EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 30.10.1996 
KOM(96) 520 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE 
YHTENÄISMARKKINOIDEN VAIKUTUS JA TEHOKKUUS 

Sisällys 
YHTEENVETO 3 
1 YHTENÄISMARKKINAOHJELMAN TALOUDELLINEN 
VAIKUTUS 5 
1.1 Johdanto 5 
1.2 Kauppa ja suorat ulkomaiset sijoitukset 5 
1.3 Markkinarakenteet 6 
1.4 Tulot, työllisyys ja lähentyminen 7 
2 KANSALAISTEN HYVÄKSI TOIMIVAT YHTENÄISMARKKINAT 8 
2.1 Henkilöiden vapaa liikkuvuus 8 
2.2 Yhtenäismarkkinat ja sosiaalipolitiikka 9 
2.3 Kuluttajien etu 9 
2.4 Ympäristönsuojelu 10 
3 YHTENÄISMARKKINAOHJELMAN TEHOKKUUS 12 
3.1 Haasteen laajuus 12 
3.2 Selvitysten tuloksia 12 
3.3 Tuotteet 13 
3.4 Palvelut 15 
3.5 Pääoma 16 
3.6 Julkiset hankinnat 20 
4 VAPAAN LIIKKUVUUDEN JÄLJELLÄ OLEVAT ESTEET 20 
4.1 Tehoton saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä, 
täytäntöönpano sekä korjaavat toimenpiteet 21 
4.2 Oikeudellisen rakenteen puutteet 22 
4.3 Liian monimutkaiset säännöt 23 
4.4 Vanhat ja uudet esteet kansallisella tasolla 24 
4.5 Yhteisön lainsäädännön hallinnointi 24 
4.6 Yhtenäismarkkinat ja yleishyödylliset palvelut 25 
5. UUSI SITOUTUMINEN YHTENÄISMARKKINOIHIN 26 
5.1 Yhteisön oikeuden tehokas soveltaminen ja täytäntöönpano 26 
5.2 Liiallisen sääntelyn purkaminen 27 
5.3 Oikeudellisen rakenteen saaminen valmiiksi yhteisön tasolla 27 
5.4 Täydentävä toiminta yhteisön tasolla 29 
5.5 Päätelmät: tarvitaan uusi sitoutuminen yhtenäismarkkinoihin 30 
Liite 1: Kertomuksen tiedonlähteet 32 
Yhtenäismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus 
Yhteenveto 
1. Työpaikat ja kestävä kasvu ovat unionin työjärjestyksessä etusijalla. Komission työllisyyttä 
koskevassa luottamussopimuksessa yhtenäismarkkinat katsottiin perustaksi, jonka avulla 
työpaikkojen luomisessa ja kestävässä kasvussa päästäisiin entistä korkeammalle tasolle. 
Komissiolla on nyt yhtenäismarkkinoiden myönteisistä vaikutuksista vahvoja todisteita, jotka 
perustuvat kahden viime vuoden aikana tehtyyn ensimmäiseen kattavaan selvitykseen 
yhtenäismarkkinoiden taloudellisista vaikutuksista ja tehokkuudesta.1 
2. Taloudellisen vaikutuksen osalta uutiset ovat yleisesti ottaen rohkaisevia. Monien 
yhtenäismarkkinatoimenpiteiden täysi vaikutus ei vielä näy, mutta Euroopan taloudessa on selviä 
muutoksen merkkejä. Nyt käytettävissämme on tietoa, vaikka alustavaakin, seuraavista 
yhteismarkkinoiden myönteisistä vaikutuksista, jotka ilmenevät yhdentymisen, kilpailun, 
taloudellisen onnistumisen ja kuluttajille koituvan hyödyn lisääntymisenä: 
* yritysten välisen kilpailun vilkastuminen niin teollisuudessa kuin palvelualoillakin 
* teollisuuden rakenneuudistuksen nopeutuminen, jonka seurausta on suurempi kilpailukyky 
* tarjolla on entistä suurempi valikoima tuotteita ja palveluita vähittäiskauppaan, julkiselle 
sektorille ja teollisille kuluttajille edullisempaan hintaan, erityisesti vasta vapautetuilla 
palvelualoilla kuten liikenteessä, rahoituspalveluissa, televiestinnässä ja radio- ja tv-
toiminnassa 
* tavaran toimitukset rajojen yli ovat nopeutuneet ja halventuneet tavaroiden 
rajatarkastuksien poistuttua 
* sekä työssä että taloudellisesti vähemmän aktiivisen väestön (mukaan lukien opiskelijoiden 
ja eläkeläisten) suurempi liikkuvuus jäsenvaltiosta toiseen. 
3. Laskelmat näiden muutosten taloudellisista kokonaisvaikutuksista osoittavat, että 
yhtenäismarkkinaohjelman seurauksena: 
* on syntynyt 300 000-900 000 uutta työpaikkaa enemmän kuin olisi syntynyt ilman 
yhtenäismarkkinoita 
* Euroopan unionin tuloissa on tapahtunut 1,1-1,5 prosentin ylimääräinen lisäys vuosina 
1987-1993 
* inflaatioaste on 1,0-1,5 prosenttia alhaisempi kuin ilman yhtenäismarkkinaohjelmaa 
* Euroopan unionin alueiden välillä on tapahtunut taloudellista lähentymistä ja 
yhteenkuuluvuutta. 
4. Nämä edut on saavutettu tinkimättä kuluttajien tai työntekijöiden turvallisuudesta. Monilla aloilla 
kansalaisten suojelunormeja on itse asiassa tiukennettu. Unionin kansalaisilla on myös enemmän 
henkilökohtaista vapautta ja valinnan mahdollisuuksia kuin koskaan aiemmin. Komission tutkimus 
vahvistaa, että yhteisön yhtenäismarkkinalainsäädäntö on kokonaisuutena katsoen luonut vapaan 
Yksityiskohtaisemman selvityksen komission saamista tuloksista voi tilata Euroopan yhteisöjen 
virallisten julkaisujen toimistosta : 
38 taustatutkimusta ja 1 yritystutkimus (julkaistaan marraskuussa 1996 - tammikuussa 1997) 
komission 100-sivuinen alustava asiakirja, jossa esitetään yhteenveto tutkimusten tärkeimmistä 
tuloksista (julkaistaan marraskuussa 1996). 
Yksityiskohtaisempi selvitys taloudellisesta vaikutuksesta ilmestyy julkaisussa European Economy 
(julkaistaan joulukuussa 1996). 
liikkuvuuden ja taloudellisen tehokkuuden perusedellytykset. Tilanne nykypäivän 
yhtenäismarkkinoilla on 1980-luvun puolivälin tilanteen vastakohta. Tuolloin 
* kaikki tavarat pysäytettiin ja tarkastettiin rajoilla, 
* useimpien tuotteiden oli oltava jokaisen jäsenvaltion erillisten lakien mukaisia, 
*• liikenteen, teleliikenteen, pankkitoiminnan ja radio- ja tv-toiminnan kaltaisissa palveluissa 
ei ollut vapaata kilpailua, 
* muut kuin työssä käyvät eivät yleensä saaneet asua toisessa jäsenvaltiossa ja saattoivat näin 
tehdessään menettää oikeutensa sosiaaliturvaan toisessa jäsenvaltiossa. 
5. Yhtenäismarkkinaohjelman täydellinen hyödyntäminen on ensisijaisesti talouden toimijoiden 
vastuulla. Julkisten viranomaisten tehtävä kansallisella ja yhteisön tasolla rajoittuu soveliaiden 
taloudellisten ja institutionaalisten edellytysten tarjoamiseen. Entistä suotuisammassa taloudellisessa 
ilmapiirissä toimijat voivat hyödyntää paremmin nyt tarjolla olevat mahdollisuudet. Tässä 
kertomuksessa osoitetaan, että näihin tilaisuuksiin tarttumalla saavutetaan merkittäviä etuja. 
6. Komission tutkimuksessa todetaan, että nämä myönteiset tulokset olisivat voineet olla vielä 
parempia, jos jäsenvaltioissa olisi ahkerammin toteutettu jo sovittuja yhtenäismarkkinatoimenpiteitä 
ja sovellettu niitä yhteisön oikeuden periaatteita, joihin ne perustuivat. Yhtenäismarkkinasääntöjen 
soveltamisen ja toimeenpanemisen viivytykset rajoittavat yhä yhtenäismarkkinoiden myönteistä 
vaikutusta kasvuun, kilpailukykyyn ja työllisyyteen. 
7. Yhteisön on rakennettava menestyksensä varaan ja poistettava jäljellä olevat poliittiset ja 
käytännölliset vaikeudet, jotka estävät yhtenäismarkkinoiden kaikkien mahdollisuuksien 
hyväksikäytön. Komissio esittää selkeitä kahden tason toimintasuosituksia: 
* Päävastuu yhtenäismarkkinasääntöjen soveltamisesta on ennen kaikkea kansallisella 
tasolla. Komissio vaatii, että yhtenäismarkkinalainsäädännön ja perustamissopimuksen 
sääntöjen täytäntöönpanoa nopeutetaan. Lisäksi komissio kehottaa reippaisiin 
toimenpiteisiin liiallisen sääntelyn vähentämiseksi kansallisella tasolla, missä se estää sekä 
kilpailua että kilpailukyvyn paranemista. 
* Yhteisön tasolla on edelleen ponnisteltava vuoden 1985 toimintaohjelman toteuttamiseksi 
muutamilla avainalueilla (kuten henkilöiden rajatarkastusten poistaminen, verotus ja 
yhtiöoikeus), joilla on kohdistettava enemmän voimavaroja lainsäädännön 
täytäntöönpanemiseen ja ajanmukaistamiseen, ja yhteisön politiikkoja on kilpailun, 
tiedotuksen ja ympäristöasioiden aloilla kehitettävä edelleen, jotta varmistettaisiin 
yhtenäismarkkinoiden tehokkain käyttö ja kehittäminen. 
Yhtenäisvaluutan käyttöönotto vuonna 1999 tehostaa myös yhtenäismarkkinoita poistamalla 
kurssiriskien aiheuttamat rajoitukset ja lisäämällä yleensä avoimuutta ja kilpailua. 
8. Tämän kertomuksen päätteeksi komissio kehottaa toimintaan kunnolla toimivien 
yhtenäismarkkinoiden luomiseksi. Komissio ilmaisee selvästi, millaista uutta sitoutumista 
yhtenäismarkkinoihin tarvitaan, ei vain korkeimmalta poliittiselta tasolta - Dublinin Eurooppa-
neuvostolta - vaan myös kaikilta niiltä, joiden on osaltaan tehtävä yhtenäismarkkinoista menestys: 
kansallisilta viranomaisilta, Euroopan yhteisön toimielimiltä ja tietenkin myös talouden toimijoilta 
itseltään. 
1 YHTENÄISMARKKINAOHJELMAN TALOUDELLINEN VAIKUTUS 
1.1 Johdanto 
Yhtenäismarkkinaohjelma, sellaisena kuin se esitettiin komission valkoisessa kirjassa vuonna 1985, oli 
kunnianhimoisin ja kattavin koskaan esitelty tarjontaohjelma. Se on alkanut poistaa markkinoiden jäykkyyttä 
ja liikkuvuuden esteitä, jotka haittasivat yhteisöä 1980-luvun puolivälissä ja aiheuttivat talouden jatkuvaa 
vajaatoimintaa, joka näkyi kasvavana työttömyytenä ja heikkona kilpailukykynä. 
Yhtenäismarkkinoiden vapauttamistoimenpiteiden toteuttaminen edistyy hyvin. Ei ole epäilystäkään, että 
talouden toimijat ovat olleet laajalti tyytyväisiä rajatarkastusten ja viivästymisten poistumiseen, pääoman 
vapaaseen liikkuvuuteen ja rahoituspalveluiden vapauttamiseen. Tiettyjen toimenpiteiden toteuttamisessa on 
kuitenkin kohdattu ongelmia (tekniset esteet, julkiset hankinnat). Nyt aloitetussa arvioinnissa yritetään nimetä 
kaupan esteiden poistamiseksi toteutetut toimenpiteet ja arvioida niiden taloudellisia vaikutuksia ainoastaan 
siinä määrin kuin ne ovat todellisuudessa toteutuneet. 
On tärkeää korostaa, että seuraava arviointi ei voi olla lopullinen eikä ehdoton, koska: 
* ensinnäkin on vaikeaa erottaa niitä vaikutuksia, joiden voidaan katsoa johtuvan yksinomaan 
yhtenäismarkkinoiden yhdentymisestä. Kymmenen viime vuoden aikana yhteisöön on liittynyt viisi 
uutta jäsenvaltiota, Saksa on yhdistynyt ja Keski- ja Itä-Euroopassa on tapahtunut taloudellinen 
muutos, maailmantalous on globalisoitunut ja tietotekniikka kokenut vallankumouksen. Nämä 
kehityskulut ovat vaikuttaneet yhtenäismarkkinoiden dynamiikkaan. 
* toiseksi yhtenäismarkkinalainsäädäntö ei vielä toimi täysitehoisesti. Suuri osa siitä tuli voimaan 
vasta 1994 tai 1995, ja osa pannaan täytäntöön vasta vuoden 2000 jälkeen. Talouden toimijat ovat 
edelleen mukautumassa uuteen sääntely- ja kaupalliseen ympäristöön, eikä niillä ole ollut paljon 
aikaa sopeutua uusiin vapauksiin; viime aikojen taantuma on voinut saada ne vastahakoisiksi 
tarttumaan uusiin tilaisuuksiin. Sääntely-ympäristön muutoksilla ei ole ollut riittävästi aikaa 
vaikuttaa. 
Yhtenäismarkkinatoimenpiteiden luonteesta johtuen niiden toteuttamisesta on seurannut nimenomaan 
mikrotaloudellisia vaikutuksia sekä tuotannon ja kaupan rakenteen muutoksia Euroopan unionissa. Tämän 
vuoksi tässä selvityksessä keskitytään mikrotaloudellisten ilmiöiden tunnistamiseen ja mittaamiseen. Samalla 
yritetään kuitenkin arvioida myös tuloihin ja työllisyyteen kohdistuvaa makrotaloudellista vaikutusta. 
Kaupan esteiden poistamisella on seuraavat odotetut mikrotaloudelliset seuraukset: Esteiden poistaminen 
johtaa voimavarojen parempaan kohdentamiseen, jotta voitaisiin hyötyä kilpailuetuun ja mittakaavaetuihin 
perustuvasta erikoistumisesta. On olemassa se vaara, että esteiden poistamiseen liittyy kansallisten 
markkinoiden uudelleen segmentoituminen kilpailunvastaisen käyttäytymisen vuoksi (esimerkiksi kartellit, 
määräävän aseman väärinkäyttö, valtion tuet). Kilpailupolitiikka on keskeinen väline tällaisen käyttäytymisen 
estämiseksi ja saavutetun edun muuttamiseksi alhaisemmiksi hinnoiksi ja paremmaksi laaduksi kuluttajan 
kannalta. 
1.2 Kauppa ja suorat ulkomaiset sijoitukset 
Yhtenäismarkkinoiden ansiosta kauppa on kasvanut merkittävästi, samoin kuin Euroopan unionin osuus 
suorista ulkomaisista sijoituksista maailmanlaajuisella tasolla. Jäsenvaltioiden välisen kaupan kasvu ei 
kuitenkaan ole tapahtunut kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan kustannuksella. Lisäksi 
jäsenvaltioiden tuotantorakenteissa voidaan havaita suhteellista lähentymistä, mikä johtuu erikoistumisesta 
samoihin aloihin, mutta erilaisiin hinta-laatu -tasoijiin. Tällainen kehitys helpottaa rahaliittoprosessia. 
Tehty selvitys osoittaa, että kaupan esteiden poistaminen on- lisännyt jäsenvaltioiden välisen 
teollisuustuotteiden kaupan määrää 20-30 prosentilla. Tämä kasvu ei ole tapahtunut yhteisön ulkopuolisten 
tuojien kustannuksella, vaan myös ne ovat hyötyneet yhtenäismarkkinoiden luomisesta. Pelko siitä, että 
yhtenäismarkkinat eivät olisi avoimia ulkomaalaisille tuottajille, on osoittautunut perusteettomaksi. EU:n 
ulkopuolelta tuotujen teollisuustuotteiden osuus kulutuksesta on kasvanut 12:sta 14 prosenttiin vuosina 1980-
1993. 
Yhteisön sisäisen kaupan suhteen voidaan havaita huomattava muutos kauppavirroissa. Ylitenäismarkkinat 
eivät näytä lisänneen erikoistumista tiettyihin aloihin, joilla jäsenvaltiot keskittyisivät tiettyyn toimintaan 
kilpailuetujensa mukaisesti. Sen sijaan jäsenvaltiot erikoistuvat yhä enemmän tiettyyn hinta-laatu -suhteeseen 
samoilla teollisuusaloilla. Kuluttajat ovat hyötyneet tästä seuraavasta tuotevalikoiman kasvusta. 
Jäsenvaltiot ovat siis aktiivisia taloudellisen toiminnan kaikilla aloilla ja pyrkivät saamaan itselleen tiettyyn 
hinta-laatu -suhteeseen perustuvan osuuden ja erottumaan toisistaan tätä kautta. Tästä on seurannut 
jäsenvaltioiden teollisten rakenteiden lähentymistä. Tämä on erityisen tärkeää rahaliiton kannalta. 
Suorien ulkomaisten snoimsten suhteen voidaan todeta, että yhtenäismarkkinat ovat tehneet EU:sta 
houkuttelevamman sijoittautumispaikan. Tästä on seurannut, että 1990-luvun alkupuolella 44 prosenttia 
suorista ulkomaisista sijoituksista maailmanlaajuisesti tehtiin EU:hun, kun osuus vuosina 1982-1987 oli 28 
prosenttia. Näyttää siltä, että yhtenäismarkkinoilla on ollut erityisen voimakas vaikutus rahoituspalveluiden 
alaan. 
1.3 Markkinarakenteet 
Euroopan taloudessa on tapahtunut perusteellinen rakennemuutos, jolle on ollut tunnusomaista 
sulautumien ja yrityskauppojen määrän räjähdysmäinen kasvu. Kilpailu kansallisilla markkinoilla on 
kuitenkin kasvanut, mikä on johtanut tavaroiden ja palveluiden hintojen suurempaan lähentymiseen. 
Suuri osa näistä suorista ulkomaisista sijoituksista on liittynyt sulautumiin ja yritysostoihin, jotka ovat 
moninkertaistuneet yhtenäismarkkinoiden toteutumisen myötä. Tämä koskee erityisesti rajat ylittäviä 
sulautumia ja yrityskauppoja yhteisön yritysten välillä. Vuosina 1986-1995 sulautumien ja yrityskauppojen 
vuotuinen määrä kasvoi 720:stä 2296:een teollisuudessa ja 783:sta 2602:een palvelualoilla. Näistä 70 
prosenttia oli kuitenkin samassa jäsenvaltiossa toimivien yritysten välisiä puhtaasti kotimaisia liiketoimia. 
Tämä voi kuvastaa yritysten halua noudattaa ainakin aluksi puolustautuvaa strategiaa kansallisesti ja jättää 
osa Euroopan laajuisesta rakenneuudistuksesta tulevaisuutta varten. 
Jo toteutettu rakenneuudistus on johtanut keskittymien määrän nousuun koko EU:n tasolla. 
Valmistusteollisuudessa neljän johtavan teollisuusyrityksen osuus koko Euroopan alueen myynnistä kasvoi 
20,5 prosentista 22,8 prosenttiin vuosina 1987-1993. Kansallisella tasolla keskittymien määrä on laskenut, 
vaikka yritysten keskikoko on pysynyt suunnilleen samana. Tälle ristiriitaiselta näyttävälle kehitykselle on 
kaksi selitystä: toisaalta määräävässä asemassa olevien yritysten markkinaosuudet kotimarkkinoilla ovat 
laskeneet kasvaneen kilpailun vuoksi, toisaalta näiden määräävässä asemassa olevien yritysten 
markkinaosuudet Euroopan markkinoilla ovat kasvaneet yleiseurooppalaisuuteen tähtäävän strategian 
ansiosta. Toisin sanoen Euroopan laajuisten suuryritysten toiminta on kasvanut määrällisesti, mutta tämän 
toiminnan maantieteellinen jakauma on muuttunut: kotimaan markkinoilla on tapahtunut suhteellisia 
vähenemistä ja muiden jäsenvaltioiden markkinoilla kasvua. Tämä kehitys on huomattavasti vähemmän 
selvää palvelualoilla, etenkin edelleen voimakkaasti säännellyillä aloilla, joilla kansallisten keskittymien 
määrän voidaan todeta kasvavan. Näillä aloilla voi tapahtua tulevaisuudessa huomattavia Euroopan laajuisia 
rakenneuudistuksia. 
Kilpailun kiristyminen on hidastanut yritysten voittomarginaalien kasvua (noin 0,5 prosenttiyksikköä 
vuodesta 1987 vuoteen 1991) erityisesti aloilla, joilla kaupan esteet olivat suurimmat. Eräillä aloilla tämä on 
johtanut hintojen laskuun, josta kuluttajat hyötyvät. Markkinoiden avautuminen on lisäksi rohkaissut 
lähentämään erilaisten tavaroiden ja palveluiden hintoja jäsenvaltioissa. Lyhentyminen on sitä suurempaa, 
mitä suurempi yhtenäismarkkinoista johtuva vapautuminen on. Tämän seurauksena samanlaisten tuotteiden 
ja palveluiden hintaerot (sisältäen verot) jäsenvaltioiden välillä pienenivät vuosina 1985-1993: 22,5 
prosentista 19,6 prosenttiin kulutushyödykkeiden ja 33,7 prosentista 28,6 prosenttiin palveluiden kohdalla. 
Energia-alalla hintavaihtelu sitä vastoin lisääntyi 21,5 prosentista 31,7 prosenttiin samoin kuin 
rakennustuotteissa 22,1 prosentista 27,4 prosenttiin. Toisin sanoen lähentymistä ei ole tapahtunut aloilla, 
joilla kansalliset markkinat ovat hyvin hajanaiset. 
1.4 Tulot, työllisyys ja lähentyminen 
Yhtenäisrnarkkinoilla on ollut myönteinen vaikutus tuloihin. Ne ovat myös olleet yksi tekijä, joka on 
luonut tietynlaista lähentymistä syrjäisissä jäsenvaltioissa. Ilman yhtenäismarkkinoita työllisyystaso olisi 
iäänvt alhaisemmaksi. jäänyt alhaisemmaksi 
Edellä kuvattujen mikrotaloudellisten prosessien yhdistelmää on käytetty arvioitaessa 
yhtenäismarkkinaohjelman makrotaloudellista vaikutusta eri mallien avulla. Nämä arviot osoittavat, että 
investoinnit ovat kasvaneet 1-3 prosentilla ja inflaatio on laskenut 1-1,5 prosentilla verrattuna tilanteeseen 
ilman yhtenäismarkkinoita. Tämän seurauksena yhteisön tulojen arvioidaan olleen vuonna 1994 
yhtenäismarkkinoiden ansiosta 1,1-1,5 prosenttiyksikköä suuremmat, mikä vastaa 60-80 miljardin ecun 
kasvua. Noin puolet tästä vaikutuksesta johtuu kilpailun lisääntymisestä ja tehokkuuden parantumisesta, 
loppu yhtenäismarkkinoihin liittyvistä teknisten menetelmien parantumisesta. 
EU:n viimeaikaiset työllisyysluvut ovat olleet alhaiset useista syistä. Taloudellinen analyysi osoittaa 
kuitenkin, että yhtenäismarkkinaohjelman ansiosta työllisyystilanne on parempi kuin mitä se olisi ilman 
yhtenäismarkkinoita. Eroksi arvioidaan 300 000-900 000 työpaikkaa. Tätä myönteistä vaikutusta ovat 
kuitenkin varjostaneet yhtenäismarkkinaohjelmasta riippumattomat epäsuotuisat taloudelliset olosuhteet. 
Yhteisön laajuiseen tulojen kasvuun on liittynyt myös tietty lähentyminen, joka on hyödyttänyt suurinta osaa 
yhteisön reuna-alueilla sijaitsevia jäsenvaltioita, ja Irlannissa, Espanjassa ja Portugalissa kasvu on ylittänyt 
yhteisön keskiarvon. Tämä suuntaus johtuu (Espanjan ja Portugalin tapauksessa) unioniin liittymisen, 
rakenne- ja koheesiorahastosta saadun suuremman tuen ja yhtenäismarkkinoiden yhteisvaikutuksesta. 
Taloudellinen analyysi osoittaa, että yhtenäismarkkinaohjelmalla on ollut myönteinen vaikutus 
lähentymiseen. 
Päätelmänä voidaan todeta, että siinä määrin kuin tässä vaiheessa voidaan arvioida, yhtenäismarkkinoiden 
vaikutus on ollut selvästi myönteinen. Epäilemättä nämä vaikutukset lisääntyvät tulevaisuudessa sitä mukaa 
kuin yhtenäismarkkinat pannaan kunnolla täytäntöön ja talouden toimijat todella mukautuvat syntyneeseen 
uuteen, kilpailevampaan ympäristöön. 
2. KANSALAISTEN HYVÄKSI TOIMIVAT YHTENÄISMARKKINAT 
Yhtenäismarkkinat ovat paljon enemmän kuin taloudellinen hanke. Yhdessä yhteisön muiden politiikoiden 
kanssa yhtenäismarkkinat ovat edistäneet merkittävästi hintojen alenemista ja parantaneet kuluttajien 
valinnanmahdollisuuksia, lisänneet henkilökohtaista liikkuvuutta ja oikeuksia, edistäneet elintason nousua, 
tuotteiden turvallisuutta ja luotettavuutta samoin kuin ympäristön turvallisuutta. 
2.1 Henkilöiden vapaa liikkuvuus 
Yhtenäismarkkinat ovat käytännössä täysin toimivat tällä alueella, ainoan merkittävän poikkeuksen 
muodostaa henkilöiden rajatarkastusten poistaminen. Jonkinlaiset lainsäädännölliset tarkennukset voivat 
kuitenkin olla tarpeen, ja täytäntöönpanoa kansallisella ja paikallisella tasolla on parannettava. 
Vapaus liikkua maasta toiseen työn, opiskelun ja asumisen vuoksi on yksi selvimmistä unionin 
kansalaisilleen tuomista hyödyistä. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus on ollut todellisuutta Euroopan yhteisön 
kuudelle perustajajäsenelle vuodesta 1968 ja koskee nyt sen kaikkia jäsenvaltioita ja kolmea EFTA-maata 
(Norjaa, Islantia ja Liechtensteinia). Tukevat toimenpiteet, kuten tutkintojen vastavuoroinen tunnustaminen 
tai oikeus siirtää sosiaaliturvaetuuksia, lisäävät työntekijöiden ja heidän perheittensä mahdollisuuksia asettua 
mihin tahansa Euroopan unionin jäsenvaltioon. 
Yhtenäismarkkinaohjelmaan liittyvässä lainsäädännössä taataan työntekijöille oikeus yhdistää ja siirtää 
kertyneet eläkkeensä ja sosiaalietunsa. Sittemmin on keskitytty näiden vapauksien ulottamiseen myös muihin 
kuin työntekijöihin, esimerkiksi opiskelijoihin ja eläkeläisiin, sekä koulutuksen ja ammatillisen pätevyyden 
vastavuoroisen tunnustamisen vahvistamiseen, jotta työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat voivat 
hyödyntää vapaan liikkuvuuden oikeuttaan ilman, että se johtaa heidän sosiaaliturvansa heikkenemiseen. 
Lisäksi eurooppalainen työvoimapalveluiden verkosto Eures tarjoaa neuvoja ja tietoja vapaista työpaikoista 
sekä elin-ja työoloista unionissa. 
Työvoimatilastot osoittavat muissa jäsenvaltioissa työskentelevien unionin kansalaisten määrän kasvavan 
hitaasti mutta varmasti. Liikkuvuus rajoittuu kuitenkin tiettyihin ammattiryhmiin kuten johtavassa asemassa 
oleviin, akateemisesti koulutettuihin tai tekniikan alan asiantuntijoihin sekä rakennusalan urakkatyöläisiin, ja 
on yleisintä lähellä rajaa sijaitsevilla alueilla, joilla yhteisön sisäinen liikkuvuus kasvoi 18 prosentilla vuosien 
1987 ja 1994 välillä. 
Yhteisön sisällä ei itse asiassa ole esiintynyt työntekijöiden merkittävää muuttoliikettä. Jäsenvaltioiden 
välisen kaupan lisääntyminen yhtenäismarkkinoiden ansiosta ja pääoman osoittautuminen työvoimaa 
liikkuvammaksi ovat korvanneet muuttoliikettä. Lisäksi kulttuuri- ja kielierot estävät edelleen työntekijöiden 
liikkuvuutta. 
Yhtenäismarkkinoiden oikeudelliset puitteet ovat pääasiassa valmiit tällä alueella. Vaikka merkittävää 
edistymistä on saavutettu, lisäponnistelut unionin tasolla ovat tarpeen, jotta varmistetaan, että yhteisön 
määräykset ovat ajan tasalla, ne ymmärretään ja niitä noudatetaan. Etenkin yhtenäismarkkinoiden toimintaa 
koskevien komission tutkimusten perusteella on selvää, että Euroopan kansalaiset kohtaavat edelleen sekä 
oikeudellisia että käytännön esteitä halutessaan käyttää oikeuksiaan liikkua ja asua vapaasti unionissa. 
Komissio on käynnistänyt useita aloitteita, kuten vapaata liikkuvuutta käsittelevän korkean tason työryhmän 
ja Kansalaisena Euroopassa -tiedotuskampanjan. Näiden seikkojen huomioon ottamiseksi koulutusta ja 
tutkimusta sekä ylikansallisen liikkuvuuden esteitä koskevassa vihreässä kirjassa tutkitaan myös järjellä 
olevia esteitä opiskelijoiden, harjoittelijoiden, työttömien, tutkijoiden ja vapaaehtoistyöntekijöiden 
liikkuvuudelle (olivatpa nämä sitten unionin kansalaisia tai maassa laillisesti oleskelevia henkilöitä) sekä 
ehdotetaan joitain toimintalinjoja. 
Henkilöiden rajatarkastusten poistamisesta ei ole saavutettu yhteisönlaajuista yksimielisyyttä. Useimpien 
jäsenvaltioiden välillä vallitseva kasvava yksimielisyys perustuu ainoastaan hallitusten välisiin sopimuksiin. 
Rajatarkastusten säilyttäminen kuvastaa kansallista halua tarkastaa henkilöllisyys mieluummin rajalla kuin 
maan sisällä terrorismin ja huumekaupan ehkäisemiseksi sekä yleisen järjestyksen turvaamiseksi. Tämä 
tilanne estää yhtenäismarkkinoiden tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämisen kokonaisuudessaan. 
2.2 Yhtenäismarkkinat ja sosiaalipolitiikka 
Yhtenäismarkkinaohjelma on vaikuttanut Euroopan unionin sosiaaliseen ympäristöön samalla kun 
sosiaalipoliittiset toimenpiteet kansallisella ja yhteisön tasolla ovat helpottaneet yhtenäismarkkinoiden 
sujuvuutta. Pelko siitä, että investoinnit suuntautuisivat maihin, joissa työvoimakustannukset ovat 
alhaisemmat tai jotka ovat jättäytyneet yhteisen sosiaalipolitiikan määräysten ulkopuolelle, on 
osoittautunut pääasiassa perusteettomaksi. 
Useat sosiaaliset toimenpiteet muodostavat erottamattoman osan yhteismarkkinarakennetta. 
Sosiaaliturvamääräykset toisen jäsenvaltion sosiaaliturvan piirissä vietetyn ajan huomioon ottamisesta ja 
direktiivi eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta sekä direktiivi työntekijöiden komennuksista ovat 
esimerkkejä toimenpiteistä, jotka tukevat henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja varmistavat, että 
yhtenäismarkkinat ehkäisevät sosiaaliturvan heikentämiseen perustuvan kilpailun. 
Sosiaalipolitiikan täydellinen yhtenäistäminen ei ole yhteisön tavoite. Vuonna 1989 laaditun yhteisön 
sosiaalisen toimintaohjelman toteutuminen on kuitenkin johtanut vähimmäisstandardeja koskevien puitteiden 
luomiseen esimerkiksi työsuojelun alalla. Tämä muodostaa rakenteen, jolla estetään alhaisen sosiaaliturvan 
käyttäminen epärehellisen kaupallisen kilpailun välineenä. Tavoitteena tulee jatkossakin olla standardien 
kehittäminen ja parantaminen kaikissa unionin jäsenvaltioissa. 
Yhtenäismarkkinaohjelma on nopeuttanut yritysten kansainvälistymistä. Monikansalliset yritykset uudistavat 
rakenteitaan ja organisaatiotaan kaikkialla yhteisössä säilyttääkseen kilpailukykynsä. Ennuste taloudellisen 
toiminnan siirtämisestä alhaisten työvoimakustannusten maihin ei ole toteutunut. Yritykset harvoin 
hyödyntävät jäsenvaltioiden välillä vallitsevia työvoimakustannuksiin tai -määräyksiin liittyviä eroja ja 
leikkaavat palkkoja ja etuja kilpailusyistä. Useimmat Euroopan unionin samoin kuin unionin ulkopuoliset 
monikansalliset yritykset myöntävät, että lukuun ottamatta joitain aivan erityisiä toimintoja tai aloja, kuten 
lentoyhtiöiden johtaminen keskitetysti, muut tekijät ovat olleet tärkeämpiä päätettäessä toimipaikasta. 
Esimerkiksi tehdasteollisuudessa kuljetusyhteydet ja logistiikka ovat ratkaisevia. 
Sosiaaliturvan riittävä suojaaminen on edellytys sille, että oikeutta liikkua vapaasti unionissa käytetään. Jollei 
tällaista suojaa olisi, jäsenvaltioiden erilaiset sosiaaliturvajärjestelmät vaikuttaisivat epäsuotuisasti maasta 
toiseen liikkuviin henkilöihin. Jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmiä yhteensovittavat toimenpiteet 
takaavat, että oikeus kansallisen lainsäädännön perusteella saatuihin tai saataviin sosiaaliturvaetuuksiin 
(esimerkiksi eläkkeisiin, sairausvakuutukseen, perhe-etuuksiin) ei poistu henkilön jättäessään kotimaansa 
työskennelläkseen, etsiäkseen työtä, oleskellakseen tai asuakseen toisessa jäsenvaltiossa. 
2.3 Kuluttajien etu 
Yhtenäismarkkinoiden tehokkuus ja sujuva toiminta riippuu myös kuluttajien toiminnasta ja vaikutuksesta. 
Markkinoiden asianmukainen toiminta tarkoittaa, että myös kuluttajat saavat osansa hyödystä. Tehokkaat 
yhtenäismarkkinat tarvitsevat vahvoja kuluttajajärjestöjä, joilla on käytettävissään selviä tietoja ja välineitä 
kuluttajien oikeuksien ajamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi. Yhtenäismarkkinaohjelma on tarjonnut 
vähittäiskauppiaille ja kuluttajille laajat mahdollisuudet käyttää halvempia ja parempia tuotteita ja 
palveluita. 
Tarkoitus on, että eurooppalaiset kuluttajat ja yritykset hyötyvät kilpailun lisääntymisestä, alhaisemmista 
hinnoista, laajemmasta mote- ja palveluvalikoimasta sekä uusista jakelukanavista. Jo 1 luvussa mainitut 
seikat todistavat tämän alkavan toteutua. Perustamissopimuksen 100 a artiklan 3 kohdan mukaisesti 
yhdenmukaistamislainsäädäntöön on sisällytetty korkeatasoinen kuluttajansuoja. 
Huomattavaa edistystä on tapahtunut. Tästä on osoituksena erityisesti sellaisten tuotteiden kuten kodin 
sähkölaitteiden, merkkielintarvikkeiden ja -huonekalujen hankkiminen kaikkialta unionista. Jalostusaloilla 
kuten elintarvike- ja tekstiilialalla todisteet eivät ole yhtä varmoja; palvelualoilla kuten lentoliikenteessä ja 
televiestinnässä hintojen aleneminen ei ehkä johdu yksinomaan yhtenäismarkkinaohjelmasta. 
Kulutustavaroiden laadulliset erot ovat vähäiset, ja niiden hintojen lähentyminen on seurausta 
yhtenäismarkkinaohjelmasta. Alhaisempia hintoja ja hintojen suurempaa lähentymistä on estänyt hintojen 
sääntely (erityisesti farmaseuttisten tuotteiden) tai kuluttajien mieltymys kansallisiin, alueellisiin tai 
paikallisiin tuotteisiin (erityisesti elintarvikealalla, jolla ainoastaan merkkituotteet hyötyivät markkinoille 
pääsyn helpottumisesta). 
Kuluttajille tarjottujen tuotteiden ja palveluiden valikoima on laajentunut, erityisesti televiestintälaitteiden, 
rahoituspalveluiden ja kaupunkien välisten lentoyhteyksien osalta. 
Kasvaneesta valikoimasta ja tarkemmin lasketuista hinnoista seuranneet edut eivät yleensä ole uhanneet 
kuluttajien turvallisuutta tai terveyttä. Yhtenäismarkkinaohjelma asettaa kuluttajien turvallisuuden tavaroiden 
ja palveluiden vapaan liikkuvuuden edelle. Avoimet markkinat olisivat voineet johtaa riskien kasvamiseen 
esimerkiksi vastavuoroisen tunnustamisen perusteella tuotujen tuotteiden erilaisten standardien ja erilaisen 
valvonnan vuoksi. Tästä syystä yhtenäismarkkinaohjelmaan liittyy vaatimustenmukaisuusmenetelmien 
lähentäminen, viallisten tuotteiden valmistajien rangaistusten koventaminen sekä hätätapauksia varten 
järjestelmä varoitusten antamiseksi ja markkinoilta poistamiseksi. 
Kuluttajien etujen ajaminen riippuu selvän ja oikean tiedon saatavuudesta, johon järkevien ja avointen 
valintojen olisi perustuttava. Tämä on yhtenäismarkkinoiden kunnollisen toiminnan ennakkoehto. Tämän 
toteuttamisessa tuotteiden nimityksiä ja merkintöjä koskeva tieto on tehokas ja sopiva keino kuluttajien 
valistamiseksi ilman, että jäsenvaltiot käyttävät sitä hajauttaakscen markkinat ja suojellakseen kansallisia 
tuottajia. 
Yhteisön toimet kuten oikeuslaitokseen vetoamisen edistäminen ja takuiden ulottaminen yli rajojen ovat 
keskeisiä, jotta kansalaiset voisivat hyödyntää yhtenäismarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia. Mutta koska 
ongelmat koskevat vain pieniä määriä, rajat ylittävät oikeusjutut ovat harvinaisia. Komissio on esittänyt 
joitain innovatiivisia ratkaisuja vastatakseen kuluttajien todellisiin ongelmiin, jotta hankintojen teko yli 
rajojen saavuttaisi kuluttajien luottamuksen. Yleisemmällä tasolla kuluttajapolitiikka on yhdistettävä 
yhtenäismarkkinoiden muuhun toimintaan (kuten vapauttamiseen, tiedottamiseen tai rahoituspalveluihin, 
joiden suhteen kuluttajien on edelleen vaikea suojella etujaan), jotta kuluttajien edut huomioitaisiin ja niitä 
ajettaisiin tehokkaammin. 
2.4 Ympäristönsuojelu 
Ympäristöpolitiikka ja yhtenäismarkkinat täydentävät toisiaan. Tässä vaiheessa on vielä liian varhaista 
tehdä lopullista arviota yhtenäismarkkinaohjelman vaikutuksesta ympäristöön. Ympäristönsuojelun 
parempi yhteensovittaminen ja eroavaisuuksien vähentäminen jäsenvaltioiden lainsäädännöissä on 
olennaista, jotta estetään uudet kaupan tekniset esteet ja varmistetaan samalla ympäristöpolitiikan 
tavoitteiden saavuttaminen. 
Perustamissopimuksen 2 artiklassa todetaan, että yhteisön tehtävänä on luomalla yhteismarkkinat edistää 
muun muassa "ympäristöä arvossa pitävää kestävää kasvua, joka ei edistä rahan arvon alenemista". 
Molempien politiikkojen toteuttamisessa on pyrittävä voimavarojen, mukaan lukien luonnonvarat, 
tehokkaampaan käyttöön ja otettava samalla huomioon tästä aiheutuvat kustannukset. Näiden politiikkojen 
välinen yhteys tunnustetaan perustamissopimuksessa, ja sitä tukee myös yritysmaailmassa vallitseva laaja 
yksimielisyys ympäristölainsäädännön tarpeellisuudesta. Eräillä aloilla ympäristövaatimukset ovat 
kannustaneet yrityksiä investoimaan uuteen ympäristöystävälliseen teknologiaan, joka on myös parantanut 
kilpailukykyä. 
10 
Ennen yhtenäismarkkinoiden toteuttamista odotukset niiden mahdollisista ympäristövaikutuksista olivat 
melko pessimistisiä. Nyt on vielä liian aikaista tehdä lopullinen, määrällinen arvio 
yhtenäismarkkinaohjelman ympäristövaikutuksista näiden pelkojen osoittamiseksi oikeiksi tai vääriksi. Tätä 
selvitystä varten tehdyissä tutkimuksissa arvioidaan kuitenkin ympäristölle koituvan keskipitkällä aikavälillä 
merkittävää hyötyä, kunhan yhtenäismarkkinatoimenpiteet toteutetaan kokonaisuudessaan sellaisilla aloilla 
kuten energia. Esimerkiksi yhteiset energiamarkkinat lisäävät todennäköisesti muita polttoaineita 
ympäristöystävällisemmän kaasun käyttöä ja vähentävät hiilidioksidipäästöjä 105 miljoonalla tonnilla 
vuodessa. 
Liikenteen alalla on hankala arvioida yhtenäismarkkinoiden vaikutusta liikenteen kasvuun tämän 
vuosikymmenen ensimmäisellä puoliskolla. Maantiekuljetukset EU:n 15 jäsenvaltiossa ovat kuitenkin 
kasvaneet noin 15 prosentilla vuodesta 1990 vuoteen 1994, ja rahtiliikenne maanteillä kasvoi vuosina 1990-
1994 hieman enemmän kuin 1980-luvulla. Koska ajoneuvojen polttoaineen kulutuksessa ei ole tapahtunut 
huomattavaa parannusta, tällaiseen kehitykseen liittyvä ympäristöongelma on sekä hiukkas- että 
hiilidioksidipäästöjen kasvaminen, mikä vaikeuttaa muun muassa yhteisön tavoitetta vakauttaa ja vähentää 
hiilidioksidipäästöjä. Lisäksi liikenteen kasvu aiheuttaa lisäpaineita kauttakulkualueiden ympäristölle 
(esimerkiksi Alpeilla). Samaan aikaan yhteisön lainsäädäntöön perustuvat ajoneuvojen tekniset parannukset, 
esimerkiksi yhdenmukaistettuihin teknisiin eritelmiin perustuvat tiukemmat päästörajat, vähentävät ainakin 
tulevaisuudessa tieliikenteestä aiheutuvia ilmansaasteita. Alustavissa arvioissa uskotaan alueellisista 
tavarakuljetuksista aiheutuvien päästöjen vähenevän selvästi. Liikenteen oikeudenmukaisen ja tehokkaan 
hinnoittelun edistymisen sekä ehdotuksen raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen nykyisen verotusjärjestelmän 
tarkistamisesta (KOM/96/331) toivotaan myös johtavan päästöjen huomattavaan vähenemiseen. Lopuksi on 
odotettavissa, että suunnitelmat yhteisön rautateiden elvyttämiseksi vahvistavat ajan myötä tämän ympäristön 
kannalta parhaan liikennemuodon kilpailuasemaa. 
Toimenpiteisiin vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi yhtenäismarkkinoilla (esimerkiksi teknisiin eritelmiin) 
sisältyy perustamissopimuksen 100 a artiklan 3 kohdan mukaisesti korkeatasoinen ympäristönsuojelu. Uuden 
lähestymistavan mukaisessa lainsäädännössä ympäristönsuojelu ja energiatehokkuus katsotaan usein 
"olennaisiksi vaatimuksiksi". 
Ympäristön ja muillakin alueilla, joilla ollaan kasvavassa määrin tietoisia tarpeesta luoda asianmukainen 
sääntelyrakenne nykypäivän kansalaisten tarpeiden huomioimiseksi, vallitsee kuitenkin vaara, että 
jäsenvaltiot säätävät erilaista ympäristölainsäädäntöä, mikä voi johtaa yhtenäismarkkinoiden hajautumiseen. 
Yhteisön puitteet ovat useissa tapauksissa paras tae siitä, että toteutettavien toimenpiteiden vaikutus on 
täydellinen ja että niillä luodaan sopiva tasapaino yhtenäismarkkinoiden ja ympäristötavoitteiden välille. 
Seuraavaksi luetellaan joitain esimerkkejä kansallisesta sääntelystä, jota olisi tutkittava tässä yhteydessä: 
* päästöjä ja ympäristöriskejä säännellään pääasiassa kansallisen lainsäädännön avulla 
(liuotinpäästöt), mutta osittain myös unionin tasolla (esimerkiksi titaanioksidin käyttöjä vaarallisten 
jätteiden siirrot); 
* ympäristömerkkejä koskevat kansalliset suunnitelmat, jotka yleistyvät nopeasti huolimatta yhteisön 
ympäristömerkin kehittämisestä, voivat johtaa markkinoiden vääristymiseen ja aiheuttaa hämminkiä 
kuluttajien keskuudessa; 
* jätehuoltoa koskevat säännöt, joiden riittämätön valvonta tai puutteellinen toteuttaminen on johtanut 
erilaisten vaatimusten asettamiseen valmistajille kansallisella tasolla. 
Komission mielestä yhtenäismarkkinoiden ja ympäristöpolitiikan kunnollinen yhdistäminen 
perustamissopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi on yhteisön kannalta keskeisen tärkeää. Eurooppalaisten 
instituutioiden on pohdittava, kuinka tämä tasapaino saavutetaan. Tämän vuoksi komissio aikoo käynnistää 
poliittisen keskustelun asiasta vuoden 1997 aikana. 
11 
3. YHTENÄIvSMARKKINAOHJELMAN TEHOKKUUS 
Yhtenäismarkkinaohjelma on muuttanut olosuhteita, jossa rajat ylittävää liiketoimintaa harjoitetaan. 
Useimmat suurimmista esteistä tuote-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden yhdentymiselle on poistettu. 
Sisäiset poliittiset rajat eivät enää ole strategisesti tärkeitä yrityksille. 
Esteiden poistaminen on edennyt pitemmälle ja oikeudelliset puitteet ovat valmiimpia tuotemarkkinoilla 
kuin palvelumarkkinoilla. Eräiden palveluiden markkinoilla investointipäätösten ja maasta toiseen 
tapahtuvien liiketoimien vääristymät ovat edelleen laajalle levinneitä. Rakenteelliset ja käyttäytymiseen 
liittyvät esteet selittävät tätä osittain, mutta joillain aloilla sovelletaan edelleen sääntelyyn liittyviä tai 
hallinnollisia esteitä. 
Useilla alueilla yhtenäismarkkinasääntöjä ei ole vielä kunnolla toteutettu. Multa näilläkin alueilla on luotu 
rakenteet, jotka ovat tarpeen jäljellä olevien esteiden poistamiseksi ja uusien estämiseksi. Näiden 
rakenteiden ansiosta viime aikoina tapahtunut yhtenäismarkkinoiden eteneminen on peruuttamatonta. 
Kaupan esteiden poistaminen ja kaupallisten näkymien laajeneminen ovat auttaneet parantamaan 
eurooppalaisten yritysten valinnanmahdollisuuksia. Esteitä poistetaan, ja yritykset voivat saada uusia 
markkinaosuuksia, jos tarttuvat tilaisuuteen. Yritysten reaktioista uusiin markkinamahdollisuuksiin 
riippuu nyt, vastaavatko yhtenäismarkkinat lupauksia. 
3.1 Haasteen laajuus 
Kaupan ja investointien esteet jäsenvaltioiden välillä rajoittivat huolestuttavalla tavalla kilpailua 
eurooppalaisessa taloudessa 1980-luvun puolivälissä. Tavarakuljetukset maasta toiseen edellyttivät valtavaa 
paperityötä ja aiheuttivat loputtomia viiveitä rajalla. Valmistajien oli suunniteltava tuotteensa uudelleen 
erilaisia kansallisia markkinoita varten. Julkisten hankintojen markkinat oli suojattu ulkomaiselta ja 
kotimaiselta kilpailulta; tilaukset tehtiin yleensä paikallisilta toimittajilta. Palveluiden tarjoajia joko estettiin 
tarjoamasta rajat ylittäviä palveluita ja toimimasta muissa jäsenvaltioissa tai toiminnalle asetettiin 
ylitsepääsemättömiä esteitä. Yritykset, jotka halusivat muuttaa toimintansa euroopanlaajuiseksi, kohtasivat 
lainsäädännöllisiä ja verotuksellisia vaikeuksia. Valuuttasäännöstelyjä muut esteet vaikeuttivat maidenvälisiä 
maksuja. Tästä protektionismista kärsi kuluttaja, joka maksoi liikaa ja jolla oli vähemmän valinnanvaraa. 
Yhtenäismarkkinaohjelman tarkoitus oli poistaa tavaroiden, palveluiden, pääoman ja henkilöiden vapaan 
liikkuvuuden esteet. Kansallinen sääntely, joka ei vastaa yhtenäismarkkinasääntöjä, tai kilpailunvastaiset 
liikekäytännöt voivat toimia vastoin yhtenäismarkkinalainsäädäntöä. Niiniä voivat olla esteenä sellaisten 
tehokkaiden tuote-, palvelu- ja työmarkkinoiden kehittämiselle, jotka sopeutuvat helposti ja nopeasti 
kasvavaan ulkopuoliseen kilpailuun. Vaikka jäsenvaltiot ovat vastuussa useimmista yritysympäristön 
ominaisuuksista, myös yhteisön kilpailu- ja valliontukipolitiikan tehtävä on varmistaa, että yritykset eivät 
harjoita kilpailunvastaista toimintaa, että yleistä taloudellista etua olevia palveluita tarjotaan 
perustamissopimuksen kilpailumääräyksiä noudattaen ja että valtion luet eivät vääristä kilpailua. 
Tässä luvussa arvioidaan, onko lainsäädäntö tavaroiden, palveluiden, pääoman vapaan liikkuvuuden esteiden 
poistamiseksi ja hankinlamarkkinoiden avaamiseksi ollut tehokasta eli missä määrin vapaan liikkuvuuden 
esteet on voitettu. 
3.2 Selvitysten tuloksia 
Taloudellisia todisteita yhtenäismarkkinoiden toimivuudesta tukee eurooppalaisten yritysten näkemys, jonka 
mukaan yhtenäismarkkinaohjelma on selvästi poistanut useita rajai ylittävien liiketoimien esteitä ja lisännyt 
markkinamahdollisuuksia. Teollisuuden positiivinen näkemys vahvistuu kahdessa suuressa tutkimuksessa. 
Toiseen osallistui organisaatio, joka edustaa 50 prosenttia Euroopan unionin teollisuustuotannosta ja 48 
prosenttia työpaikoista, toinen perustui 13 000 eurooppalaiselta' yritykseltä saatuihin vastauksiin. 
Tyytyväisyysaste on kuitenkin suurempaa teollisuudessa kuin palvelualoilla (31-51% teollisuudessa ja 15-37 
12 
% palvelualoilla). Yhtenäismarkkinoita tehokkaina pitävien yritysten osuus on vieläkin suurempi aloilla, 
joilla muut kuin tullitariffeista johtuvat kaupan esteet olivat kaikkein yleisimpiä ja työläimpiä (esimerkiksi 
sähkölaitteet, elintarvikkeet, kemikaalit, liikenne). Nämä tulokset edustavat kaikkien alojen yrityksiä, koska 
kysely ei rajoittunut aloihin, joihin yhtenäismarkkinoilla on eniten suoraa vaikutusta. 
Suuret yritykset ilmaisevat myönteisen arvionsa yhtenäismarkkinoista erityisen selvästi: 47 prosenttia 
yrityksistä, joilla on yli 1000 työntekijää, katsoo yhtenäismarkkinaohjelmalla onnistutun poistamaan kyseisen 
alan kaupan esteet unionissa; yrityksissä, joilla on 20-40 työntekijää, tämä luku on 38 prosenttia. Kooltaan 
tällä välillä olevien yritysten osuudet ovat tältä väliltä. Sama jakauma toistuu erityisiä toimenpiteitä 
koskevissa mielipiteissä. Pk-yritysten vähäisempi innostuneisuus voi johtua niiden yleensä kansallisemmasta 
tai paikallisemmasta toiminnasta. Keskitasoa suuremmat yritykset ovat hallitsevassa asemassa useilla aloilla, 
joihin yhtenäismarkkinaohjelmalla on eniten vaikutusta (telelaitteet, sähkölaitteet, kemialliset ja keinokuidut, 
farmaseuttiset tuotteet, moottoriajoneuvot ja työstökoneet). 
Määräysten noudattamisesta aiheutuvat kustannukset ovat suuri ongelma useimmille pk-yrityksille. Isot 
yritykset voivat irrottaa henkilöstöä hoitamaan tarvittavan paperityön. Pienten yritysten mukaan tästä 
aiheutuvien kiinteiden kustannusten osuus niiden liikevaihdosta on suurempi kuin isoissa yrityksissä. 
Joillakin aloilla pk-yritykset ovat kuitenkin ilmaisseet myönteisiä näkemyksiä yhtenäismarkkinoiden 
vaikutuksesta niiden toimintaan. Esimerkiksi puhdistusaine- ja kosmetiikka-alan pk-yritykset ovat päässeet 
helpommin Euroopan markkinoille, ja rakennustarvikealalla 29 prosenttia pk-yrityksistä katsoo 
yhtenäismarkkinoiden rohkaisseen niitä myymään ulkomaille, kun luku isojen yritysten kohdalla on 7 
prosenttia. 
Vaikka yleiskuva on myönteinen, yhtenäismarkkinaohjelman tehokkuus vaihtelee aloittain. Yhteenveto 
komission saamista tuloksista esitetään erikseen tavaroiden, palveluiden, pääoman ja julkisten hankintojen 
vapauttamisen kannalta. 
3.3 Tuotteet 
YhtenEsmärkkinalainsäadäntö on varmistanut useimpien tuotteiden vapaan liikkuvuuden, ja uusi 
sääntelyjärjestelmä on yleensä ollut tervetullut. Rajatarkastusten poistaminen on onnistunut. Jäljellä 
olevien direktiivien täytäntöönpanon jälkeen päästään hyödyntämään kaikkia etuja. Vastavuoroisen 
fiinnustamisen periaate on vaikea toteuttaa käytännössä, mutta asiaa tutkitaan. Tarvitaan lisää 
eurooppalaisia standardeja poistamaan muut kuin sääntelystä johtuvat markkinoille pääsyn esteet. Kaiken 
kaikkiaan tuottajat voivat nyt työskennellä luottaen yhtenäismarkkinoiden tuote-crittelyihin. 
Yhtenäismarkkinoiden mittasuhteet ja ominaisuudet näkyvät erityisen selvästi tchdastuotteiden markkinoilla 
verrattuna niillä vuosikymmen sitten vallinneeseen tilanteeseen. Kaksi tähän muutoksen eniten vaikuttanutta 
tekijää ovat tulli- ja veromuodollisuuksista luopuminen ja kaupan teknisten esteiden poistaminen. 
Tulli- ja veromuodollisuuksien poistaminen: 
Tulli- ja veromuodollisuuksien poistaminen on laskenut kahdella kolmanneksella kustannuksia, joita ennen 
liittyi kuljetuksiin maasta toiseen, poistanut käytöstä 60 miljoonaa tullilomakelta ja vähentänyt yhteisön 
kauttakuljetusten määrää 85 prosentilla. Tämä säästö vastaa noin 0,7 prosenttia Euroopan unionin sisäisen 
kaupan arvosta eli 5 miljardia ecua vuodessa. Kauppaa käyvät yritykset pitävät muutosta yleisesti ottaen 
hyödyllisenä, vaikka mukauttamisen aiheuttamia kustannuksia ja rajat ylittävään kauppaan liittyviä 
verojärjestelyitä pidetäänkin vaivalloisina. Kauppaa käyvät yritykset ovat yleensä tyytyväisiä siihen, että 
pysäytyksistä sisärajoilla on luovuttu. Kaksi kolmasosaa erityiseen kyselyyn vastanneista pitää kuitenkin 
nykyistä alv-maksujärjestelmää väliaikaisena ja kannattaa lopullisia alkuperään perustuvaa järjestelmää. 
13 
Kaupan teknisten esteiden poistaminen: 
Suurimpaan osaan yhteisön tavarakaupasta sovelletaan oikeudellisesti sitovia erittelyjä tai testejä, joiden 
mukaisia tuotteiden on oltava ennen kuin ne saatetaan markkinoille. Aiemmin tällaiset pakolliset määräykset 
(joita oli yli 100 000 vuonna 1985) määriteltiin kansallisella tasolla, mikä johti myyjämaan tuotteiden 
sulkemiseen pois markkinoilta, ellei niitä muutettu ja testattu paikallisten vaatimusten mukaisiksi, mikä 
saattoi tulla kalliiksi. Nyt on havaittu merkkejä siitä, että liikeyritysten mielestä esteiden poistamiseksi 
toteutettu tekninen yhdenhnmukaistaminen ja vastavuoroinen tunnustaminen on ollut tehokasta. Keskeisillä 
tuotealoilla (kemikaalit, koneenrakennus, toimistolaitteet, elintarvikkeet, moottoriajoneuvot) 35-50 prosenttia 
Euroopan unionin tilastokeskuksen Eurostatin kyselyyn vastanneista piti teknistä yhdenmukaista ja 
vastavuoroista tunnustamista tehokkaana teknisten esteiden poistamiseksi. 
Käyttöön otetut toimenpiteet ovat koostuneet useista erillisistä kokonaisuuksista, joita on hyödyllistä 
tarkastella erikseen. Useimmat ovat olleet erittäin onnistuneita, muita niihin on liittynyt myös vaikeuksia. 
• Yksityiskohtainen yhdenmukaistamislainsäädäntö koskee tuotteita, joiden osuus 
teollisuustuotannosta on noin 30 prosenttia. Ponnisteluihin esteiden poistamiseksi näillä aloilla, 
mukaan lukien kemikaalit, farmaseuttiset valmisteet ja moottoriajoneuvot, on suhtauduttu erityisen 
myönteisesti. 
• "Uuden lähestymistavan" direktiivit koskevat tuotteita, joiden osuus tuotannosta on vähintään 17 
prosenttia. Jo jonkin aikaan voimassa olleisiin määräyksiin, esimerkiksi paineastiadirektiiviin, on 
suhtauduttu myönteisesti. Uusi lähestymistapa on siinä mielessä erityinen, että se antaa tuottajalle 
mahdollisuuden valita minkä tahansa teknisen ratkaisun ja testaus- tai varmennuslaitoksen. Tämän 
vuoksi ei ehkä ole yllättävää, että kysymykset näyttävät liittyvän direktiivien toteuttamisen 
alkuvaiheeseen ja siihen, miten tätä joustavuutta on tulkittava käytännössä. 
• Yhdenmukaistetut eurooppalaiset standardit tarjoavat mahdollisuuden saavuttaa nopeasti 
yhdenmukaisuus uuden lähestymistavan direktiivien kanssa. Standardien saamisen hitaus on 
aiheuttanut joitain ongelmia. Tämä kuvastaa standardien laatimisen aikaa vievää luonnetta -
yksityisen sektorin standardointielimiltä vie keskimäärin viisi vuotta laatia ja päästä 
yksimielisyyteen eurooppalaisesta standardista. Lukuun ottamatta huomattavia puutteita 
rakennusalan tuotteiden kaltaisilla aloilla standardointielimet ovat sopeutuneet nopeasti 
eurooppalaisten standardien kysynnän voimakkaaseen kasvuun. On odotettavissa, että suurin osa 
uuteen lähestymistapaan perustuvan lainsäädännön edellyttämistä standardeista valmistuu kahden 
vuoden kuluessa. Standardoinnista, josta vielä 10 vuotta sinen 80 prosenttia tapahtui kansallisella 
tasolla, 80 prosenttia tapahtuu nykyisin Euroopan tasolla. Jos eurooppalainen teollisuus todella 
haluaa yhtenäismarkkinoiden toteutumista, nyt on sen asia myöntää tarvittavat voimavarat, jotta työ 
saadaan valmiiksi. 
• Yhtenäismarkkinaohjelma lisää tuottajien mahdollisuutta valita testaus- ja varmennuslaitokset. 
Tietyillä aloilla ja tietyissä jäsenvaltioissa on ollut puineita valinnanvarasta. Paljon riippuu siitä, 
nopeuttavatko jäsenvaltiot sopivien laitosten ilmoittamisia ja varmistavat, että suoritustaso säilyy 
aina korkeana. 
• Yhdenmukaistamatlomal kansalliset vaatimukset vaikuttavat noin 25 prosenttiin tuotannosta. Näiden 
tuotteiden markkinoille pääsy riippuu vastavuoroisesta tunnustamisesta, jonka toteuttaminen tavalla, 
joka takaa pääsyn kaikkien jäsenvaltioiden markkinoille, on osoittautunut vaikeaksi. Vuonna 1997 
voimaan tuleva uusi menettely sellaisten kansallisten toimenpiteiden ilmoittamiseksi, jotka 
rajoittavat markkinoille pääsyä, vähentänee epävarmuutta vastavuoroisen tunnustamisen 
soveltamisesta. 
14 
Näistä puutteista huolimatta tutkimuksista kävi selvästi ilmi, että yhteisö on onnistunut luomaan perussäännöt 
ja institutionaalisen perusrakenteen, joiden avulla voidaan toteuttaa teknisistä esteistä vapaat 
yhtenäismarkkinat. 
Tämä edistys on lisäksi perustunut terveyden, turvallisuuden, ympäristön ja kuluttajan suojan korkeaan 
tasoon. Kansalaiset viranomaiset ovat vain erittäin harvoin pitäneet erittelyltä riittämättöminä. 
Yhtenäismarkkinaohjelman alkuvaiheessa ilmaistu pelko on osoittautunut perusteettomaksi; vapaata 
liikkuvuutta on parannettu vaarantamatta näitä ensisijaisia edellytyksiä. Tähän on suuresti vaikuttanut se, että 
valmistellessaan kansanterveyden suojelemiseksi tarkoitettuja yhdenmukaistamistoimenpiteitä komissio on 
käyttänyt riippumattomia tieteellisiä tahoja. Erityisesti riippumattomat tieteelliset komiteat ovat olleet 
suureksi hyödyksi. Tällaisten palveluiden hyödyntäminen yhteisön sääntöjen laatimisen yhteydessä auttaa 
ehkäisemään ongelmia ja tarjoaa nopeasti ja tehokkaasti apua jo ilmenneisiin ongelmiin. 
Vaikka sääntelyongelmat olisi ratkaistu, eräillä tuottajilla on ollut vaikeuksia taivuttaa talouden toimijat 
hyväksymään vaatimustenmukaisuusarviot, joita näille tuntemattomat elimet ovat laatineet, tai sellaisten 
vapaaehtoisten kansallisten standardien ja merkintävaatimusten riittävyys, joita nämä eivät tunne. Komissio 
rohkaisee markkinoilta lähteviä aloitteita, joilla pyritään poistamaan vastavuoroisen tunnustamisen ja 
merkkien vaihdettavuuden esteet tai kehittämään yhteisiä eurooppalaisia standardeja ja merkkejä. Mutta tämä 
ei ole sääntelyllinen ongelma. Ainoastaan muutos asiakkaiden asenteissa voi poistaa tällaisen sääntelystä 
johtumattoman teknisen esteen. 
Edellä esitetty osoittaa kuitenkin, kuinka tärkeää kuluttajien luottamus on yhtenäismarkkinoiden toiminnalle. 
Jotta markkinat toimisivat kunnolla, asiakkaiden on oltava vannoja siitä, että tuotteet todella täyttävät 
markkinoille saattamiselle asetetut edellytykset. Tämä koskee erityisesti sellaisia tuotteita, joita kuluttajat 
eivät tunne. Tätä luottamusta voi yhtenäismarkkinoilla heikentäii epäily siitä, että tuotteet voidaan saattaa 
markkinoille jossain jäsenvaltiossa ja sen jälkeen ne voivat liikkua vapaasti, vaikka eivät vastaisikaan 
vaatimuksia, koska yhteisiä teknisiä erittelyltä ei ole pantu täytäntöön kyseisessä valtiossa tai koska ei ole 
riittävää järjestelmää, jolla virheelliset ilmoitukset vaatimustenmukaisuudesta havaitaan tai niistä 
rankaistaan, valvonta ulkorajoilla on riittämätöntä taikka testausmenetelmiä ei valvota riittävästi. Vapaan 
liikkuvuuden toteutuminen on lisännyt tarvetta sopia tarkastus- ja valvontamenettelyistä, jotta ehkäistään 
tällaisten ongelmien syntyminen. Yhtenäismarkkinoiden valvonnassa on tulevaisuudessa kiinnitettävä 
enemmän huomiota tähän puoleen. 
3.4 Palvelut 
Yhteisö on laatinut periaatteelliset oikeudelliset puitteet useilla palvelumarkkinoilla. Selvimmät rajoitukset 
on poistettu. Mutta lainsäädännöllisiä toimenpiteitä on alkanut tulla voimaan vasta vuodesta 1993. Uusien 
sääntöjen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on viivästynyt, mikä on hidastanut edistymistä 
(esimerkiksi vakuutusalalla). Lisätoimet voivat olla tarpeen etenkin rahoituspalveluiden alalla. 
Palvelumarkkinoiden yhdentyminen on vaatinut tuotemarkkinoita enemmän työtä. Toimenpiteillä pyrittiin 
poistamaan syvälle juurtuneet, kyseenalaistamattomat esteet rajat ylittävien palveluiden tarjoamiselta sekä 
sijoittautumiselta muihin jäsenvaltioihin. Ennen yhtenäismarkkinaohjclmaa kaupan määrälliset rajoitukset, 
muiden kuin kotimaisten toimittajien taholta tulevan kilpailun selvä kieltäminen (maantiekuljetukset) tai 
kotimaisten toimittajien suosiminen (lentoliikenne) eristivät kansalliset markkinat. Muut kansalliset 
määräykset nostivat markkinoille pääsyn tai sijoittautumisen kustannuksia (rahoituspalvelut) tai estivät rajat 
ylittävien palveluiden tarjoamisen (vakuutusala). 
Yhtenäismarkkinaohjelmalla pyrittiin erottamaan markkinoille pääsyä koskevat päätökset valvontaa, 
markkinoiden vakautta, turvallisuutta ja kuluttajansuojaa koskevista teknisistä säännöistä asettamalla unionin 
laajuiset vähimmäisvaatimukset toimiluvan myöntämiselle (kotivaltion valvontaa edellytetään). Muilla 
aloilla, joilla palveluiden tarjoaminen ulkomaille oli jo malidollisia, yleistä etua koskevien määräysten 
yhdenmukaistaminen oli tarpeen, jotta periaatetta kotivaltion valvonnasta voitiin soveltaa. Ammatillisissa tai 
15 
säännellyissä palveluissa, joissa ammatinharjoittamisen edellytyksenä on usein erityinen pätevyys, 
noudatettiin samanarvoisen pätevyyden vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. 
Yhtenäismarkkinaohjelman kohteena olevat palvelut muodostavat yli 50 prosenttia palvelualojen työpaikoista 
ja lisäarvosta, mukaan lukien alat, joilla on hyvät kasvu- ja työllistiimisnäkymät. Muihin palvelualoihin on 
kohdistunut epäsuoraa mutta merkittävää vaikutusta. Jakelu- ja kuljetusverkostoja järjestettiin uudelleen 
vastaamaan yhdentyneiden markkinoiden tarpeita. Nämä markkinapalvelut edistävät muita aloja: 100 ecun 
suuruinen teollinen tuotos merkitsee 20 ecun investointia palveluihin. 
Taulukossa 1 kuvataan talouden toimijoiden käsityksiä Euroopan unionin toimenpiteiden tehokkuudesta 
palvelualoilla. Yhtenäismarkkinaohjelmalla on onnistuttu poistamaan su rin osa kohteena olleista 
rajoituksista. Maantiekuljetusten, lentoliikenteen ja vapautettujen telepalveluiden aloilla toiminnanharjoittajat 
voivat nyt tarjota palveluitaan vapaasti yli rajojen. Rajoitusten poistaminen on muuttanut perusteellisesti 
toiminnanharjoittajien mahdollisuuksia saada asiakkaita muista jäsenvaltioista. Toisten jäsenvaltioiden 
alueella tarjottujen maantiekuljetusten määrä on noussut 300 prosentilla vuosina 1990-1995. Tämä on 
mahdollistanut olemassa olevien kuljetuspalveluiden tehokkaamman tarjoamisen. Lentoliikenteessä uudet 
liittoutumat ja toimijat murtavat jäykkiä markkinarakenteita asiakkaiden eduksi. Pankkipalveluissa yhden 
toimiluvan käyttöönotto on vähentänyt merkittävästi muihin jäsenvaltioihin sijoittautumisen kustannuksia; 
haarakonttorit ulkomailla ovat lisääntyneet 58 prosentilla lainsäädännön voimaantulon jälkeisenä kahtena 
vuonna. 
Telealalla laitemarkkinoiden, datapalveluiden, lisäarvopalveluiden, satclliittipalveluiden ja vuodesta 1996 
matkaviestinnän vapauttaminen, yleishyödyllisten verkkojen ja kaapelitelevisioverkkojen käyttö ovat 
poistaneet investointiesteitä, alentaneet hintoja ja parantaneet palvelun laatua. Yksittäisissä tapauksissa, kuten 
vakuutusalalla, toimenpiteillä ei ole vielä onnistuttu avaamaan kansallisia markkinoita. Tähän mennessä 
tapahtunut lainsäädännön lähentyminen sisältää edelleen joitain porsaanreikiä, joita käytetään estämään 
ulkomaisten palveluiden tarjoaminen ja ulkomaisten yritysten sijoittautuminen maahan (tällaisia ovat 
esimerkiksi kansalliset säännöt "yleisen edun" suojelusta rahoituspalveluiden alalla). 
Näitä 4 luvussa käsiteltäviä ongelmia on tutkittava tapauskohtaisesti, ja jäljellä olevien rajoitusten 
poistamiseksi voidaan tarvita lisätoimenpiteitä. Komissio on lisäksi päättämässä kuulemismenettelyltä, jotka 
koskivat toisen pankkidirektiivin säännöksiä palveluiden tarjoamisen vapaudesta ja yleisestä edusta sekä 
vihreää kirjaa kuluttajista ja rahoituspalveluista. Lisää yleisiä aloitteita voidaan kuitenkin tarvita erityisesti 
uuden tietoyhteiskunnan tarjoamien palveluiden suhteen. 
3.5 Pääoma 
Lähes kaikki esteet pääoman vapaalle liikkuvuudelle on poisteltu. Jäljellä olevat kansalliset rajoitukset 
johtuvat vero-oikeudesta tai toiminnan vakauden valvonnasta rahoituspalveluiden alalla eivätkä ole vakava 
este, lukuun ottamatta rajoituksia, jotka koskevat eläkerahastojen sijoitustoimintaa. Suhtautumista 
pääomatulojen verotukseen ei kuitenkaan ole yhdenmukaistettu, mistä aiheutuu huomattavia vääristymiä 
markkinoilla. 
Sijoituksiin liittyviä pitkäaikaisia pääomanliikkeitä ja tavanomaiseen liiketoimintaan liittyviä pääomanliikkeitä 
koskevat rajoitukset poistettiin jo kauan sitten. Direktiivillä 88/361 vapautettiin kaikki pääomanliikkeet 
Euroopan unionissa vuodesta 1990 (yhtään poikkeusta ei ole enää voimassa). Vuonna 1993 poistettiin 
valuutta-ja rahoitustoimien sääntely. Perustamissopimukseen perustuvien uusien säännösten antaminen poisti 
kaikki rajoitukset jäsenvaltioiden välisistä pääomanliikkeistä ja maksuista. 
Näihin vapauksiin sisältyy jäsenvaltioiden oikeus rajoittaa pääomanliikkeitä, jos niiden verolainsäädäntö sen 
sallii, tai jos ne haluavat varmistaa toiminnan vakauden kansallisen valvonnan rahoituspalveluiden alalla. 
Osa jäsenvaltioista käyttää näitä oikeuksia eri rahoitusmarkkinoilla; kymmenen jäsenvaltiota on rajoittanut 
OECD:n yhteydessä ulkomaisten vakuutuslaitosten, pankkien ja muiden ralioituslaitosten sijoittautumis- ja 
toimintavapautta. 
16 
Merkittävimmät rajoitukset liittyvät eläkerahastojen sijoitustoimintaan. Tällä hetkellä kuusi jäsenvaltiota 
rajoittaa eläkerahastojen sijoituksia. Jos rajoitukset ylittävät toiminnan vakauden valvonnan kannalta 
välttämättömän tason, ne johtavat perustamissopimuksen rikkomiseen ja estävät sekä rahaston jäseniä että 
työnantajia maksimoimasta tuottojaan. Teknologian kehittyminen ja pääoman liikkuminen vapaasti ympäri 
maailmaa tekevät pääoman yhtenäismarkkinoista elintärkeät Euroopan unionin kilpailukyvyn, kasvun ja 
työllisyyden kannalta. 
Pääomavirtoja rajoittavat myös kansalliset eroavaisuudet säästöjen verottamisen sekä henkivakuutusmaksujen 
ja asuntolainan korkojen vähennyskelpoisuuden suhteen. On syytä muistuttaa, että direktiivissä 88/361 
viitataan myös verotukselliseen yhdenmukaistamiseen, jonka puute voi johtaa pääomavirtojen vääristymisiin, 
joita yhtenäisvaluutta todennäköisesti vielä korostaa. 
Näistä puutteista huolimatta lähes kaikki vapaan liikkuvuuden esteet on nyt poistettu. Jäljellä olevat OECD:n 
yhteydessä tehdyt "varaukset" rajoittuvat tiettyihin rahoitusvälineisiin ja maantieteellisiin alueisiin, eivätkä 
eläkerahastoja koskevia rajoituksia lukuun ottamatta koske määrällisesti suuria toimia pääomamarkkinoilla. 
Vuosina 1984-1994 sijoittajien ja luotonottajien saamiset ja velat muissa jäsenvaltioissa kaksinkertaistuivat. 
Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnasta ulkomaille suuntautuvien arvopaperisijoitusten sijoituskanta 
nousi 6 prosentista 60 prosenttiin BKT:sta vuosina 1979-1993 ja maahan suuntautuvien arvopaperisijoitusten 
sijoituskanta nousi 6 prosentista 42 prosenttiin BKT:sta samana ajanjaksona. Ranskan, Italian ja Espanjan 
kaltaisissa maissa, joissa pääoman rajoitukset olivat aiemmin huomattavia, yhtenäismarkkinat ovat johtaneet 
maksuvalmiuden paranemiseen. Sijoittajien lainakysyntä voidaan nyt kattaa paremmin muista jäsenvaltioista 
tulevalla pääomalla, ja pääomasijoitusten tuotot lähentyvät toisiaan kaikkialla unionissa. 
Pääomamarkkinoiden vapauttaminen on lisäksi lisännyt kansallisten viranomaisten paineita noudattaa 
kurinalaisuutta sekä vero- että rahapolitiikassaan. 
17 
Taulukko 1: Yhtenâismarkldnatoimenpiteiden tehokkuus palveluiden vapaan tarjoamisen esteiden poistamisessa (talouden toimijoiden käsityksen mukaan) 
Pankkiala 
Vakuutusala 
Maantiekuljetukset 
Lentoliikenne 
Vapautetut telepalvelut 
Televisiotoiminta 
Jakelu (nopeasti liikkuvat 
kulutushyödykkeet) -H——- ,. 1 || n .• ilmi • , ,11 ' ' —-"' PIPI — -»III .....,,.-, • -~—«»~«»™— l • —• 
Esteet 
Rajat ylittävien palveluiden 
rajoittaminen 
»'»'Syrjivät ehdot palveluiden 
tarjoamiselle yli rajojen 
«''Markkinoinnin ja palveluiden 
sisällön rajoittaminen 
»'»'Syrjivät ehdot palveluiden 
tarjoamiselle yli rajojen 
»'Markkinoinnin ja palveluiden 
sisällön rajoittaminen 
i/V Pääsyä muille EY-
markkinoille rajoittavat 
kahdenväliset kiintiöt 
»'»' Hintarajoitukset 
*/*/ Pääsyä muille EY-
markkinoille rajoittavat 
kahdenväliset sopimukset 
S »'Hintarajoitukset 
© Lähtö- ja saapumisaikojen 
jakaminen 
S Verkkoiin liittymisen syrjn.ii 
ehdot 
»'Rajat ylinävien lähetysten 
rajoittaminen »' 
Vuokraoikeudet 
S Tekijänoikeuksien 
suojaaminen 
S Satelliitti- ja 
kaapelitelevisioon sovellettavat 
tekijänoikeudet 
Ei rajoituksia Sijoittautumisoikeuden 
rajoittaminen 
*'*' Syrjivät toimilupaehdot 
»'»'Syrjivät toimilupaehdot 
<'*' Syrjivät toimilupaehdot 
*'•' Yksinoikeuteen perustuvat 
lentoyhtiöiden toimiluvat 
© Omistajuutta koskevat 
säännöt kolmansien maiden 
kanssa tehdyissä 
kahdenvälisissä sopimuksissa 
•'•' Yksinoikeudet matka-, 
tieto- ja satelliittipalveluissa 
© Kansalliset toimilupasäannöt 
© Tiedotusvälineiden 
omistuksen rajoittaminen 
Ei rajoituksia Tuotannontekijöiden 
rajoittaminen 
»'»' Pääoman säännöstely 
•'»' Pääoman säännöstely 
S Kabotaasiliikenteen 
rajoittaminen 
»'*' Tutkintojen 
tunnustaminen 
S Kabotaasiliikenteen 
rajoittaminen 
»'»' Määränpään ja 
kapasiteetin rajoittaminen 
»'•' Yksinoikeus myydä 
tuotteita 
»'»' Tavaroiden vapaan 
liikkuvuuden rajoittaminen Sääntelyesteet/tekniset esteet (1) 
*'»' Vakavaraisuuden valvonta 
•' Myyntiehdot 
•S Kuluttajansuoja 
Myyntiehdot 
•'»' Painot ja mitat 
S Tieturvallisuussäännöt 
S Nopeudenrajoittimet 
S Lepoajat 
*'•' Myyntiehdot 
»'»' Turvamääräykset 
© Lentokenttämaksut 
S Verkkojen käytön tekniset 
edellytykset 
•' Verkkojen käytön tekniset 
edellytykset Verotukselliset esteet 
© Säästöjen 
verottaminen 
© Sijoitusten 
verottaminen 
© Perintövero 
© Rahastojen 
verottaminen 
© Vakuutus-maksujen 
verottaminen 
»'»' Valmisteverot 
»'Alv 
»'Alv Muut 
© Sopimus-bikeus 
SS Tavara­
liikenteen 
rajamuodolli­
suudet 
S Matkustajien 
rajamuodolli­
suudet 
SS Liittyminen 
tietokoneis-tettuun 
varausjärjes­
telmään 
S Valtion tuet, 
epäreilut käytännöt 
© Vapaa 
liittyminen 
verkkoihin 
SS Tavara­
liikenteen 
rajamuodolli-
' 
Mainonta © Tuotteiden ja välineen tyyppi 
© Vertaileva mainonta Ei rajoituksia S Tiedotusvälineitä koskevat 
rajoitukset »'Harhaanjohtava mainonta 
© Sisällön rajoittaminen suudet 
S Tuotteiden 
tekniset esteet 
«/»/ Esteet poistettu tehokkaasti V Esteet poistettu osittain © Jäljellä olevat esteet Ei merkitystä 
1 Tällaiset esteet nostavat yleensä palveluiden tarjoamiseen kansainvälisesti liittyviä kustannuksia, ja niiden voidaan katsoa vastaavan valmistuksen teknisiä e 
19 
3.6 Julkiset hankinnat 
Jotta yhteriäismarkkinalainsäädännön eduista voitaisiin hyötyä kokonaisuudessaan, tarvitaan suurempia 
ponnisteluita sekä kansallisten viranomaisten taholta direktiivien täytäntöön panemiseksi että 
hankiiitayksiköiden taholta, jotta nämä soveltaisivat direktiivejä hankintamenettelyissään. On myös 
tarpeen helpottaa tarjoajien pääsyä markkinoille. Tapaukset, joissa julkisten hankintojen tekijät ja 
yritykset, jotka ovat tehneet kauppoja julkisyhteisöjen kanssa, ovat soveltaneet vapautettuja yhteisön 
sääntöjä, ovat toisinaan merkinneet säästöjä julkisyhteisöjen budjeteissa ja uusia kauppoja dynaamisille 
yrityksille. 
Avoin kilpailu julkisissa hankinnoissa on vireän talouselämän ja onnistuneiden yhtenäismarkkinoiden avain. 
Vuonna 1994 julkisten hankintojen osuus BKT:sta Euroopan unionissa oli 11,5 prosenttia eli 721 miljardia 
ecua (vastaa Belgian, Tanskan ja Espanjan talouksien yhteenlaskettua summaa tai 2000 ecua kansalaista 
kohden). Arviolta noin 110 000 viranomaista unionissa on velvoitettu noudattamaan julkisia hankintoja 
koskevia menettelyitä. 
Vaikka tuonnin 10 prosentin kokonaisosuus hankintamarkkinoista on pettymys, 15-25 prosenttia tuotteista 
kuten toimistolaitteista, lääkinnällisistä laitteista, telelaitteista ja moottoriajoneuvoista ostetaan muiden 
jäsenvaltioiden toimittajilta. 
Tarjontapuolella komission kysely 1 600 tarjouskilpailuihin osallistuvalle toimittajalle osoitti, että uusien 
markkinoiden avautumiseen reagoidaan aktiivisesti (kotimaisten tarjouspyyntöjen vastausprosentti on 90 ja 
ulkomaisten 70). Uusiin ulkomaisiin urakoihin tehdyistä tarjouksista 44 prosenttia johti uusien asiakkaiden 
saamiseen ja 31 prosentissa tapauksissa myyntiin muiden jäsenvaltioiden viranomaisille. Vastaajista 36 
prosenttia ilmoitti kotimaisen kilpailun kasvaneen. Tämä heijastaa markkinoiden avoimuuden lisääntymistä: 
Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistujen tarjouskilpailuilmoitusten määrä nousi 12 000:sta 
vuonna 1987 95 OOO.een vuonna 1995. 
Mutta nämä tulokset jäävät kuitenkin jälkeen siitä, mikä olisi mahdollisista. Viranomaisista 85 prosenttia 
(joista monet ovat hyvin pieniä ja niiden hankinnat määrältään rajallisia) ei julkaise tarjouspyyntöjä. 
Eräs syy tähän jälkeenjääneisyyteen on tietenkin huomattava viivästyminen 11 hankintadirektiivin 
saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden tehokkaassa toteuttamisessa. Ainoastaan 72 prosenttia 
vaadituista kansallisista täytäntöönpanotoimista on toteutettu. Toistaiseksi on tehty aloite 39 menettelyn 
aloittamisesta direktiivien täytäntöönpanon viivästymisen tai puutteellisuuden vuoksi. Ainoastaan 3 
jäsenvaltiota on saattanut kaikki direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöään ja pannut ne täytäntöön oikealla 
tavalla. Eurooppa-neuvosto mainitsi Firenzen kokouksessaan julkiset hankinnat alana, jolla kansallisia 
täytäntöönpanotoimia on nopeutettava. Markkinoiden tarkkailu ja yhteisön oikeuden täytäntöönpano on 
edelleen otettava vakavasti. 
Omalta osaltaan komissio pohtii muun muassa lainsäädännön tehokasta soveltamista ja täytäntöönpanoa; 
kuinka markkinoille pääsyä voidaan parantaa tiedotuksen, koulutuksen ja sähköisten hankintojen kautta; 
kuinka julkisia hankintoja koskevassa laissa voidaan ottaa huomioon myös Euroopan laajuisia verkkoja, pk-
yrityksiä, koheesio- ja rakennerahastoja koskevat politiikat sekä kuinka päästä kolmansien maiden 
hankintamarkkinoille. 
4. VAPAAN LIIKKUVUUDEN JÄLJELLÄ OLEVAT ESTEET 
Vaikka unionin ponnistelut yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseksi ovat pääosin onnistuneet, liialliseen 
tyytyväisyyteen ei ole syytä. Uusien perussääntöjen määrittelyä ja toteuttamista koskevat ongelmat ovat 
väistämättömiä yhtenäismarkkinaohjelman kaltaisessa monitahoisessa hankkeessa. Tässä luvussa 
tarkastellaan yksityiskohtaisemmin yhtenäismarkkinoiden toiminnan esteitä, jotta saataisiin taustatietoja 5 
luvussa määriteltäville ensisijaisille toimintatavoitteille. 
20 
4.1 Tehoton saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä, täytäntöönpano sekä korjaavat 
toimenpiteet 
Sovitut yhteisön säännöt on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä kaikissa jäsenvaltioissa, ja niitä on 
sovellettava tehokkaasti ja oikeudenmukaisesti. Valitettavasti näin ei aina tapahdu. Jäsenvaltiot eivät vielä 
noudata kaikkia sitoumuksiaan. 
Komissio on yrittänyt aktiivisesti poistaa näitä puutteita, erityisesti aloittamalla virallisia rikkomismenettelyjä 
niitä jäsenvaltioita kohtaan, jotka eivät täytä velvollisuuksiaan, mutta todellinen parannuskeino on 
määrätietoisempi toiminta kansallisella tasolla. Tämä näkemys vahvistaa myös komission strategisen 
sisämarkkinaohjelman (1993) päätelmää, että yksittäisten jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien erilaisuudella 
on vaikutusta yhtenäismarkkinaoikeuksien käyttöön. 
• Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 
Vaikka yhtenäismarkkinatoimenpiteiden saattamisaste kasvaa jatkuvasti ja 15 jäsenvaltion keskiarvo on 90 
prosenttia, puutteellinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on edelleen ongelma. Ainoastaan 56 
prosenttia vuoden 1985 valkoisen kirjan toimenpiteistä on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä kaikissa 
jäsenvaltioissa. Huomattavaa viivästymistä on esiintynyt ja huonosti toteutettu saattaminen osaksi kansallista 
lainsäädäntöä ehkäisee liike-elämää hyödyntämästä yhtenäismarkkinoiden mahdollisuuksia. 
Jäsenvaltiot voivat myös saattaa toimenpiteet osaksi kansallista lainsäädäntöä eri tavalla, mikä voi johtaa 
oikeudellista epävarmuutta ja tulkintaongelmia aiheuttavaan lainsäädäntöön. Tästä seuraa, että yritykset ja 
kansalaiset joutuvat sopeutumaan erilaisiin vaatimuksiin jäsenvaltiosta riippuen ja vaatimusten 
noudattamisesta aiheutuu suuria kustannuksia. Julkiset hankinnat ja tutkintojen tunnustaminen ovat tyypillisiä 
esimerkkejä. Mutta kustannuksia ei aiheudu ainoastaan yrityksille ja kansalaisille. Tuomioistuimen 
viimeaikaiset tuomiot ovat osoittaneet, että puutteellinen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä voi 
altistaa jäsenvaltion huomattaville korvausvaatimuksille. 
• Täytäntöönpano 
Euroopan unionin lainsäädännön epäyhtenäistä täytäntöönpanoa pidetään usein kaupan tai oikeudenmukaisen 
kilpailun sitkeimpänä esteenä yhtenäismarkkinoilla, koska sen poistaminen edellyttää kansallisten, 
alueellisten tai jopa paikallisten käytäntöjen huolellista tarkastelua. Tarvitaan ennen kaikkea jäsenvaltioiden 
välistä luottamusta. Jäsenvaltioiden täytäntöönpanomenetelmiä ei suinkaan ole yhdenmukaistettu, mikä johtaa 
pääasiassa kahteen suureen ongelmaan: 
valmistajat tai palveluiden tarjoajat voivat hyödyntää riittämätöntä täytäntöönpanoa, mikä vähentää 
korkeatasoista suojelua, johon lainsäädännöllä pyritään; ja 
eri tavalla tapahtuvan täytäntöönpanon vuoksi valmistajien välinen kilpailu vääristyy. Yritykset 
valittavat valvonnan epätasaisesta ja joskus syrjivästä täytäntöönpanosta sekä jäsenvaltioiden välillä 
että jäsenvaltioissa. 
Yritykset ja yksityishenkilöt, jotka yrittävät käyttää oikeuksiaan yhtenäismarkkinoilla, valittavat usein 
kansallisten virkamiesten tuntevan huonosti yhteisön oikeutta ja tästä aiheutuvan virheellistä täytäntöönpanoa. 
On tarpeen varmistaa nopeasti tehokas ja yhdenmukainen täytäntöönpano jokaisessa jäsenvaltiossa laatimalla 
tarvittaessa uusia sääntöjä yhdenmukaistetun tuotelainsäädännön tietyille osa-alueille. Yhdenmukaistetun 
tuotelainsäädännön alalla tarvitaan tehokasta markkinavalvontaa erityisesti tapauksissa, joissa tuottaja 
yksinään vastaa siitä, että tuote on lain mukainen. Tämä on tehtävä, jotta voidaan käsitellä sellaisia seikkoja 
kuten valvontaviranomaisten välinen vastavuoroinen avustaminen, tietojen vaihto, yhteiset valvontaohjelmat, 
tilintarkastukset, koulutus ja tietokannat. 
21 
Toisenlaisia täytäntöönpano-ongelmia voi syntyä aloilla, joilla markkinoiden avautuminen riippuu 
vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta. Jäsenvaltion viranomaisilla voi olla vaikeuksia määritellä, mitä 
vaatimuksia tuotteiden tai palveluiden tarjoajien on täytettävä, ja täytetäänkö ne. Kansallisista sääntelyistä ja 
niihin liittyvistä menetelmistä vaatimusten mukaisuuden arvioimiseksi on vaihdettava enemmän tietoja. 
• Korjaavat toimenpiteet 
Tehokkaiden korjaavien keinojen puute voi estää yhteisön lainsäädännön asianmukaisen täytäntöönpanon. 
Tehokkaiden korjauskeinojen tarjoaminen edellyttää toisiinsa liittyviä toimenpiteitä alkaen viallisen tuotteen 
tunnistamisesta haluun ja kykyyn poistaa se markkinoilta ja määrätä tarvittaessa pakotteita. 
Yksityiset tahot voivat hakea muutosta asiaan tuomioistuimista, mutta tähänkin liittyy esteitä. Tehokkaiden 
oikeuskeinojen puuttuminen yhteisön oikeuden täytäntöön panemiseksi voi osoittautua esteeksi. Joissain 
tapauksissa (esimerkiksi yhteisön tavaramerkin tapauksessa) on otettu käyttöön yhteisiä toimenpiteitä, jotta 
varmistettaisiin, että tuomioistuimet panevat yhdenmukaistettua oikeutta täytäntöön asianmukaisesti, mutta 
muissa tapauksissa yksityisten osapuolten mahdollisuudet vaatia valtiota noudattamaan 
täytäntööpanovelvoitettaan siviiliasiainoikeudenkäynnin kautta voivat olla rajalliset. Toisilla alueilla, 
esimerkiksi henkilöiden vapaan liikkuvuuden alueella, on epärealistista odottaa, että rajalliset voimavarat 
omaavat yksityishenkilöt ryhtyisivät toimenpiteisiin kansallisessa tuomioistuimessa. Vaikka näin 
tapahtuisikin, asianajajien tiedot yhteisön oikeudesta ovat joskus erittäin vähäiset. 
4.2 Oikeudellisen rakenteen puutteet 
Yksitoista vuotta valkoisen kirjan ohjelman hyväksymisen jälkeen jopa osa keskeisistä ehdotuksista on 
vielä hyväksymättä eivätkä markkinat ole vapautuneet aloilla, jotka ovat ohjelman ulkopuolella. Olemassa 
oleviin toimenpiteisiin on lisäksi tehtävä joitain muutoksia, jotta selvennettäisiin ja joissakin tapauksissa 
myös yksinkertaistettaisiin yhteisön sääntöjä. 
(a) Valkoisen kirjan toimenpiteet, joita ei ole hyväksytty 
Pahimmat esteet löytyvät yritysten johtoon vaikuttavilta avainaloilta, kuten yhtiöoikeudesta ja 
yritysverotuksesta, rahoituspalveluista sekä liikenne- ja energiamarkkinoiden vapauttamisesta. Euroopan 
unionissa ei ole onnistuttu laatimaan johdonmukaista ja yksinkertaista verotusjärjestelmää unionin tasolla tai 
poistamaan jäsenvaltioiden verojärjestelmien välille vääristymiä aiheuttavia syrjiviä määräyksiä, mikä on 
erityisesti estänyt yrityksiä harjoittamasta liiketoimintaansa yhtenä, yhdistyneenä unionin laajuisena 
toimintana. Tämä puolestaan on estänyt työllisyystilanteen parantumisen. Näiden ongelmien merkittävyys 
tulee jatkuvasti esille liike-elämän järjestöjen kannanotoissa. 
Yhtenäismarkkinoiden alkuperäinen aikataulu ei ole toteutunut seuraavilla alueilla: 
• Yritysverotus 
Suhtautuminen yritysten voittojen verotukseen olisi ollut johdonmukaistettava jo kauan sitten. Vieläkään ei 
ole olemassa poliittista rakennetta rajat ylittävien tulojen kaksinkertaisen verotuksen ja muiden mahdollisten 
esteiden poistamiseksi kokonaan yhtenäismarkkinoilla. Tällainen rakenne estäisi myös arbitraasista, verojen 
välttelystä ja kierrosta aiheutuvat verotulojen menetykset. Yritysten usein mainitsemia ongelmia, joita 
komission tekemät ehdotukset koskevat vain osittain, ovat sellaisen järjestelmän puuttuminen, jolla konsernit 
voisivat yhdistää unionissa syntyneet tappionsa, kiinteiden toimipaikkojen verotus verrattuna kotimaisiin 
yrityksiin, korkojen, konsernin sisäisten rojaltien ja korkojen verottamisen jatkaminen, sekä kahdenvälisten 
sopimusten verkoston keskeneräisyys. 
• Sijoitustulojen verotuksen lähentäminen 
Samanaikaisesti voimassa olevat useat erilaiset kansalliset järjestelmät sijoitustulojen verottamiseksi sekä 
eräissä maissa vallitseva erottelu maan kansalaisten ja muiden välillä johtavat pääomanliikkeiden 
vääristymiseen. 
22 
• Alkuperämaahan perustuva alv-järjestelmä 
Tänä päivänä ilmaistu huolestuminen ei itse asiassa useinkaan johdu siirtymäjärjestelmästä vaan yhteisön alv-
lainsäädännön vaikeuksista. Nykyinen järjestelmä perustuu tavaroiden liikkeiden fyysiseen valvontaan eikä 
sellaisena enää sovellu nykyaikaiseen yritystoimintaan. Direktiiveissä sallitut erityisjärjestelyt, vaihtoehdot ja 
valtuudet yhdessä yhteisten säännösten täytäntöönpanossa esiintyvien poikkeusten ja erojen kanssa ovat 
lisäksi johtaneet siihen, että yhteistä alv-järjestelmää sovelletaan eri tavoin. Jokin aika sitten esitetyssä 
työohjemassa lopullisen, alkuperään perustuvan alv-järjestelmän laatimiseksi pyritään pääsemään eroon 
näistä ongelmista poistamalla kaikki erot kotimaisten ja yhteisön sisäisten liiketoimien väliltä ja luomalla 
lainsäädäntö, jota voidaan soveltaa ja panna yhteisesti täytäntöön kaikkialla unionissa. 
• Yhtiöoikeus 
Oikeudelliset ongelmat haittaavat edelleen rajat ylittäviä sulautumia. Kaksi toistaiseksi hyväksymätöntä 
ehdotusta (kymmenes direktiivi ja eurooppayhtiön perussäännöt) täydentäisivät oikeudellisia puitteita ja 
tarjoaisivat yrityksille mahdollisuuden yksinkertaistaa organisaatiotaan ja hallintoaan ja leikata sitä kautta 
huomattavasti kustannuksiaan. Tämä on erittäin tärkeää liiketoiminnan yksinkertaistamiseksi Euroopassa. 
Ostotarjouksia yrityksen osakkeista koskevan kehysdirektiiviehdotuksen antaminen takaisi 
osakkeenomistajille vähiinmäissuojan haltuunottotapauksissa. Toimenpide ei poistaisi kaikkia haltuunoton 
teknisiä esteitä, mutta voisi toimia kehyksenä paremmalle oikeudelliselle varmuudelle, mikä helpottaisi 
muiden esteiden käsittelyä myöhemmin. 
(b) Tarve mukauttaa nykyisiä toimenpiteitä 
Tässä katsauksessa on mainittu joitain tapauksia, joissa nykyiset toimenpiteet joko epätarkkojen tai liian 
suppeiden määräysten vuoksi eivät vastaa sellaisten talouden toimijoiden tarpeita, jotka haluavat harjoittaa 
maasta toiseen ulottuvaa liiketoimintaa. 
• Epäselvä lainsäädäntö 
Eräät yhtenäismarkkinasäännöt ovat johtaneet poikkeaviin, toisinaan jopa ristiriitaisiin tulkintoihin 
jäsenvaltioissa. Julkisia hankintoja koskevien direktiivien epäselvyydet ovat aiheuttaneet joitakin 
täytäntöönpano-ongelmia. Muut alakohtaiset toimenpiteet ovat myös johtaneet tulkintaongelmiin 
(työpaikan koneet, kiinteitä johtoja koskeva direktiivi ja direktiivi farmaseuttisten tuotteiden 
avoimuudesta). 
Elintarvikealalla yhdenmukaistettujen ja yhdenmukaistamattomien toimenpiteiden välinen tasapaino 
ja erilaisten oikeustekstien välinen vuorovaikutus on herättänyt kysymyksiä. Komissio aikoo 
käsitellä näitä aiheita muiden ohella laajassa elintarvikeoikeutta käsittelevässä vihreässä kirjassa. 
• Rajallinen soveltamisala 
Eräissä tapauksissa yhtenäismarkkinalainsäääntö ei ole kattanut riittävästi kaikkia kaupan esteitä tai 
ennakoinut kehitystä markkinoilla, kuten ongelmia, joita aiheutuu siitä, että vakuutusvälittäjille ei 
ole yhtenäistä toimiluvan myöntämismenettelyä, tai että tiettyjen teollisuustuotteiden kansalliset 
asennussäännöt ovat erilaisia. 
4.3 Liian monimutkaiset säännöt 
Joissain harvoissa tapauksissa yhtenäismarkkinaohjelman toteuttaminen on aiheuttanut yrityksille 
kahdenlaisia ylimääräisiä kustannuksia: 
lyhytaikaisia kustannuksia, jotka johtuvat yhdenmukaistettujen järjestelmien edellyttämistä 
muutoksista ja uusista teknisistä vaatimuksista (kuten konedirektiivin noudattamisen edellyttämä 
asiakirjojen laatiminen ja kääntäminen); 
23 
liian monimutkaisen ja yksityiskohtaisen sääntelyn aiheuttamia kustannuksia, jotka pakottavat 
yritykset huomattaviin ja pitkäaikaisiin sijoituksiin vaatimusten täyttämiseksi. Esimerkiksi Intrastat, 
yhteisön sisäinen uusi tilastonkeruujärjestelmä tavarakaupan tilastojen laatimiseksi, asettaa 
suhteellisen tarkat raportointivaatimukset verrattuna entiseen järjestelmään. Välillisen verotuksen 
nykyiset järjestelmät voivat olla hankalia toimituspaikkaa koskevien määräysten, verotusedustajien 
tarpeen ja etämyynnin erityisjärjestelyiden käyttöönoton tai uusia kuljetustapoja koskevien sääntöjen 
vuoksi. Komissiolla on nyt kaksi aloitetta näiden ongelmien käsittelemiseksi: SLIM-hanke ja 
äskettäin tehty ehdotus työohjelmasta lopullista alv-järjestelmää varten. 
4.4 Vanhat ja uudet esteet kansallisella tasolla 
Kansallisten sääntöjen yksinkertaistaminen edistäisi tehokkaampien yhtenäismarkkinoiden toteutumista. 
Nyt kun ensimmäiset markkinoita rajoittavat toimenpiteet on poistettu, on entistä tärkeämpää poistaa 
loputkin rajat ylittävien liiketoimien kansalliset sääntelyesteet. 
Vaikka kansallisilla säännöillä ehkä ajetaan yleistä järjestystä palvelevia tavoitteita, säännöt eivät aina ole 
oikeassa suhteessa tavoitteisiin ja käytännössä niillä voi olla protektionistisia vaikutuksia. Monet näistä 
esteistä olivat tuttuja alkuperäisen yhtenäismarkkinaohjelman laatijoille. 
Esimerkkinä voidaan mainita farmaseuttisten tuotteiden ala, jolla kansalliset hinta- ja korvausjärjestelyt 
hidastavat pääsyä kansallisille markkinoille ja kannustavat paikallista tuotantoa. 
Yritysten mielestä ympäristön ja kuluttajien suojelemiseksi laaditun teknisen lainsäädännön 
yhteensovittamattomuus monimutkaistaa usein yhtenäismarkkinoita ja on peruste yhdenmukaistaa sääntöjä 
enemmän. Eräissä tapauksissa ongelma voi johtua EU.n lainsäädännön puutteista, kuten jätteiden 
käsittelyssä, jossa jäsenvaltioiden valitsemien toimenpiteiden laatua ei ole juurikaan rajoitettu. Toisissa 
tapauksissa yhteisön säännöt on ohitettu tiukemmilla kansallisilla toimilla. Tällaisilla eroavaisuuksilla on 
suuri vaikutus uusia markkinoita etsiviin pieniin yrityksiin. Vaikka tällaisia toimenpiteitä voidaan usein 
perustella perustamissopimuksen määräyksillä, ne ovat joskus suhteettomia verrattuna tavoitteisiin. 
Vetoaminen toissijaisuusperiaatteeseen tai perustamissopimuksen 100 a artiklan 4 kohtaan kansallisten 
ympäristönsuojelutoimenpiteiden perustelemiseksi huolestuttaa eräitä aloja, erityisesti kemikaalialaa, vaikka 
toistaiseksi 100 a artiklan 4 kohtaa on käytetty ainoastaan muutamassa tapauksessa, joiden vaikutus kauppaan 
on ollut vähäinen. 
Tietoyhteiskunnan uusien palveluiden syntymiseen liittyy myös vaara yhteensovittamattomista kansallisista 
aloitteista yleisen järjestyksen turvaamiseksi. Komissio teki jokin aika sitten ehdotuksen järjestelmäksi 
sääntelyn avoimuuden lisäämisestä tietoyhteiskunnan palveluiden yhtenäismarkkinoilla varmistaakseen 
tarvittaessa yhteensovitetumman lähestymistavan. 
Yleisemmällä tasolla eräiden jäsenvaltioiden jatkuva taipumus asettaa tuotteille yksityiskohtaisia teknisiä 
edellytyksiä uhkaa jatkuvasti yhtenäismarkkinoita. Komissiolle ilmoitetaan vuosittain keskimäärin yli 400 
tuotteita koskevaa teknistä sääntöä. Tällä hetkellä ei näytä siltä, että jäsenvaltiot ovat valmiita noudattamaan 
sääntöjen laatimisessa sitä itsehillintää, jota ne niin raivokkaasti vaativat unionilta. 
4.5 Yhteisön lainsäädännön hallinnointi 
(a) Tieteellinen asiantuntemus 
Teknisten sääntöjen hallinnalla on tarkoitus säilyttää EU:n kansalaisten ja ympäristön terveyden ja 
turvallisuuden suojelun korkea taso. Tämän vuoksi direktiivejä on muutettava vastaamaan uusinta tieteellistä 
tietämystä. 
• Sääntelyn tehokkuus riippuu nopeasta päätöksentekoprosessista. Elintarvikkeiden lisäainetapaus on 
esimerkki siitä, mitä on ongelmia syntyy, kun tuottajat toimivat liian hitaasti ja hankalasti. 
24 
• Direktiivien muuttamisen olisi perustuttava riippumattomiin tieteellisiin todisteisiin 
merkityksellisten prosessien, tuotantomenetelmien, tarkastusten, näytteidenotto- ja 
testausmenetelmien suhteen. 
Komissiolla on useita tieteellisiä komiteoita, jotka valmistelevat ehdotuksia. Jotta komiteoiden tekemien 
päätösten uskottavuus olisi suurempi, niiden itsenäisyyttä, rakennetta ja kokoonpanoa on vahvistettava. 
Tieteellisen tiedon saatavuus yhteisön tasolla on edellytys sellaiselle lainsäädännölle, joka takaa parhaan 
mahdollisen suojan terveydelle, turvallisuudelle ja ympäristölle, mutta tiedon ansiosta yhteisö voi myös 
reagoida uusia sääntöjä edellyttäviin uusiin haasteisiin estääkseen uusien kaupan esteiden syntymisen. 
Komissio hyödyntää yhä enemmän yhteisen tutkimuskeskuksensa tieteellistä asiantuntemusta edistääkseen 
terveyden, turvallisuuden ja ympäristön suojeluun liittyviä kysymyksiä. 
(b) Yhtenäismarkkinoiden ulkoiset näkökohdat 
Yhteisön sisäisen lainsäädännön kehitys ei ole irrallaan EU:n ulkoisesta toiminnasta: 
• Jäsenvaltioiden kansainvälisissä neuvotteluissa tekemät sitoumukset voivat vaikuttaa niiden 
sitoumuksiin yhteisöä kohtaan ja päin vastoin. 
• On yhteisön edun mukaista perustaa sisäinen lainsäädäntönsä kansainvälisissä elimissä saavutettuun 
edistymiseen, jos näiden elinten vakio-ohjeet ja -suositukset ovat tieteellisesti perusteltuja ja 
täyttävät edellytykset, jotka komissio on asettanut terveyden suojelulle. 
Yhtenäismarkkinat merkitsevät sitä, että EU:n on käyttäydyttävä yhtenäisesti kansainvälisistä kauppaa 
koskevissa neuvotteluissa avatakseen uusia markkinoita kahdenvälisten tai monenvälisten sopimusten kautta, 
kuten vaatimustenmukaisuuden arviointia koskevien tulosten tunnustamisen alalla tehdyt vastavuoroisen 
tunnustamisen sopimukset. 
Yhtenäismarkkinat ovat keskeisen tärkeät myös Euroopan talouden maailmanlaajuisen kilpailukyvyn 
parantamisen kannalta: yritysten on toimittava laajemmilla markkinoilla, mikä kannustaa järkeistämään 
toimintaa, leikkaamaan kustannuksia, innovoimaan ja eriyttämään tuotteita; kilpailun käynnistyminen raaka-
ainemarkkinoilla johtaa tuotannontekijäkustannusten alentamiseen; samalla alalla toimivien yritysten välisen 
kilpailun lisääntyminen saa yritykset parantamaan yleistä ja kustannustehokkuuttaan ja tarjoamaan 
korkeampitasoisia tuotteita ja palveluita. 
4.6 Yhtenäismarkkinat ja yleishyödylliset palvelut 
Yhtenäismarkkinoiden luominen yleistä etua olevien palveluiden alalla, jolla jäsenvaltiot ovat perinteisesti 
myöntäneet erityis- tai yksinoikeuksia nimetyille toiminnanharjoittajille, on edennyt merkittävästi, mutta 
on edelleen kesken. 
Telealalla lisäarvopalvelut on jo vapautettu ja puhelintoiminnan ja infrastruktuurien vapauttamisen 
määräaikaa lähestyy. Näillä alueilla kiinnitetään parhaillaan runsaasti huomiota avoimien sääntöjen 
määrittelemiseen, jotta verkkoihin liittyminen tapahtuisi oikeudenmukaisin ja kilpailukykyisin ehdoin ja 
samalla taattaisiin tiettyjen sääntelytavoitteiden, kuten yleispalvelun tarjoamisen tai yhtccnliitettävyyden 
teknisten edellytysten toteutuminen. 
Vaikka energia-alalla tapahtui 1990-luvun alussa huomattavaa edistystä kauttakulusta ja hintojen 
avoimuudesta annettujen direktiivien ansiosta, ponnistelut markkinoiden vapauttamiseksi alkavat vasta nyt 
kantaa hedelmää. Heinäkuussa 1996 hyväksyttiin yhteinen kanta direktiivistä sähkön yhtenäismarkkinoiden 
yhteisistä säännöistä, joilla pyritään markkinoiden rajoitettuun mutta vähitellen lisääntyvään avautumiseen ja 
kilpailuun, ja joihin sisältyy myös valinnanmahdollisuus kuluttajille, mikä murtaa nykyiset monopoliasemat. 
Markkinoiden asteittainen avaaminen vapauttaa kolmasosan kaikista kansallisista sähkömarkkinoista kuuden 
vuoden kuluttua. Täydellisestä vapauttamisesta voidaan odottaa huomattavaa hyötyä kuluttajille: hyödyn 
arvioidaan nousevan 10-12 miljardiin ecuun vuodessa, mikä vastaa 30 ecua asukasta kohden ja on kaksi 
25 
kertaa suurempi kuin jo sovitusta avaamisesta saatava hyöty. Kolmansien osapuolien päästämisestä 
kaasumarkkinoille koituisi vuosittain 900 miljoonan ecun säästöt erityisesti suurille kuluttajille, ja 
kaasutoimittajien välisestä kilpailusta voisi koitua huomattavia lisäsäästöjä. 
Vapauttamisen sääntelypuitteisiin on kiinnitettävä enemmän huomiota, jos yhdentymisen kaikki edut aiotaan 
hyödyntää. Sen jälkeen kun puitteet on otettu käyttöön, kilpailusäännöillä on keskeinen merkitys 
markkinoiden sääntelyssä (sekä etukäteisohjeiden että tapauskohtaisen tarkastelun kautta). Siirryttäessä 
todelliseen kilpailuun aloilla, joilla verkkoihin liittyminen on tärkeää, tarvitaan toimintaa kahdella tasolla: 
on päästävä sopimukseen yhteisistä säännöistä, joilla verkkotoiminnan harjoittaminen tehdään 
avoimeksi ja luodaan selvät edellytykset verkkoihin liittymiselle ja niissä tarjottaville palveluille; 
sääntelypuitteiden täytäntöönpanon ohella on noudatettava tiukasti unionin kilpailusääntöjä. 
Sääntelyvastuun ja verkkotoiminnan harjoittamisen erottaminen toisistaan edesauttaa myös todellista 
vapauttamista. Yhtenäismarkkinoiden periaatteen soveltaminen rautatiekuljetuksiin ja postipalveluihin 
alentaisi kustannuksia merkittävästi ja siitä koituisi huomattavaa hyötyä kuluttajille. 
5. UUSI SITOUTUMINEN YHTENÄISMARKKINOIHIN 
Tämän tiedonannon päätteeksi komissio esittää perustan uudelle poliittiselle sitoutumiselle 
yhtenäismarkkinoihin. Komissio kehottaa kaikkia yhtenäismarkkinoiden onnistumiseen vaikuttavia 
osapuolia toimintaan: kansallisia viranomaisia jäsenvaltioissa, talouden toimijoita, joita varten 
yhtenäismarkkinat on luotu, ja unionin instituutioita. 
Komissio on nimennyt tärkeimmät alueet, joihin on kiinnitettävä huomiota, jotta täydellinen sitoutuminen 
yhtenäismarkkinoihin toteutuisi. Ensinnäkin tämä edellyttää jo tehtyjen sitoumusten noudattamista eli: 
• yhteisön oikeutta on sovellettava ja pantava täytäntöön tehokkaasti 
• markkinoiden toimintaa edelleen haittaavaa liiallista sääntelyä on purettava erityisesti mutta ei vain 
kansallisella tasolla; ja 
• muutamat yhtenäismarkkinoiden vielä jäljellä olevat puutteet on poistettava, jotta vuonna 1985 
asetetut tavoitteet toteutuvat. 
Uusiin haasteisiin vastaaminen edellyttää myös uutta sitoutumista. 
5.1 Yhteisön oikeuden tehokas soveltaminen ja täytäntöönpano 
Yhteisten sääntöjen asianmukainen täytäntöönpano koko yhtenäismarkkina-alueella on ensisijaisen 
tärkeää. Yritykset ja yksityishenkilöt kokevat tämän yleisesti ongelmana, koska ne kärsivät lainsäädännön 
täytäntöönpanon viivästymisestä joissain jäsenvaltioissa ja sen tulkinnan ja soveltamisen eroavaisuuksista 
eri jäsenvaltioissa. Mutta toteuttaminen on tärkeää myös yhtäläisen turvallisuuden ja varmuuden 
saavuttamiseksi kaikkialla unionissa. Tämä voi edellyttää muutoksia jäsenvaltioiden hallinnolliseen ja jopa 
oikeudelliseen käytäntöön. 
Täytäntöönpanotoimet ovat tällä hetkellä kasvava haaste, ja niihin olisi kiinnitettävä enemmän huomiota 
poliittisella tasolla. Kaikkien asianomaisten osapuolten olisi pohdittava innovatiivisempaa lähestymistapaa, 
johon sisältyy seuraava ohjelma: 
• Erityiset hankkeet yhteisön sääntöjen vahvistamiseksi: tarvitaan tehokkaampia täytäntöönpanosääntöjä, ja 
markkinoita on erityisesti seurattava tarkemmin yhteisön vaatimusten noudattamisen suhteen. 
• Täytäntöönpanorakenteen luominen: jäsenvaltioiden olisi keskusteltava avoimemmin täytäntöönpanosta ja 
oltava valmiita vaihtamaan yksityiskohtaisia tietoja täytäntöönpanorakenteestaan, -menetelmistään ja -
ongelmistaan. 
• Kansallisten täytäntöönpanotoimien tarkastaminen on tarpeen, jotta jäsenvaltioiden täytäntöönpanoelinten 
välille luotaisiin luja keskinäinen luottamus. 
26 
• Tieteellisen ja teknisen asiantuntemuksen hyödyntäminen: riippumattomaan tieteelliseen ja tekniseen 
asiantuntemukseen olisi turvauduttava useammin. 
• Rikkomismenettely iden nopeuttaminen: perusteltujen valitusten nopea käsittely ja tarvittaessa virallisten 
rikkomismenettelyjen aloittaminen jäsenvaltiota vastaan ovat jatkossakin etusijalla. 
• Täytäntöönpanovälineitä yhtenäismarkkinoilla parannetaan sekä kansallisten tuomioistuinten osallistumista 
täytäntöönpanoon lisätään. 
• Yhtenäismarkkinoiden toiminnan valvontaa olisi tehostettava parantamalla kansallisia palveluita 
tilastotiedon keräämiseksi ja hyödyntämällä enemmän komission Euroneuvontakeskusten verkostoa. 
5.2 Liiallisen sääntelyn purkaminen 
Osa kansallisesta lainsäädännöstä on edelleen yhtenäismarkkinaohjelman ulkopuolella, mikä muodostaa 
merkittävän ja mahdollisesti tarpeettoman esteen markkinoille pääsylle ja rajat ylittäville liiketoiminnalle. 
Tarvitaan erityisiä toimia tällaisen lainsäädännön selville saamiseksi ja sen mahdolliseksi 
yksinkertaistamiseksi. Jo käynnissä olevia toimenpiteitä yhteisön yhtenäismarkkinalainsäädännön 
yksinkertaistamiseksi olisi laajennettava. 
(a) Yhteisön säännöt: 
Komissio on jo aloittanut SLIM-hankkeen (SLIM: Simpler Legislation for the Internal Market), jolla 
pyritään kehittämään ajatuksia yhteisön direktiivien ja tarvittaessa niitä täytäntöönpanevien kansallisten 
sääntöjen yksinkertaistamiseksi. Neuvostolle esitellään piakkoin neljää alaa koskeva kertomus (Intrastat, 
rakennusvalmisteet, koristekasvit ja tutkintojen tunnustaminen). Komissio päättää muilla aloilla tehtävän työn 
menetelmistä ja laajuudesta saavutettujen tulosten perusteella. 
(b) Kansalliset säännöt 
Seuraavia toimenpiteitä olisi harkittava: 
• Markkinoita hajoittavien kansallisten toimenpiteiden rekisteri, joka mahdollistaisi yhtenäismarkkinoita 
mahdollisesti vääristävän kansallisen lainsäädännön tarkastelemisen yhteisön tasolla. 
• Jäsenvaltioiden sääntelystä aiheutuvaa hallinnollista taakkaa olisi kevennettävä, erityisesti olisi harkittava 
toimenpiteitä yritysten perustamisen yksinkertaistamiseksi. 
• Tietojenvaihto erityisesti kokemuksista, jota jäsenvaltiot ovat saaneet arvioidessaan omia säännöksiään 
niiden tarpeellisuuden kannalta tai vähentääkseen niiden kustannuksia. 
5.3 Oikeudellisen rakenteen saaminen valmiiksi yhteisön tasolla 
Tavaroiden, palveluiden, pääoman ja henkilöiden vapaan liikkuvuuden varmistamisen edellyttämissä 
oikeudellisissa puitteissa on vielä joitain suuria puutteita. Nämä johtuvat joko siitä, että jo tehtyjä 
ehdotuksia ei ole noudatettu, tai uudesta kehityksestä yhteiskunnassa, mikä tekee yhteisistä säännöistä 
tarpeellisia. 
a) Vuoden 1985 valkoisen kirjan toimenpiteiden toteuttaminen 
Useita valkoisen kirjan keskeisiä ehdotuksia ei ole vielä toteutettu. Puutteet uhkaavat kasvun edistämistä, 
kilpailukykyä ja työllisyyttä ja kansalaisten kokonaisvaltaista osallistumista yhtenäismarkkinoihin. 
Neuvostolle on annettu useita avainaloja koskevia ehdotuksia: 
27 
• Toimenpiteet henkilöiden vapaan liikkuvuuden varmistamiseksi: Henkilöiden vapaan liikkumisen 
varmistamiseksi tarvittavat oikeudelliset puitteet eivät ole vielä valmiit. Poliittiselta kannalta 
yhtenäismarkkinaohjelman suurin epäonnistuminen on henkilöiden rajatarkastusten jatkiiminen eräillä, 
vaikkakaan ei kaikilla sisärajoilla. Rajatarkastusten poistamisen edellyttämät kolme direktiiviehdotusta ovat 
neuvoston ja parlamentin käsiteltävinä ja edellyttävät toimintaa. Komissio voi myös ehdottaa lisätoimia 
helpottaakseen henkilöiden oikeutta liikkua ja asua vapaasti yhteisön alueella. Lisätyötä tarvitaan myös 
sosiaalietuuksien hankkimisen ja säilyttämisen helpottamiseksi. 
•Verotuskysymykset: Tässä kertomuksessa on tullut esille useita alueita, joilla yhteisen tai yhteensovitetun 
verotuskäytännön puuttuminen estää yhtenäismarkkinoiden toimintaa. 
• yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: Yritykset eivät voi pitää koko yhtenäismarkkinoita 
kotimarkkinoillaan ennen kuin erottelu "kotimaan" ja "rajat ylittäviin" toimintoihin poistetaan. 
Komissio ehdotti jokin aika sitten monivuotista työohjelmaa tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 
• kaksinkertaisen verotuksen ia rajat ylittävien tulovirtojen muiden esteiden poistaminen: 
Alkuperäisen yhtenäismarkkinaohjelman selvimpiä epäonnistumisia on ollut edistyksen puute 
useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa toimivien yhtiöiden tai yksityishenkilöiden verotuksen 
yhdenmukaistamisessa. Tämä on myös vakava este uusien työpaikkojen syntymiselle. 
• stioitustuottojen verotuksen lähentäminen: erilaiset kansalliset järjestelmät sijoitusten 
verottamiseksi aiheuttavat edelleen vääristymiä pääomien yhtenäismarkkinoilla. 
•Eurooppalaisen yhtiöoikeuden luominen: Yhteisön laajuisen yhtiöoikeuden puuttumisesta aiheutuu eräiden 
lähteiden mukaan miljardeihin ecuihin nousevia lisäkustannuksia sille merkittävälle yritysten vähemmistölle, 
joka haluaisi sijoittautua useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon. 
• Nykyisen lainsäädännön muuttaminen: Osaan yhtenäismarkldnalainsäädäntöä sisältyy tarpeetonta 
epäselvyyttä ja monimutkaisuutta. Alueet, joilla tarvitaan välitöntä toimintaa, ovat rakennusvalmisteet ja 
rahoituspalvelut; muut alueet nimetään myöhemmin. 
b) Yhtenäismarkkinat huomisen taloutta varten: 
Tietoyhteiskunnan tarpeet: Yrittäessään luoda sääntöjä tietotekniikkaan perustuville palveluille kansalliset 
viranomaiset voivat tahtomattaan hajottaa yhtenäismarkkinat uudelleen. Komissio ehdottaa 
toimintasuunnitelmaa, jossa pohditaan muun muassa viestintä- ja tiedonsiirtoverkkojen toiminnan 
edellyttämiä lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, sekä mahdollisuutta ulottaa kansallisten sääntöjen 
vastavuoroista tunnustamista koskeva periaate näihin syntymässä oleviin markkinoihin. 
Bioteknologia: Bioteknologia mahdollistaa useiden sellaisten uusien tuotteiden, lääkkeiden, 
maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden kehittämisen, joita ei olisi voitu kuvitellakaan muutama 
vuosikymmen sitten. Ilman yhtenäismarkkinoille soveltuvaa yhteistä lainsäädäntöä eurooppalainen tutkimus 
ja sen tulosten hyödyntäminen kärsii ja jää huonompaan asemaan kilpailijoihin verrattuna. 
Palveluja koskevat erityiset aloitteet: Palvelualojen merkitys unionin taloudelle on suuri (noin 70 prosenttia 
työpaikoista on palvelualoilla), mikä merkitsee sitä, että tarvitaan mahdollisesti lisätoimia palveluiden 
tarjoamista tai sijoittautumista maasta toiseen haittaavien esteiden poistamiseksi. 
Yhtenäiset energiamarkkinat: Arvioituaan markkinoiden avaamisen ensimmäisestä vaiheesta saadut 
kokemukset komissio ehdottaa lopullisia toimia, joita todellisten yhtenäismarkkinoiden luominen sähköalalla 
edellyttää. Neuvoston yhteinen kanta sähköstä, on osoitus onnistumisesta, jonka perusteella ollaan nyt 
aloittamassa samanlaisia toimia kaasumarkkinoiden vapauttamiseksi. 
28 
5.4 Täydentävä toiminta yhteisön tasolla 
Oikeudelliset puitteet yksinään eivät riitä yhtenäismarkkinoille. Yhtenäismarkkinoiden täydellisen 
hyödyntämisen edistämiseksi on otettava käyttöön muita poliittisia keinoja; ennen kaikkea 
yhtenäisvaluutta. 
Yhtenäisvaluutta: Euro on tärkein väline yhtenäismarkkinoiden lujittamiseksi ja niiden tehokkuuden 
parantamiseksi. Se vähentää liiketoimien kustannuksia ja poistaa ulkomaan kauppaan ja ulkomaisiin 
mvestointeihin liittyvät valuuttariskit sekä lisää hintojen avoimuutta ja edistää tätä kautta kilpailua. 
Työllisyys- ja sosiaalipolitiikka: Yhteisön olisi tuettava kansallista koulutusta ja aktiivista 
työllisyyspolitiikkaa, erityisesti Euroopan sosiaalirahaston kautta. Yhteisön sosiaalipolitiikalla varmistetaan 
myös jatkossa, että kansalliset sosiaalipoliittiset toimenpiteet eivät haittaa henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja 
että yhteisössä vallitsee korkea sosiaaliturvan taso. 
Kilpailupolitiikka: Yhtenäisvaluutan käyttöönotto edellyttää kilpailupolitiikan entistä tiukempaa 
täytäntöönpanoa. Nykyistä rakennetta voidaan ehkä joutua tarkistamaan valtion tukea koskevien yhteisön 
suuntaviivojen keventämiseksi. 
Veropolitiikka: Vastikään julkaistussa kertomuksessaan komissio antoi arvionsa johdonmukaisen 
veropolitiikan tarpeellisuudesta yhteisön tasolla ottaen huomioon valtiovarainministerien henkilökohtaisista 
avustajista muodostuvan korkean tason ryhmän ilmaisemat näkemykset. 
Tiedotuspolitiikka : Komissiolla on parhaillaan käynnissä aloitteita, kuten Kansalaisena Euroopassa -
tiedotushanke, joilla pyritään vastaamaan yhä kasvavaan tarpeeseen saada tietoa yksityisten oikeuksista ja 
mahdollisuuksista yhtenäismarkkinoilla ja ilmoittamaan selvästi ongelmien ratkaisemiseksi perustetut 
yhteystoimistot kansallisessa ja paikallishallinnossa. 
Ympäristöpolitiikka: Yhtenäismarkkinat perustuvat ympäristön kestävyyteen ja riittävään suojeluun. 
Yhteensovittamattomat kansalliset aloitteet voivat johtaa ympäristöpolitiikan optimaalista vähäisempään 
tehokkuuteen ja estää niiden edut. Komissio edistää päättäväisesti ympäristöpolitiikan yhdentymistä 
yhtenäismarkkinoilla. 
Yrityspolitiikka: Pk-yrityksiä koskeva monivuotinen ohjelma voi auttaa yhtenäismarkkinoiden pieniä 
yrityksiä erityisesti parantamalla yritysympäristöä ja eurooppalaistamalla pk-yritysten 
liiketoimintastrategioita, tarjoamalla tietoa rajat ylittävistä yhteistyömahdollisuuksista ja tukipalveluita tätä 
varten. 
Euroopan laajuiset verkot: Infrastruktuuriverkot on yhdennettävä, jotta selvittäisiin tavaroiden, palveluiden ja 
henkilöiden lisääntyvästä liikkuvuudesta. Julkiset ja yksityiset tahot voivat yhdessä nopeuttaa Euroopan 
laajuisten infrastruktuurien kehittämistä. Tällaisen julkisten ja yksityisten tahojen välisen yhteistyön esteiden 
poistamisen tulisi olla etusijalla yhteisössä. 
Tutkimus- ja innovaatiopolitiikka: Yhteisön tutkimus-, kehittämis- ja teknologiapolitiikka lisää tieteellistä 
tietämystä, jota yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen useilla aloilla edellyttää (terveys, standardointi ja 
telematiikka). Yhteisön innovaatiopolitiikan asteittainen kehittäminen auttaa luomaan edellytykset 
yhtenäismarkkinoiden tarjoamien tilaisuuksien paremmalle hyödyntämiselle, erityisesti korkean teknologian 
avulla. 
Kuluttajapolitiikalla on ajettava kuluttajien etuja, erityisesti rahoituspalveluiden, yleistä etua olevien 
palveluiden ja tietoyhteiskunnan suhteen. 
29 
5.5 Päätelmät: tarvitaan uusi sitoutuminen yhtenäismarkkinoihin 
Yhtenäismarkkinoilla tapahtuu tulevina vuosina suuria muutoksia, jotka johtuvat jo tehdyistä päätöksistä. 
Tämä tiedonanto on osoittanut, kuinka yhtenäismarkkinat ovat jo muuttaneet perusteellisesti taloudellista ja 
poliittista ympäristöä unionissa. 
• Talouden alalla ilman sisärajoja olevista yhtenäismarkkinoista odotettu hyöty alkaa useissa 
tapauksissa näkyä: yritysten välinen kilpailu lisääntyy, teollisuudessa tapahtuu 
uudelleenjärjestelyitä, hinnat alenevat ja kuluttajien valinnanvara lisääntyy. Vaikka näiden 
muutosten taloudellinen kokonaisvaikutus on toistaiseksi ollut suhteellisen vaatimatonta 
ylimääräisinä tuloina tai työpaikkoina mitattuna, käynnissä on prosessi, josta tulevaisuudessa koituu 
yhä suurempia etuja. Liike-elämän kilpailukyky kansainvälisellä tasolla paranee, mistä on 
osoituksena unioniin tehtävien suorien ulkomaalaisten sijoitusten kasvu. Eurooppalaiset yritykset 
ovat myös muuttamassa strategioitaan yhä laajemmille markkinoille soveltuviksi. 
• Myös politiikan alalla yhtenäismarkkinoiden olemassaolo on radikaalisti muuttanut tapaa, jolla 
kansallisella tasolla päätetään markkinoihin vaikuttavista asioista. Taloudellisten voimavarojen uusi 
liikkuvuus merkitsee, että kansallisissa säännöissä on yhä enemmän otettava huomioon 
markkinavaikutukset. Jäsenvaltioiden välinen riippuvuus varmistaa lisäksi, että yhteisen 
lainsäädännön tavoitteiden toteutuminen lisääntyy. Ilman sisärajoja toimivilla markkinoilla 
turvallisuuden, varmuuden ja terveyden suojelua ei voi erottaa toisistaan: oikeuden tehokkaasta 
täytäntöönpanosta on tullut pikemminkin yhteinen kuin pelkästään kansallinen asia. 
Yhtenäismarkkinat ovat edelleen poliittisesti keskeisessä asemassa tärkeimpänä välineenä, jonka avulla 
unionin tällä hetkellä ensisijaiset tavoitteet voidaan saavuttaa. 
• Ensinnäkin työpaikat: kuten komissio totesi luottamussopimuksessa, yhtenäismarkkinoiden 
hyödyntäminen kokonaisuudessaan on ensimmäinen askel työpaikkojen luomiseksi unionissa. 
Avoimien markkinoiden luoma lisääntyvä kilpailu on kansainvälisen kilpailukyvyn avain, joka 
varmistaa kansalaistemme toimeentulon pitkällä aikavälillä. Jo nyt esiintyy merkkejä siitä, että 
yhtenäismarkkinoiden olemassaolo alkaa edistää työllisyyden kokonaistasoa unionissa vaikeasta 
taantumasta huolimatta. Suotuisampi taloudellinen ilmapiiri tuonee vielä parempia tuloksia 
tulevaisuudessa. 
• Toiseksi: yhteisöä odottaa maailmantalouden globalisoituminen. Siirtyminen yhtenäismarkkmoihin 
on ylivoimaisesti laajin ja onnistunein esimerkki kansallisten markkinoiden välisten esteiden 
poistamisesta. Jos tämä jatkuu sekä markkinoiden asettamien puitteiden että yritysten sopeutumisen 
tasolla, yhteisöllä on hyvät mahdollisuudet vaikuttaa globlisoitumiseen ja hyötyä sen tarjoamista 
laajemmista mahdollisuuksista. Toiminta yhtenäismarkkinoiden laajentamiseksi yleistä etua oleviin 
palveluihin nopeuttaa tätä suuntausta, samoin kuin jo säädetyn lainsäädännön astuminen voimaan 
kokonaisuudessaan. 
• Kolmanneksi: talous- ja rahaliiton toteutuminen cdistiiii yhtenäismarkkinoiden tehokasta toimintaa; 
rajat ylittävään maksuliikenteeseen liittyvät kustannukset ja valuuttariskit sekä valuuttavaihteluista 
mahdollisesti seuraava voimavarojen rajoitettu kohdentaminen poistuvat. Yhtenäismarkkinat 
edistävät lähentymistä ja taloudellisesti yhdenmukaisempaa ympäristöä ja parantavat siten talous- ja 
rahaliiton onnistumisen edellytyksiä. 
• Neljänneksi: unionin sitoumus kehittää suhteitaan Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa 
Eurooppa-sopimusten ja laajentumisneuvotteluiden kautta tuo selvästi esille tavoitteet, että nämä 
maat ottavat käyttöön yhtenäismarkkinoita koskevan johdetun oikeuden. Keski- ja Itä-Euroopan 
maissa valmistautuminen on jo alkanut liittymistä edeltävän strategian mukaisesti. 
Yhtenäismarkkinoiden laajentaminen näihin maihin riippuu keskeisesti siitä, missä määrin ne 
pitävät yhtenäismarkkinoita kattavina ja täysin toimivina valmiin ja johdonmukaisen oikeudellisen 
rakenteen, mutta myös sitä tukevien instituutioiden ja käytäntöjen perusteella. 
30 
Suuret edut voivat vielä jäädä toteutumatta, jos emme sitoudu täydellisesti luomaan sellaiset 
yhtenäismarkkinat, jotka toimivat. Suurin ponnistus yhteisten oikeudellisten puitteiden luomiseksi 
yhtenäismarkkinoita varten on takana päin; nyt on varmistettava, että olosuhteet kaikissa jäsenvaltioissa ovat 
sellaiset, että yritykset ja kansalaiset voivat saada kaiken hyödyn näistä puitteista. Tämä edellyttää 
sitoutumista kaikilla tasoilla: yhteisön, kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla. 
Yhtenäismarkkinoiden onnistuminen edellyttää osallistumista myös talouden toimijoilta sekä näiden sääntöjen 
laatijoilta ja soveltajilta. 
31 
Liite 1: Kertomuksen tiedonlähteet 
a) Yhtenäismarkkinaohjelman soveltamisala 
Tässä tiedonannossa yhtenäismarkkinaohjelman on katsottu koostuvan seuraavista tekijöistä: 
• Komission vuonna 1985 julkaiseman valkoisen kirjan 282 toimenpiteestä, joilla oli tarkoitus poistaa 
jäljellä olevat verotukselliset, tekniset ja fyysiset esteet tavaroiden, palveluiden, pääoman ja 
henkilöiden vapaalta liikkuvuudelta. 
• Aikaisemmista lainsäädännöllisistä toimenpiteistä, jotka muodostivat tärkeän perustan 
yhtenäismarkkinoiden toteuttamiselle. Vuoden 1985 valkoinen kirja täydensi suurelta osin 
rakennelmaa, joka oli jo kattava. Vuonna 1985 nimetyt toimenpiteet olivat kuitenkin erityisen 
tärkeitä, koska niillä puututtiin jäljellä oleviin esteisiin, jotka estivät useiden aiemmasta toiminnasta 
koituneiden etujen hyödyntämisen. 
• Lisäyksistä lainsäädännöllisten toimenpiteiden ohjelmaan yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseksi 
alueilla, joita ei oltu otettu huomioon vuoden 1985 valkoisessa kirjassa (tämä käsittää tiettyjen 
verkkoihin perustuvien palveluiden kuten televiestinnän ja energiamarkkinoiden vapauttamisen). 
• Yhtenäismarkkinoiden toiminnan optimoimiseen tähtäävistä yhteisön tukevista politiikoista kuten 
kilpailupolitiikasta ja toimenpiteistä alueellisen yhteenkuuluvuuden edistämiseksi. 
b) Tutkimustoiminta 
Antaakseen perusteellisen ja informoidun vastauksen neuvoston antamaan toimeksiantoon laatia tämä 
kertomus komissio aloitti laajan tietojen keruun. Tämä käsitti 38 tutkimusta ja liikemaailman mielipiteiden 
laajan kartoituksen, kuten seuraavaksi lyhyesti kuvataan: 
* Teollisuus- ja palvelualoilla tehtiin 19 tutkimusta. Jokaisessa pyrittiin selvittämään, olivatko 
tarkasteltavat yhtenäismarkkinatoimenpiteet johtaneet vapaan liikkuvuuden esteiden poistumiseen, 
ja nimeämään rajat ylittävän liiketoiminnan jäljellä olevat esteet. 
* Esteistä tehtiin 6 tutkimusta. Jokaisessa pyrittiin arvioimaan tärkeimpien tariffeihin liittymättömien 
esteiden poistamisen edistyminen (tekniset esteet, julkiset hankinnat, tulli- ja veromuodollisuudet, 
teollisten oikeuksien suoja, valuutan hallinta ja pääomamarkkinoiden vapauttaminen). 
* Esteiden poistamisen taloudellista vaikutusta selvitettiin 13 tutkimuksessa, joissa käsiteltiin muun 
muassa kauppa- ja pääomavirtoja, hintojen lähentymistä, kilpailua ja kilpailukykyä, työllisyyttä ja 
työmarkkinoita sekä taloudellista yhteenkuuluvuutta. 
* Yritysten tietoisuudesta, asenteista ja reaktioista yhtenäismarkkinaohjclmaan tehtiin laaja tutkimus, 
jota koordinoi Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto (Eurostat) ja joka perustui 13 000 yritykseltä 12 
jäsenvaltiosta saatuihin vastauksiin. Tutkimuksessa pyydettiin yli 5 työntekijää työllistävien 
palveluyritysten ja yli 20 työntekijää työllistävien teollisuusyritysten edustavaa olosta (yhteensä 24 
000) arvioimaan yhtenäismarkkinaohjelman onnistumisia ja sen vaikutusta niiden strategioihin ja 
toimintaan. 
Muita todisteita yhtenäismarkkinoiden lainsäädännöllisten toimenpiteiden tehokkuudesta on myös otettu 
huomioon, mukaan lukien jäsenvaltioissa tehdyt riippumattomat tutkimukset ja kartoitukset. 
c) Tietojen kerääminen 
Selvitystä laadittaessa on pyritty saamaan ajan tasalla olevaa yhteisön laajuista tietoa yhdestä lähteestä 
(Eurostatilta). Eurostatilta saatujen tietojen etu on se, että ne perustuvat samanlaisiin määritelmiin ja 
kansallisten tilastolaitosten säännöllisin väliajoin keräämiin luotettaviin tietoihin. Tässä lähestymistavassa oli 
otettava huomioon seuraavat seikat: 
32 
Useat tässä selvityksessä tutkitut tietosarjat ovat suhteellisen erikoistuneita eikä niitä kerätä kovin 
usein (esimerkiksi hintatietoja kerätään ainoastaan viiden vuoden välein). Tällaisissa tapauksissa ei 
ole saatu uusia tietoja edellisen hintaselvityksen jälkeen (1993). 
Useat periaatteet sisältävät siiliteitä tai suhteellisia osoittimia, jotka edellyttävät kahdenlaisten 
tietojen yhdistämistä (esimerkiksi hinta-kustannusmarginaalit tai keskittymäindeksit). Useissa 
tapauksissa kaikkia tarvittavia tietoja ei ollut saatavissa Eurostatilta, jolloin käytettiin erityisiä 
tietopankkeja (esimerkiksi Visa, OIMS, Amdata). Tällaiset monimutkaisemmat tiedot eivät usein 
ole samalla lailla ajantasalla kuin esimerkiksi kauppavirtatietojen kaltaiset helpommin saatavilla 
olevat tiedot. 
Suuressa osassa selvitystä tiedot on luokiteltu aloittain, kuten vaikutukset tuottavuuteen ja 
tehokkuuteen, joissa vertailu perustuu alojen herkkyyteen yhtenäismarkkinaohjelman suhteen. 
Tällainen selvitys edellyttää tietoja, jotka on jaoteltu aloittain. Tällaisten tietojen saaminen kestää 
yleensä aikansa. 
Tietojensaantiongelmat ovat erityisen selviä palvelualoilla. Tämä johtuu siitä, että palvelualoihin ei 
aiemmin kiinnitetty huomiota, koska uskottiin virheellisesti, että kansainvälistyminen ei vaikuttaisi 
niihin. Lisäksi monille kustannuksiin, tuottavuuteen ja kauppaan liittyville perinteisille käsitteille ei 
aina ole mitattavaa vastinetta palvelualoilla. Palveluita koskevien tietojen puute on osoittautunut 
erityisen suureksi vaikeudeksi tämän selvityksen kuluessa. Yksittäisiä palvelualoja koskevat 
määrälliset tulokset on usein saatu näitä aloja koskevista erikseen tilatuista tutkimuksista ja 
sisältävät nimenomaan tätä selvitystä varten tehtyjä laskelmia. 
33 

ISSN 1024-4492 
K0M(96) 520 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 10 04 08 13 
Luettelonumero : CB-CO-96-558-FI-C 
ISBN 92-78-10845-6 
Huroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
31