8,4 prosenttiin, kun se vuonna 1998 oli 6,4 prosenttia. Koska rakenneuudistukset edelleen vähentävät työvoimatarvetta, työttömyys voi kasvaa edelleen. Julkisen talouden tila heikkeni merkittävästi, kun Venäjän kriisin vaikutukset alkoivat tuntua Liettuan taloudessa. Juoksevat tulot jäivät tavoitteen alapuolelle, kun veropohja supistui, ja menot kasvoivat, kun kriisistä kärsineitä yrityksiä tuettiin. Tämän seurauksena julkisyhteisöjen rahoitusalijäämä kasvoi: vuonna 1997 se oli noin 2 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen, vuonna 1998 yli 5 prosenttia ja vuonna 1999 se voi olla vieläkin suurempi. Julkisen talouden saattamiseksi takaisin kestävälle tasolle parlamentti hyväksyi menoleikkauksia ja kriisiohjelman, jolla pyrittiin viivästyttämään talletusten palautusten kolmatta ja viimeistä maksuerää, jonka määrä on noin 1,5 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Ohjelmalla pyrittiin myös IMF:n valmiusluottojärjestelyn allekirjoittamiseen maksuvalmiusrajoitteiden välttämiseksi sekä lukuisiin rakenneuudistuksiin, joilla parannetaan julkisen talouden kestävyyttä. Suurin osa toimenpiteistä on tarkoitus sisällyttää parhaillaan valmisteltavaan vuoden 2000 talousarvioon. IMF:n valmiusluottojärjestelyn allekirjoituksen odotetaan tapahtuvan vuoden 2000 alussa. Maksutase heikkeni tuntuvasti Venäjän kriisin alkaessa, jolloin vientimarkkinat supistuivat mutta tuonti pysyi suhteellisen suurena, koska Liettuan hallitus pyrki vakauttamaan kasvun ja talouden modernisointi ja rakenneuudistus loivat jatkuvaa tuontitarvetta. Vasta vuoden 1999 puolivälistä alkaen tuonti alkoi supistua vientiä voimakkaammin, mikä edisti kauppataseen alijäämän pienenemistä. Ulkomaiset suorat sijoitukset eivät talouskasvun hidastumisesta juurikaan kärsineet, ja niiden avulla rahoitettiin vaihtotaseen alijäämää, joka oli yli 10 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Vaikka vaihtotaseen alijäämän rahoittaminen ei tällä hetkellä olekaan suuri ongelma, sen nykytaso edellyttää keskipitkällä aikavälillä korjaavia toimia. Romania Vuoden 1999 jälkipuoliskolla Romania oli edelleen syvässä lamassa. Rahoitusongelmat olivat suuria, talous oli epätasapainossa, pääomaa tuli maahan niukasti, työllisyys oli kasvussa ja suurten tappiollisten yritysten rakenneuudistus eteni vaikeasti, joten kansantalouden vakauttamisessa ja markkinoiden luottamuksen palauttamisessa edistyttiin hyvin vähän. Vuoden 1999 toisella puoliskolla talouden toimeliaisuus väheni edelleen ja kokonaistuotannon arvioidaan supistuneen noin 4 prosenttia koko vuoden aikana. Investointimenot supistuivat huomattavasti, mikä kuvastaa heikkoa kokonaiskysyntää, pitkään korkeina pysyneiden korkojen vaikutusta ja ulkopuolisen rahoituksen hankinnan vaikeutta. Vienti ja vähittäiskauppa ovat kuitenkin elpyneet hieman. Julkisen talouden rahoitusasema oli edelleen heikko, mutta talousarvion täytäntöönpano sujui paremmin toisella vuosipuoliskolla. Luottamus siihen, että kotimarkkinat rahoittaisivat julkisen talouden alijäämän, herätti kuitenkin edelleen epäilyjä rahoitusaseman kestävyydestä, koska kotimaisten velkojen juoksuajat olivat lyhyitä ja korot korkeita. Vuoden 1999 toisella puoliskolla tapahtunut nimellis- ja reaalikorkojen lasku voi olla tärkeä tekijä taloudellisen tilanteen vakauttamisessa. Korkojen lasku johtuu suurelta osin toimista, joihin ryhdyttiin julkisen rahoitusalan hyvin vakavien ongelmien ratkaisemiseksi, riskipreemion alenemisesta sen jälkeen kun Romania oli ensimmäisellä vuosipuoliskolla maksanut ulkoiset velkansa sitoumustensa mukaisesti sekä pankkien välisten markkinoiden likviditeetin paranemisesta. Likviditeetin paraneminen on kuitenkin heikentänyt keskuspankin mahdollisuuksia hillitä inflaatiota. Kuluttajahintainflaatio kiihtyi vuoden alun 32 prosentista 55 prosenttiin vuoden lopulla. Itse asiassa rahapoliittiset viranomaiset pyrkivät samanaikaisesti moneen tavoitteeseen, muun muassa vahvistamaan kansallisen valuutan uskottavuutta, kasvattamaan valuuttavarantoa, hallitsemaan likviditeettiä, hidastamaan inflaatiota ja turvaamaan valuutan hienoisen reaalisen heikentymisen viennin tukemiseksi. Kaikissa näissä ei onnistuttu. Tässä tilanteessa suurempien pääomasijoitusten houkutteleminen ja tuntuva edistys rakenneuudistuksissa ovat avaintavoitteita, sillä ne vähentäisivät keskuspankin rahapoliittista dilemmaa ja keventäisivät siten rahapolitiikkaa. Vuoden 1999 jälkipuoliskolle oli ominaista kauppa- ja vaihtotaseen alijäämien pieneneminen. Koko vuoden 1999 aikana vaihtotaseen alijäämän odotetaan puoliintuvan, noin 1,5 miljardiin Yhdysvaltain dollariin. Kotimaisen kysynnän lasku ja kaupan rahoitusvaikeudet johtivat tuonnin jyrkkään supistumiseen, kun taas viennin taso säilyi, koska EU:n taloudet kasvoivat voimakkaammin ja Romanian valuutta heikkeni reaalisesti huomattavasti vuoden 1998 lopulla ja vuoden 1999 alussa. Maksutase pysyi kuitenkin heikkona. Romanian heikko kansainvälinen uskottavuus ja sen sijoitusilmaston pysyminen vähemmän ystävällisenä ja houkuttelevana esti yksityisen ulkomaisen pääoman tulon. Romania ei pystynyt laskemaan liikkeeseen euro- eikä samuraivelkakirjoja, koska markkinat vaativat hyvin korkeaa riskipreemiota. Virallisen valuuttavarannon kasvu ensimmäisen vuosipuoliskon lopun hyvin alhaisesta tasosta selittyi miltei yksinomaan Romanian keskuspankin kotimarkkinaostoista. Vakavien maksutaseongelmien vuoksi hallitus pääsi kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa sopimukseen uusista rakennesopeutuslainoista. Maailmanpankki myönsi 10. kesäkuuta 1999 325 miljoonan dollarin luotot (joihin sisältyi 300 milj. dollarin yksityissektorin sopeutuslaina, PSAL), ja 5. elokuuta IMF:n johtokunta hyväksyi 400 miljoonan erityisnosto-oikeuden (550 milj. USD) uuden valmiusluottojärjestelyn. Elokuussa Maailmanpankki maksoi 150 miljoonaa dollaria PSAL:n osana, ja IMF maksoi ensimmäisen alennetun erän, 73 miljoonaa dollaria. Toisen erän (noin 200 milj. USD) maksamista, joka oli määrä maksaa lokakuussa, lykättiin yhä uudelleen, eikä sitä voitu toteuttaa vuonna 1999. Maailmanpankki ei ole vielä voinut maksaa viimeistä 150 miljoonan dollarin erää maatalouden rakennesopeutuslainastaan. Tämä laina myönnettiin alun perin vuonna 1997 ja sitä jatkettiin vuoden 1998 lopulla. 3. Länsi-Balkan Bosnia ja Hertsegovina Vuosina 1996-98 Bosnian ja Hertsegovinan (BiH) talouskasvu on onnistuttu pitämään keskimäärin 35 prosenttina. Nämä korkeat kasvuluvut on saavutettu, kun bruttokansantuotteen lähtötaso oli hyvin alhainen ja BiH sai ulkomaista rahoitusta 5,1 miljardia Yhdysvaltain dollaria talouden elvytys- ja jälleenrakennusohjelmaan (1996-1999), jota kansainväliset rahoittajat tukivat. Korkeista kasvuluvuista huolimatta inflaatio on koko maan tasolla hidastunut nopeasti yksinumeroisiin lukuihin, mitä tukee valuuttakatejärjestelmän tiukka noudattaminen ja varovainen finanssipolitiikka, jota sovelletaan osana IMF:n valmiusluottojärjestelyllään tukemaa maanlaajuista makrotalousohjelmaa. Vaihdettavan markan (Konvertible Marka, KM) kurssi on edelleen kiinnitetty suhteessa 1:1 Saksan markkaan (ja sitä kautta euroon) valuuttakatejärjestelmässä. Vuonna 1999 kokonaistuotannon kasvun ennustetaan hidastuvan 12 prosenttiin, kun ennuste ennen Kosovon kriisiä oli 16 prosenttia. Tämä johtuu suurelta osin Kosovon kriisin vaikutuksesta kauppaan ja kotimaisiin investointeihin aiemmin samana vuonna. Työttömyys on korkea kummassakin yhteisössä, noin 40 prosenttia. Vuonna 1999 kumpikin yhteisö joutui tasapainottamaan talousarvionsa ja supistamaan menoja noin 30 prosenttia lähinnä vuoden 1999 alkupuolen Kosovon tilanteen kielteisten vaikutusten vuoksi. Serbitasavallan (Republika Srpska) vuoden 2000 talousarvioesitys näyttää olevan tasapainossa, mutta federaation talousarvioesitys ylittää IMF:n menokattosuositukset. Vaihtotaseen alijäämä on edelleen suuri (noin 22 % suhteessa BKT:seen vuonna 1999), ja se rahoitetaan pääasiassa lahjoittajien avulla. Alijäämä heijastaa jälleenrakennukseen liittyvän tuonnin suurta määrää. Virallinen valuuttavaranto vastaa bruttomääräisenä noin 3 kuukauden tuontia eli on noin 600 miljoonaa KM-markkaa, ja sen kasvu on ollut ennätysmäistä vuoden 1999 jälkipuoliskon ajan, mikä kuvastaa KM-markan entistä laajempaa hyväksyntää kummassakin yhteisössä. BiH:n ulkomaan velka on edelleen suuri (noin 70 % suhteessa BKT:seen vuoden 1998 lopussa); osa siitä on entiseltä Jugoslavialta perittyä suurta velkataakkaa. Velanhoitokustannukset suhteessa hyödykkeiden ja palvelujen vientiin ovat kuitenkin melko alhaiset velan ja bruttokansantuotteen suhteeseen nähden. Tämä kuvastaa sitä, että huomattava osa lainoista on saatu erittäin edullisin ehdoin ja Lontoon ja Pariisin klubien kanssa on sovittu lainojen uusista aikatauluista. Nämä tekijät myös selittävät, miksi velan ja velanhoitosuhteen ennustetaan alenevan lähivuosina, vaikka ulkomaista lainaa joudutaan edelleen ottamaan jälleenrakennukseen liittyviin toimiin paljonkin. BiH:ssa yhteisöt (federaation osuus on 61 % ja serbitasavallan 39 %) vastaavat siitä, että ne toimittavat valtiolle riittävästi varoja ulkomaisen velan hoitoon. Toukokuussa 1998 IMF hyväksyi 81 miljoonan dollarin valmiusluottojärjestelyn. Kesäkuussa 1999 IMF päätti lisätä tukeaan 23 miljoonaa dollaria Kosovon kriisin vuoksi. Maailmanpankilla on kaksi poliittisiin päätöksiin perustuvaa tukiohjelmaa BiH:ssa, ja niillä tuetaan julkisen talouden uudistamista sekä yritysten ja pankkialan yksityistämistä. Nämä saavat rahoitustukea kahdesta IDA-luotosta, joiden yhteismäärä on 134 miljoonaa dollaria erittäin edullisin ehdoin, joihin sisältyy 28 miljoonan lisäluotto Kosovon kriisin vaikutusten korjaamiseen. BiH:n maariski-indikaattoreista ei ole tarkkoja tietoja, koska arviointilaitokset eivät tee riskiarvioita BiH:sta. Yleinen käsitys on, että sijoiotusten maariski on edelleen suuri. Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia Talouden toimeliaisuus entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa (EJTM) laski jyrkästi vuoden 1999 alussa pääosin Kosovon kriisin seurauksena. Kriisi vaikutti EJTM:ään, koska kauppa keskeytyi, ulkomaiset suorat sijoitukset vähenivät jyrkästi ja maahan virtasi pakolaisia. Kriisin päätyttyä tilanne on kuitenkin korjaantunut ja nyt Kosovon jälleenrakennus näyttää olevan merkittävä talouden kasvutekijä. EJTM:n vienti Kosovoon kasvaa voimakkaasti ja kansainvälisen avustus- ja sotilashenkilöstön oleskelu maassa lisää kotimaista kysyntää tuntuvasti. Bruttokansantuotteen huomattavasta laskusta vuonna 1999 esitetyt ennusteet eivät näytä toteutuneen. Kokonaistuotannon odotetaan pikemminkin kasvaneen 2,7 prosenttia vuonna 1999. Talousuudistusten hidastuttua huomattavasti kahden viime vuoden aikana EJTM:n kilpailukykyongelmat jatkuvat. Tämä on näkynyt suurena vaihtotaseen alijäämänä, joka oli noin 290 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuonna 1998 (8 % suhteessa BKT:seen). Vaikka kansainväliset avustusponnistelut Kosovossa tukivat vientiä ja edistivät osaltaan vaihtotaseen alijäämän jyrkkää alenemista 123 miljoonaan dollariin vuonna 1999, tilanne lienee väliaikainen. Vuoden 1999 lopulla ulkomaiset velat kasvoivat 1482 miljoonaan euroon (44 % suhteessa BKT:seen, 41 % vuonna 1998) ja velanhoitokustannukset nousivat jyrkästi vuoden 1998 127 miljoonasta eurosta 162 miljoonaan euroon vuonna 1999 (12 % suhteessa hyödykkeiden ja palvelujen vientiin). Kesäkuussa 1998 IMF hyväksyi pyynnön toisesta vuotuisesta ESAF-rakennemuutosjärjestelystä, jolla tuetaan tarkistettua poliittista puiteohjelmaa (huhtikuu 1998 - huhtikuu 2000). Koska Kosovon kriisin vaikutus oli suuri eikä asianmukaisesta keskipitkän aikavälin rakenneuudistusohjelmasta ole pystytty sopimaan, mikä itse asiassa johti ohjelman keskeyttämiseen vuonna 1999, aiotaan nyt korvata huhtikuussa 2000 päättyvä ohjelma talousohjelmalla, jota voidaan tukea valmiusluottojärjestelyllä. Myös Maailmanpankki voisi tukea sellaista ohjelmaa toisella FESAL-lainalla rakenneuudistusten turvaamiseksi. Neuvottelut kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa ovat parhaillaan käynnissä ja niissä pyritään sopimaan tällaisesta ohjelmasta. 4. Uudet itsenäiset valtiot Armenia Bruttokansantuote kasvoi 7,2 prosenttia vuonna 1998 ja 6,1 prosenttia vuoden 1999 yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana. Kasvu riippui kuitenkin suurelta osin ulkomaisesta rahoituksesta, jota saatiin erityisesti Maailmanpankilta ja IMF:ltä. Se mahdollisti Armenian vaihtotaseen ja julkisen talouden suuret alijäämät. Koska hallitus palasi kireämpään finanssi- ja rahapolitiikkaan, inflaation ei odotettu olevan koko vuoden 1999 aikana enempää kuin 2 prosenttia. Vuoden 1999 seitsemän ensimmäisen kuukauden aikana valtion talouden alijäämä vastasi 4,5 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen, kun se oli vuoden 1998 vastaavana ajanjaksona 1,4 prosenttia ja koko vuonna 1998 4,8 prosenttia. Verorästien kertymä kasvoi hälyttävästi. Elokuussa 1999 käyttöön otettujen tiukkojen toimenpiteiden tuloksena veronkannossa havaittiin kuitenkin tasaista parantumista ja julkisen talouden vuoden 1999 tulotavoitteiden odotetaan täyttyvän. Armeniaan kohdistuneen kauppasaarron, Venäjä rahoituskriisin ja dramin suhteellisen vahvan kurssin seurauksena maan vaihtotaseen alijäämä vuonna 1998 oli 27,3 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Tuonti oli yli kolminkertainen viennin arvoon nähden. Kauppataseen alijäämä supistui kuitenkin tammikuusta kesäkuuhun 1999 9,2 prosenttiyksikköä, 28 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen, kun tuonti väheni jyrkemmin kuin vienti. Ulkomailla asuvien armenialaisten, kansainvälisten rahoituslaitosten ja ulkomaiden (erityisesti Yhdysvaltain) tarjoama rahavirta samoin kuin huomattavat ulkomaiset suorat sijoitukset ovat estäneet näitä alijäämiä järkyttämästä Armenia taloutta. Alijäämät ovat kuitenkin ilman muuta kestämättömiä pitkällä aikavälillä. Maan ulkomaan velka kasvaa ja sen odotetaan olevan noin 50 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen vuoden 2000 lopussa. Bruttomääräinen valuuttavaranto, jota yksityistämistulot kasvattivat, kattaa edelleen noin 3,7 kuukauden tuonnin. Valuutta heikkeni hieman Venäjän kriisin yhteydessä, mutta sen arvo on noussut jonkin verran viime kuukausina ja joulukuussa 1999 yksi Yhdysvaltain dollari vastasi noin 515 dramia. Lokakuun 8. päivänä 1999 IMF sai päätökseen Armenian kanssa sovitun kolmannen vuotuisen järjestelyn puolivälin väliarvioinnin. IMF ilmaisi kuitenkin huolestumisensa politiikan täytäntöönpanossa tapahtuneista taka-askelista ja rakenneuudistusten vauhdin hidastumisesta erityisesti energia-alan rahoituksellisen elvytyssuunnitelman toteutuksen osalta. Se piti hyvinä uuden hallituksen korjaustoimia ja erityisesti viranomaisten päätöstä ryhtyä voimakkaisiin korjaaviin verotustoimiin ja ponnistuksia yksityistämisen jälleenvauhdittamiseksi. Valko-Venäjä Valko-Venäjän taloudellinen ja poliittinen kehitys on edelleen hyvin huolestuttavaa. Koska valtiolla on jatkuvasti vaikeuksia saada kokoon riittävästi kovaa valuuttaa velkojensa hoitoon, on olemassa ilmeinen riski, että velat jäävät hoitamatta. Vaikka ulkomaisen velkakannan arvioidaan olevan vain 25 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen, käteisen puutteesta kärsivä valtio joutuu jo järjestelemään uudelleen valtiontakauslainojaan. Myös sen sähkö- ja kaasumaksurästit Venäjälle ja Liettuaan kasvavat edelleen. Vuonna 1999 kysynnän lasku yhdessä vakavan vaihtosuhdehäiriön kanssa johti taloudellisen toiminnan tuntuvaan vähenemiseen. Soveliaiden toimenpiteiden puuttuessa on syntynyt kestämätön rakenteellinen ja rahapoliittinen epätasapaino. Vasta kun Valko-Venäjä pystyy solmimaan uudelleen suhteet IMF:ään ja saamaan tukea monenvälisiltä rahoittajilta, se voi kyetä voittamaan kasvavat vaikeudet ja hankkimaan jälleen riittävän kansainvälisen uskottavuuden, jonka avulla pysyvä ratkaisu vaikeaan taloudelliseen tilanteeseen voi löytyä. Georgia Georgian bruttokansantuote kasvoi vuonna 1998 vain 2,9 prosenttia, reilusti vähemmän kuin ennustettu 11 prosenttia, ja kasvu hidastui vuoden 1999 alkupuoliskolla edelleen 1,7 prosenttiin. Vuoden 1999 kokonaiskasvun odotetaan olevan 2,2 prosenttia. Kasvun hidastuminen heijastaa suurelta osin Venäjälle, Ukrainaan ja Moldovaan suuntatuvan viennin romahtamista Venäjän ruplan devalvaation seurauksena. Julkisen talouden kriisin vaikutus kotimaiseen kysyntään on pahentanut tilannetta. Larin arvon nopea aleneminen ja keskuspankin päätös lopettaa valuuttainterventiot kiihdyttivät inflaatiota joulukuusta 1998 lähtien. Melko kireän rahapolitiikan ansiosta vuosi-inflaation odotetaan olevan enintään 11 prosenttia vuonna 1999. Julkisen talouden alijäämä (sitoumusperusteella) oli 4,3 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen vuonna 1998. Se pysyi todennäköisesti suurena ja lienee jopa kasvanut 4,9 prosenttiin vuonna 1999, mikä johtuu talouskasvun hidastumisesta, heikosta veronkannosta ja korruptiosta, monien suuryritysten rahoitusvaikeuksista ja suurista velanhoitokustannuksista. Vuonna 1998 vaihtotaseen (viralliset siirrot pois luettuina) alijäämä kiipesi 11,6 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen, mikä johtui pääasiassa siitä, että vienti Venäjälle romahti viimeisen vuosineljänneksen aikana. Vuonna 1999 se on kuitenkin pienempi, koska tuontitavaroiden kotimainen kysyntä vaimenee. Georgia sai vuonna 1998 huomattavia määriä ulkomaisia suoria sijoituksia (yli 200 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria). Niiden odotettiin kuitenkin vähenevän vuonna 1999. Ulkoinen alijäämä on katettu pääosin ulkomaisin lainoin. Siitä ja larin arvon alenemisesta joulukuussa 1998 johtuu, että Georgian ulkomainen velka, joka vuoden 1998 lopulla oli 33 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen, oli kasvussa: sen odotetaan olevan 42 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen vuoden 1999 lopussa. Bruttomääräisen valuuttavarannon odotetaan kattavan noin 1,7 kuukauden tuonnin. Valuuttakurssi on nyt vakiintunut 2 lariin dollaria kohti, mutta sitkeä inflaatio voi heikentää valuuttaa lähikuukausina. Heinäkuussa 1999 IMF sai vihdoin päätökseen suotuisan väliarvion Georgian kolmannesta vuotuisesta ESAF-järjestelystä, vaikka veronkanto olikin maassa edelleen epätyydyttävää. Georgian odotettiin pääsevän sopimukseen uudesta kolmivuotisesta ESAF-järjestelystä IMF:n kanssa ennen vuoden loppua. IMF ei kuitenkaan pitänyt vuoden 2000 talousarvioesitystä täysin tyydyttävänä. Lisäksi se oli huolissaan korruption ja riittämättömien verotulojen toisiinsa kytkeytyvistä ongelmista sekä siitä, että julkisen sektorin palkkojen ja eläkkeiden maksaminen ei ole hallituksen tärkeimpien hankkeiden joukossa. Moldova Moldovassa todettiin positiivista talouden reaalikasvua ensimmäisen kerran itsenäistymisen jälkeen vuonna 1997, mutta kasvu kääntyi taas laskuksi vuonna 1998, jolloin talous supistui 8,6 prosenttia lähinnä siksi, että Venäjän kriisi vaikutti raskaasti vientiin. Sekä teollisuuden että maatalouden tuotanto laski määrällisesti noin 11 prosenttia. Rakenneuudistusten osalta on todettava, että vaikka vuoden puolivälissä ja viimeisellä neljänneksellä tapahtuikin jonkin verran edistystä, energia-alan uudistusten viivästyminen ja erityisesti verotuksen uudistus jarruttivat talouden epätasapainon vähentämistä. Vuoden 1998 lopulla ja vuoden 1999 alussa ryhdyttiin voimakkaisiin finanssitoimiin, joilla pyrittiin kiristämään finanssipolitiikka IMF-ohjelman mukaiseksi. Venäjän ja sen lähialueiden rahoituskriisin aiheuttama tuotanto- ja rahoitushäiriö painoi kuitenkin edelleen raskaasti Moldovan taloutta, mitä osoittaa viennin noin 50 prosentin romahdus vuonna 1999. Tämän seurauksena talous supistui vielä 5 prosenttia vuonna 1999. Inflaatio, joka oli hidastunut vuoden alkupuoliskolla odotettua nopeammin, kiihtyi vuoden 1999 toisella puoliskolla noin 45 prosenttiin vuodessa, mikä johtui osittain leun jyrkästä heikkenemisestä. Vaihtotaseen vajeen ilmoitetaan kotimaisen kysynnän tuntuvan vähenemisen vuoksi supistuneen jyrkästi noin 1 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen, kun se vuonna 1998 oli noin 20 prosenttia. Vuoden 1999 viimeisen neljänneksen poliittinen levottomuus ja sitä seurannut IMF:n ohjelman lykkääminen ovat heikentäneet julkista taloutta jyrkästi. Sen vuoksi vuoden 1999 julkisen talouden alijäämä kasvoi edelleen noin 5 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen. Uusi hallitus, joka astui virkaansa 22. joulukuuta 1999, näyttää olevan valmis käynnistämään uudelleen talouden uudistukset, jotka ovat välttämättömiä, jotta kiireellisesti tarvittavaa ulkoista luottoa jälleen saataisiin. IMF ilmaisi jo tyytyväisyytensä ehdotettuihin toimenpiteisiin ja sen odotetaan aloittavan neuvottelut uudesta ohjelmasta helmikuun 2000 alussa. Vuoden 2000 talousarviota ja yksityistämisen jatkamista pidetään elintärkeinä uuden rahoituksen saamiseksi kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta. Tadzikistan Kahdesta ulkoisesta häiriöstä (raaka-aineiden - erityisesti puuvillan ja alumiinin - hintojen jatkuva lasku maailmanmarkkinoilla ja Venäjän rahoituskriisi) huolimatta tuotanto kasvoi tuntuvasti, noin 5,3 prosenttia vuonna 1998, vaikkakin hyvin alhaisesta tasosta. Vuonna 1999 bruttokansantuotteen kasvu hidastui noin 3,5 prosenttiin. Talouspolitiikan kiristämisen tuloksena kasvu kuitenkin kiihtyy ensi vuonna. Vuoden 1999 alussa, kun hallitus ei onnistunut keräämään riittävästi tuloja, julkisen talouden alijäämä kasvoi 4 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen, kun ennuste oli ollut 3 prosenttia. Julkinen talous oli kuitenkin suurin piirtein tasapainossa syyskuussa ja lokakuussa. Inflaatio puolestaan oli edelleen hyvin nopeaa heinä- ja elokuussa 1999 (noin 25 %), mutta hinnat laskivat syyskuussa 1,4 prosenttia ja lokakuussa 2 prosenttia. Tämä johtui talouspolitiikan (sekä raha- että finanssipolitiikan) jyrkästä kiristämisestä, joka tapahtui syyskuun alussa. Vuonna 1998 vaihtotaseen alijäämä (pl. siirrot) kasvoi 9,2 prosentista 15,2 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen, kun vientitulot laskivat ja rahalähetykset Venäjältä vähenivät. Alijäämän odotetaan kuitenkin laskevan takaisin noin 8 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen vuonna 1999. Valuuttavarannon, joka kattoi yhden kuukauden tuonnin syyskuun lopussa 1999, odotettiin kasvavan kattamaan 1,4 kuukauden tuonnin vuoden lopulla, mikä vastaisi vuoden 1998 lopun tasoa. Vuoden 1999 lopussa Tadzikistanin ulkomaisen velan odotettiin olevan 1 029 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli 130 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Valuutan arvo suhteessa dollariin laski jyrkästi (33 %) elokuusta 1998 maaliskuun puoliväliin 1999, mutta kurssi on ollut vakaa elokuun lopusta 1999. IMF:n johtokunta hyväksyi heinäkuussa 1999 toisen vuotuisen ESAF-järjestelyn Tadzikistanin kanssa maan talousohjelman vahvuuden perusteella ja siksi, että maan viranomaiset sitoutuivat vahvasti jatkamaan sopeutus- ja uudistusponnistuksia. Marraskuussa 1999 rahaston yleisarvio oli, että hallitus oli vakavissaan muuttamassa talouspolitiikkaansa, mistä todisti finanssi- ja rahapolitiikan tiukentaminen syyskuussa. IMF:n johtokunnan odotettiin saattavan päätökseen köyhyyden vähentämiseen ja kasvuun tarkoitetun toisen vuotuisen järjestelyn ensimmäisen ja toisen arvioinnin, jos eräitä talouden keskeisiä muuttujia koskevat toimet toteutettiin vuoden 1999 loppuun mennessä. Ukraina Kokonaistuotannon arvioidaan supistuneen noin 0,5 prosenttia vuonna 1999, vaikka tuotannon lasku näyttää hidastuneen vuoden toisella puoliskolla. Presidentin vaalien aikoihin loka-marraskuussa 1999 tapahtuneen raha- ja finanssipolitiikan keventämisen ja valuuttakurssin jyrkän heikkenemisen vuoksi inflaatio kiihtyi jälleen vuoden neljän viimeisen kuukauden aikana, ja kuluttajahintaindeksi nousi joulukuussa 4,1 prosenttia. Keskimääräinen kuluttajahintainflaatio oli 19,2 prosenttia vuonna 1999. Toisella vuosipuoliskolla tapahtuneista poikkeamista huolimatta julkisen talouden alijäämän arvioidaan pysyneen lähellä vuoden 1998 tasoa (noin 2,7 % suhteessa BKT:seen). Tammikuun 2000 alussa muodostettu uusi hallitus esitti parlamentille vuoden 2000 tarkistetun talousarvion, jossa pyritään nolla-alijäämään keskushallinnon osalta, ja parlamentti hyväksyi tämän talousarvion 17. helmikuuta 2000. Rakenneuudistuksissa edistyminen on ollut kirjavaa. Yksityistämisessä, sääntelyn poistamisessa ja julkisen hallinnon uudistamisessa on tapahtunut edistystä. Muilla aloilla, erityisesti maataloudessa ja energia-alalla, uudistukset ovat olleet pettymys. Pankkien valvontaa on vahvistettu, mutta tuoreet tutkimukset osoittavat, että viisi suurimmista pankeista on maksukyvyttömiä eikä joitakin vakavaraisuussäännöksiä ole pantu täysin täytäntöön. Vaihtotaseen alijäämän arvioidaan supistuneen vuonna 1999 noin 1 prosenttiin suhteessa bruttokansantuotteeseen (vuonna 1998 se oli noin 3 prosenttia). Tämä kuvastaa tuotannon supistumisen kielteistä vaikutusta tuontiin ja viennin lievää elpymistä Venäjän kriisiin liittyneestä alhaisesta vuoden 1998 tasostaan. Mutta maksutase on edelleen heikko. Valtion on maksettava ulkomaisille luotonantajille vuonna 2000 noin 3 miljardia Yhdysvaltain dollaria, josta lähes 800 miljoonaa dollaria ensimmäisen vuosineljänneksen aikana. Käytettävissä oleva valuuttavaranto oli vuoden 1999 lopulla vain noin 1,1 miljardia dollaria, mikä vastaa noin 3 kuukauden tuontia. Valtion odotetaan ilmoittavan vuoden 2000 alussa sopimuksesta, jolla järjestellään uudelleen noin 2 miljardia dollaria ulkomaisia velkoja, enimmäkseen yksityisen sektorin joukkovelkakirjoja, mutta myös osa Ukrainan velasta venäläiselle kaasuyhtiölle Gazpromille. Nämä velat vaihdettaisiin yhteen euromääräiseen joukkolainaan, jonka juoksuaika olisi 7-10 vuotta. On muistettava, että vaikka Ukrainalla ilmeisesti on velanhoito-ongelma vuosina 2000-2001, sen ulkomainen velka ei ole kansainvälisen mittapuun mukaan suuri, sillä se on vuoden 1999 lopulla noin 40 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Syyskuussa 1998 IMF myönsi Ukrainalle 2,2 miljardin dollarin EFF-järjestelyn, jota korotettiin myöhemmin 2,6 miljardiin dollariin. EFF-järjestely jäi tavoitteistaan parin kuukauden kuluttua sen hyväksymisestä julkisen talouden ja rakenteellisten poikkeamien vuoksi, mutta palasi kurssilleen kun talousohjelmaa tarkistettiin keväällä 1999. Makrotalouspolitiikan keventäminen, epäonnistuminen eräiden rakenneuudistusten toteuttamisessa ja presidentin vaalien synnyttämä umpikuja johtivat kuitenkin EFF-järjestelyyn sisältyvien ostojen toiseen keskeytykseen syksyllä 1999. Kun Jusenko oli nimitetty pääministeriksi, Ukrainassa kävi IMF:n valtuuskunta neuvottelemassa uudesta talousohjelmasta, jota tuettaisiin EFF:ään sisältyvien ostojen jatkamisella. Moody's arvioi velkojen maksamatta jäämisen riskin niin korkeaksi, että se laski tammikuun 2000 alussa Ukrainan pitkän aikavälin valuuttariskiluokituksen B3:sta Caa1:teen. 5. Muut Eu:N ulkopuoliset maat Algeria Viimeaikainen poliittinen ja taloudellinen kehitys vaikuttaa todennäköisesti myönteisesti Algerian maariskiin. Hallituksen yritykset palauttaa rauha ja yhteiskuntasopu sekä tämän politiikan nauttima laaja kansansuosio edistänee luottamuksen paranemista. Algerian talouskehitykselle on vuosina 1998 ja 1999 ollut ominaista öljyn hintojen suuri vaihtelu. Ne laskivat vuonna 1998 melkein kolmanneksen, alle 12 Yhdysvaltain dollariin tynnyriltä, mikä nosti jyrkästi viennin määrää. Maataloustuotannon elpyminen ja teollisen toiminnan vilkastuminen kiihdyttivät bruttokansantuotteen kasvun 4 prosenttiin (vuoden 1997 hieman alle 1 prosentista), mikä kuitenkin oli hieman vähemmän kuin oli ennustettu. Öljyn hinnan noustua vuonna 1999 yli 25 dollariin tynnyriltä on odotettavissa, että bruttokansantuote kasvaa edelleen hieman (+ 4,5 %). Inflaatio on viime vuosina saatu hallintaan - se on nykyisin 6 prosenttia vuodessa - vaikka dinaarin nimellisarvo on laskenut syyskuusta 1998 noin 15 prosenttia. Algerian vaihtotase supistui yli 7 prosentin ylijäämästä suhteessa bruttokansantuotteeseen (1997) melkein 2 prosentin alijäämään vuonna 1998. Kun otetaan huomioon öljyn suuri osuus kokonaisviennistä (yhdessä hiilivetyjen kanssa se on 95 % kokonaisvientituloista), tilanteen odotetaan vuonna 1999 olleen parempi, ja ylijäämäksi on ennustettu 1,5 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen. Vaihtotaseen alijäämän kasvuun vuoden 1999 puoliväliin asti on liittynyt pääomataseen heikkeneminen (poikkeusrahoitusta lukuun ottamatta). Tämä johtuu keskipitkien ja pitkien luottojen hitaasta kasvusta tilanteessa, jossa velanhoitokustannusten odotetaan kasvavan ja tuontia rahoitetaan yhä enemmän käteisellä. Öljyn hintojen noustua ulkomaisen velan odotetaan kokonaisuudessaan laskeneen vuoden 1998 lopun 66 prosentista suhteessa bruttokansantuotteeseen noin 60 prosenttiin vuoden 1999 lopussa. Velanhoito rasittaa kuitenkin taloutta edelleen paljon: velanhoitosuhde, joka laski tilapäisesti alle 30 prosenttiin vuosina 1996-1997 kun velkojen maksu aikataulutettiin Pariisin klubin kanssa uudelleen, nousi vuonna 1999 taas noin 45 prosenttiin. Alhaisten öljyn hintojen kielteistä vaikutusta valuuttavarantoon - joka laski vuoden 1999 lopulla 6,8 miljardista dollarista 5,3 miljardiin - ovat lievittäneet arabien valuuttarahastoon maksutaseavun käyttö (80 milj. USD) ja IMF:n 300 miljoonaa dollarin CCFF-järjestely viime toukokuussa. Tuorein IMF:n tukema EFF-ohjelma päättyi toukokuussa 1998. Lyhenteet ALV // Arvonlisävero BKT // Bruttokansantuote CBA // Valuuttakatejärjestelmä CCFF // Kompensoiva ja vararahoitusjärjestely (Compensatory and Contingency Financing Facility) DEM // Saksan markka EFF // Laajennettu rahoitusjärjetely (Extended Fund Facility) EIP // Euroopan investointipankki EJTM // Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia ESAF // Tehostettu rakennesopeutusohjelma (Enhanced Structural Adjustment Facility) EU // Euroopan unioni EUR // Euro EY // Euroopan yhteisö FESAL // Rahoitus- ja yritysalan sopeutuslaina (Financial and Enterprise Structural Adjustment Loan) GATT // Tullitariffeja ja kauppaa koskeva yleissopimus (General Agreement on Tariffs and Trade) IMF // Kansainvälinen valuuttahasto SAF // Rakennesopeutusohjelma (Structural Adjustment Facility) SBA // Valmiusluottojärjestely (Stand-by Arrangement) USD // Yhdysvaltain dollari WTO // World Trade Organisation, Maailman kauppajärjestö Liite 1. Selittävät huomautukset yhteisön talousarviosta katettavien riskien tilanteesta 1.1. Taulukot 1-3 Taulukoiden 1-3 tarkoituksena on esittää pääomaan ja korkoihin liittyvien takausten ja vuosittaisten takaisinmaksujen määrä sellaisten varainhankinta- ja luotonantotoimintojen osalta, joiden riski katetaan yhteisön talousarviosta. Luvut esittävät näiden rahoitusjärjestelyjen suurimman mahdollisen riskin yhteisölle, joten niitä ei pidä tulkita siten, että niiden esittämät määrät tosiaankin katettaisiin talousarviosta. Varsinkin taulukon 3 osalta ei ole varmaa, että kaikki mainitut toimenpiteet tosiasiassa toteutetaan. 1.1.1. Myönnettyjen lainojen enimmäismäärä (taulukko 1) Myönnettyjen lainojen enimmäismäärä määritellään jokaiseen neuvoston päättämään rahoitusjärjestelyyn myönnetyn pääoman enimmäismäärien summana (katto). Yhteisön talousarviosta katettavien riskien määrittämiseksi kokonaisuudessaan on otettava huomioon seuraavat tekijät, jotka muuttavat riskiä vastakkaisiin suuntiin: - Riskiä lisäävät tekijät: lainojen pääoman enimmäismäärään on lisättävä lainoista perittävä korko, - Riskiä pienentävät tekijät: * EIP:lle annettavien takausten rajaaminen 75 prosenttiin Välimeren alueen maiden kanssa allekirjoitettavien lainojen osalta, * EIP:lle annettavien takausten rajaaminen 70 prosenttiin neuvoston 14 päivänä huhtikuuta 1997 tekemällä päätöksellä tietyille yhteisön ulkopuolisille maille hyväksytyn luotonannon yhteydessä allekirjoitettavien lainojen osalta sekä riskien jako yhteisön ja EIP:n välillä, koska budjettitakaus kattaa eräissä tapauksissa vain poliittiset riskit, * EIP:lle annettavien takausten rajaaminen 65 prosenttiin neuvoston 22 päivänä joulukuuta 1999 tekemällä päätöksellä tietyille yhteisön ulkopuolisille maille hyväksytyn luotonannon yhteydessä allekirjoitettavien lainojen osalta sekä riskien jako yhteisön ja EIP:n välillä, koska budjettitakaus kattaa eräissä tapauksissa vain poliittiset riskit, * takaisinmaksetut määrät, jos kyseessä ovat maksutaseluottoja lukuun ottamatta (jäsenvaltioille) myönnettävien luottojen enimmäismäärät eivätkä hyväksytyt, vielä maksamatta olevat luotot, * myönnettäviä määriä ei välttämättä käytetä kokonaan. 1.1.2. Lainakanta: luotonanto ja varainhankinta (taulukko 1) Kyseessä on lainansaajan nostamista lainoista tiettynä päivämääränä jäljellä oleva, takaisinmaksettava lainapääoma. Toisin kuin edellisessä ryhmässä, tähän eivät sisälly nostamattomat lainat eivätkä nostettujen lainojen takaisinmaksetut osuudet. Se kuvaa tiettynä päivämääränä "olemassa olevia" lainoja. 1.1.3. Vuosittaisten riskien määrä (taulukot 2 ja 3) Määrä saadaan arvioimalla kunakin varainhoitovuotena erääntyvien pääomien ja korkojen määrä. Määrä lasketaan: a) joko ainoastaan nostettujen lainojen osalta (taulukko 2) Tällöin takaisinmaksettava pääoma vastaa lainakantaa; b) tai nostettujen lainojen, päätettyjen mutta nostamattomien lainojen ja komission ehdottamien, päätöstä odottavien lainojen osalta (taulukko 3). Tässä tapauksessa takaisinmaksettava pääoma vastaa myönnettyjen lainojen enimmäismäärää, johon on tarvittaessa lisättävä ne komission ehdottamat rahoitustoimenpiteet, joista ei vielä ole tehty päätöstä. 1.2. Talousarviosta taattavat lainatoimet taulukkoina >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> 1.3. Arviot EIP:n lainojen allekirjoittamisesta ja nostoista EIP on itse toimittanut luvut, joita on käytetty taulukon 3 laadinnassa tarvittavien oletusten laskemiseksi ja jotka koskevat EIP:n omista varoistaan yhteisön ulkopuolisille maille myöntämiä lainoja. Arvio lainojen allekirjoittamisesta Allekirjoitettavien lainojen määrä 31. joulukuuta 1999 oli 613 miljoonaa euroa. Määrä jakautuu seuraavasti: Välimeren alueen maat: aiemmat valtuudet(4. Syyriaa koskeva pöytäkirja) // 115 miljoonaa euroa Välimeren alueen maat // 0 miljoonaa euroa KIE-MAAT (1) // 152 miljoonaa euroa Aasia ja Latinalainen Amerikka (ALA) // 136 miljoonaa euroa Etelä-Afrikka (1) // 90 miljoonaa euroa Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia // 20 miljoonaa euroa Bosnia // 100 miljoonaa euroa (1) KIE-maiden, ALA-maiden ja Etelä-Afrikan allekirjoittamatta olevat 14. huhtikuuta 1997 tehdyn päätöksen mukaiset lainat. Neuvosto päätti 22. joulukuuta 1999 uudistaa EIP:n luotonantovaltuudet (vuosiksi 2000-2007); lainojen allekirjoittamisen alustava aikataulu käy ilmi komission ehdotukseen liitetystä rahoitusselvityksestä. Arviot lainojen nostoista Allekirjoittamatta olevien lainojen nostojen arvioidaan jakautuvan seuraavasti: allekirjoitusvuosi: 0 %, 2. vuosi: 10 %, 3.-5. vuosi: 25 % vuodessa ja 6. vuosi: 15 %. Kertomuksen antamispäivänä jo allekirjoitetuista lainoista oli nostamatta 6 579 miljoonaa euroa. Määrä jakautuu seuraavasti [7]: [7] Oletuksena on, että lainoista nostetaan 25 prosenttia vuodessa neljän vuoden aikana ja että lainat annetaan keskimäärin 15 vuodeksi, joista kolmena maksetaan ainoastaan korkoja. Välimeren alueen maat // 2 353 miljoonaa euroa KIE-maat // 3 254 miljoonaa euroa Aasia ja Latinalainen Amerikka (ALA) // 674 miljoonaa euroa Etelä-Afrikka // 206 miljoonaa euroa Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia // 92 miljoonaa euroa Myös uusien valtuuksien osalta (vuodet 2000-2007) nostojen arvioidaan jakautuvan edellä mainitulla tavalla. 1.4. Talousarviotakuun maksaminen 1.4.1. Varainhankinta ja luotonanto Euroopan yhteisö ottaa rahoitusmarkkinoilta lainaa varainhankinta- ja luotonantotoimintaansa varten siirtääkseen lainan tuoton samoin korko- ja aikaehdoin jäsenvaltioiden (maksutaselainat), yhteisön ulkopuolisten maiden (keskipitkän aikavälin rahoitusapu) tai yritysten (NCI, Euratom) käyttöön. Lainojen takaisinmaksulla on katettava yhteisön liikkeeseen laskemien lainojen erääntyminen. Jos lainansaaja myöhästyy takaisinmaksussa, komission on maksettava laina takaisin määräpäivänä omista varoistaan. Jos yhteisön myöntämän lainan saajan maksu viivästyy, budjettitakauksen maksamiseksi tarvittavat varat otetaan käyttöön seuraavilla tavoilla: a) kassavarojen väliaikaisella käytöllä yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY, Euratom soveltamisesta 29 päivänä toukokuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen N:o 1552/89 12 artiklan mukaisesti. Tämä menetelmä otetaan käyttöön, jotta yhteisö voisi suorittaa lainan takaisinmaksun välittömästi määräpäivänä silloin kun lainansaajan maksu viivästyy. b) jos maksun viivästyminen varmistuu kolmen kuukauden kuluttua sen erääntymisestä, komissio pyytää takuurahastoa suorittamaan laiminlyödyn maksun. Komission tavoitteena on tällöin saada korvaus kassavaroistaan suorittamistaan maksuista. c) määrärahasiirtomenettelyllä, jonka avulla takauksia koskevaan budjettikohtaan saadaan laiminlyödyn maksun suorittamiseksi tarvittavat määrärahat. Ne otetaan ensisijaisesti takuuvarauksessa käytettävissä olevasta marginaalista. Määrärahasiirtoa käytetään, kun takuurahaston käytettävissä olevat varat eivät riitä, ja siihen tarvitaan budjettivallan käyttäjältä ennakkoon hankittava lupa. d) käyttämällä uudelleen määriä, jotka on peritty takaisinmaksun aiemmin laiminlyöneiltä lainanottajilta, joiden puolesta yhteisön talousarviosta on maksettu takauksia. Tämä keino mahdollistaa maksun lyhyen määräajan kuluessa sillä varauksella, että perityt määrärahat ovat käytettävissä. 1.4.2. Kolmansille osapuolille annetut takaukset Kolmansille osapuolille annettavissa takauksissa yhteisö on rahoituslaitosten, kuten Euroopan investointipankin (EIP) antamien lainojen takaajana. EIP:n huomatessa, että lainansaaja ei maksa takaisin sovitussa määräajassa sellaista lainaa, jolla on takaus, se pyytää yhteisöä takaussopimusten mukaisesti maksamaan maksunsa laiminlyöneen velallisen erääntyneet suoritukset. Takaus on maksettava viimeistään kolme kuukautta sen jälkeen kun yhteisö on vastaanottanut EIP:n maksupyynnön. EIP hoitaa lainaa hyvän pankkitavan mukaisesti huolella ja on velvollinen vaatimaan erääntyneitä maksuja sen jälkeen kun vakuus on asetettu maksuun. Takuurahaston perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille annetun asetuksen voimaantulosta lähtien rahaston hallinnosta tehdyssä yhteisön ja EIP:n välisessä sopimuksessa määrätään, että EIP:n vaatiessa takauksen maksamista takaisinmaksun laiminlyönnin vuoksi komissio antaa pankille valtuudet nostaa laiminlyöntejä vastaavat määrät takuurahaston tililtä kolmen kuukauden kuluessa. Jos rahaston varat eivät riitä takauksen maksamiseen, sovelletaan varainhankinta- ja luotonantotoimien takaustoimenpiteille säädettyjä yksityiskohtaisia sääntöjä. Yhteisön ja EIP:n välillä tehtiin 20. ja 22. tammikuuta 1999 täytäntöönpanoa koskeva sopimus, jolla säädellään EIP:lle myönnettyjen yhteisön takausten maksu- ja takaisinmaksumenettelyjä. 2. Menetelmiä koskeva huomautus yhteisön arvioidusta, takuurahastojärjestelmän mukaisesta lainakapasiteetista yhteisön ulkopuolisille maille ajanjaksona 1997-1999 (taulukko 4) 2.1. Yhteisön ulkopuolisille maille myönnettävien lainojen takuuvaraus Talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja talousarviomenettelyn parantamisesta 29 päivänä lokakuuta 1993 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa määrätään Eurooppa-neuvoston Edinburghin kokouksen päätelmien mukaisesti, että Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon tehdään varaus yhteisön ulkopuolisten maiden lainojen takuita varten. Varauksen tarkoituksena on kattaa takuurahaston rahoitustarpeet ja tarvittaessa ne takausvaatimukset, joiden määrä ylittää rahastossa käytettävissä olevat varat ja jotka voidaan näin rahoittaa talousarviosta. Takuuvarauksen määrä on sama kuin vuosien 2000-2006 rahoitusnäkymissä, eli 200 miljoonaa euroa vuoden 1999 hintoihin. Varauksen määrä on 203 miljoonaa euroa vuonna 2000. Edellytykset varauksen varojen käyttöön ottamiseksi, käyttämiseksi ja rahoittamiseksi määritellään seuraavissa säädöksissä: * neuvoston päätös 94/729/EY, tehty 31 päivänä lokakuuta 1994, talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta * neuvoston asetus (EHTY, EY, Euratom) N:o 2730/94, annettu 31 päivänä lokakuuta 1994, Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavan 21 päivänä joulukuuta 1977 annetun varainhoitoasetuksen muuttamisesta * neuvoston päätös 94/728/EY, tehty 31 päivänä lokakuuta 1994, Euroopan yhteisöjen omista varoista. 2.2. Takuurahastoon suoritettavien määrien laskentaperuste Rahastolle suoritettavat määrät lasketaan käyttämällä voimassa olevaa takausprosenttia, joka on 65, 70, 75 tai 100 prosenttia: - neuvoston hyväksymiin lainatakauksiin sekä komission ehdottamiin ja valmistelemiin lainatakuisiin rahoitusselvityksissä esitettyjen allekirjoitettujen laina-arvioiden perusteella (EIP:n lainat, Euratomin lainat), - neuvoston hyväksymiin lainoihin (rahoitusapuna annetut lainat) sekä komission ehdottamiin ja valmistelemiin lainoihin. Takuurahaston perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille 31 päivänä lokakuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2728/94 liitteessä, jossa esitetään takuurahastolle suoritettavia maksuja koskevat yksityiskohtaiset säännöt, säädetään, että varainhankinta- ja/tai luotonantotoimenpiteissä tai annettaessa takauksia rahoituslaitoksille osana usealle vuodelle jakautuvaa runkojärjestelmää, jonka tavoite on liiketaloudellinen ja rakenteellinen, maksut rahastoon suoritetaan vuotuisina erinä komission ehdotukseen liitetyssä rahoitusselvityksessä esitettyjen vuosittaisten määrien perusteella, jotka tarvittaessa mukautetaan neuvoston päätöksen perusteella. Yhteisön muiden varainhankinta- tai luotoantotoimenpiteiden osalta (esim. yhteisön ulkopuolisten maiden maksutaseiden tukemiseen annetut lainat), jotka maksetaan yhdessä tai useammassa erässä, rahastoon suoritettava määrä lasketaan neuvoston päättämän toiminnan kokonaismäärän perusteella. Takuurahaston perustamisesta annetun asetuksen liitteessä säädetään, että (usealle vuodelle jakautuvissa toimenpiteissä) toisesta vuodesta alkaen korjataan rahastoon maksettavia määriä edellisen vuoden joulukuun 31 päivänä todetulla edellisen maksun perustana olleen arvion ja saman vuoden kuluessa toteutuneiden allekirjoitettujen lainojen määrän erotuksella. Mahdollinen erotus edelliseen vuoteen maksetaan seuraavana vuonna. Liitteessä säädetään edelleen, että aloittaessaan maksumenettelyn komissio tarkistaa, missä määrin aiemmin rahoitettuja toimenpiteitä on toteutettu ja jos sitoumusten alun perin vahvistettuja määräaikoja ei ole noudatettu, ehdottaa, että tämä otetaan huomioon laskettaessa ensimmäistä seuraavan varainhoitovuoden alussa suoritettavaa maksua jo vireillä olevan toiminnan osalta. Vuoden 1999 jälkipuoliskolla budjettivallan käyttäjä hyväksyikin määrärahasiirron 67/99, jonka avulla on tarkoitus täydentää takuurahaston varoja yhteisön ulkopuolisille maille (Albania, Bosnia, Bulgaria, Romania ja EJTM) makrotaloudellisena rahoitusapuna myönnettäviä lainoja varten ja suorittaa rahoitusselvityksen mukainen, vuotuista osuutta vastaava maksu EIP:lle maanjäristyksen Turkissa vaurioittamien alueiden jälleenrakentamiseen liittyviin hankkeisiin myönnettäviä lainoja varten. 2.3. Rahastoon suoritettavien määrien peruste osittaisen takuun tapauksessa EIP:n lainoissa, joissa takaus on 75 prosenttia lainan kokonaismäärästä, varat rahastoon suoritetaan 75 prosentin perusteella hyväksyttyjen toimenpiteiden kokonaismäärästä. Neuvoston 14. huhtikuuta 1997, 19. toukokuuta 1998 ja 14. joulukuuta 1999 myöntämien lainojen takuun enimmäismäärä on 70 prosenttia avattujen luottojen yhteismäärästä. Käytetty peruste on 70 prosenttia allekirjoitettavien lainojen kokonaismäärää koskevasta vuosiennusteesta. Turkin osalta neuvoston 29. marraskuuta 1999 myöntämien lainojen takuun enimmäismäärä on 65 prosenttia avattujen luottojen yhteismäärästä. Käytetty peruste on 65 prosenttia allekirjoitettavien lainojen kokonaismäärää koskevasta vuosiennusteesta. 2.4. Takuurahastoon suoritettavat määrät Takuurahastoon suoritettavien maksujen määrät saadaan soveltamalla edellä määriteltyyn laskentaperusteeseen suoritettavia osuuksia eli 14:ää prosenttia. Takuurahastosta annetun asetuksen 2 ja 4 artiklassa säädetään, että rahastoa rahoitetaan Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta suoritetuilla maksuilla, jotka ovat 14 prosenttia toimenpiteiden pääoma-arvosta kunnes rahasto saavuttaa tavoitesumman. Koska tavoitesumma saavutettiin 31. joulukuuta 1997, komissio on asetusten mukaisesti tehnyt ehdotuksia, joissa suoritettavaa määrää tarkastellaan uudelleen. Nämä ehdotukset esitetään komission takuurahaston perustamisesta annetun asetuksen 3 artiklan mukaisesti antamassa kokonaiskertomuksessa takuurahaston toiminnasta (KOM(98) 168 lopullinen, 18.3.1998). Toukokuun 25. päivänä 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 1149/1999 muutettiin takuurahaston perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille annettua asetusta N:o 2728/94. Sen mukaan rahastoon suoritettavan määrän ja tavoitesumman osuus on 9 prosenttia 1. tammikuuta 2000 alkaen. 2.5. Takuuvarauksessa jäljellä oleva marginaali Takuuvarauksessa jäljellä oleva marginaali määritetään varauksen ja takuurahaston rahoittamista koskevan budjettikohdan välisen erotuksen perusteella. 2.6. Jäljellä oleva luottokapasiteetti Jäljellä oleva lainakapasiteetti merkitsee lainoja, jotka vastaavat varauksessa jäljellä olevaa lainamarginaalia, voimassa olevat takausprosentit huomioon ottaen. 3. Maakohtaiset riski-indikaattoritaulukot >VIITTAUS KAAVIOON>