Komission kertomus Azorien, Madeiran, Kanariansaarten sekä Ranskan departementtien Guayanan ja Réunionin tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisessä alueiden syrjäisimmästä asemasta aiheutuvien lisäkustannusten tasoitusjärjestelmän käyttöön ottamisesta 22 päivänä joulukuuta 2003 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2328/2003 säädettyjen toimenpiteiden toteuttamisesta {SEK(2006)1528} /* KOM/2006/0734 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 30.11.2006 KOM(2006)734 lopullinen KOMISSION KERTOMUS Azorien, Madeiran, Kanariansaarten sekä Ranskan departementtien Guayanan ja Réunionin tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisessä alueiden syrjäisimmästä asemasta aiheutuvien lisäkustannusten tasoitusjärjestelmän käyttöön ottamisesta 22 päivänä joulukuuta 2003 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2328/2003 säädettyjen toimenpiteiden toteuttamisesta {SEK(2006)1528} Johdanto Tämä kertomus on laadittu Azorien, Madeiran, Kanariansaarten sekä Ranskan departementtien Guayanan ja Réunionin tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisessä alueiden syrjäisimmästä asemasta aiheutuvien lisäkustannusten tasoitusjärjestelmän käyttöön ottamisesta 22 päivänä joulukuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2328/2003 [1] 12 artiklan mukaisesti. Siinä säädetään, että komissio toimittaa viimeistään 1 päivänä kesäkuuta 2006 Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden toteuttamisesta siihen tarvittaessa liittyvine ehdotuksineen tämän asetuksen tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittaviksi toimenpiteiksi . Tämä kertomus perustuu komission käytettävissä oleviin tietoihin ja Ernst & Youngin ja kumppanien laatimaan yhteisen kalastuspolitiikan rakenteellisia näkökohtia syrjäisimmillä alueilla koskevaan ulkoiseen tutkimukseen ("Structural aspects of the Common Fisheries Policy in the outermost regions"), jäljempänä 'tutkimus', joka tuli saataville vuoden 2006 syyskuun puolivälissä. Tutkimuksen tärkein tavoite oli analysoida syrjäisimpien alueiden kalastusalan erityisongelmia ja -tarpeita sekä antaa suosituksia yhteisön tuen tehokkuuden maksimoimiseksi. Tässä kertomuksessa kuvaillaan tukijärjestelmän luonnetta ja toimintatapaa, annetaan tietoja järjestelmän soveltamisesta ja arvioidaan sen vaikutuksia kyseisten syrjäisimpien alueiden kalastusalaan sekä selvitetään yhteisön tämän alan jatkotoimiin liittyviä näkökohtia. Kertomuksen liitteenä on komission yksiköiden valmisteluasiakirja (jäljempänä 'valmisteluasiakirja'), joka sisältää tämän kertomuksen liitteet. 1. TIETTYJEN KALASTUSTUOTTEIDEN KAUPAN PITÄMISESSÄ SOVELLETTAVA KORVAUSJÄRJESTELMÄ – JÄRJESTELMÄN LUONNE JA TOIMINTATAPA 1.1. Korvausjärjestelmän tavoite Yhteisön syrjäisimpien alueiden [2] sosioekonominen kehitys laahaa jäljessä näiden alueiden syrjäisen sijainnin, saaristoluonteen ja eristäytyneisyyden sekä niiden pienen koon ja vaikean pinnanmuodostuksen ja ilmaston vuoksi. Alueiden taloudellinen riippuvuus tietyistä tuotteista, suppeat markkinat ja kaksoisasema samalla kertaa yhteisön jäseninä ja kehitysmaaympäristöön sijoittuvina alueina säätelevät niiden taloudellista ja sosiaalista elämää. Tämä pätee myös kalastusalaan, jonka vastaanottokyky on paikallisilla markkinoilla rajallinen ja jolle aiheutuu Manner-Eurooppaan toteutettavista kuljetuksista lisäkustannuksia, jotka johtavat pysyviin rajoituksiin perusinvestointien kannattavuuden ja kalavarojen kestävän hyödyntämisen alalla. Tästä syystä komissio päätti auttaa syrjäisimpien alueiden kalastustuotteiden tuottajia integroitumaan paremmin sisämarkkinoihin. Vuonna 1992 otettiin käyttöön järjestelmä, jonka tarkoituksena on korvata kalastustuotteiden kuljettamisesta kaukaisille Manner-Euroopan markkinoille aiheutuvat ylimääräiset kustannukset. Järjestelmän soveltamisalaa on asteittain laajennettu Azoreilta, Madeiralta ja Kanariansaarilta Ranskan departementteihin Guyanaan (vuodesta 1994) ja Réunioniin (vuodesta 1998). Järjestelmän avulla kyseisten alueiden kaupan pitämisen edellytysten pitäisi olla verrattavissa Manner-Euroopan taloudellisiin toimijoihin sovellettaviin edellytyksiin. Tukijärjestelmää on viimeksi muutettu vuonna 2003 asetuksella (EY) N:o 2328/2003. Sen voimassaolo päättyy 31. joulukuuta 2006. 1.2. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2328/2003 [3] säädetyn voimassa olevan järjestelmän (2003–2006) pääpiirteet 1.2.1. Tuensaajat ja kohteet: Järjestelmää sovelletaan viiteen seitsemästä syrjäisimmästä alueesta eli Azoreihin, Madeiraan, Kanariansaariin ja Ranskan departementteihin Guyanaan ja Réunioniin. Korvaus on osoitettu tuottajille, kyseisten alueiden satamissa rekisteröityjen, näillä alueilla toimintaansa harjoittavien alusten omistajille tai laivanvarustajille taikka niiden yhteenliittymille sekä sellaisille jalostusalan ja kaupan pitämisen alan toimijoille tai niiden yhteenliittymille, joille syrjäisimmän aseman vuoksi aiheutuu lisäkustannuksia tässä asetuksessa säädettyjen tuotteiden pitämisessä kaupan. 1.2.2. Korvaus: Asetuksessa määritellään tukikelpoisten lajien ja kalastustuotteiden aluekohtainen luettelo. Järjestelmä kattaa kaikilla viidellä syrjäisimmällä alueella yhteensä 17 laivastonosaa. Siinä vahvistetaan kunkin alueen osalta tietty korvausmäärä tonnilta kalastustuotetta ja niiden lajien tai kalastustuotteiden yhteenlaskettu enimmäismäärä, josta korvausta voidaan maksaa. Valmisteluasiakirjan liitteessä I olevassa taulukossa esitetään yleiskatsaus korvauksista ja korvattavista määristä alueittain. Kiinteiden korvausten ja korvattavien määrien tuloksena vuosittainen aluekohtainen kokonaisrahoitus voi olla seuraavanlainen: Kokonaisrahoitus (€)/vuosi | Prosenttiosuus korvausjärjestelmän kokonais-määrärahoista | Syrjäisin alue | 2 909 992 | 19,4 | Azorit | 1 374 000 | 9,1 | Madeira | 5 884 076 | 39,2 | Kanariansaaret | 4 003 500 | 26,7 | Guyana | 865 200 | 5,6 | Réunion | 14 996 768 | 100,0 | Yhteensä | 1.2.3. Korvausten ja määrien mukauttaminen – Modulaatio Asetuksessa esitetään kaksi mukauttamismahdollisuutta vaihtelevien saalistasojen ja jäsenvaltioiden tosiasiallisten kaupan pitämisen edellytysten huomioon ottamiseksi. - Jäsenvaltio voi mukauttaa eri lajeille tai kalastustuotteille vahvistettuja määriä jonkin alueen sisällä tai sen alueiden välillä, ellei komissio esitä vastustavaa kantaa neljän viikon kuluessa tällaisen pyynnön tekemisestä. Tällainen mukautus ei saa lisätä jäsenvaltiokohtaista vuotuista kokonaisrahoitusta eikä korvausmäärää, joka maksetaan kultakin lajilta tai kalastustuotteelta tonnia kohden. - Komissio voi mukauttaa eri lajien tai kalastustuotteiden osalta vahvistettuja korvattavia määriä ja korvauksia . Tällainen mukautus voidaan tehdä jonkin alueen sisällä, jäsenvaltion alueiden välillä tai eri jäsenvaltioiden välillä ja kyseiseen järjestelmään käytettävissä olevan kokonaisrahoituksen rajoissa. Molemmantyyppistä mukauttamista on perusteltava asianmukaisesti, ja niissä on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat, erityisesti lajien biologiset ominaisuudet, lisäkustannusten muutokset sekä tuotantoon ja kaupan pitämiseen liittyvät laadulliset ja määrälliset näkökohdat. Mukauttamissääntöjä sovelletaan myös aiempaan, asetuksen (EY) N:o 1587/98 mukaiseen korvausjärjestelmään liittyviin pyyntöihin, joista ei ole tehty päätöstä ennen 1. tammikuuta 2003[4]. 1.2.4. Korvausjärjestelmän varainhoito Korvausjärjestelmä luokitellaan yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1258/1999[5] 2 artiklassa tarkoitetuksi interventioksi, jonka tavoitteena on markkinoiden tasapainottaminen. Yhteisön rahoituslähde on näin ollen Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosasto. Korvausjärjestelmään varattiin tästä rahastosta kaudeksi 2003–2006 noin 60 miljoonaa euroa, joten vuotuiset määrärahat olivat 14,997 miljoonaa euroa. Järjestelmän rahoituksen toteutus noudattaa EMOTR:n tukiosaston osalta sovellettua yhteisen hallinnoinnin mallia, jossa tehtäviä siirretään jäsenvaltioille. Komissio korvaa jäsenvaltioille näiden ilmoitusten mukaisesti aiheutuneet (ennakolta rahoitetut) menot. 2. TIETTYJEN KALASTUSTUOTTEIDEN KAUPAN PITÄMISESSÄ SOVELLETTAVA KORVAUSJÄRJESTELMÄ – SOVELTAMINEN VUODESTA 2003 ALKAEN[6] 2.1. Mukauttamisen soveltaminen Jäsenvaltiot ovat tähän mennessä hyödyntäneet nykyisessä tukijärjestelmässä säädettyä tukikelpoisten määrien mukauttamismahdollisuutta (= modulaatio) vaihtelevassa määrin. Espanja ei ole tähän mennessä hyödyntänyt kyseistä mahdollisuutta, kun taas Ranska on hyödyntänyt sitä moneen kertaan Guyanan ja Réunionin osalta. Myös Portugali on soveltanut tätä mahdollisuutta useaan otteeseen molempien syrjäisimpien alueidensa eli Azorien ja Madeiran osalta. Komissio oli tätä kertomusta laadittaessa hyväksynyt kaikki saamansa mukauttamispyynnöt. Seuraavassa taulukossa esitetään yhteenveto vuosina 2003–2005 tehdyistä pyynnöistä. Mukauttamispyyntöjä ei ole tähän mennessä esitetty vuodeksi 2006. Taulukko 1: Vuosien 2003–2005 osalta esitetyt ja hyväksytyt mukauttamispyynnöt Guyana | Réunion | Azorit | Madeira | Vuosi 2003 | Teollisessa kalastuksessa pyydetty katkarapu: Lisäys 3 300 tonnista 3 424 tonniin Tuore vähärasvainen kala: Vähennys 100 tonnista 3 tonniin Pakastettu vähärasvainen kala: Vähennys 500 tonnista 38 tonniin | Tonnikala, miekkakala, marliini, purjekala, dolfiini, hai Lisäys 618 tonnista 770 tonniin | Tuoreena kaupan pidettävät lajit: Lisäys 2 000 tonnista 2 489 tonniin Pakastettaviksi ja jalostettaviksi tarkoitetut pienet pelagiset ja syvänmeren lajit: Vähennys 1 554 tonnista 48 tonniin | Vuosi 2004 | Teollisessa kalastuksessa pyydetty katkarapu: Vähennys 3 300 tonnista 3 215 tonniin Tuore vähärasvainen kala: Vähennys 100 tonnista 2 tonniin Pakastettu vähärasvainen kala: Vähennys 500 tonnista 56,5 tonniin | Tonnikala, miekkakala, marliini, purjekala, dolfiini, hai: Lisäys 618 tonnista 928,5 tonniin | Tuoreena kaupan pidettävät lajit: Lisäys 2 000 tonnista 2 501 tonniin Pakastettaviksi ja jalostettaviksi tarkoitetut pienet pelagiset ja syvänmeren lajit: Vähennys 1 554 tonnista 12 tonniin | Mustahuotrakala: Lisäys 1 600 tonnista 1 817 tonniin Tonnikala: Vähennys 4 000 tonnista 3 998 tonniin Vesiviljelytuotteet: Vähennys 50 tonnista 0 tonniin | Vuosi 2005 | Teollisessa kalastuksessa pyydetty katkarapu: Vähennys 3 300 tonnista 2 854 tonniin Tuore vähärasvainen kala: Vähennys 100 tonnista 6 tonniin Pakastettu vähärasvainen kala: Vähennys 500 tonnista 55 tonniin | Tonnikala, miekkakala, marliini, purjekala, dolfiini, hai: Lisäys 618 tonnista 1 209 tonniin | Tuoreena kaupan pidettävät lajit: Lisäys 2 000 tonnista 2 401 tonniin Pakastettaviksi ja jalostettaviksi tarkoitetut pienet pelagiset ja syvänmeren lajit: Vähennys 1 554 tonnista 322 tonniin | Mustahuotrakala: Lisäys 1 600 tonnista 1 686 tonniin Tonnikala: Lisäys 4 000 tonnista 4 072 tonniin Vesiviljelytuotteet: Vähennys 50 tonnista 11,73 tonniin | Ranskan pyynnöt koskivat määrien mukauttamista kahden syrjäisimmän alueen (Guyana ja Réunion) välillä, kun taas Portugali teki mukauttamispyyntönsä Azorien ja Madeiran osalta erikseen kyseisten alueiden määrärahojen puitteissa. Sitä vastoin toista mukauttamismahdollisuutta, joka on komission toteuttama määrien ja korvausmäärien mukauttaminen jäsenvaltioilta saatujen tietojen perusteella, ei ole nykyisen järjestelmän voimaantulon jälkeen tarvinnut soveltaa kertaakaan [ks. alaviite 4]. 2.2. Rahoituksen ja käytännön toteutus Seuraavassa taulukossa esitetään komission kalenterivuosien 2003, 2004 ja 2005 osalta suorittamat euromääräiset maksut, jotka perustuvat asianomaisten jäsenvaltioiden tekemiin ilmoituksiin, toukokuun 2006 menot mukaan luettuina. Taulukko 2: Rahoituksen toteutus vuosina 2003–2005 2003 | %-osuus käytettävissä olevasta rahoituksesta* | 2004 | %-osuus käytettävissä olevasta rahoituksesta* | 2005 | %-osuus käytettävissä olevasta rahoituksesta* | Espanja – Kanariansaaret | 5 449 043 | 93,2 | 5 453 490 | 93,3 | - | 0,0 | Guyana Réunion | 3 651 301 865 200 | 96,3 80,3 | 3 568 709 1 299 991 | 100,0 100,0 | 3 139 615 865 200 | 86,5 100,0 | Ranska yhteensä: | 4 516 501 | 92,8 | 4 868 700 | 100,0 | 4 004 815 | 82,3 | Portugali yhteensä: | 2 980 959 | 69,6 | 2 455 808 | 57,3 | 93 911 | 2,2 | Yhteensä: | 12 946 139 | 86,3 | 12 777 999 | 85,2 | 4 098 726 | 27,3 | * modulaation jälkeen Koska jäsenvaltiot toimittavat edelleen aiempia vuosia, myös vuotta 2003 koskevia menoilmoituksia, taulukossa ei esitetä korvausjärjestelmän lopullista toteuttamista. Jäsenvaltioiden menoilmoitusten esittämisessä aiemmin noudattama aikataulu huomioon ottaen voidaan odottaa, että kalenterivuosien 2005 ja 2006 osalta suoritettavat maksut ovat suurin piirtein samalla tasolla kuin vuosina 2003 ja 2004, eli yli 85 prosenttia tukikelpoisesta kokonaisrahoituksesta. Ainoastaan Portugali on ilmoittanut vuoden 2006 osalta menoja, joiden suuruus on 2 019 442 euroa eli lähes puolet Portugalin vuosittaisista määrärahoista. Valmisteluasiakirjan liitteessä II olevassa taulukossa annetaan hieman yksityiskohtaisempi selvitys. Siitä käyvät ilmi tuetut määrät ja niiden osuus tukikelpoisista kokonaismääristä sekä rahoitus mahdollisen mukauttamisen jälkeen. Tämäkään selvitys ei ole kuitenkaan täydellinen, koska jäsenvaltioiden ilmoituksissa ei aina tehdä tarvittavaa jaottelua kalastustuotteiden ja lajien välillä. Näin on erityisesti Portugalin ilmoituksissa, joissa tehdään tällainen jaottelu vain vuoden 2006 osalta. Muiden alueiden osalta vuosien 2005 ja 2006 ilmoitukset ovat saatavilla vain osittain. 3. TIETTYJEN KALASTUSTUOTTEIDEN KAUPAN PITÄMISESSÄ SOVELLETTAVA KORVAUSJÄRJESTELMÄ – JÄRJESTELMÄN SOVELTAMISEN ARVIOINTI JA SEN VAIKUTUS SYRJÄISIMPIEN ALUEIDEN KALASTUSALAAN 3.1. Rahoituksen ja käytännön toteutus – tukikelpoisten määrien ja korvausten tarkoituksenmukaisuus 3.1.1. Tukikelpoisten lajien ja kalastustuotteiden sekä tukikelpoisten enimmäismäärien tarkoituksenmukaisuus Tukikelpoisten lajien ja kalastustuotteiden luettelot ja määrät perustuvat vuoteen 1992 ajoittuvan korvausjärjestelmän käyttöönoton jälkeen tapahtuneeseen kehitykseen. Sen vuoksi asetuksella (EY) N:o 2328/2003 vahvistettu tukikelpoisten lajien ja kalastustuotteiden luettelo ei välttämättä kuvasta syrjäisimpien alueiden kaupan pitämisen todellisuutta, joka riippuu saaliiden ja kantojen sekä markkinoiden kysynnän vaihtelusta. Joitakin tuotteita, kuten meriteitse kaupan pidettävää Kanariansaarten boniittia tai Guyanan vähärasvaista kalaa ei ole tähän mennessä käytetty lainkaan tai on käytetty vain vähän tämän järjestelmän mukaiseen kaupan pitämiseen Manner-Euroopassa. Joidenkin muiden tuotteiden kaupan pitämiseen liittyviä määriä on aliarvioitu. Määrien mukauttamismahdollisuus on kuitenkin epäilemättä helpottanut korvausjärjestelmän soveltamista ja omaksumista. Tilanne on tämä erityisesti Ranskassa, joka pystyi maksimoimaan järjestelmän käytön mukauttamalla tukikelpoisia määriä ja siirtämällä määrärahoja Réunionin ja Guyanan välillä Ranskan vuotuisen kokonaisrahoituksen rajoissa. Vastaavaa päätelmää on vaikeampi tehdä Portugalin suhteen, koska tarvittavia tuotekohtaisia tietoja ei ole saatavilla. Tutkimuksen mukaan mukauttaminen johti myös Portugalin osalta korvausjärjestelmän parempaan käyttöön. Kuitenkin myös Kanariansaarten/Espanjan tapauksessa määrärahat pantiin täytäntöön yli 90-prosenttisesti ilman yhtään määrien mukautusta. Verrattuna aiempien järjestelmien rahoituksen toteutukseen, jolle oli tyypillistä määrien käytön ja varojen hyödyntämisen suuri vaihtelevuus eri vuosina ja eri alueilla, nykyisen järjestelmän soveltaminen on vakiintunut ja muuttunut tukikelpoisten määrien ja käytettävissä olevien varojen osalta säännöllisemmäksi, ja tämän suuntauksen odotetaan jatkuvan loppukauden ajan. Mukautusmahdollisuudesta huolimatta osa määristä ja varoista jää kuitenkin edelleen käyttämättä. Tukikelpoisten kalastustuotteiden tarkoituksenmukaisuutta on tarkasteltava myös kahdesta muusta näkökulmasta: Komissio ei nykyisten sääntöjen perusteella saa mitään varmuutta siitä, että tuetut kalastustuotteet on pyydetty, purettu ja pidetty kaupan yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä noudattaen. Järjestelmässä ei edellytetä säilyttämis- ja hoitosääntöjen tai luokitteluvaatimuksien ja jäljitettävyyssäännöksien noudattamista, eikä laittoman ja ilmoittamattoman kalastuksen harjoittamisesta saatuja tuotteita suljeta tuen ulkopuolelle. Säännöksiä ei ole annettu myöskään sen varmistamiseksi, että korvaus ei lisää biologisesti herkkiin kantoihin kohdistuvaa painetta. Tällaista tilannetta on vaikea puolustaa. Nykyisessä järjestelmässä tukea ei rajoiteta paikallisista saaliista peräisin oleviin kalastustuotteisiin vaan sallitaan tuontikalasta valmistetuille kalastustuotteille maksettavat korvaukset. Viimeksi mainitussa tapauksessa koko korvaus myönnetään jalostusyritykselle, kun taas ensin mainitussa tapauksessa korvaus jaetaan tavallisesti jalostajan (20 %) ja kalastajien/varustajan (80 %) kesken. On selvää, että jotkut teollisuuslaitokset tarvitsevat tuontituotteita mittakaavaetujen saavuttamiseksi ja yrityksen koko kapasiteetin hyödyntämiseksi. Paikalliselle kalastusalalle aiheutunut arvonlisäys vaikuttaa kuitenkin tällaisissa tapauksissa rajallisemmalta kuin paikallisella tasolla pyydettyjen tuotteiden tapauksessa. 3.1.2. Korvausmäärien tarkoituksenmukaisuus Muistutetaan, että tukijärjestelmän tärkein tavoite on korvata lisäkustannukset, jotka aiheutuvat tarpeesta kuljettaa tuotteet syrjäisimmiltä alueilta Manner-Eurooppaan. Perättäisissä asetuksissa vahvistettujen korvausmäärien kehitys vuodesta 1992 alkaen osoittaa, että määrät ovat useimpien tuotteiden ja alueiden osalta pysyneet melko vakaina huolimatta vähäisistä ylös- tai alaspäin tehdyistä mukautuksista (esim. Azorien paikalliselle säilyketeollisuudelle toimitettavan tonnikalaan sovellettu vähennys 185 eurosta/tonni (1992–1993) 177 euroon/tonni (2003–2006) ja Guyanan katkarapuun sovellettu lisäys 898 eurosta/tonni (1994) 1 100 euroon/tonni (2003–2006)). Tilanne on kuitenkin erilainen Kanariansaarilla, johon sovellettavat korvausmäärät ovat nykyisessä järjestelmässä jopa yhdeksän kertaa korkeammat kuin aikaisemmissa järjestelmissä. Näyttää siltä, että korvausten vahvistamisessa noudatettu logiikka tähtää pikemminkin käytettävissä olevien varojen hyödyntämiseen, ottaen huomioon Marokon sopimuksen voimassaolon päätyttyä vähentyneet tukikelpoiset määrät. Korvausmäärät vaihtelevat suuresti tuotteittain ja alueittain. Alhaisin korvaus, 148 euroa/tonni, maksetaan pienistä pelagisista lajeista Azoreilla, ja suurin korvaus, 1 400 euroa/tonni, suurista pelagisista lajeista Réunionilla. Korvaus vaihtelee jopa samankaltaisten laivastonosien välillä: paikalliselle säilyketeollisuudelle toimitettavasta tonnikalasta maksettava korvaus on Azoreilla 177 euroa/tonni ja Madeiralla 230 euroa/tonni; pakkaamattomasta tonnikalasta Kanariansaarilla maksettava korvaus on 950 euroa/tonni, kun sitä pidetään kaupan ilmateitse, ja 500 euroa/tonni, kun sitä pidetään kaupan meriteitse. Yhteisön tasolla käytettävissä olevien tietojen perusteella ei voida varmistaa, onko korvaus asianmukaisella tasolla ja minkä tyyppisiä lisäkustannuksia sillä katetaan. Vaikka Manner-Eurooppaan kuljettamisesta aiheutuvat lisäkustannukset (kuljetus ilma- tai meriteitse sekä kuljetukseen liittyvät varastointi- ja kauttakulkukustannukset) ovat tukijärjestelmän tavoitteen kannalta merkityksellisimmät ja myös helpoimmat varmentaa, syrjäisimpien alueiden etäisestä sijainnista aiheutuu myös muunlaisia lisäkustannuksia, kuten suurempia investointikustannuksia tai tuotantoon ja jalostukseen liittyviä suurempia toimintakustannuksia. Näitä kustannuksia on myös vaikeampi arvioida. Toisaalta tietyt kustannukset voivat olla alhaisempia kuin Manner-Euroopassa. Tutkimuksessa ei tehdä uutta arviota kunkin tuotteen ja tuoteketjun lisäkustannuksista vaan yhdistetään tietoja, jotka on saatu eri lähteistä, kuten viranomaisilta tai yksityisiltä yrityksiltä sekä eräästä vuonna 2000 tehdystä tutkimuksesta (Megapesca), joka on päivitetty käyttäen inflaatiokerrointa. Tämä yhteenveto osoittaa, että lisäkustannusten arviointi ja siihen perustuva korvauksen tarve vaihtelee suuresti sen mukaan, mikä tietolähde on kyseessä ja minkä tyyppisiä lisäkustannuksia on tarkasteltu. Kaikkien tutkimuksessa käytettyjen tietolähteiden mukaan korvaus on keskimäärin 60 prosenttia lisäkustannuksista. Korvaukset vaihtelevat kuitenkin merkittävästi – 40 prosentista (pienet pelagiset ja syvänmeren lajit Azoreilla) 169 prosenttiin (meriteitse kaupan pidettävä boniitti Kanariansaarilla). Jos korvaukset jaotellaan saman laivastonosan pyytämien yksittäisten lajien mukaan, vaihtelu on vieläkin suurempi. Korvaus suhteessa markkina-arvoon (= myyntihintaan) vaihtelee 3 prosentista (Azorien tonnikala) 30 prosenttiin (tietyt Kanariansaarten vesiviljelytuotteet). Tästä vaihtelusta huolimatta voidaan tehdä seuraavat yleiset johtopäätökset: pakastettuina ja meriteitse kaupan pidettävistä tuotteista maksettava korvaus on ensinnäkin suurempi kuin tuoreina ja ilmateitse kaupan pidettävistä tuotteista maksettava korvaus. Toiseksi korvauksen taso vaihtelee myös raaka-aineiden/pyydettyjen kalojen alkuperän mukaan. Näin ollen Madeiralla ja Azoreilla maksetaan paikallisen laivaston pyytämästä tonnikalasta suurempi korvaus kuin tuontitonnikalasta. Tutkimuksessa viitataan myös eräisiin tapauksiin, joissa tukijärjestelmää ei käytetä etäiseen sijaintiin liittyvien puutteiden korvaamiseksi vaan siitä myönnetään yleistukea, jonka tarkoituksena on pitää yritykset pystyssä. Se voi tällöin vaikuttaa vääristävästi yrityksen kaupan vilkkauteen ja kilpailukykyyn. Tämä vaikuttaa erityisen todennäköiseltä silloin, kun korvaustaso on yli 20 prosenttia tuotteen markkina-arvoa korkeampi. Lisäksi näyttää siltä, että eräillä syrjäisimmillä alueilla myönnetään verovähennysten taikka kansallisten tai yhteisön tukijärjestelmien (KOR) muodossa olevaa julkista tukea, joka suuntautuu suoraan tai välillisesti lisäkustannusten korvaamiseen. Näin ollen on olemassa liiallisten korvausten vaara, joka aiheutuu korvauksen kumuloitumisesta muuntyyppisten julkisten tukien kanssa. 3.2. Korvauksen sosioekonominen vaikutus syrjäisimpien alueiden kalastusalaan Vaikka käytettävissä ei ole kaikkia asianomaisia syrjäisimpiä alueita koskevia määrällisiä vaikutusindikaattoreita, joilla voitaisiin mitata toiminnan ja työpaikkojen säilymistä ja lisääntymistä, vaikuttaa perustellulta todeta, että järjestelmä tukee edellytyksiä, joiden vallitessa alan taloudelliset toimijat voivat jatkaa kaupankäyntiä, josta on paikallisille yhteisöille sosioekonomista hyötyä. Kalastusalan säilymisen myötä voidaan taata työpaikkoja alueilla, joilla vaihtoehtoiset työllistymismahdollisuudet ovat vähäiset. Järjestelmän soveltamisalaan kuuluvien kalastustuotteiden osuus syrjäisimpien alueiden vientituotteista on merkittävä. Tämä edistää paikallista tuotantoa, jalostusta ja kaupan pitämistä. Tutkimuksen tulokset osoittavat, että kalastusalan on korvausjärjestelmän ansiosta ollut mahdollista kohdata lisääntyvä kilpailu yhteismarkkinoilla, jota avataan yhä enemmän kolmansille maille ja erityisesti AKT-maille. Korvauspolitiikka tuottaa tuensaajille mittakaavaetuja ja huomattavia rahoitustuloja sekä tarjoaa niille mahdollisuuden kilpailla yhtäläisin kustannuksin Manner-Euroopassa sijaitsevien yritysten kanssa. Tuensaajat ovat järjestelmän avulla pystyneet säilyttämään markkinaosuuden, jonka kilpailevat yritykset olisivat muutoin ottaneet haltuunsa. Korvausjärjestelmä on myös helpottanut tiettyjen toimintojen kehittämistä ja lujittamista. Esimerkiksi järjestelmästä suuresti hyötyneen Kanariansaarten vesiviljelyalan tuotanto suuntautuu pääasiassa Manner-Euroopan markkinoille. Sama pätee myös Azorien tonnikalasäilyketeollisuuteen, Madeiran tonnikalafile- ja mustahuotrakalateollisuuteen sekä Guyanan katkaraputeollisuuteen. Työllisyys on järjestelmän soveltamisen seurauksena vakiintunut tai jopa lisääntynyt. Olisi kuitenkin pidettävä mielessä, että korvaustoimenpiteiden toistuva käyttö uhkaa luoda taloudellisen riippuvuuden, joka vahingoittaa hallinnollisia valmiuksia tai innovaatiokykyä. Tämä näyttää pätevän Guyanan katkarapuihin, joita voitaisiin pitää kaupan tehokkaammin ja joista saataisiin tällöin parempi hinta. Joitakin vientitoimia saatetaan joskus pitää yllä keinotekoisesti tai jopa lisätä, kun taas kannattavia ulkomaan markkinoita (eli Japanin ja Yhdysvaltain markkinoita) ei kartoiteta riittävästi ja paikallisia markkinoida laiminlyödään. 4. JOHTOPÄÄTÖKSET JA NÄKYMÄT Korvausjärjestelmä on koko soveltamisensa ajan luonut kestävää vakautta, jonka avulla asianomaiset taloudelliset toimijat ovat saaneet Manner-Euroopassa toimivia kumppaneitansa vastaavat toimintaedellytykset. Järjestelmä on auttanut työpaikkojen säilyttämisessä alueilla, joilla vaihtoehdot ovat erittäin rajallisia. Toimijoiden tämän järjestelmän soveltamisesta saamien etujen ansiosta asiaan liittyvillä eri aloilla on voitu säilyttää riittävä tuotanto- ja kehitystaso. Lisäkustannuksia aiheuttavissa olosuhteissa ei todennäköisesti tapahdu lyhyellä aikavälillä muutoksia, koska kustannukset aiheutuvat nimenomaan syrjäisimpien alueiden luonteesta ja niiden erityisasemasta kalastusalalla. Sen vuoksi olisi harkittava järjestelmän jatkamista, jolloin voitaisiin varmistaa jatkossakin riittävällä tavalla niiden tavoitteiden toteutuminen, joita varten järjestelmä on luotu. Tämä noudattaisi myös syrjäisimpien alueiden tiiviimpää kumppanuutta koskevassa, 26. toukokuuta 2004 päivätyssä komission tiedonannossa (KOM(2004)343 lopullinen) annettua komission sitoumusta, jonka mukaan syrjäisimpien alueiden lisäkustannusten vähentäminen on yksi tärkeimmistä tavoitteista unionin toiminnassa, jolla autetaan näitä alueita ratkaisemaan niiden syrjäisestä sijainnista aiheutuvat ongelmat. Alalle vahvistettavan strategisen näkemyksen tarve huomioon ottaen ehdotetaan, että järjestelmän rahoitusta jatketaan samalla tasolla vuosina 2007–2013. Tämä vastaisi myös Euroopan aluekehitysrahastosta annetun asetuksen[7] 11 artiklan mukaisten toimenpiteiden voimassaoloaikaa. Järjestelmää tarkastellaan uudelleen muun muassa kalastustuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn uudistuksen perusteella. Tässä kertomuksessa tehdyn arvioinnin ja tutkimustulosten perusteella on kuitenkin tarpeen tehdä eräitä mukautuksia. Mukautuksilla olisi pyrittävä seuraavaan: - Järjestelmän tarkoituksenmukaisuuden mutta myös joustavuuden lisääminen syrjäisimpien alueiden kaupan pitämiseen liittyvien erityistarpeiden ja realiteettien vuoksi seuraavin keinoin: - jäsenvaltioille annetaan lupa määritellä alueidensa osalta tukikelpoiset kalastustuotteet ja niiden määrät sekä mukauttaa niitä ja vahvistaa niitä koskevat korvausmäärät jäsenvaltion kyseisille alueille vuosittain myönnettävien, nykyisen järjestelmän määrärahoihin perustuvien varojen puitteissa; - korvausmäärien perusteeksi vahvistetaan lähinnä lisäkustannukset, jotka aiheutuvat tuotteiden kuljettamisesta Manner-Eurooppaan. Samalla järjestelmä keskitettäisiin uudelleen tärkeimpään tavoitteeseensa; - Tuen perustelujen ja yhdenmukaisuuden parantaminen seuraavin keinoin: - otetaan käyttöön suojatoimia perusteettomien korvaustasojen välttämiseksi erityisesti rajoittamalla korvaus tiettyyn kuljetuskustannusten ja niihin liittyvien muiden kustannusten osuuteen ja otetaan huomioon lisäkustannusten tasoon vaikuttavat muuntyyppiset julkiset tuet; - Järjestelmän tavoitteen saavuttaminen yhteistä kalastuspolitiikkaa noudattaen seuraavin keinoin: - tuensaajille ja tuotteille määritellään selkeämmät tukikelpoisuusvaatimukset erityisesti sulkemalla tuen ulkopuolelle tuotteet, jotka ovat ristiriidassa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen kanssa tai jotka on saatu tuontituotteista, - varmistetaan, että korvaus ei lisää biologisesti herkkiin kantoihin kohdistuvaa painetta; - keskitetään tuki taloudellisesti elinkelpoisiin vastaanottajiin; - Hallinnon yksinkertaistaminen tarvittaviin menettelyihin liittyvin suhteellisin vaatimuksin; - Tilintekovelvollisuuden lisääminen ottamalla käyttöön jäsenvaltioiden säännöllinen raportointi. Näillä mukautuksilla korjattaisiin järjestelmän täytäntöönpanossa havaitut suurimmat puutteet ja parannettaisiin järjestelmän toiminnan tehokkuutta, avoimuutta ja vaikuttavuutta. Ne noudattavat myös useimpia tutkimuksessa esitettyjä suosituksia (valmisteluasiakirjan liite III). Tutkimuksessa suositeltiin lisäksi tukikelpoisten lisäkustannusten luettelon laatimista ja kustannusten tason arviointia, jotta lisäkustannusten korvaamisperiaatteiden soveltamisessa varmistettaisiin täydellinen avoimuus. Sen lisäksi, että tällainen lähestymistapa vaatisi lisäanalyysin ja näin ollen aikaa ennen kuin konkreettinen ehdotus voitaisiin tehdä, se tekisi järjestelmästä jäykemmän ja monimutkaisemman, ja vaarana olisi, että kaikkia syrjäisimpien alueiden erityispiirteitä ei otettaisi alusta asti huomioon tai että ne muuttuisivat ajan mittaan. Ei vaikuta myöskään perustellulta harkita järjestelmän kansallista tai alueellista osarahoitusta. Tämä suositus perustuu lähinnä kokonaisbudjetin lisäämiseen. Ehdotettujen mukautusten, joihin kuuluu myös vaatimus keskittää tuki taloudellisesti elinkelpoisille tuensaajille, on kuitenkin määrä mahdollistaa järjestelmän tehokkaampi ja kohdistetumpi soveltaminen ja jäsenvaltioiden suurempi tilintekovelvollisuus. Järjestelmää on kuitenkin tarpeen mukauttaa, jotta voitaisiin panna täytäntöön Euroopan maatalouden tukirahaston mukainen kalastusalan markkinamenojen uusi varainhoitojärjestelmä eli suora keskitetty hallinnointi. Ehdotetut muutokset esitetään yksityiskohtaisesti tämän kertomuksen liitteenä olevassa syrjäisimpiä alueita koskevan korvausjärjestelmän jatkamisesta laaditussa asetusehdotuksessa. [1] EUVL 345, 31.12.2003, s. 34. [2] Perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa määritellyt alueet ovat Ranskan merentakaiset departementit, Azorit, Madeira ja Kanariansaaret. [3] Vaikka asetuksen (EY) N:o 2328/2003 9 artiklassa säädetään soveltamissääntöjen vahvistamisesta, tällaisia sääntöjä ei ole vahvistettu. [4] Komissio ei tehnyt päätöstä Azorien toukokuussa 2002 esittämästä pyynnöstä, joka koski pohjakalalajeista maksettavan korvauksen kaksinkertaistamista, koska pyyntöä perusteltiin yksinomaan varojen käytöllä eikä merkityksellisillä seikoilla. [5] EYVL 160, 26.6.1999, s. 103. [6] Koska jäsenvaltioita ei vaadittu raportoimaan korvausjärjestelmän soveltamisesta, komission käytettävissä olevat tiedot perustuvat lähinnä järjestelmän rahoituksen toteutukseen ja mukauttamispyyntöihin. Muut tässä kohdassa annetut tiedot perustuvat edellä mainittuun tutkimukseen, joka koskee yhteisen kalastuspolitiikan rakenteellisia näkökohtia syrjäisimmillä alueilla. [7] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1080/2006 Euroopan aluekehitysrahastosta (EUVL L 210, 31.7.2006, s. 1).