EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
Bryssel, 29.11.2000
KOM(2000) 769 lopu llinen
VIHREÄ KIRJA
Energiahuoltostrategia Euroopalle
(komissionesittämä)
2Yhteenveto
Euroopan unioni kuluttaa yhä enemmän energiaa, ja energiatuotteita tuodaan unioniin
yhä enemmän. Unionin oma energiantuotanto ei riitä täyttämään sen energiantarvetta.
Unioninriippuvuus energiantuonnista kasvaa jatkuvasti.
Öljynhinnan jyrkkä nousu, joka saattaa viedä terän unionin taloudelliselta elpymiseltä
(ja joka johtui raakaöljyn hinnan kolminkertaistumisesta), on paljastanut taas kerran
Euroopan unionin energiahuollon rakenteelliset heikkoudet , jotka johtuvat
Euroopan energiariippuvuuden kasvusta, öljyn määräävästä asemasta energianhinnan
muodostumisessa ja kulutuksen hallintaan tähtäävän politiikan epäonnistumisesta.
Unioni ei pysty vapautumaan kasvavasta energiariippuvuudestaan, ellei se luo
itselleenaktiivista energiapolitiikkaa.
Jollei 20–30 vuoden sisällä ryhdytä mihinkään, unioni joutuu täyttämään 70 %
energiatarpeestaan tuontienergialla, kun määrä on nyt 50 %. Riippuvuus näkyy
kaikilla talouselämän aloilla. Esimerkiksi kuljetusala, kotitaloudet ja sähköntuotanto
ovat suuresti riippuvaisia hiilivedyistä ja kansainvälisten hintojen arvaamattomien
vaihtelujen armoilla. Laajentuminen tulee kärjistämään näitä suuntauksia.
Riippuvuuden taloudelliset seuraukset ovat raskaat. Vuonna 1999 tuontienergiasta
maksettiin 240 miljardia euroa, mikä on 6 % koko tuonnin arvosta ja 1,2 % BKT:sta.
Riippuvuus on geopoliittista: 45 % öljystä tuodaan Lähi- ja Keski-idästä ja 40 %
maakaasusta tuodaan Venäjältä. Euroopan unionilla ei ole käytössään keinoja, joilla
maailmanmarkkinoiden suunta muutettaisiin.
Euroopan unionin on pitkän aikavälin energiahuoltostrategian avulla pyrittävä
takaamaan kansalaisten hyvinvointi ja talouden moitteeton toiminta varmistamalla
energiatuotteiden jatkuva saanti kohtuulliseen hintaan kaikille kuluttajille
(yksityishenkilöt ja yritykset) siten, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 2
ja 6 artiklan mukaisestiotetaanhuomioon ympäristö ja kestävänkehityksentavoite.
Toimitusvarmuudella ei pyritä maksimoimaan energiaomavaraisuutta tai
minimoimaan riippuvuutta vaan pienentämään riippuvuuteen mahdollisesti liittyviä
riskejä. Tavoitteena on eri toimituslähteiden keskinäinen tasapaino ja monipuolisuus
( m i k äk o s k e es e k äe n e r g i a t u o t t e i t ae t t äm a a n t i e t e e l l i s i äa l u e i t a )s e k ät u o t t a j a m a i d e n
kuuluminenMaailmankauppajärjestöön.
Euroopanunioninontänä päivänä vastattava uusiin haasteisiin , jotka liittyvät syvälle
käypäänsiirtymäkauteenEuroopantaloudessa.
3Tulevan vuosikymmenen aikana Euroopan valtioiden on tehtävä sekä aiempien
laitosten korvaamiseen tarkoitetuissa että kasvaviin energiantarpeisiin tarvittavissa
energia-alan investoinneissa valintoja energiatuotteiden välillä, jotka vaikuttavat
energiajärjestelmille ominaisen inertian johdosta seuraavien30 vuodenaikana.
Euroopan unionin energia-alan valintoihin vaikuttavat maailmanlaajuinen tilanne,
unionin laajeneminen mahdollisesti 30 energiarakenteeltaan erilaista jäsenvaltiota
käsittäväksi sekä eniten energia-alan markkinaympäristön muuttuminen:
markkinoiden vapautuminen ja ympäristökysymykset.
Ympäristöongelmat , joista suurin osa väestöä myös kantaa huolta – energiaketjussa
aiheutuneet onnettomuudet (öljy- ja ydinvoimalaonnettomuudet, metaanipäästöt) tai
saastepäästöihin liittyvät vahingot – ovat nostaneet esille fossiilisten polttoaineiden
huonot puolet ja ydinenergian ongelmat. Ilmastonmuutoksen torjuminen puolestaan
on erittäin vaikea haaste. Ilmastonmuutosta vastaan kansainvälisen yhteisön on
taisteltava pitkäjännitteisesti. Kioton pöytäkirjassa vahvistetut tavoitteet ovat vain
ensi askel. Euroopan unioni on vakiinnuttanut kasvihuonekaasupäästönsä vuonna
2000, mutta sen jälkeen ne noussevat jälleen niin unionissa kuin muuallakin
maailmassa. Suuntauksen kääntäminen päinvastaiseksi on paljon vaikeampaa kuin
miltä se näytti kolme vuotta sitten. Talouselämän kääntyminen jälleen nousuun
Atlantin molemmilla puolilla ja Aasiassa vaikuttaa osaltaan kasvihuonekaasujen ja
erityisesti hiilidioksidin päästöjen lisääntymiseen. Samoin vaikuttaa energian
kulutusrakenteen – joka on seurausta elämäntavastamme – kehittyminen lähinnä
sähkönkulutuksessa ja liikenteessä. Tällainen tilanne jarruttaa huomattavasti
ympäristönsuojelupolitiikantoteuttamista.
Energian sisämarkkinoiden toteutuminen vaikuttaa siten, että kysynnällä on aivan
uusi rooli ja vaikutus. Ilmenee uusia jännitteitä, joiden johdosta yhteiskuntiemme on
löydettävä toteuttamiskelpoisia sovitteluratkaisuja: sähkönhintojen lasku toimii
kysynnän hillitsemiseen ja ilmastonmuutoksen torjumiseen tähtäävää politiikkaa
vastaan; sisämarkkinoiden kilpailuympäristö muuttaa eri energiasektorien (kivihiili,
ydinvoima, maakaasu, öljy, uusiutuvat energialähteet) kilpailuolosuhteita.
Nykyään jäsenvaltiot ovat toisistaan riippuvaisia sekä ilmastonmuutoksen torjuntaa
koskevissa kysymyksissä että energian sisämarkkinoiden vuoksi. Jonkin jäsenvaltion
tekemät energiapoliittiset päätökset vaikuttavat väistämättä muiden jäsenvaltioiden
markkinoidentoimintaan. Energiapolitiikkaan on tullut uusi yhteisöulottuvuus, joka ei
kuitenkaan näy yhteisön toimivallassa. Tässä yhteydessä on hyvä tarkastella,
voitaisiinko unionin energiapolitiikkaa lähestyä muuten kuin sisämarkkinoiden,
yhdenmukaistamispolitiikan, ympäristöntaiverotuksenkannalta.
Euroopan unionin on pystyttävä hallitsemaan energia-ala paremmin. On todettava,
ettei Euroopassa ole käyty todellista keskustelua energiavaihtoehdoista ja vielä
4vähemmän energiahuoltopolitiikasta huolimatta sen talouselämään vaikuttaneista
kriiseistä viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana. Tällainen keskustelu on nyt
käynyt väistämättömäksi sekä ympäristöongelmien että Euroopan
energiamarkkinoiden uudenlaisen toiminnan paineessa. Vuoden 1999 jälkeen
ilmenneen öljynhintaan liittyvän kriisin vuoksikeskustelua on käytävä kiireellisesti.
Keskustelussa on otettava huomioon, että nykyisin kulutetusta energiasta 41 %
saadaan öljystä, 22 % maakaasusta, 16 % kiinteistä polttoaineista (kivihiili, ruskohiili,
turve), 15 % ydinvoimasta ja 6 % uusiutuvista energialähteistä. Jos mitään ei tehdä,
energiatase perustuu vuonna 2030 edelleen fossiilisiin polttoaineisiin: 38 % öljystä,
29 % maakaasusta, 19% kiinteistä polttoaineista ja hädin tuskin 6 % ydinvoimasta ja
8 %uusiutuvista energialähteistä.
5Vihreässä kirjassa laaditaan pitkän aikavälin energiastrategiasuunnitelma, jonka
mukaan:
-Unionin on tasapainotettava tarjontaan liittyvää politiikkaa selkeillä
kysyntään liittyvää politiikkaa edistävillä toimilla. Yhteisön oman
energiantarjonnan kasvuun sovellettava toimintamarginaali on vähäinen
tarpeeseen verrattuna, kun taas kysyntään sovellettava toimintamarginaali on
lupaavampi.
- Kysynnän suhteen vihreässä kirjassa peräänkuulutetaan todellista muutosta
kuluttajien käyttäytymisessä. Siinä korostetaan verotuksen mahdollis uuksia
kysynnän suuntaamiseksi hallitumpaan ja ympäristöä säästävämpään kulutukseen.
Kirjassa ehdotetaan verotusta tai verojentyyppisiä maksuja, joita määrättäisiin
seuraamukseksi energia-alan ympäristövaikutuksista. Liikenne- ja kuljetusalalla
sekä rakennusalalla on toteutettava aktiivista energiansäästöön ja energialähteiden
monipuolistamiseen tähtäävää politiikkaa, jossa suositaan saastuttamattomia
energialähteitä.
- Tarjonnan suhteen on asetettava etusijalle ilmastonmuutoksen torjuminen.
Muutoksen avainkohta on uusien ja uusiutuvien energiamuotojen, biopolttoaineet
mukaan luettuina, kehittäminen. Niiden osuus energiataseessa on kasvatettava 6
prosentista 12 prosenttiin ja sähköntuotannossa 14 prosentista 22 prosenttiin
vuoteen 2010 mennessä. Nykytilanteessa uusien ja uusiutuvien energialähteiden
osuus pysynee 7 prosentinpaikkeilla 10 vuodenkuluttua. Ainoastaan taloudellisin
keinoin (valtiontuilla, verovähennyksillä, rahoitustuella) voidaan edistää näin
kunnianhimoista tavoitetta. Voitaisiin ajatella, että taloudellisesti kannattavilla
energiamuodoilla (öljy, kaasu, ydinvoima) rahoitettaisiin uusiutuvien
energialähteidenkehittämistä. Viime mainitut eivät ole voineet hyötyä perinteisten
energiamuotojentavoin merkittävistätuista.
Myös ydinvoiman osuutta keskipitkällä aikavälillä on tarkasteltava. Käsiteltäviä
kysymyksiä tulevat varmasti olemaan useimpien jäsenvaltioiden päätös luopua
ydinvoimasta, ilmastonmuutoksen torjuminen ja toimitusvarmuus samoin kuin
kestävä kehitys. Tarkastelun tuloksista huolimatta on edelleen tutkittava aktiivisesti
jätehuoltotekniikoita ja niiden käytännön toteutusta parhaissa mahdollisissa
turvallisuusolosuhteissa.
Hiilivedyille, joiden tuonti tulee kasvamaan, on otettava käyttöön väline, jolla
vahvistetaanstrategisia varastoja, ja samoinon löydettävä uusia tuontireittejä.
Kaikkia kehittyvän tekniikan saavutuksia hyödynnetään tämän uuden
energiastrategiasuunnitelmanvaikutuksienvoimistamiseksi.
Komissio aikoo käynnistää vuoden 2001 aikana keskustelun energia-alan valintoja
koskevista perustavanlaatuisista kysymyksistä. Kyseessä ei ole "avaimet käteen"
-energiahuoltostrategia vaan syvällisen ja innovatiivisen keskustelun käynnistäminen
kysymyksistä, jotka komissio pyrkii yksilöimään tietäen, että kysymyksiä voi olla
muitakin.
6SISÄLLYSLUETTELO
JOHDANTO
1 OSAPERUSTIETOJA EUROOPAN UNIONIN ENERGIA-ALASTA
IUNIONI EI VOI SAAVUTTAA ENERGIAOMAVARAISUUTTA
AEnergiaa ahmiva talous
1. Teollisuus vähentää öljyn käyttöä
2. Kotitaloudet, palvelut ja liikenne tarvitsevat kipeästihiilivetyjä
3. Energiamuotojen monipuolistaminen: sähkö ja lämpö
BYhteisön energiavarojen niukkuus
1. Epävarmuus hiilivetyjentuotannonsuhteen
2. Kaivostoiminnantaantuminen
3. Uusiutuvienenergialähteidenkäyttöävoidaanpotentiaalisestilisätäpaljon
CEuroopan unionin energiahuolto: energia-alan paperitiikeri?
1. Unioninriippuvuus energiantuonnista2. SijainnistaanriippuvainenEuroopanunioni: energiatuotteidenkauppa
3. Euroopanunionimaailmanmarkkinoidentoimijana
IIKAIKISSA ENERGIAVAIHTOEHDOISSA ON HUONOJA PUOLIA
AHyljeksityt: ydinvoima jakiinteätpolttoaineet
1. Ydinvoima: kiisteltyenergiamuoto
72. Hiili: kunniakas menneisyys
BKestosuosikki: öljyenergia
1. Riippuvuus öljystä
2. Öljymarkkinoidengeopolitiikka
3. Öljynhintojenvaikutukset
8CHoukuttelevat energiamuodot: maakaasu ja uusiutuvat energialähteet
1. Maakaasu: kohtiuuttariippuvuutta2. Uudet ja uusiutuvat energialähteet: ensisijainenpoliittinentavoite
2 OSAENERGIAN UUSI VIITEKEHYS
IILMASTONMUUTOKSENHAASTE
AUusia kysymyksiä
1. Ilmastonmuutostaontorjuttava kiireellisesti2. Kansainvälistensitoumusten noudattaminenonvaikea haaste
BToimet ovat riittämättömiä1. Verotus sekavaa2 . V al ti on tui s taonv ai ke as a a d as el v ää
3. Kysyntä eiole hallinnassa
IIENERGIAMARKKINOIDEN VAIHEITTAINEN YHDENTYMINEN
ASähkön ja maakaasun sisämarkkinat
1. Markkinoidendynamiikka
2. Poistettavat esteet
BÖljytuotteiden sisämarkkinat
1. Markkinoidenrakenne
2. Kilpailupolitiikka
3 OSA: TULEVAISUUDEN TURVAAMINEN: ENERGIASTRATEGIAN
9LUONNOS
IN YKYISENENERGIAHUOLLON HEIKKOUDET
AEnergiahuollon karikot
1. Fyysiset riskit
2. Taloudelliset riskit
3. Yhteiskunnalliset riskit4. Ekologiset riskit
BMahdollisten epävakaustekijöiden ennakointi
1. Skenaarioidenesittely
2. Skenaarioista tehdyt johtopäätökset
10II TULEVAISUUDEN PAINOPISTEALUEET
AKysynnänkasvun hillitseminen
1. Monialainenpolitiikka
2. Sektorikohtaiset politiikat
BTarjontaa koskevan riippuvuuden hallinta
1. Sisäinentarjonta
2. Kilpailun ylläpitäminen
3. Energiantuonnin varmistaminen
Johdatusta keskusteluun
LIITTEET
-Tekninentausta-asiakirja: Energiantoimitusvarmuus
- Polttoaineverotuksenvaikutus tekniikanvalitsemiseen
- Kivihiiliteo llisuudenasema Euroopanhiili- ja teräsyhteisönperustamissopimuksen
(EHTY) voimassaolonpäätyttyä
11TAULUKOT JAKUVIOT
30 valtionEurooppa: energian loppukulutus (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
Sähköntuotantoenergialähteidenmukaankussakin jäsenvaltiossa
30 valtionEurooppa: energiantuotanto energiatuotteittain(miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
Öljynkansainvälinentuotantohinta
Pohjanmeren tuotantoennusteet
Euroopanunionissa käytetynuraaninalkuperä
30 valtionEurooppa: energiatase (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
30 valtionEurooppa:riippuvuus energiatuotteittain
15 jäsenvaltionEurooppa:sisäinen bruttokulutus (%)– 1998
30 valtionEurooppa: sisäinenbruttokulutus (%) –1998
30 valtionEurooppa: ydinvoima (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
30 valtionEurooppa: kiinteät polttoaineet (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
15 valtionEurooppa: höyryvoimaloissa käytettävänhiilentuontikolmansista maista – 1999
Hiiliteollis uudentuotanto- ja työvoima
30 valtionEurooppa:öljy(miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
15 jäsenvaltionEurooppa1999:tuontiraakaöljyn alkuperä
Raakaöljy– OPEC-maidenkorihinta 1970–2000 (tammi–lokakuu)
30 valtionEurooppa: maakaasu (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
15 jäsenvaltionEurooppa:maakaasuntuontikolmansista maista – vuonna 1999
30 valtionEurooppa: uusiutuvat energialähteet (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
30 valtionEurooppa: hiilidioksidipäästöt energiasektoreittain(1999 = 100)
Energian ja kuljetusten alalla saadut verotulot prosentteina verotulojen ja
sosiaaliturvamaksujenkokonaismäärästä (1997)
Lyijyttömän bensiinin valmisteverot
Alv-kannat erijäsenvaltioissa – 2000 (tietyt tuotteet ja palvelut, %)
12Valmisteverot ehdokasmaissa (vuoden2000 alussa)
INOGATE – Interstate Oiland Gas Transport to Europe
Öljyn ja kaasunosuus energiankokonaiskulutuksesta vuosina 1998, 2010, 2020, 2030
Hiilidioksidipäästöjen ennakoitu kasvu vuosina 2010, 2020 ja 2030 verrattuna vuoteen 1990
(Kiotonpöytäkirjanviitevuosi)
EU:n ja 30 valtionEuroopantuontiriippuvuus vuosina 1998, 2010, 2020 ja 2030
13JOHDANTO
Tämän vihreän kirjan johtoajatuksena on toteamus siitä, että Euroopan riippuvuus energiasta
kasvaa.
Kirjan tarkoituksena on käynnistää keskustelu energian toimitusvarmuudesta. Kysymys on
kaikkea muuta kuin vanhentunut: raakaöljyn maailmanmarkkinahinnan äskettäinen
kolminkertaistuminen on tehnyt aiheesta jälleen ajankohtaisen sekä palauttanut mieliin
energian merkityksen Euroopan taloudessa. Toimitusvarmuudella ei pyritä maksimoimaan
energiaomavaraisuutta tai minimoimaan riippuvuutta, vaan pienentämään riippuvuuteen
mahdollisesti liittyviä riskejä. Vaikka energiariippuvuuden ongelmaa ei sinänsä ole helppo
ratkaista, Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 100 artiklassa esitetty energiahuollon käsite
pakottaa pohtimaan eri toimituslähteiden monipuolisuutta (sekä tuotteiden että
maantieteellistenalueidenosalta).
Onpakko todeta, että Euroopan unionion varsin riippuvainen unionin ulkopuolelta tuotavasta
energiasta. Puolet unionin kuluttamasta energiasta tuodaan nykyään muualta, ja vuonna 2030
vastaava luku on lähes 70 prosenttia. Riippuvuus hiilivedyistä kasvaa, jos nykysuuntaus
pysyy ennallaan. Vuonna 1999 tuontienergiasta maksettiin 240 miljardia euroa, mikä on 6 %
koko tuonnin arvosta ja 1,2 % BKT:sta. Kansalaisten hyvinvoinnin ja talouden toiminnan
edistämiseksi energian toimitusvarmuudella on pyrittävä varmistamaan energiatuotteiden
jatkuva saanti markkinoilla kohtuulliseen hintaan kaikille kuluttajille (yksityishenkilöille ja
yrityksille). Samalla on otettava huomioon Amsterdamin sopimuksessa vahvistettu kestävän
kehityksentavoite.
Onkin syytä pohtia sitä, miten tärkeänä unionin on pidettävä energian toimitusvarmuutta.
Tämä kysymys on erityisen ajankohtainen nyt, kun unioni on laajentumassa ja unionin
suhteita sen yhteistyökumppaneihin (energiaa toimittaviin maihin ja kauttakulkumaihin)
määritelläänuudelleen.
−Olisiko syytä puuttua siihen, että unioni on yli 40-prosenttisesti riippuvainen OPEC-
maidentuottajamaidentuomastaöljystä?
−Voidaanko unionin jäsenvaltioissa ja muissa kuin öljyä tuottavissa kehitysmaissa suvaita,
että öljyn ja maakaasun epävakainen hinnannousu häiritsee vakavasti näiden maiden
kansantaloutta?
−Voidaanko hyväksyä hiilivetyjen kuljetusverkostojen rakenteesta aiheutuvaa toimitusten
epävakautta?
Tulevana vuosikymmenenä energia-alalla on välttämätöntä toteuttaa investointeja
vanhentuneen infrastruktuurin korvaamiseksi ja kasvavan energiatarpeen täyttämiseksi, kun
alan markkinat avautuvat kilpailulle ja ympäristökysymykset on otettava huomioon. Samassa
yhteydessä onhyvä tilaisuus parantaa yhteisönenergiapolitiikan johdonmukaisuutta.
Euroopan unionilla ei ole tällä hetkellä riittävästi keinoja ja välineitä näihin haasteisiin
vastaamiseksi. Vihreässä kirjassa kuvataan nämä heikkoudet ja ehdotetaan erilaisten
mahdollisesti käytettävissä olevien keinojen pohtimista. Energia-alan huolenaiheet ovat
kuitenkin olleet tiedossa Euroopan rakentamisen alkuvaiheesta lähtien. Kaksi Euroopan
yhteisöjen kolmesta perustamissopimuksesta, EHTY:n perustamissopimus ja Euratomin
perustamissopimus, liittyvät energia-alaan. Näiden sopimusten tekemisen perusteena oli
erityisesti tarve varmistaa hiilen ja ydinpolttoaineen säännöllinen ja tasapuolinen saanti
14yhteisössä. Toisaalta jäsenvaltiot eivät halunneet sisällyttää Euroopan talousyhteisön
perustamissopimukseen yhteisen energiapolitiikan perustaa. Neuvoteltaessa Maastrichtin ja
Amsterdamin sopimuksia yritettiin perustamissopimukseen lisätä energiaa koskeva luku,
mutta siinä eionnistuttu. Loppujen lopuksi Amsterdamin sopimuksessa ainoastaan mainitaan
energia-ala johdanto-osassa.
Tämän vuoksi yhteisössä ei ole koskaan varsinaisesti keskusteltu energiapolitiikan
suuntaviivoista. Rooman sopimuksen tekemisen ja erityisesti ensimmäisten öljykriisien
jälkeen ilmenneistä lukuisista vaikeuksista huolimatta energiakysymyksiä on käsitelty
ainoastaan joko sisämarkkinoiden, yhdenmukaistamisen, ympäristöalan tai verotuksen
näkökulmasta.
Toimitusvarmuuteen liittyviä kysymyksiä käsitellään kuitenkin jonkin verran myös
perustamissopimuksessa. Jo Rooman sopimuksesta alkaen (entinen 103 a artikla) on ollut
olemassa mahdollisuus toteuttaa toimia yhteisön tasolla toimitusongelmien korjaamiseksi. On
hyvä muistaa, että öljyvarastoista tehty päätös perustui tähän artiklaan. Maastrichtin
sopimuksesta (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 100 artikla)1alkaen näiden
toimenpiteiden toteuttaminen edellyttää kuitenkin yksimielisyyttä eikä niistä voida päättää
aiempaantapaan määräenemmistöllä.
Nykyään jäsenvaltiot ovat toisistaan riippuvaisia sekä ilmastonmuutoksen torjuntaa
koskevissa kysymyksissä että energian sisämarkkinoiden vuoksi. Jonkin jäsenvaltion tekemät
energiapoliittiset päätökset vaikuttavat väistämättä muiden jäsenvaltioiden markkinoiden
toimintaan. Energiapolitiikkaan on tullut uusi yhteisöulottuvuus. Tässä yhteydessä on syytä
pohtia, onko enää perusteltua, että jäsenvaltiot voivat tehdä energiapoliittisia päätöksiä
sovittamatta niitä yhteen. Euroopan komission puheenjohtaja Romano Prodi korosti 3.
lokakuuta 2000 Euroopan parlamentissa pitämässään puheessa, "ettei voida samaan aikaan
pahoitella yhteisön yhteisen ja tehokkaan toiminnan puuttumista ja toisaalta valitella yhteisön
käytettävissä olevien välineiden heikkoutta. Tästä on hyvänä esimerkkinä öljytuotteiden
markkinoiden äskettäinen kriisi."
Vihreän kirjan analyysissa pyritään tuomaan esiin mahdollisimman puolueettomasti se, että
Euroopan unionin liikkumavara energian tarjonnan alalla on vähäinen . Lisäksi kirjassa
pyritään osoittamaan puolueettomasti, että vaikka uusiutuvien energialähteiden käyttöä on
tuettava merkittävästi, tuen vaikutus jää kysynnän kasvun asettamien vaatimusten vuoksi
vähäiseksi. Pitkällä aikavälillä tavanomaisten energialähteiden asema on yhä kiistaton.
Energiastrategian onkin kohdistuttava nimenomaan energian kysynnän suuntaamiseen
siten, ettäKiotonpöytäkirjan sitoumukset ja toimitusten varmuus otetaan huomioon .
Mitä konkreettisia toimenpiteitä näiden periaatteellisten vetoomusten lisäksi voidaan
toteuttaa? Tästä aiheesta vihreä kirja pyrkii käynnistämään keskustelun erityisesti kirjan
lopussa esitettyjen kahdentoista kysymyksen perusteella. Luettavuuden parantamiseksi samat
kysymykset esitetään myös tässä.
Vihreän kirjan analyysista nousee esiin kolme johtoajatusta:
- Euroopan unioni on tulevaisuudessa yhä riippuvaisempi energiantuonnista.
Laajentuminen ei muuta tätä; nykyarvioiden mukaan riippuvuus
1Uudessa artiklassa edellytetään yksimielisyyttä päätettäessä "taloudellisen tilanteen kannalta
aiheellisistatoimenpiteistä,erityisesti josilmeneesuuria vaikeuksiatiettyjen tuotteiden saatavuudessa".
15energiantuonnista on70 prosenttia vuonna 2030.
- Euroopan unioni ei pysty juurikaan vaikuttamaan energian tarjonnan
edellytyksiin. Unioni voi vaikuttaa pääasiassa energian kysyntään siten, että
energiaa säästetäänrakennuksissa ja liikenteessä.
- Euroopan unioni ei pysty pitkällä aikavälillä vastaamaan ilmastonmuutoksen
asettamiin haasteisiin eikä noudattamaan esim. Kiotossa tehtyjä
tämänsuuntaisia sitoumuksia, elleise toteutakunnianhimoisia toimenpiteitä.
Näiden toteamusten perusteella komissio toivoo, että tulevaa strategiaa koskevassa
keskustelussakäsiteltäisiinerityisestiseuraaviakysymyksiä:
1. Voiko Euroopan unioni hyväksyä, että sen riippuvuus energian tuonnista kasvaa,
vaarantamatta toimitusvarmuutta ja Euroopan kilpailukykyä? Minkä
energialähteiden tuonti vaatisi tarvittaessa poliittisia toimenpiteitä? Olisiko tässä
yhteydessä asetettava etusijalle talouskysymykset, kuten energian hinta, vai
geopoliittiset tekijät, kuten saannin keskeytymisen vaara?
2. Entistä yhtenäisemmillä sisämarkkinoilla yhdessä jäsenvaltiossa tehdyt päätökset
vaikuttavat muihin jäsenvaltioihin. Eikö sisämarkkinoiden toteuttaminen edellytä
johdonmukaista ja yhteisön tasolla yhteensovitettua politiikkaa? Mitä tällaisen
politiikan pitäisi sisältää ja millaiset pitäisi kilpailusääntöjen olla?
3. Haittaavatko energia-alan vero- ja valtiontukipolitiikka Euroopan unionin
kilpailumarkkinoita? Yritykset yhdenmukaistaa välillistä verotusta ovat
epäonnistuneet. Olisiko syytä toteuttaa perinpohjainen uudistus energia-alalla ja
ottaa siinä huomioon energia- ja ympäristöpoliittiset tavoitteet?
4. Mitä tuottajamaiden kanssa käytävän jatkuvan vuoropuhelun yhteydessä
tehtävien, toimitusta tai investointien edistämistä koskevien sopimusten pitäisi
sisältää? Entä mitentaataan määrien, hintojen ja investointienvakaus, kun otetaan
huomioon esimerkiksi Venäjän kanssa harjoitettavan kumppanuuden merkitys?
5. Olisiko öljyn varmuusvarastojen perustamista tehostettava sekä otettava käyttöön
varastoja samaan tapaan myös muista energiavaroista, kuten maakaasusta tai
hiilestä? Voitaisiinko varastojen hallinnointia siirtää enemmän yhteisön tasolle?
Mitkä olisivat silloin tavoitteet ja miten hallinnointi toteutettaisiin? Pitäisikö
energiatuotteiden toimitusten konkreettisen keskeytymisvaaran avulla voida
perustella kalliimpien varantojen käyttöönotto?
6. Miten voitaisiin varmistaa unionin ja sen naapurivaltioiden energian
kuljetusverkkojen kehittäminen ja niiden toiminnan parantaminen siten, että
samalla otetaan huomioon sekä sisämarkkinoiden moitteeton toiminta että
16toimitusvarmuuden edellytykset?
7. Joidenkin uusiutuvien energialähteiden kehittäminen edellyttää merkittävää
panostusta tutkimus- ja kehittämistyöhön sekä huomattavia investointi- tai
toimintatukia. Eikö erittäin suurista tuista alkuvaiheessa hyötyneiden ja nykyään
varsinkannattavienalojen(kutenkaasu-,öljy- ja ydinvoima-alan) pitäisiosallistua
näiden tukien rahoitukseen?
8. Ydinvoima kuuluu keskusteluun, jota käydään ilmastonmuutoksen torjumisesta ja
energiaomavaraisuuden turvaamisesta. Miten Euroopan unioni voi tarjota
ratkaisun ydinjäteongelmaan ja ydinturvallisuuden parantamiseen sekä
tulevaisuuden reaktorien, erityisesti fuusioreaktorien tutkimiseen?
9. MillaisenpolitiikanavullaEuroopanunionivoisitäyttää Kiotonpöytäkirjassa sille
asetetut velvoitteet? Miten voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti
energiansäästömahdollisuudet, joiden avulla voisimme vähentää sekä
tuontiriippuvuuttamme että hiilidioksidipäästöjä?
10. Kunnianhimoisella ohjelmalla pyritään 20 prosenttia nykyisin kulutetusta
polttoaineen kokonaismäärästä korvaamaan biopolttoaineilla ja muilla korvaavilla
polttoaineilla, kuten vedyllä, vuoteen 2020 mennessä. Voidaanko ohjelmaa
jatkossakin toteuttaa jäsenvaltioiden ohjelmin vai vaatisiko sen toteuttaminen
yhteensovitettuja päätöksiä verotuksen, öljyn jakelun ja maataloustuotannon
näkymien alalla?
11. Olisiko julkisten tai yksityisten, uusien tai kunnostettavien rakennusten energian
(40 prosenttia kokonaiskulutuksesta) säästämistä tuettava esimerkiksi
verokannustimilla vai olisiko otettava käyttöön myös sääntelytoimia samaan
tapaan kuin suurten teollisuuslaitosten alalla?
12. Liikennealalla (32 prosenttia energiankulutuksesta) saavutettavat energiansäästöt
edellyttävät, että eri liikennemuotojen välinen kasvava epätasapaino
(tiekuljetusten suuri osuus rautatiekuljetuksiin nähden) korjataan. Onko tätä
epätasapainoa pidettävä väistämättömänä vai edellyttäisikö se esimerkiksi
kaupunkiautoilun järkeistämiseen tähtääviä korjaavia toimenpiteitä –
suhtauduttiinpa näihin toimenpiteisiin miten vastahakoisesti tahansa? Miten
markkinoiden avaaminen kilpailulle, intermodaalisuus ja pullonkaulojen
poistamisen mahdollistavat perusrakenneinvestoinnit voitaisiin sovittaa yhteen?
13. Miten kehitettäisiin yhtenäisempiä näkemyksiä ja saataisiin sisällytetyksi pitkän
aikavälin suunnittelu julkisen vallan ja toiminnanharjoittajien pohdintaan jatoimintaan, jotta voitaisiin kehittää kestävän kehityksen periaatteiden mukainen
energiahuoltojärjestelmä? Miten pitäisi valmistautua tulevaisuuden
17energiavalintoihin?
1 OSA PERUSTIETOJA EUROOPAN UNIONIN ENERGIA-ALASTA
Euroopan unionin energiavalintoihin vaikuttavat energiaomavaraisuuteen ja käytettävissä
olevaantekniikkaan liittyvät rajoitukset.
IUNIONI EI VOISAAVUTTAAENERGIAOMAVARAISUUTTA
Ensimmäisen öljykriisin jälkeen unionin energiankulutuksen kasvu ei ole enää ollut juurikaansidoksissa unionin talouskasvuun. Tästä myönteisestä kehityksestä huolimatta Euroopan
unionin kasvavaa energiantarvetta ei pystytä täyttämään jäsenvaltioiden omalla
energiantuotannolla. Euroopan unionissa kulutetaan energiaa paljon enemmän kuin
tuotetaan
2. Tämä koskee niin nykyistä viidentoista jäsenvaltion unionia kuin laajentunuttakin
unionia.
A Energiaa ahmiva talous
Vuodesta 1986 energian kysyntä Euroopan unionissa on lisääntynyt 1–2 prosenttia vuodessa.
Elinkeinoelämän painopisteen siirtyminen teollis uudesta palveluihin näkyy teollisuudessa
energiankulutuksen vakiintumisena. Toisaalta kotitalouksien ja palvelualan sähkön- ja
lämmönkulutus sekä liikenteen määrä kasvavat nopeasti, mikä vaikuttaa päinvastaisesti.
Ehdokasmaiden energiankulutuksen kehittyminen ei eroa pitkällä aikavälillä unionin
kulutuksesta, vaikka nämä maat tällä hetkellä ovatkin energiansäästössä jonkin verran unionia
jäljessä. Näyttää kuitenkin siltä, että kriisivaiheen jälkeen niiden energian kysyntä kasvaa,
koska niiden talouskasvun odotetaan olevan vuoden 1020 vaiheilla nykyisten jäsenvaltioiden
talouskasvua huomattavasti nopeampaa (ehdokasmaiden kasvu on 3–6 prosenttia vuodessa,
kun unionin vastaava luku on 2–4 prosenttia). Siirtymäkauden aikana niillä olisi hyvämahdollisuus uudenaikaistaa energiajärjestelmiään.
30valtion Eurooppa3: energian loppukulutus(miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia)4
2Tässä vihreässä kirjassa tarkastellaan unionin energia-alan näkymiä seuraavien 20–30 vuoden aikana ja
pidetään mahdollisena,ettätuolloin unionissa voi ollakolmisenkymmentäjäsenvaltiota.
3Vihreässä kirjassa esitetyt luvut ovat peräisin 3 osan I.Bkohdasta.
4Eitarpeen suomenkielisessä toisinnossa.
1802505007501000125015001750
1990 2000 2010 2020 2030Teollisuus
LiikenneKotitaloudet,
palvelut
1. Teollisuus vähentää öljyn käyttöä
Euroopan teollisuudessa on kyetty säästämään entistä enemmän energiaa investoimalla
laitosten uudistamiseen. Euroopan teollisuuslaitokset ovat pyrkineet luopumaan öljyn
käytöstä (öljyn osuus kaikesta teollis uuden energiankulutuksesta on 16 prosenttia) ja
monipuolistaneet energianhankintaansa suosimalla maakaasua ja sähköä. Vuosina 1985–1998teollisuudenenergiaintensiteetti
5on pienentynyt 23 prosenttia.
Kulutuksen vakiintumista on edistänyt vuosina 1985-19986erityisesti sähkön ja lämmön
yhteistuotannon sekä entistä tehokkaamman tekniikan käyttöönotto. Toinen syy on
jäsenvaltioiden elinkeinoelämän painopisteen siirtyminen palveluihin. Rajun talouskriisin
jälkeen Keski- ja Itä-Euroopan maiden teollisuuden energiankysynnän arvioidaan vähenevän
2 prosenttia vuoteen2020 mennessä.
2. Kotitaloudet, palvelut ja liikenne tarvitsevat kipeästihiilivetyjä
a) Kotitaloudet ja palvelut:tekniikka entistä tehokkaampaa
Absoluuttisesti mitattuna kotitaloudet ja palveluala ovat suurimpia energian kuluttajia. Tähän
asti alalle on ollut tunnusomaista melko maltillinen kasvu7ja energiaintensiteetin
väheneminen, joiden vaikutusta mukavuuksien järjestelmällinen kehittyminen on kuitenkin
tasoittanut. Suuntaus johtaa palvelualalla siihen, että energian ja erityisesti sähkön kulutus
henkeä kohden kasvaa. Ehdokasmaissa kulutus henkeä kohden on unionin jäsenvaltioiden
vastaavaa lukua pienempi huolimatta pienemmästä energiansäästöstä. Tämä johtuu siitä, että
ehdokasmaat ovat investoinneissa ja talouskehityksessä jäsenvaltioita jäljessä.
Hiilivedyillä katetaan 63 prosenttia kotitalouksien energiantarpeesta, jos yksilöliikennettä ei
oteta huomioon. Kotitaloudet käyttävät teollisuuden jälkeen toiseksi eniten maakaasua (eli
kolmasosan kaikesta kulutetusta maakaasusta, mikä vastaa 40:tä prosenttia kotitalouksien
5Energiaintensiteettion indikaattori,jolla kuvataan energiankulutuksen osuuttabruttokansantuotteesta.
6Kulutuson vähentynyt 264:stä 262miljoonaan öljyekvivalenttitonniin.
7Vuosina1980–1998kulutuson kasvanut 355:stä384miljoonaan öljyekvivalenttitonniin.
19tarpeesta) ja miltei 18 prosenttia kulutetusta öljystä (mikä vastaa neljäsosaa kotitalouksien
tarpeesta).
b) Liikenne
Liikenne lienee tulevaisuuden energiapolitiikan tuntemattomista tekijöistä tärkeimpiä.
Liikenneala tarvitsee välttämättä öljyä (se on öljystä 98-prosenttisesti riippuvainen, ja määrä
vastaa 67:ää prosenttia öljyn loppukysynnästä), ja liikennealan energiantarve kasvaa
voimakkaasti. Vuosina 1985-1998 se on noussut 203:sta 298 miljoonaan
öljyekvivalenttitonniin. Henkilö- ja hyötyajoneuvojen määrä on saman ajanjakson aikana
lisääntynyt 132:sta 189 miljoonaan. Samanaikaisesti lento liikenne on kasvanut
räjähdysmäisesti. Liikenteen energiaintensiivisyys3on lisääntynyt 10 % vuosina 1985–19988.
Liikenneala kasvanee seuraavan vuosikymmenen aikana 2 prosenttia. Euroopan unionin
matkustajaliikenteen arvioidaan lisääntyvän vuoteen 2010 mennessä 19 prosenttia.
Tärkeimmät kasvualat ovat henkilöautoliikenne (16 prosenttia) ja lentoliikenne (90
prosenttia). Tavarakuljetusten arvioidaan lisääntyvän 38 prosenttia (maantiekuljetukset 50
prosenttia, merikuljetukset 34 prosenttia). Toimenpiteet, joita autoteollisuus on toteuttanut
komission kanssa tehdyn sopimuksen perusteella henkilöautojen hiilidioksidipäästöjen
vähentämiseksi, myötävaikuttavat merkittävästi näiden suuntausten vähentämiseksi.
Nämäkään edistysaskelet eivät riitä liikenteen energiankysynnän vähentämiseen tai
vakiinnuttamiseen.
Ehdokasmaissa kasvu on tätäkin nopeampaa. Laajentuneen unionin on kyettävä turvaamaan
170 uuden asukkaan liikkumismahdo llisuudet 1,86 miljoonaa neliökilometriä suuremmalla
alueella. Ehdokasmaat ovat kehityksessä unionia jäljessä, ja niiden ennustetaan kurovan eroa
umpeen nopeasti. Nykyisten arvioiden mukaan ehdokasmaiden talouskasvun odotetaan
olevan kaksi kertaa viidentoista jäsenvaltion unionin talouskasvua suurempaa, eli 5–6
prosenttia vuodessa seuraavien 10 vuoden ajan. Siihen liittyy talouskasvua suurempi
kuljetustenkysynnän lisääntyminen.
Kun samanaikaisesti kysyntä kasvaa ja liikenneinfrastruktuureissa ja -järjestelmissä ilmenee
puutteita erityisesti kansainvälisessä liikenteessä ja liikennemäärien jakautumisessa eri
liikennemuotojen välillä, ruuhkat pahenevat (kaupungit, tieverkostot ja lentokentät
ylikuormittuvat) ja vaikutukset ympäristöön ja ihmisten elämänlaatuun ovat kielteisiä.
Liikennesaasteidenulkoiset kustannukset onarvioitu lähes kahdeksiprosentiksiBKT:sta.
8Tämä johtuu ensinnäkin maantiekuljetusten nopeasta kasvusta yhteisön sisäisessä kaupassa varsinkin
viime vuosina ja etenkin Pyreneiden niemimaan ja muun unionin välillä. Myös maantiekuljetuksetKeski- ja Itä-Euroopan maihin ovat lisääntyneet.
203. Energiamuotojen monipuolistaminen: sähkö ja lämpö
a) Sähkö
Sähköntuotanto
energialähteiden mukaan kussakin jäsenvaltiossa
050100150200250300350400450500550600
BE DK DE GR ES FR IT LU NL AT PT FI SE UKTWh
Ydinvoima Kiinteät polttoaineet
Maakaasu Öljy
Uudistuvatenergialähteet Muut
Sähkön kysyntä on lisääntynyt viime vuosina kaikkia muita energiamuotoja nopeammin.
Kysyntä kasvaa tasaisesti bruttokansantuotteen kasvun kanssa vuoteen 2020.
Ehdokasvaltioissa kysynnän arvioidaan lisääntyvän tätäkin enemmän. Sähkön osuus
kasvanee 3 prosentin vuosivauhdilla9vuoteen2020 mennessä.
Vuoteen 2020 mennessä Euroopan unionin asennetun sähköntuotantokapasiteetin arvioidaan
olevan 800–900 GWe10, kun se nyt on 600 GWe. Käytöstä poistettavien voimaloiden
korvaamiseksi kahdenkymmenen seuraavan vuoden aikana kapasiteettia on otettava käyttöön
300 GWe, ja kulutuksenkasvun vuoksikapasiteettia on tämän lisäksi lisättävä 200–300 GWe.
Uuden kapasiteetin tarvetta voitaisiin luonnollisesti pienentää kysynnän hillitsemiseen
tähtäävällä politiikalla.
Jos tekniikan alalla ei tapahdu merkittävää läpimurtoa, arvioitua tarvetta suuremmat tarpeet
pitää voida kattaa markkinoilla käytettävissä olevilla energiatuotteilla: maakaasulla, hiilellä,
öljyllä, ydinvoimalla ja uusiutuvilla energialähteillä. Ydinvoiman osuus nykyisestä
sähköntuotannosta on 35 prosenttia, kiinteiden polttoaineiden 27 prosenttia, maakaasun 16
9"European Energy outlook to 2020": Luvut perustuvat seitsemään Keski- ja Itä-Euroopan maahan,
lukuun ottamatta Bulgariaa, Slovakiaaja Romaniaa.
10GWe: Gigawattiasähköntuotantotehoa.
21prosenttia, vesivoiman ja muiden energialähteiden 15 prosenttia sekä öljyn 8 prosenttia.
Uudet voimalaitokset tulevat olemaan enimmäkseen maakaasuvoimaloita, kun taas
öljytuotteitajakiinteitäpolttoaineitakäyttävienvoimaloidenmäärävähenee.
Tällä hetkellä vaikuttaa epätodennäköiseltä, että ydinvoiman käyttö lisääntyisi. Pitkällä
aikavälillä ydinvoiman käytön osuus riippuu ilmaston lämpenemisen torjuntaan pyrkivän
politiikan jatkamisesta, ydinvoiman kilpailukyvystä muihin energialähteisiin nähden, sen
yleisestä hyväksyttävyydestä ja ydinjäteongelman ratkaisemisesta. Jos nykyiset poliittiset
olosuhteet pysyvät ennallaan (osa jäsenvaltioista on päättänyt luopua ydinvoimasta),
ydinvoiman käyttö pysynee vuoteen 2020 asti nykyisellä tasollaan. Ydinvoimaa kohtaan
tunnettu vastenmielisyys saattaa keskipitkällä aikavälillä johtaa lämpövoimaloiden käytön
lisääntymiseen, jollei ydinvoimaan tehdä uusia investointeja. Näitä ennusteita voidaan
kuitenkin tarkistaa, jos uusiutuvista energialähteistä ja kysyntään kohdistuvista toimista on
entistä tehokkaampaa apua.
Ehdokasmaiden osalta on vaikea arvioida, miten paljon sähköntuotantokapasiteettia on
korvattava tai nykyaikaistettava. Laitosten vanhentuneisuuden vuoksi osuuden voidaan
kuitenkin olettaa olevan merkittävä.
- Teoriassa lämpövoimaloita, joiden kapasiteetti on nykyisin liian suuri, olisi
nykyaikaistettava suurelta osin, ja osa kiinteitä polttoaineita käyttävistä lämpövoimaloista
korvattaneen maakaasuvoimaloilla. Maakaasun maailmanmarkkinahinnan jatkuva nousu
voi kuitenkin hidastaa investointipäätösten tekoa ja pitää kiinteiden polttoaineiden ja
ydinvoiman osuuden ehdokasmaissa huomattavana. Viiteskenaarion11mukaan
maakaasun hinnannousu voivähentää maakaasunkäytönkasvua 24 prosenttiyksikköä.
- Ydinvoiman kehittyminen ehdokasmaissa riippuu siitä, miten ne panostavat
ydinturvallisuuteen. Havaintojen mukaan ydinvoiman osuus ehdokasmaiden käyttämistä
energiamuodoista on pienenemässä, ja sen arvioidaan pienenevän nykyisestä 15
prosentista 8,1prosenttiin vuoteen2020 mennessä12.
b) Lämpö
Lämpöenergian markkinat ovat tärkeimmät energian kokonaiskulutuksen markkinat: sen
osuus on miltei kolmasosa energiankulutuksesta. Ala kattaa kotitalouksien lämmityksen
(kuuma vesi mukaan luettuna) ja teollisen höyryntuotannon. Lämmöntuotannon energiatase
eroaa sähköntuotannon energiataseesta huomattavasti.
Sähkömarkkinoista poiketen lämpömarkkinat ovat varsin hajautuneet. Lämpöä saadaan joko
erillisestä tuotannosta, sähkön ja lämmön yhteistuotannosta13tai keskenään liitetyistä
lämpövoimaloista ja lämpöverkoista, jotkaovat ehdokasmaissa Euroopanunionia yleisempiä.
B Yhteisön energiavarojen niukkuus
Hyödyntämisen huomattavasta kehityksestä huolimatta Euroopan perinteiset energiavarannot
ovat niukat, ja niiden hyödyntäminen on kallista. Euroopan omat fossiiliset energiavarat
vähenevät nopeastitulevaisuudessa.
11Katso kolmannen osan kohta I.B.
12Luvussa on otettu huomioon sekä kysynnän kasvu että ydinvoimaloiden sulkemista ja
nykyaikaistamistakoskevat ennusteet.
13Eitarpeen suomenkielisessä toisinnossa.
2230valtion Eurooppa:energiantuotantoenergiatuotteittain(miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia)
025050075010001250
1990 2000 2010 2020 2030Ö ljyM aakaasu
K iin te ä t
polttoaineetUusi ut uvat
energi al ähteet
Ydi nvoi ma
231. Epävarmuus hiilivetyjentuotannonsuhteen
a) Maailman öljyvarannot ovat jakautuneet hyvin epätasaisesti. Euroopan unionin öljyvarannot
ovat erittäin pienet ja ehdokasmaiden vielä pienemmät. Yhteisön varantojen arvellaan
riittävän kahdeksaksi vuodeksi, jos kulutus pysyy nykyisellä tasolla (eli kulutus ja tekniikan
suorituskykyarvot eivät muutu). Pohjanmereltä pääasiassa Yhdistyneen kuningaskunnan
poraaman öljyn ansiosta unioni tuottaa öljyä 158,3 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia (vuonna
1997), mikä vastaa tuskin 4,4 prosenttia maailman kokonaistuotannosta. Nykyään öljyn
talteenottokustannukset ovat Euroopassa noin 7–11 Yhdysvaltain dollaria barrelia kohden,
kunvastaava luku Lähi-idässä on1–3 dollaria.
Öljyn kansainvälinen tuotantohinta
02468101214
10 20 30 40 50 60 70 80 90
Tuotanto (miljoonaabarrelia/päivä)Tuotantokustannukset($/barreli )
b)Maakaasuvarannot ovat jakautuneet suhteessa tasaisemmin, mutta maailman varannoista
Euroopan unionissa on kuitenkin juuri ja juuri 2 prosenttia. Määrä riittää 20 vuodeksi, jos
tahti pysyy ennallaan. Unionin öljyntuotanto vuonna 1997 oli 223,2 miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia (12 prosenttia maailman kokonaistuotannosta). Suurimmat varannot
ovat Alankomaissa (56 prosenttia) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (24 prosenttia).
c) Yhteisön hiilivetyvarojen ehtymisvauhti riippuu tunnettujen varantojen lisäksi hiilivetyjen
maailmanmarkkinahinnasta ja tekniikan kehityksestä. Mitä korkeampi hiilivetyjen hinta on,
sitä enemmänöljy-yhtiöt lisäävät hiilivetyjentalteenottoa ja tuotantoa. Jos maakaasun ja öljyn
nykyinen maailmanmarkkinahinta (noin 30 dollaria vuonna 2000) pysyy ennallaan, suurten
varantojen hyödyntäminen aloitetaan. Jos nykyinen tuotantovauhti jatkuu, Pohjanmeren
maakaasu- ja öljyesiintymät ehtyvät kuitenkin 25 vuoden kuluessa maailmanmarkkinoiden
suhdanteisiin liittyvästä epävarmuudesta riippumatta. Laajentuminen ei paranna unionin
omantuotannontilannettalainkaan.14
14Vuonna 1999 Norjalla oli 1,77 miljardia kuutiometriä todettuja maakaasuesiintyviä, jotka nykyisellä
hyödyntämisvauhdilla riittävät 23 vuoden kulutukseen. Öljyn tunnetut varannot arvioidaan 11miljoonaksi barreliksi, ja ne riittävät vielä 10 vuodeksi. Barentsin merellä on kuitenkin merkittäviähyödyntämiskelpoisia varantoja.
24Näkymät eivät kuitenkaan ole yhtä synkät, jos tehdään uusia investointeja. Totuus on yleensä
ollut ennusteita parempi, mikä johtuu etupäässä teknologisista innovaatioista, kuten
seuraavassa kaaviossa osoitetaan. Uuden tekniikan avulla esiintymien talteenottoastetta
voitaneenajan mittaannostaa 20-40prosentista 60 prosenttiin.
Pohjanmerentuotantoennusteet
NW ECS Oil Product ion Forecast
Three Scenari os-Compari s on
020004000600080001000012000
1965 1975 1985 1995 2005 2015 2025 2035 2045Kbbl/ da yNorth Sea Producti on Forecast i n 1983 Low Probabl e Hi gh
2. Kaivostoiminnantaantuminen
a) Kiinteät polttoaineet
Absoluuttisesti mitattuna kiinteiden polttoaineiden varannot maailmassa ovat huomattavat ja
nelin- tai viisinkertaiset öljyvarantoihin verrattuna. Niiden arvioidaan riittävän 200 vuodeksi.
Euroopan perinteisten polttoaineiden varannoista 80 prosenttia on kiinteitä polttoaineita
(kuten kivihiiltä, ruskohiiltä, turvetta ja öljyliusketta). Näkymien myönteisyyttä heikentävät
kuitenkinkiinteidenpolttoaineidenvaihteleva laatu ja niidentuotantokustannukset.
Turpeentuotanto yhteisössä on1,2 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia, ruskohiilen 50 miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia ja kivihiilen 60 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia (5 prosenttia
maailman kokonaistuotannosta). Laajentuneessa unionissa kivihiilen tuotanto on yli kaksi
kertaa suurempi. Ruskohiilen ja turpeen tuotanto on kannattavaa, mutta samaa ei voi sanoa
Euroopassa louhitusta kivihiilestä, jonka kilpailukyky on huomattavasti yhteisön ulkopuolelta
tuotuakivihiiltä heikompi.
25Vaikeiden maantieteellisten olojen ja sosiaaliturvan laajuuden vuoksi kivihiilen
keskimääräiset tuotantokustannukset ovat Euroopan unionissa lähes 3–4 kertaa niin korkeat
kuin kansainväliset markkinahinnat (EU:ssa 150 ja muualla 40 Yhdysvaltain dollaria
hiiliekvivalenttitonnilta). Tässä tilanteessa Euroopan kivihiilentuotanto ei pysty kilpailemaan
sellaisten suurten hiilenviejämaiden kuin Yhdysvaltojen, Australian, Etelä-Afrikan tai
Kolumbian kanssa. Suuren kannattavuuseron vuoksi tuottajamaat joutuvat lakkauttamaan
kaiken tuotannon vuoteen 2005 mennessä (Portugali, Belgia ja Ranska) tai ovat päättäneet
toteuttaa kivihiilialalla rakenneuudistuksen vähentääkseen louhimista asteittain (Saksa ja
Espanja) tai ovat saattaneet oman tuotannon kilpailukykyiseksi tuontikivihiilen kanssa
(Yhdistynyt kuningaskunta).
Vaikka laajentuminenkinotettaisiin huomioon(Puola, Tšekki ja Romania), muutaman vuoden
päästä enää erittäin pieniosuus Euroopan energiantarpeesta saadaan kivihiilestä. Tämä johtuu
alan heikosta kilpailukyvystä. Ehdokasvaltioilla on suuret kiinteiden polttoaineiden varannot,
mutta ne eivät pysty vastaamaan kansainvälisen kilpailun paineisiin ja niiden on näin ollen
alettava noudattaa kaivostoiminnanvähentämiseentähtäävää Euroopanunioninpolitiikkaa.
26Euroopan kivihiiliteollisuuden tulevaisuuden suhteen on tehtävä vaikeita päätöksiä, koska ala
ei ole kilpailukykyinen. Energiahuollon varmistamiseksi voitaisiin kuitenkin tutkia, pitäisikö
joidenkin varantojen käyttömahdollisuus säilyttää. Tätä varten voitaisiin ajatella, että
säilytettäisiin hyvin pieni kivihiilen tuotantokapasiteetti. Toimenpiteeseen liittyisi
asianmukaiset sosiaalipoliittiset toimenpiteet. Tällä tavoin laitteet pysyisivät kunnossa, eli
valitut kaivokset pysyisivät käyttökunnossa. Täten voidaan ylläpitää eurooppalaisen
teknologiankorkeataso "puhtaan" hiilen louhimisessa ja polttamisessa.
b) Uraani
Luonnonuraanin varannot – ainoa ydinpolttoainekierron osa, jonka suhteen yhteisö ei ole
omavarainen – ovat arviolta 2,5 miljoonaa tonnia. Uraania riittää 40 vuodeksi, jos tahti pysyy
ennallaan (uraanin todellinen nykyhinta on noin 20 dollaria kilolta). Muut tunnetut vielä
hyödyntämättömät varannot ovat tässä hintaluokassa noin 850 000 tonnia (eli 15 vuoden
kulutus), ja ne sijaitsevat pääasiassa Australiassa, Kazakstanissa, Uzbekistanissa ja
Kanadassa.
Euroopan unionin osuus koko maailman luonnonuraanin varannoista on vajaat 2 prosenttia
(eli 52 000 tonnia). Vuonna 2005 uraanin tuotanto Ranskassa ja Portugalissa kuitenkin
loppuu. Euroopan uraanikaivosten lakkauttaminen johtuu suurelta osin uraaniesiintymien
ehtymisestä ja niiden maailmanmarkkinahintaan nähden korkeista hyödyntämiskustannuksista
sekä ydinpolttoainevarastojenhyvästä kansainvälisestä saatavuudesta.
Euroopan unionissa käytetyn uraanin alkuperä
IVY
Gabon jaNigerAustraliaKanadaMuut
EUNamibiaja
Etelä-Afrikka
Uraanin saatavuutta voidaan parantaa maksamalla siitä enemmän. On olemassa
tavanomaisesta poikkeavia varantoja, jotka riittävät pitkällä aikavälillä. Tämä vaikuttaisi
kilowattitunnin tuotantokustannuksiin vain vähän, koska uraanin osuus sähköntuotannon
kokonaiskustannuksissa onpieni.
27Varantoja koskevien arvioiden toiveikkuus johtuu siitä, että fissiotuotteita voidaan kierrättää.
Muista primaarienergialähteistä poiketen ydinpolttoaine voidaan käyttää säteilytyksen jälkeen
uudelleen, mikä pienentää tuontitarvetta entisestään. Kun uraanista ja plutoniumista on
erotettu ensimmäisen käyttökerran jälkeen jätteet (noin 4 prosenttia), uraani ja plutonium
voidaan ottaa talteen ja käyttää uudelleen sähköntuotantoon (96 %). Ydinaseiden
purkamisesta saatuja materiaaleja voidaan myös käyttää uudelleen ydinpolttoaineina.
3. Uusiutuvienenergialähteidenkäyttöävoidaanpotentiaalisestilisätäpaljon
Polttopuun tai vesivoiman tapaisilla uusiutuvilla energialähteillä on melko vähäinen merkitys
unionin kansantalouksille. Ehdokasmaissa niiden osuus on sen sijaan suurempi, ja joillakin
syrjäisillä alueilla ne saattavat olla ainoa energialähde. Tästä huolimatta näiden lähteiden
hyödyntämistä energiantuotannossa ja kansantaloudessa eiole tarpeeksikehitetty.
Vaikka pitkälle kehitettyä tekniikkaa edellyttävien uusien energialähteiden käyttö onkin
lisääntynyt viime vuosina julkishallinnon tuen ansiosta, näiden energialähteiden
hyödyntäminenonvasta alkuvaiheessa. Tässä yhteydessä on erotettava toisistaan tuulienergia,
joka on jo osoittanut mahdollisuutensa, ja lupaava aurinkosähkö, jonka kaupallista
kilpailukykyä on vielä kehitettävä huomattavasti.
Kysymys uusiutuvien energialähteiden varannoista koskee ainoastaan biomassan (ja
biopolttoaineiden), puun ja erilaisten biologisesti hajoavien jätteiden kaltaisia energialähteitä,
jotka eivät ole luonnon elementtejä. Nimensä mukaisesti uusiutuviin energialähteisiin ei liity
lainkaan varsinaisia saatavuusongelmia. Kotitalousjätteiden määrä kasvaa koko ajan, ja puu-
ja elintarviketeollisuuden sivutuotteiden tavoin niitä kannattaa hyödyntää. Niiden käytöstä
saattaa kuitenkin aiheutua haittaa ympäristölle, ja uusiutuvia energialähteitä voidaan kehittää
vain pitkälle kehitetyn tekniikan avulla, koska hyödyntämisessä on vielä nykyisin
ylivoimaisia teknologisia vaikeuksia. On harkittava tarkasti, millaisia jätteitä voidaan polttaa.
Yhteisön perinteisten primaarienergialähteiden varannoilla ei nykytekniikan keinoin voida
taata yhteisön energiaomavaraisuutta. Energiariippuvuuden kasvua voidaan vähentää
ainoastaanhuipputekniikkaa edellyttäviä uusiutuvia energialähteitä hyödyntämällä.
Päätelmä : Vuonna 1998 Euroopan unionissa kulutettiin energiaa sen eri muodoissa
kokonaisuudessaan 1436 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia ja tuotettiin 753 miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia. KIE-maiden energiankulutus oli 285 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia
ja tuotanto 164 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia. Ellei kulutuksen kasvua pystytä
hillitsemään tärkeimmillä kasvualoilla, kuten liikenteessä, kotitalouksissa ja palveluissa,
unionin riippuvuus energian tuonnista lisääntyy edelleen. Vaikka energian fyysinen
saatavuus Euroopan unionissa on ensimmäisen öljykriisin jälkeen parantunut huomattavasti
omien energiavarojen kysyntää ja hyödyntämistä ohjailevan politiikan ansiosta15,s e
todennäköisesti heikentyy jonkin verran. Pohjanmeren varantojen ehtyminen ja
ydinvoimasta luopuminen vähemmässä tai enemmässä määrin vahvistavat tätä
suuntausta pitkällä aikavälillä. Laajentunut unioni (myös silloin, kun Norjakin otetaan
mukaan tarkasteluun) on tulevaisuudessa miltei 20 prosenttiyksikköä nykyistä riippuvaisempi
energiantuonnista (70 prosenttia).
C Euroopan unionin energiahuolto: Eurooppa, energia-alan paperitiikeri?
15Pohjanmeren hiilivetyvarojen hyödyntäminen, ydinohjelmien uudelleen käynnistäminen ja uusien
energiamuotojen kehitys.
28Euroopan unioni on merkittävä toimija energiatuotteiden kansainvälisillä markkinoilla (se on
maailman toiseksi suurin energian kuluttaja ja suurin energian tuoja)16. Se on riippuvainen
maailmanmarkkinoiden kysynnästä, geopolitiikasta, sijainnista ja kauttakulkumaiden
vakaudesta.
16Yhdysvallattuovat energiatarpeestaan 24% jaJapani80 %.
291. Unioninriippuvuus energiantuonnista
Energian kokonaiskulutuksen lisääntymisestä huolimatta Euroopan unioni on vähentänyt
energiariippuvuuttaan ensimmäisen öljykriisin jälkeen merkittävästi. Euroopan unionin
riippuvuus on vähentynyt 60 prosentista vuonna 1973 50 prosenttiin vuonna 1999.
Toimenpiteet kysynnän hallinnan parantamiseksi (energiansäästön lisääminen), omien
energialähteiden kehittyminen (Pohjanmeren energiavarantojen hyödyntäminen) ja
energialähteiden monipuolistuminen (ydinenergiaohjelmien uudelleen käynnistäminen17sekä
toimenpiteet uusiutuvienenergialähteidenkäytönedistämiseksijne.) ovat tuottaneettulosta.
30valtion Eurooppa:energiatase(miljoonaaöljyekvivalenttitonnia)
020040060080010001200140016001800200022002400
1990 2000 2010 2020 2030TuotantoNettotuontiKulutus
a) Suuri riippuvuus kaikkien energiamuotojen suhteen
17Asennettu ydinsähkökapasiteetti puolestaan vahvistaa ulkoisen riippuvuuden pienentämiseen tähtäävää
politiikkaa. Euroopan unionin ydinvoimaloiden sähköntuotantokapasiteetti oli 45 gigawattia vuonna
1980, ja nykyään se on 125 gigawattia. Kehitys on ollut tulosta investointiohjelmista, joista päätettiinvuosien 1973 ja 1979 öljykriisien jälkeen. Tavoitteena oli korvata sähköntuotantoon käytettävä öljyydinvoimalla ja vähentää näin ydinvoiman valinneiden maiden riippuvuutta öljyntuonnista.Saavutettujen säästöjen arvellaan olevan yli 200 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia vuonna 2000, mikä
vastaa 30
–45miljardin euron säästöä Euroopan unionin kauppataseessa.
30Pitkän nousukauden myötä on odotettavissa, että Euroopan unionin
kokonaisenergiariippuvuus lisääntyy jälleen ja nousee 70 prosenttiin 20–30 vuoden kuluessa.
Riippuvuus öljystä voi nousta 90 prosenttiin, kaasusta 70 prosenttiin ja kivihiilestä jopa 100
prosenttiin.
Unionin laajentuminen vain lisää tätä suuntausta. Maakaasun tuonnin osuus voi nousta 60
prosentista 90 prosenttiin ja öljyn 90 prosentista 94 prosenttiin hakijamaiden
energiantarpeesta. Ehdokasmaat, jotka tällä hetkellä ovat hiilen nettoviejiä, voivat joutua
tuomaan12 prosenttia hiilentarpeestaanvuonna 2020 alanrajujenrakenneuudistustentakia.
3130valtion Eurooppa:riippuvuusenergiatuotteittain
0%10%20%30%40%50%60%70%80%90%100%
sol id fuel s oil naturalgas total1990 2000 2010 2020
b) Riippuvuuden merkitys
Riippuvuuden merkitys vaihtelee jäsenvaltioittain ja kyseeseen tulevien energiatuotteiden
kansainvälisten markkinoidenrakenteesta riippuen.
−Se, miten energian fyysiset toimitushäiriöt vaikuttavat jäsenvaltioihin, on suoraan
verrannollinen niiden energiariippuvuusasteeseen18. Häiriöiden merkitystä lisää myös se,
että energiaa hankitaan sellaisista tuottajamaista, jotka voivat aiheuttaa geopoliittisia
ongelmia.
−Tuontienergian kansainvälistymisaste on myös tärkeä hintojen vaihteluun vaikuttava
tekijä. Kansainvälisen kaupan osuus kulutetusta öljystä on 57 prosenttia, maakaasusta 20
prosenttia ja hiilestä 15 prosenttia.
−Energiatuotteiden markkinarakenne, joka on yksi hintojen muodostumiseen vaikuttava
tekijä, vaihtelee myössuuresti.
Kivihiilen markkinoita voidaan kutsua maailmanlaajuisiksi kilpailuun perustuviksi
markkinoiksi, öljymarkkinoita kartellin19hallitsemiksi markkinoiksi ja maakaasumarkkinoita
öljyn välityksellä kartellisoituneeksialueelliseksioligopoliksi.
18Sen sijaanreagointihintojen vaihteluun on vähemmän riippuvainen tästä tekijästä, koska sisäisethinnat
ovat sidoksissakansainvälisiinhintoihin.
19Joidenkin taloustieteilijöiden mielestä "kartelli"-sanan käyttö ei sovi OPEC-maihin, sillä OPEC ei ole
varsinaisesti hinnanmäärityselin, vaan sen tarkoituksena on välttää tuottajamaiden välistä kilpailua,missä se on onnistunut vaihtelevallamenestyksellä.
32Öljyn osalta yhteisön riippuvuus on suurin, noin 70 prosenttia kokonaistarpeesta.
Maantieteellinen monipuolistuminen pitkällä aikavälillä on vaikeampaa kuin maakaasun
kohdalla, ja tulevaisuudessa maailman öljyvarannot keskittyvät Lähi- ja Keski-itään20.
Tarjonta tuskin lisääntyy suuressa määrin lyhyellä aikavälillä. Valtaosalla viejämaista ei ole
kapasiteettia tuotannon lisäämiseksi lyhyellä aikavälillä Saudi-Arabiaa, Irakia ja jossain
määrinVenäjää lukuunottamatta.
Euroopan unionin riippuvuus maakaasusta on kohtuullisella tasolla eli 40 prosenttia.
Estääkseen riippuvuuden kasvamisen (70 prosenttiin) seuraavien 20–30 vuoden aikana
Euroopan unionilla on useita maantieteellisesti lähellä olevia toimittajia, joiden varannot ovat
kuitenkin rajalliset (Venäjä, Norja ja Pohjois-Afrikka, erityisesti Algeria ja Libya). On
huomattava, että Neuvostoliitto, myöhemmin Venäjä, on vaikeuksista huolimatta aina
täyttänyt toimitusvelvoitteensa Euroopan unionille pitkäaikaisten sopimusten avulla. Tämän
lisäksi hieman kauempana, erityisesti Venäjällä (Länsi-Siperiassa), Kaspianmeren alueella,
Iran mukaan luettuna, Lähi-idässä ja Nigeriassa on laajoja kaasuvarantoja, joiden kuljetus- ja
tuotantokustannuksia pidetäänpitkällä aikavälillä taloudellisestijärkevinä.
Kivihiiltä unioni tuo yli 50 prosenttia tarpeestaan. Jatkuvasta absoluuttisen kysynnän
pienenemisestä huolimatta suhteellisen riippuvuuden kasvu jatkuu lähivuosina. Arvioiden
mukaan unionin riippuvuus kivihiilestä on yli 70 prosenttia vuonna 2020. Joidenkin mielestä
se voi olla jopa lähes 100 prosenttia, mikä perustuu tietoon siitä, että yhteisön
kivihiilentuotanto jatkuu ainoastaan runsaiden julkisten tukien ansiosta. Kivihiilen
maailmanmarkkinoidenerityispiirteet(maantieteellinen jakautuminen, tarjonnangeopolitiikka
ja olemattomat hintajännitteet) ovat rauhoittavia kasvavan ulkoisen riippuvuuden kannalta.
Tässä suhteessa voidaanpuhua toimitusten fyysisestä ja taloudellisesta vakaudesta.
Ydinmateriaalihankintojen suhteen Eurooppa on 95-prosenttisesti riippuvainen tuonnista.
Kuitenkin koko ydinpolttoainekierto on Euroopan teollisuuden hallinnassa. Ydinjätehuoltoon
liittyvät kysymykset on vielä ratkaistava. Euratomin hankintakeskuksen tehtävänä on valvoa
lupienmyöntämisenkauttahankintalähteiden monipuolisuuttaja välttää liiallista riippuvuutta.
Lisäksi unionin eri toimijoiden hallussa olevat ydinaineiden varastot riittävät
ydinvoimalakannan toimintaan useiksi vuosiksi (uraania on helppo varastoida ja
rahoituskustannukset ovat vähäiset).
Euroopan energiatoimitusten geopoliittiseen monipuolistamiseen tähtäävä politiikka ei ole
vapauttanut unionia riippuvuudesta Lähi- ja Keski-idän öljystä ja Venäjän maakaasusta.
Jotkin jäsenvaltiot ja erityisesti ehdokasmaat ovat täysin riippuvaisia yhden ainoan
kaasuputkenomistajasta.
2. SijainnistaanriippuvainenEuroopanunioni: energiatuotteidenkauppa
Yhteisön riippuvuuden lisääntyminen energiantuonnista ja energiavarantojen kaukainen
sijainti lisäävät Eurooppaan suuntautuvan energian kuljetuksen ja kauttakuljetuksen
merkitystä. Lisäksi kauttakuljetuskysymykseen liittyvät haasteet ovat erityisesti
monimutkaistuneet siitä syystä, että Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen on syntynyt uusia
itsenäisiä valtioita.
a) Energiatuotteiden kauppa
20Saudi-Arabia, Iran, Irak, Yhdistyneet arabiemiirikunnat, Kuwaitja Qatar.
33Energiatuotteiden kuljetuksen kehittyminen aiheuttaa huolta ympäristöongelmista, kun
otetaan huomioon kuljetusten aiheuttamat lisääntyvät terveys- ja ympäristöriskit: öljysaasteet,
päästöt kaasu- ja öljyputkiverkoista, ydinaineiden kuljetus ja eräiden kauttakulkualueiden,
kutenBosporinsalmen, kuormittuminen.
34Sisäinen kulutus ( %)– 1998 - EU15
Yhdistynyt
kuningaskuntaUusiutuvat energiamuodot
35Sisäinen kulutus ( %)– 1998 - EU30
Uusiutuvat energiamuodot
Kypros
36Merikuljetukset ovat erityisen ongelmallisia. Öljyn ja hiilen kansainvälisestä kaupasta 90
prosenttia ja maakaasukaupasta (nesteytetty maakaasu) 25 prosenttia tapahtuu
merikuljetuksin. Energiatuotteista ainoastaan hiili ei kuulu Kansainvälisen
merenkulkujärjestön (IMO) laatimaan vaarallisten aineiden luetteloon. Euroopan vesillä
kuljetetaan vuosittain 800 miljoonaa tonnia hiilivetyjä. Kuljetuksista 70 % tapahtuu Atlantin
ja Pohjanmeren rannikoilla ja 30 % Välimerellä.
Alusten iän ja onnettomuuksien määrän välillä on osoitettu kiinteä yhteys. Vuosina 1992–
1999 uponneista 77öljysäiliöaluksesta 60oli yli20 vuoden ikäisiä.
Erika-säiliöaluksen haaksirikko joulukuussa 1999 toi esiin tiettyjä puutteita öljyn
merikuljetuksessa. Komissio reagoi siihen antamalla öljyn merikuljetusten turvallisuutta
koskevan tiedonannon sekä ehdottamalla toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on tiukentaa
alusten teknisiä tarkastuksia. Tarkoituksena on myös poistaa kahdessa vaiheessa (vuosina
2010 ja 2015) alusten tonniston perusteella Euroopan vesiltä yksirunkoiset säiliöalukset,
joiden kohdalla saasteonnettomuuksien vaara onnettomuustapauksessa on muita aluksia
suurempi.
Toimenpiteitä täydennetään komission uusilla lainsäädäntöehdotuksilla, joiden tarkoituksena
on lujittaa niiden alusten liikennöinnin valvontaa, jotka kuljettavat vaarallisia tai saastuttavia
aineita, sekä laajentaa öljykuljetuksen keskeisten toimijoiden (erityisesti rahtaajien) vastuuta
vakavansaastumisenaiheuttavissa onnettomuuksissa.
Tässä yhteydessäonsyytätutkiatarkastisellaistenuusienöljyterminaalienrakentamista, jotka
voivat aiheuttaa ympäristöongelmia naapurimaille. Tällainen on esimerkiksi hanke, joka
koskee Venäjän uuden öljyterminaalin rakentamista Primorskiin Suomenlahdelle ja jonka
ympäristövaikutukset Suomenlahdenrannikkomaissa onarvioitava.
b) Kauttakuljetus
Asianmukaisten suhteiden ylläpitäminen kauttakulkumaihin on yksi säännöllisten
energiatoimitusten edellytyksistä Euroopan unionille. Tämä koskee erityisesti maakaasua,
jonka toimitusvarmuus riippuu enemmän kauttakulkurakenteiden ylläpidosta jakuljetusväylien monipuolistamisen jatkamisesta kuin maailman varantojen tilanteesta.
Venäjältä, Kaspianmeren alueelta, Pohjois-Afrikasta ja Lähi- ja Keski-idästä peräisin olevien
varantojen osalta on kiinnitettävä erityistä huomiota kahteen alueeseen: toisaalta Itä- ja
Pohjois-Eurooppaan ja toisaalta Välimerenalueeseen.
– Unionin tuomasta maakaasusta 42 prosenttia tulee Venäjältä, jonka asema on näin ollen
elintärkeä. Tämän lisäksi on syytä kiinnittää huomiota myös Kaspianmeren
rannikkovaltioiden mahdollisuuksiin hiilivetyjen tuotantoon. Kaasuntuottaja Venäjä on
maailman suurin kaasun viejä ja toivoo lisäävänsä öljynmyyntiään – jopa sähkönmyyntiään –
Eurooppaan luomalla uusia vientikanavia. Lisäksi Kaspianmeren varantojen tullessa
saataville kauttakulkukanavia on syytä monipuolistaa. Tästä syystä on kiinnitettävä erityistä
huomiota kauttakulkumaihin, kuten Turkkiin, Keski- ja Itä-Euroopan maihin, Ukrainaan,
Baltian maihin ja Kaukasuksen maihin.
– Pohjois-Afrikka ontoinenEuroopalle tärkeä energiantuotantoalue (Algeria, Libya).
37Turkin, Bulgarian ja Romanian Euroopan unioniin liittymistä silmällä pitäen on syytä tutkia
tukea, jonka unionivoisi antaa näiden maiden kautta tapahtuvan, Venäjältä21tuotavan öljyn ja
kaasun lisäksi myös Kaspianmeren22alueelta tuotavan öljyn ja kaasun kauttakuljetusten
kehittämiseksi. Hanke Kreikan ja Turkin välisen yhteyden rakentamiseksi maakaasun
kuljettamista varten antaa Euroopan markkinoille uusia kaasunsaantimahdollisuuksia sekä
vaihtoehtoisen ratkaisun maakaasun merikuljetukselle ja Lähi- ja Keski-idästä tuotavien
varantojenkauttakuljetukselle.
Tässä yhteydessä energiapolitiikan merkitys on erittäin suuri Pohjois- ja Keski-Euroopassa
sekä Välimeren alueella.
3. Euroopanunionimaailmanmarkkinoidentoimijana
Unionin riippuvuus tuontienergiasta tekee siitä riippuvaisen energian kysynnän ja tarjonnan
maailmanmarkkinoiden kehityksestä. Riippuvuutta tasapainottaa jossain määrin Euroopan
unionin vientienergiatuotteita vieviin maihin.
a) Unioni on merkittävä toimijakansainvälisillä markkinoilla
Unionin osuus maailman energiankulutuksesta on 14–15 prosenttia, vaikka sen osuus
maailman väestöstä on tuskin 6 prosenttia. Unionin osuus maailman öljynkulutuksesta on 19
prosenttia, maakaasunkulutuksesta 16 prosenttia, hiilenkulutuksesta 10 prosenttia ja
uraaninkulutuksesta 35 prosenttia.
Unioni tuo 16 prosenttia kansainvälisillä markkinoilla vuonna 1999 myydystä maakaasusta
(450 miljardia kuutiometriä), neljänneksen kivihiilestä (150 miljoonaa hiiliekvivalenttitonnia
500:sta) ja öljystä (9,7 miljoonaa barrelia päivässä 40,4:stä). Laajentuminen lisää vielä
entisestäänunioninosuutta maailmanmarkkinoilla lukuunottamatta kivihiiltä.
Vuonna 1997 unioni käytti energiantuontiin lähes 120 miljardia euroa, mikä oli yli kuusi
prosenttia unionin tuonnin kokonaisarvosta. Öljyn osuus on energiakustannuksista on 75
prosenttia. Vuonna 1997 unionin öljykustannukset kasvoivat 94 miljardiin euroon, josta lähes
puolet (45 prosenttia) maksettiin Keski- ja Lähi-idän öljyntuottajille (yli 40 miljardia euroa).
Vuonna 1999 lasku on 240 miljardia euroa. Lasku on kallistunut erityisesti euron hinnan
muututtuadollariin nähdentammikuusta 2000 lähtien.
b) Euroopan unioni eipysty vaikuttamaan kansainväliseen hinnanmuodostukseen
Pitkällä aikavälillä kehitysmaiden energiavalinnat, erityisesti Kiinan, Intian23ja Latinalaisen
Amerikan maiden, joiden väestönkasvu ja energiankysynnän kasvu on nopeinta, määräävät
pysyvästikansainvälisillä markkinoilla kaupattavien energiatuotteiden markkinaehdot.
Asiantuntijat arvioivat, että vuoteen 2020 mennessä maailman väkiluku on 8 miljardia, mikä
on2 miljardia enemmänkuin vuonna 2000. Energiankysyntä maailmassa voikasvaa nopeasti,
jos nykysuuntaukset jatkuvat. Kysyntään vaikuttavat eniten kehitysmaat (9/10 tarpeesta).
21Kauttakulkusopimuksen ovat allekirjoittaneet hakijamaat ja suurin osa Välimeren alueen maista
INOGATE-ohjelman alullepaneman kattosopimuksen yhteydessä.
22Kaspianmeren alueella tarkoitetaan tässä yhteydessä Etelä-Venäjää, Kaukasusta, Keski-Aasiaa ja Irania.
23Kiina ja Intia kuluttavat yhteensä 1 115 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia, josta Kiinan osuus on 844 jaIntian 271öljyekvivalenttitonnia.
38Kysyntä kaksinkertaistunee 20 vuodessa eli se on 9,3 miljardia öljyekvivalenttitonnia vuonna
2000 ja voisi olla 15,4 miljardia öljyekvivalenttitonnia vuonna 2020. Vaikutukset fossiilisten
energianlähteiden kansainvälisiin hintoihin voivat olla erittäin merkittävät. Suuntaus voisi
kuitenkin lieventyä, jos kansainvälisesti pyrittäisiin edistämään uusiutuvia energialähteitä ja
hillitsemäänkysyntää esimerkiksiilmastonmuutoksentorjumisessa.
Esimerkiksi autokannan odotetaan kaksinkertaistuvan vuoteen 2020 mennessä. Kasvu johtuisi
pääasiassa kehitysmaiden autokannan kasvusta. Kun OECD-maissa autoja on noin kuusi
kymmentä asukasta kohden, valtaosassa OECD:n ulkopuolisista alueista niitä on vain kaksi
sataa asukasta kohden. Tästä voidaan päätellä, että jopa osittainen eron pieneneminen
aiheuttaa suhteellisen lyhyellä aikavä lillä erittäinsuurta painettaöljytuotteidenkysyntään.
Kehitysmaiden kanssa tehtävissä sopimuksissa on siksi otettava huomioon energian
toimitusvarmuuteen liittyvät näkökohdat.24
.
– Markkinoiden yleisten suuntauksien lisäksi kansainvälisillä markkinoilla kaupattavien
energiatuotteiden (öljyn, maakaasun, kivihiilen ja uraanin) hintoihin kohdistuvat paineet
voivat johtua muista markkinoita häiritsevistä tekijöistä: viejämaiden (kuten OPEC-maiden)
tarkoituksellinen toiminta, geopoliittiset muutokset tai valuuttakurssien vaikutukset.
Hintahäiriöt ja vakavat kriisit, joita ne voivat aiheuttaa, liittyvät hintojen vaihtelun
voimakkuuteen, hintajännitteiden jaksoittaisuuteen, kansantalouksiemme kykyyn selviytyä
niistä sekä kykyyn luoda painetta asianomaisille markkinoille ja korvaavien energialähteiden
markkinoille.
Vaikka Euroopan unionin kansantaloudet näyttävät mukautuvan hintojen vaihteluun nykyään
paremmin kuin ennen, unioni ei pysty vaikuttamaan geopoliittisiin tai spekulatiivisiin
tekijöihin, kuten maailmanmarkkinoidenkehitykseen.
– Geopolitiikan näkökulmasta katsottuna Lähi-idän rauhanprosessin viimeaikaiset ongelmat,
Irakin kauppasaarto sekä Iranin ja Libyan epävarma tilanne vaikuttavat OPEC-maiden
käyttäytymiseentavalla, jonka tarkkoja vaikutuksia eivoida tietää.
– Talouden näkökulmasta katsottuna keinottelun vaikutukset, joita aiheutuu yksittäin tehtyjen
kauppojen lisääntymisestä termiinimarkkinoilla, ovat myös huolestuttava ilmiö hintojen
äkkinäisissä muutoksissa ja herättävät epäilyjä siitä, vaikuttavatko varastot keinottelua
torjuvasti. Komissio onjo ilmaissut epäilynsä asiasta.25
On pakko todeta, että Euroopan unionilla ei ole neuvottelu- eikä painostuskeinoja.Toistaiseksiunionilta puuttuutoimivalta ja yhtenäisyys energia-alalla.
– Koska yhteisöltä puuttuu selkeä toimivalta energia-alalla, lukuun ottamatta EHTY:n ja
Euratomin perustamissopimuksista johtuvaa toimivaltaa, viimeisten 40 vuoden aikana ei ole
ollut mahdollista osoittaa – unionissa tai Kansainvälisessä energiajärjestössä – samanlaista
yhtenäisyyttä kuin öljyntuottajamaat nykyään ja muiden energialähteiden tuottajat
tulevaisuudessa.
– Energiapolitiikan puuttumisen takia Euroopan unionin neuvottelumahdollisuudet ovat
rajalliset, jopa olemattomat. Hiilivetyjä vievien vahvojen yritysten kanssa asioitaessa
eurooppalaisten maahantuojien toiminta on hajanaista, ja markkinoilla on hinnat laajalti
24EsimerkkinätiedonantoEuroopan jaAasian yhteistyöstrategiasta energia-alalla (KOM96/308).
25Komission tiedonanto11.10.2000Euroopan unionin öljynsaannista.
39määriteltyetukäteen. Sisämarkkinoidenavulla pitäisi pystyä heikentämään viejämaiden valta-
asemaa siten, että lisätään viejien välistä kilpailua, jota alan vapautuminen sekä
energiatuotteiden ja erityisestimaakaasunkaupan lisääntyminenedistää.
Niin kauan kuin Euroopan unionilla ei ole Yhdysvaltojen tavoin välineitä, joiden avulla se
pystyy vähentämään kansainvälisten markkinoiden aiheuttamaa painetta, energiakysymys on
Euroopan talouden arka kohta ja Euroopan mahdollisuudet vaikuttaa asianmukaisella tavalla
kansainväliseen vuoropuheluun pysyvät rajallisina. Kuten neuvoston puheenjohtaja totesi
Eurooppa-neuvostonBiarritzinkokouksessa, viimeaikainenöljynhinnan nousu sai jäsenvaltiot
ymmärtämään,ettäkriisitapauksia vartenonvälttämätöntälöytää yhteensovitetturatkaisu.
c) Kriiseihin valmistautuminen riittämätöntä
Energiatoimitusten varmistaminen ja mahdollisimman suuren energiaomavaraisuuden
säilyttäminen on aina ollut yksi jäsenvaltioiden energiapolitiikan kulmakivistä. Tämä
EHTY:n ja Euratomin perustamissopimuksissa vahvistettu näkemys on ollut yhteisön
perustajien luomaneurooppalaisen yhteisymmärryksenvahvin tekijä.
Määrällisen riippuvuuden poistamiseksi Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat ottaneet
ensimmäisen öljykriisin jälkeen käyttöön erilaisia tukijärjestelmiä kilpailukyvyltään heikon
eurooppalaisen tuotannon edistämiseksi. Ne ovat myös edistäneet energiavarastoja koskevaa
politiikkaa sekä tehokkuutta ja teknologista kehittämistä edistäviä ohjelmia, mutta nämä
toimenpiteet eivät ole olleet riittävän pitkäjänteisiä eivätkä siis riittäviä suuntauksen
muuttamiseksi.
– Kivihiiliteollisuus
Edellä esitetty pätee erityisen hyvin kivihiiliteollisuuteen. Sosiaalisia ja alueellisia näkökohtia
(hallittu mutta väistämätön alasajo) pidettiin tärkeämpinä kuin pohdintaa hiilen merkityksestä
energiatoimitusten varmuuteen tilanteessa, jossa kansainvälisillä markkinoilla ei ole paineita.
On pakko tunnustaa, että tuotantokustannusten kasvu on vähentänyt suuressa määrin niiden
perusteiden uskottavuutta, joilla puolustetaan kivihiilen osuutta toimitusvarmuuden
edistämisessä.
– Öljykriisin aiheuttamat toimenpiteet
Poliittinen ja/tai sotilaallinen välikohtaus tuotanto- tai kauttakuljetusalueella voi milloin
tahansa keskeyttää väliaikaisesti maailman öljytoimitukset. Hätävarastot ja kriisitoimenpiteet,
joistaonmäärättyKansainvälisessäenergiajärjestössä(IEA) ja yhteisön lainsäädännössä, ovat
toimenpiteitä, joilla tähän uhkaan on vara uduttu.Toimiaonvielätehostettava.
Strategisten varantojen periaatteet vahvistettiin vuonna 1974, kun allekirjoitettiin
kansainvälistä energiaohjelmaa koskeva sopimus, jolla perustettiin IEA. Päätös tehtiin sen
jälkeen, kun OPEC-maat olivat päättäneet eräitä teollisuusmaita koskevista
vientikieltotoimista vuoden1973 lopunpoliittisessa tilanteessa.
Yksi IEA:n jäsenten tärkeimmistä sitoumuksista on pitää yllä varastoja, jotka vastaavat öljyn
ja/tai öljytuotteiden 90 päivän nettotuontia . Tuotteilla pitää voida kriisitilanteessa korvata
tarjonnan puutteet kokonaan tai osittain. Valtaosalla jäsenvaltioista varastot ovat edellä
mainittuja 90 päivänvarastoja suuremmat.
40Jäsenvaltioiden öljyvarastojen muodostamisesta yhteistyössä IEA:n kanssa säädetään
kolmessa direktiivissä.
– Kahdella direktiivillä26asetetaan jäsenvaltioille velvoite pitää yllä varastoja, jotka riittävät
90 päivän kulutukseen kussakin kolmessa energiakäyttöön tarkoitettujen öljytuotteiden
pääluokassa. Komission on järjestettävä jäsenvaltioiden kuuleminen, jos nämä vähentävät
varastojaanalle90päivänrajan27.
– Kolmannella direktiivillä28velvoitetaan jäsenvaltiot valmistautumaan kriisin varalle eli
ottamaan käyttöön tarvittavat interventiosuunnitelmat sekä määrättävä elimet ja
toimivaltuudet, joiden avulla varastot voidaan tuoda markkinoille, rajoittaa kulutusta,
varmistaa ensisijaisten kuluttajaryhmien öljynsaanti ja säännellä hintoja. Lisäksi siinä
annetaan komissiolle tehtäväksi järjestää kriisitilanteessa jäsenvaltioiden kuuleminen
öljynhankintaryhmän välityksellä. Komission on myös huolehdittava siitä, etteivät erilaiset
kansalliset järjestelmät aiheuta vääristymiä kilpailuun ja esteitä yhteisön sisäiselle kaupalle.
Tätä mekanismia ei kuitenkaan ole suunniteltu toimimaan nykyisen kaltaisessa
hinnannousuun liittyvässä tilanteessa. Varastoja koskeva yhteisön lainsäädäntö on näin ollen
suhteellisen heikko toimitusvarmuutta koskevien ongelmien ratkaisemiseksi.
Niiden seurausten perusteella, joita aiheutui Yhdysvaltojen syyskuussa 2000 tekemästä
päätöksestä ottaa varastoista käyttöön 30 miljoonaa barrelia raakaöljyä, voidaan todeta, että
kansainvälisellä tasolla käyttöön otettujen mekanismien tehokkuus pikemminkin
taloudellisista syistä kuin energiatoimitusten fyysisistä keskeytyksistä aiheutuvien kriisien
torjumiseksi vaikuttaa melkoisen rajalliselta. Vaikka kukaan ei aseta kyseenalaiseksi
öljynkuluttajavaltioiden välisen hyvän koordinoinnin merkitystä, IEA:sta saadut kokemukset
osoittavat, että tällainen yhteistyö ja koordinointi on käytännössä erittäin vaikea toteuttaa.
Niin Persianlahden sodan kuin nykyisen hintojen nousun aikana nimenomaan Yhdysvaltojen
strategiset öljyvarastot29olivat tärkein ase öljymarkkinoilla toteutetuissa toimenpiteissä.
Yhteisön käytössä olevat välineet soveltuvat huonosti tilanteisiin, joissa toimitukset
keskeytyvät taloudellisista syistä. Unionilla eiesimerkiksiole keskitettyä päätösvaltaa
saattaa varastot markkinoille. Euroopan unionin tämänhetkinen liikkumavara on
erittäin rajallinen öljyn hinnan noustessa kohtuuttomasti. Energiariippuvuuskriiseihin
liittyvien riskien rajoittamiseksi eräät jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön varastointia
ja strategisia varantoja koskevia määräyksiä eräiden energiatuotteiden osalta.
26Direktiivi68/414/ETY,sellaisenakuinseonmuutettunadirektiivillä98/93/EY.
27Huomattakoon,ettäuseillajäsenvaltioilla on tällähetkellä yli 90 päivän käyttöön riittävät varastot, joita
voidaannäin ollen alkaakäyttääilman kuulemista.
28Direktiivi73/238/ETY.
29Yhdysvallat otti vuonna 1975 IAE:hen liittymisen jälkeen ja kaksi vuotta ensimmäisen öljykriisin
jälkeen käyttöön strategiset öljyvarastot (Strategic Petroleum Reserve). Yhdysvaltojen lainsäädännön
mukaan maan on pidettävä yllä 1 miljardin barrelin strategisia öljyvarastoja, joita voidaan käyttää, jossota tai muu merkittävä häiriö johtaa öljytoimitusten keskeytymiseen. Varastojen suuruus on tällähetkellä 571 miljoonaa barrelia, mikä on nykyhinnoilla 20 miljardin dollarin investointi. Varastotsijaitsevat Meksikonlahdella (Lousianassa ja Teksasissa), missä on yli 500 suolakaivosta, jotka ovatihanteellisia varastointipaikkoja. Varastot otettiin käyttöön Persianlahden sodan aikana vuonna 1991.Toisen kerran varastoista otettiin syyskuussa 2000 käyttöön 30 miljoonaa barrelia, eli hi eman alle
kahden päivän kulutustavastaava määrä.
41Esimerkiksi Alankomaissa on sovellettu vastuuntuntoista politiikkaa pienten
maakaasuvarantojen hyödyntämiseksi, minkä ansiosta maa on säilyttänyt
mahdollisuudet Groningenin varantojen (noin 1 100 miljardia kuutiometriä) nykyistä
tehokkaampaan hyödyntämiseen30. Äskettäin antamassaan Euroopan unionin
öljytoimituksia koskevassa tiedonannossa komissio ilmoitti aikovansa tutkia, miten
strategisia öljyvarastoja voitaisiin vahvistaa siten, että käyttöä siirrettäisiin enemmän
yhteisön toimivaltaan.
30Tähän politiikkaanliittyyPohjanmerenhiilivetyesiintymien etsimisen edistäminen.
42Päätelmä : Ulkoiset riskitekijät (kuten määrä, hinta, investoinnit ja geopolitiikka) osoittavat, että
paras keino energian toimitusvarmuuden takaamiseksi on säilyttää energialähteiden ja
toimituslähteiden monipuolisuus. Unionin määrällistä riippuvuutta tuntuu olevan mahdotonta
poistaa tämänhetkisten ennusteiden perusteella, eikä unionin laajentuminen pienennä
riippuvuutta. Laajentuminen heikentää ulkoisten toimituslähteiden monipuolistamista.
Öljytuotteiden hintojen lasku 1980-luvun alussa ja energian säästämisen ja uusiutuvien
energialähteiden edistämisen hyväksitoteutettujen toimien unohtaminen samanaikaisesti ovat
pitäneet unionin riippuvuuden suurena. Energiatehokkuus parani 24 % vuosina 1975–1985 ja
10 % vuosina 1985–1999. Tämä korostaa sitä, kuinka tärkeää on pyrkiä vaikuttamaan
kysyntään ja samalla varmistaa energiahuolto yhteisön tasolla yhteensovitetulla politiikalla.
IIKAIKISSAENERGIAVAIHTOEHDOISSAONHUONOJAPUOLIA
Useidenjäsenvaltioidensamoinkuin ehdokasmaidenontehtävä energiainvestointeja koskevat
valintansa vuoden 2010 tienoilla erityisestisähköntuotannon alalla. Valinta tehdään nykyisten
käytettävissä olevien energiamuotojen välillä, ellei energia-alaa mullistavaa suurta
teknologista läpimurtoa tapahdu. Läpimurron taustalla voisi olla miniturbiinien tai
polttokennojen myötä kehitetty hajautettu energiantuotanto. Tehtävät valinnat ovat laadultaan
perustavia, sillä ne määräävät energiankulutuksen rakenteen seuraavien 30–50 vuoden ajaksi.
Vaihtoehtoja onsiis tarpeenpunnita ja pohtia tarkkaan.
Hiiltä ja ydinvoimaa pidettiin 1970-luvun lopulla ainoina vaihtoehtoina öljylle. G7-maiden
Tokion huippukokoukseen toukokuussa 1979 osallistuneet maat sitoutuivat edistämään
energiansäästöä, hiilentuotantoa ja ydinvoimaa. Myös neuvoston päätöslauselmassa vuonna
1980 asetettiin tavoitteeksi kattaa kiinteillä polttoaineilla ja ydinvoimalla 70–75 prosenttia
sähköntuotannossa tarvittavasta primaarienergiasta. Nykyisin tällainen tavoite on jo
vanhentunut. 1900-luku alkoi hiilen ollessa hallitseva energialähde, kului öljyn noustessa
valta-asemaan ja päättyi maakaasun läpimurtoon.
A Hyljeksityt: ydinvoimaja kiinteätpolttoaineet
Ydinvoima ja kiinteät polttoaineet ovat energialähteistä huonomaineisimpia, vaikka niiden
osuus maailmanlaajuisesta energiataseesta – joka on melkein yksinomaan sähköntuotantoa –
onkin hallitseva. Ydinvoiman osuus on 35 prosenttia ja kiinteiden polttoaineiden 26
prosenttia sähköntuotannosta.
431. Ydinvoima: kiisteltyenergiamuoto
30 valtion Eurooppa:ydinvoima (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
050100150200250300
1990 2000 2010 2020 2030Tuotanto /
Kulutus
Ydinfission keksimisen 1900-luvun loppupuoliskolla synnyttämiä toiveita on arvioitava tähän
energiamuotoon tehtyjen investointien sekä sen myötä tapahtuneen energia-alan ja
teknologian kehityksen taustaa vasten. Riippumatta käytettävissään olevista energiatuotteista
kaikki valtiot, jotka siihen vain kykenivät, osallistuivat laajoihin siviilikäyttöön tarkoitettuihin
ydinvoimaohjelmiin. Ydinpolttoainekierron tuotteita voidaan valitettavasti käyttää sekä
siviili- että sotilastarkoituksiin, ja niinpä ydinalan kehittämistä säännellään Euroopan
atomienergiayhteisön perustamissopimuksella, vuoden 1968 ydinsulkusopimuksella, joka tuli
voimaan vuonna 1970, ja KansainvälisenatomienergiajärjestönIAEA:nsäännöillä.
a) Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen hyödyt
Vuonna 1957 allekirjoitetun Euratomin perustamissopimuksen tavoitteena oli tarjota
Euroopan yhteisölle vaihtoehtoinen kotimainen energialähde, jonka avulla voitaisiin estää
lisääntyvä riippuvuus Keski- ja Lähi-idän öljyntuonnista. Perustamissopimuksella oli
tarkoitus antaa Euroopalle mahdollisuus lisätä osaamistaan ja kehittää tarvittavat keinot
ydinvoiman hyödyntämiseksi siviilikäyttöön. Tavoite oli tarkoitus saavuttaa nopeasti ja
kohtuullisin kustannuksin yhdistämällä eri keinot, kuten osaaminen, perusrakenteet,
rahoitusvälineet ja valvontavälineet.
Euratomin perustamissopimus eroaa Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksesta siinä, että
sillä on tiettyihin teollisuudenaloihin liittyvät tavoitteet ja siinä käytetään välineitä, jotka
toisinaanpoikkeavat Roomansopimuksen mukaisista välineistä.
Vaikka Euratomin perustamissopimuksen erityisesti energiahuoltoa koskevan luvun
määräysten täytäntöönpanossa ilmeni ongelmia jo hyvin aikaisessa vaiheessa, sopimuksesta
onsaatu myös hyötyä.
44–Tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen alalla Euratomin perustamissopimus on ollut
liikkeellepaneva voima. Euroopan yhtenäisasiakirjassa otetaan siitä mallia ydinalan
tutkimusta sääntelevälle kehykselle koko yhteisön tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen
ohjelmassa. Euratomin puitteissa on koottu yhteen myös eurooppalainen ydinfuusiotutkimus,
ja tämän yhteistyön ansiosta eurooppalainen fuusiotutkimus onhuippuluokkaa31.
– Perustamissopimuksen tekemisestä lähtien merkittävät investoinnit ovat olleet
välttämättömiä uusien ydinvoimaloiden rakentamiseksi tai vanhojen huoltamiseksi.
Perustamissopimuksessa komissiolle annetaan tehtäväksi tutkia jäsenvaltioiden
investointisuunnitelmat. Tähän mennessä se on antanut lausuntonsa 238
investointihankkeesta, joiden aiheellisuuden ja yhteensopivuuden Euratomin
perustamissopimuksenkanssa se ontarkastanut.
Näiden investointien määrä on yli 400 miljardia euroa. Yhteisön rahoituksen osuus on ollut
2,9 miljardia euroa. Investoinneilla on edistetty teollisuuden kehitystä yhteisössä, joka
hallitsee nykyisin koko ydinpolttoainekierron.
Yhteisön alueella olevat ydinvoimalaitokset kattavat 35 prosenttia yhteisön sähköntarpeesta.
Ydinreaktorien elinikä on osoittautunut ennustettua pidemmäksi, sillä nykyisin materiaalien
kestävyysominaisuudet tunnetaan paremmin, joten ydinvoima-alasta on tullut
kilpailukykyinen ja merkittävä tulonlähde niiden hoitajille. Ne eivät tarvitse enää julkisia
tukia eivätkä myöskään hae enää Euratomin lainoja32. Näitä lainoja myönnetään nykyisin
ehdokasmaille ydinvoimaloiden nykyaikaistamiseen.
– Yhteisötasolla vahvistetut terveysvaatimukset ja säteilysuojelustandardit on pantu
täytäntöön kunkin jäsenvaltion lainsäädännöllä. Ydinteollisuuteen suoraan liittyvien toimien
lisäksi vaatimukset ja standardit koskevat myös radioaktiivisten aineiden käyttöä lääketieteen
sovelluksiin, tutkimukseen ja teollisuuteen.
Euratomin ydinmateriaalivalvonnan ansiosta yhteisön uskottavuus ydinmateriaalien
leviämisen estämisessä on kiistaton. Euratomin hankintakeskuksen harjoittamalla
energiahankintojen monipuolistamisella voidaan varmistaa, ettei yhteisö tule liian
riippuvaiseksi yhden maantieteellisen alueen uraanista (ks. 1 osan I.B.2. b kohdassa oleva
kaavio).
Näin ollen voidaan todeta, että Euratomin perustamissopimuksen keskeisten määräysten
täytäntöönpano on vaikeuksista huolimatta ollut hyödyllistä. Nykytilanteessa Euratomin
perustamissopimus on edelleen ajankohtainen; siitä koetaan olevan uudelleen hyötyä, ja se
tarjoaa lisävaihtoehdon sähköntuotantoon. Saadut kokemukset ovat kallisarvoisia erityisesti
unioninlaajentumisenyhteydessä.
b) Ydinvoiman kehittämisen keskeytys
31JET-laite(JointEuropean Torus), joka onEuratom-perustamissopimuksessa tarkoitettuyhteisyritys, on
olennainen osa fuusioenergian kesyttämiseen tähtääväätieteellis-teknistätutkimusta. Hankkeen
tulosten ansiosta unioni voinyt suunnitellakansainvälisten yhteistyökumppaniensa(USA, Japani,
Venäjä)kanssa ITER-tutkimushankkeen (InternationalThermonuclearExperimental Reactor)
mahdollista toteuttamista.
32Suuronnettomuudesta aiheutuvan toiminnanharjoittajien vahinkovastuun enimmäismäärää koskevaa
järjestelmää voitaisiin pitää valtiontuen tapaisenatukena.
45Ydinfissioon liittyvät mahdolliset terveys- ja ympäristövaarat ovat herättäneet vastustusta
osassa väestöä. Yhdysvalloissa vuonna 1979 tapahtunut Three Miles Islandin onnettomuus
johtisiihen, että Ruotsissa pidettiin kansanäänestys ydinvoimasta.
Painostusryhmien ja ekologisten puolueiden mukaan tulo jäsenvaltioiden poliittiseen elämään
sekä kiistämättä historian vakavin ydinonnettomuus Tshernobylissä 26. huhtikuuta 1986
olivat käännekohta Euroopan ydinteollisuuden kehityksessä. Kahdeksasta ydinvoimaa
hyödyntävästä jäsenvaltiosta viisi on antanut ydinvoimaloiden perustamiskiellon tai
ilmoittanut tällaisesta kiellosta33. Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta ja Suomi eivät ole
ilmoittaneet lopettavansa ydinvoiman käyttöä, mutta kuitenkin näyttää siltä, ettei lähivuosina
rakenneta uusia reaktoreita muualla kuin mahdollisesti Suomessa. Italia päätti lopettaa
ydinvoiman käytön vuoden 1987 kansanäänestyksen perusteella, Saksa ilmoitti päätöksestään
sulkea viimeiset reaktorit vuonna 2021, ja Belgiassa on sovittu poliittisella tasolla
ydinvoimaloidensulkemisesta vuonna 2025.
Ehdokasmaat, joista muutamat ovat antaneet Euroopan unionille sitoumuksensa lopettaa
epäluotettavien ydinreaktorien toiminta34, suhtautuvat hieman eri tavoin vaihtoehtoisiin
energiamuotoihin sen mukaan, kuinka ratkaisut vaikuttavat niiden talouteen. Turkki on
lykännyt ydinvoimalan rakentamista toistaiseksi, kun taas Puola haluaa pitää itsellään
mahdollisuuden päättää ydinvoimaloiden rakentamisesta. Ei voida poistaa mahdollisuutta,
että jotkin muut hakijamaat harkitsisivat uusia voimaloita. Tästä syystä ehdokasmaiden
ydinvoimaloiden turvallisuusongelmien ratkaisu ja sellaisten voimaloiden luokituksen
muutos, joita ei voida nykyaikaistaa, ovat ensisijaisia tehtäviä, joiden toteuttamista valvotaan
tiiviistiennen maiden liittymistä Euroopan unioniin.
Kölnin Eurooppa-neuvosto (3.–4. kesäkuuta 1999) korosti, että on tärkeää, että
ydinturvallisuusstandardit ovat tiukkoja Keski- ja Itä-Euroopassa, mikä edellyttää
huomattavia investointeja. Kyseisten standardien korkea laatu on vahvistettava vertaamalla
niitä ydinvoimaa käyttävien jäsenvaltioissa voimassa oleviin sääntöihin. Helsingin Eurooppa-
neuvoston pyynnöstä komissio on ryhtynyt tutkimaan, miten ydinturvallisuuskysymystä on
käsiteltävä laajentumisprosessinyhteydessä.
Komissio osallistuu prosessiin jäsenvaltioiden ydinturvallisuusviranomaisten kanssa
neuvottelukantaa valmistellakseen.
Ydinvoiman tulevaisuus on kuitenkin epävarma, erityisesti Euroopassa. Se riippuu monista
seikoista. On esimerkiksi ratkaistava radioaktiivisten jätteiden huolto ja varastointi. Muita
tekijöitä ovat uuden sukupolven voimaloiden taloudellinen kannattavuus, reaktorien
turvallisuus Itä-Euroopan maissa ja erityisesti niissä, jotka haluavat liittyä unioniin, ja
ydinaineiden joutuminen vääriin käsiin entiseen Neuvostoliittoon kuuluneissa maissa.
Ilmaston lämpenemisen torjumista koskevan politiikan suuntaukset ovat myös olennaisen
tärkeitä.
Ilmaston lämpenemistä koskeva huoli on muuttanut käsityksiä energiahuollon rajoituksista.
Kysymys koskee erityisesti ydinvoimaa, jonka ansiosta Euroopassa voidaan välttää vuodessa
33Ruotsi vuonna 1980, Espanja vuonna 1984, Alankomaat vuonna 1994, Saksa vuonna 1998 ja Belgia
vuonna1999.
34Liettua: Ignalina 1 ja 2; Bulgaria: Kozloduy1-4; Slovakia : Bohunice V1.
46noin 312 miljoonan tonnin hiilidioksidipäästöt vuodessa (7 % unionin
kasvihuonekaasupäästöistä), mikä vastaa 100 miljoonanautonhiilidioksidipäästöjä35.
35EsimerkiksiRuotsinhallituspäätti sulkeaBarsebäckin ydinvoimalan 30. päivänä marraskuuta 1999, sen
jälkeen kun se oli ollut käytössä 23 vuotta, mikä luo 4 miljardin kilowattitunninenergiantuotantovajauksen vuodessa. Vaje on täytettävä sähköntuonnilla Tanskan ja Saksanhiilivoimaloista. Näin Ruotsin hiilidioksidipäästöt lisääntyvät epäsuorasti noin 4 miljoonalla tonnillavuodessa eli 8 prosenttia Ruotsin kokonaispäästöistä.
47c) Ydinjätteet
Ydinvoiman käytön alusta lähtien on katsottu, että voimaloiden eliniän lisäksi on määriteltävä
jätteiden varastointia, välivarastointia ja käsittelyä koskeva politiikka. Useimmissa maailman
maissa keskitytään erittäin radioaktiivisiin jätteisiin, joiden osuus ydinjätteen määrästä on 5
prosenttia ja radioaktiivisuudesta 95 prosenttia.
Loppusijoitus on toteutettavissa ja rakennus- ja operaatiotekniikat riittävän kehittyneitä
sovellettaviksi. Alalla edistyneimpiä maita näyttävät olevan Yhdysvallat, Ruotsi ja Suomi.
Kaikkia pitkäaikaiseen varastointiin liittyviä käytännön ongelmia eiole kuitenkaan ratkaistu.
Arviot varastoinnin kustannuksista vaihtelevat maasta toiseen, mutta ne ovat kuitenkin pieni
osa kilowattitunnin tuotantokustannuksista. Toisaalta keskittämisellä (kun ydinvoimaa
käytetään paljon, kaikkien jätteiden varastointiin tarvittava pinta-ala on noin 300 km2)
voidaan rajata hajaantumisen ongelma, mikä ei ole mahdollista muiden
sähköntuotantolähteidenkohdalla.
Muun muassa partitiota ja transmutaatiota koskevien tutkimusten tavoitteena on vähentää
pitkäikäisten radioaktiivisten aineiden määrää. Jätehuoltotekniikoiden tutkimusta on
jatkettava, mutta näyttääsiltä, etteiniitä voivielä pitää mahdollisena vaihtoehtona maaperään
sijoittamiselle lyhyellä taikeskipitkällä aikavälillä.
Yhdennetyn jätteidenkäsittelynohjelman on vastattava kansalaisten kysymyksiin
käsittelyketjun turvallisuudesta aina aineiden kuljetuksesta niiden varastointiin. On otettava
huomioon myös palautettavuuskysymys, jotta tulevat sukupolvet voivat hyödyntää tieteen
kehityksen mukanaan tuomia uusia ja tehokkaampia jätteenkäsittelytekniikoita, jos ne
katsovat sen tarpeelliseksi. Tästä aiheesta on mahdollista päästä yksimielisyyteen ainoastaan
antamalla väestölle ja erityisestikansanedustajille selkeitä ja tarkkoja tietoja siten, että kunkin
jäsenvaltion turvallisuusviranomaiset osallistuvat toimintaan uskottavasti. Juuri viranomaiset
pystyvät vakuuttamaan kansalaiset siitä, että tehdyt päätökset ovat nykyisten ja tulevien
sukupolvienedun mukaisia.
Ydinteollisuus tarvitsee kehittyäkseen yksimielisyyden ilmapiirin ja riittävän vakaat olot, kun
otetaan huomioon ydinalalle tyypilliset taloudelliset ja teknologiset rajoitteet. Tämä
edellyttää, että jätekysymykseen löydetään tyydyttävä ratkaisu avoimessa menettelyssä .
Ydintutkimuksessa onsuuntauduttava jätehuoltotekniikoihin.
Euroopan unionin velvollisuus on säilyttää siviiliydintekniikan hallinta, jotta tarvittava
asiantuntemus voidaan säilyttää ja jotta pystytään kehittämään aiempaa tehokkaampia
fissioreaktoreita ja mahdollistaa fuusioreaktorien kehittäminen .
482. Hiili: kunniakas menneisyys
30valtion Eurooppa:kiinteätpolttoaineet(miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia)
0100200300400500
1990 2000 2010 2020 2030Kulutus
a) Taustaa
Koska hiilen26ja teräksen asema Euroopan valtioiden talouselämässä (sähköntuotannossa ja
terästeollisuudessa) on keskeinen, Euroopan yhteisön perustajat pitivät niitä Eurooppaa
koossapitävinä tekijöinä. Pariisin sopimuksen allekirjoittamisen aikaan vuonna 1951
Euroopan jälleenrakentamiseen tarvittiin huomattavia määriä energiatuotteita. Kysyntä oli
selvästi paljon suurempaa kuin tarjonta, ja alan politiikkaa hallitsi pelko energiatuotteiden
puutteesta. EHTY:n korkea viranomainen edisti tuotannon kehittämistä siten, että avattiin
uusiakaivoksia jatehtiinpitkäaikaisiatoimitussopimuksia.
Kivihiilentuotanto väheni kuitenkin jyrkästi 1960-luvulla, mikä johtui yhteisön ulkopuolelta
tuodusta hiilestä ja muiden polttoaineiden käyttöön ottamisesta sähkön- ja
lämmöntuotannossa. Euroopassa on siirrytty noin 600 miljoonan tonnin kivihiilentuotannosta
1960-luvun alussa kivihiiliteollisuuden useiden rakenneuudistusten jälkeen alle 86 miljoonan
tonnin tuotantoon vuonna 2000. Energiatuotteiden keskinäinen kilpailu, öljytilanteen
helpottuminen vuodesta 1986 ja huolestuminen ympäristöstä korostivat kiinteiden
polttoaineidenheikkouksia.
b) Haitat
26Hiilellä tarkoitetaan yleensä kiinteitä polttoaineita. Hiili luokitellaan neljään luokkaan lämpöarvon
mukaan alenevassa järjestyksessä: antrasiitti, kivihiili, ruskohiili ja turve. Kivihiili, antrasiitti jaruskohiilibriketit kuuluvat EHTY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan, kun taas ruskohiiltä jaturvetta säännellään ETY:n perustamissopimuksessa.
49Hiileen liittyy haittoja, jotka vähentävät sen houkuttelevuutta välittömään kilpailijaansa eli
hiilivetyihin verrattuna. Kivihiili on kiinteä ja painava mineraali, joka vie paljon varastotilaa.
Sen lämpöarvo on pienempi kuin hiilivetyjen eikä sillä ole nestemäisen tai kaasumaisen
aineen käyttöetuja. Lisäksi se tuottaa saasteita kaikissa tuotannon ja käytön vaiheissa36.
Hiilen puolustukseksi voidaan korostaa, että kivihiilen merikuljetuksista (90 prosenttia
maailmanmarkkinoilla kaupattavasta kivihiilestä kuljetetaan meritse) ei aiheudu
ympäristöriskejä toisinkuin hiilivetyjenkuljetuksista.
Hiilen fyysiset haitat ovat vähentäneet sen markkinoiden laajenemista huomattavasti. Vaikka
hiili ei kaikkialla ole sähköntuotannossa tärkein energialähde kuten Tanskassa, Saksassa,
Kreikassa, Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joissa yli 45 prosenttia sähköstä
tuotetaan hiilen avulla, sitä käytetään kuitenkin usein täydentävänä polttoaineena.
Esimerkiksi vuonna 1996 vesivoimasähkön puute Pohjois-Euroopassa ja ranskalaisen
ydinvoimalan korjaukset johtivat hiilen lisäkysyntään. Vesivoimasähkölle luonteenomaisilla
vaihteluilla on huomattavia vaikutuksia hiilen kulutukseen. Näille vaihteluille altteimmat
m a a to v a tI tä v a l ta ,R u o ts i ,P o r tu g a l i ,S u om i ,I ta l i a ,R a n s k aj aE s p a n j a .
c) Hyödyt
Hiilentuotannon jatkamista Euroopassa puoltavat suurelta osin alueelliset ja yhteiskunnalliset
syyt. Tuontihiilen hinta, ulkopuolisten toimittajien moninaisuus37ja hintojen suhteellinen
vakaus hiilivetyjen hintoihin verrattuna ovat tekijöitä, joilla lievennetään kivihiileen liittyviä
huomattavia haittoja.
27Pölyä syntyy kaikissa käsittelyvaiheissa louhinnasta loppukäyttöön. Avotiloihin varastoidusta
kivihiilestä voi kulkeutua saastetta ympäristöön sadeveden mukana. Polttamisesta syntyy tuhkaa jailman-, veden-jamaanlaatua pilaaviakaasupäästöjä (hiilidioksidi,typen oksidit,rikkidioksidi).
37Unionin hiilihankinnat ovat maantieteellisesti monipuolisia: hiilen perinteisten viejien
(Eurooppa, Yhdysvallat, Venäjä ja Ukraina) lisäksi Kanada, Etelä-Afrikka ja Australia
ovat ryhtyneet hiilenviejiksi. Myöhemmin myös Indonesia, Kolumbia ja Venezuela
ovat alkaneet viedä hiiltä.
5015 valtion Eurooppa:höyryvoimaloissa käytettävän hiilen tuonti
kolmansista maista–1999
37%
18%13%9%6%5%12%
Etelä-Afrikka Kolumbia Puola Australia Indonesia Venäjä Muut
Kivihiili myydään kansainvälisillä kilpailumarkkinoilla, ja sen tuontihinta on huomattavasti
vakaampi kuin muiden energiatuotteiden maahantuontihinnat. Esimerkiksi höyryvoimaloissa
käytettävän hiilen hinnanvaihtelu oli 16 Yhdysvaltain dollaria vuosina 1986–1996 (54–38
dollaria hiiliekvivalenttitonnilta). Vuosikymmenen keskihinta oli 47 Yhdysvaltain dollaria.
Samaan aikaan hiiliekvivalenttitonneina lasketun raskaan polttoöljyn hinnat vaihtelivat
huomattavastienemmän(välillä 41,11–100,67 Yhdysvaltaindollaria).
Tällaisten hintaerojen vaikutusta maksutaseeseen ei pidä aliarvioida varsinkaan sellaisten
maiden kohdalla, joilla ei ole kotimaisia energiatuotteita. Esimerkiksi Tanskassa
hiilentuotannon suosio viimeisten 20 vuoden aikana johtuu varmasti sille myönnetyistä
taloudellisista eduista.
Hiilentoimitussopimusten joustavuuden ja spot-kaupan kehittymisen ansiosta hiilen hinta on
aina mukautunut markkinatilanteeseen. Taloudellisten ja poliittisten riskien puuttuminen sekä
markkinoiden avautuminen hiilentuojille selittävät hiilen hinnanvaihtelujen aallonharjojen ja
aallonpohjien tasautumisen verrattuna öljyn tai maakaasun hintojen vaihteluihin. Hiilivetyjen
hintojen pitäminen korkeina ja tuontihiilen yhä lisääntyvä käyttö Euroopassa voivat aiheuttaa
huomattavia hintapaineita.
d) Tulevaisuus
Euroopan kivihiilituotannon kilpailukyvyn puute nyt ja tulevaisuudessa on johtanut siihen,
että useat jäsenvaltiot ovat luopuneet kivihiilentuotannosta. Tämä aiheuttaa huomattavia
51poliittisia ongelmia muissa maissa, erityisesti Saksassa. Liittovaltion hallituksen,
osavaltioiden ja alan yritysten edustajat pääsivät vuonna 1997 hiiliteollisuutta koskevaan
kompromissisopimukseen, jossa määrätään valtiontukien vähentämisestä 5,5 miljardiin
Saksan markkaan vuonna 2005, kun ne vuonna 2000 ovat 9,1 miljardia Saksan markkaa.
Tuotantoa on supistettava 26 tonniin, ja työpaikkoja pitäisi tulevaisuudessa olla enintään
36 000.
Hiilikaivostensulkemistakoskevat jo tehdyt taipiantehtävät päätöksetovat useissa Euroopan
unionin jäsenvaltioissa välttämättömyys, ja se tulee koskemaan myös ehdokasmaita ja
erityisestiPuolaa.
Hiiliteollisuus on työvoimavaltainen ala, joka myötävaikutti sotien jälkeisenä aikana
hiilialueiden täystyö llisyyteen. Rakenneuudistuspolitiikkaa, jota Euroopan unioni noudattaa
EHTY:nperustamissopimuksenperusteella ja jossa huomioidaan alueet ja niiden asukkaat, on
mukautettava kiinteitä polttoaineita tuottavien ehdokasmaiden tilanteeseen niiden liityttyä
Euroopanunioniin.
52Hiiliteollisuudentuotantoja työvoima
Pariisissa vuonna 1951 allekirjoitetun EHTY:n perustamissopimuksen tärkein tavoite oli
toteuttaa hiilen ja teräksen yhteismarkkinat sekä edistää taloudellista kasvua, työllisyydenkasvua ja elintason nousua jäsenvaltioissa. Tässä yhteydessä yhteisön toimielinten tehtävänä
onedistää järkiperäistä energialähteiden hyödyntämispolitiikkaa, tuotannon nykyaikaistamista
ja laadun parantamista.
Nykyisin hiilen tulevaisuus Euroopassa riippuu maailmanlaajuisesta energian
toimitusvarmuudesta, s illä unionin tai ehdokasmaiden kivih iiliteollisuus ei ole
kilpailukykyinen. On mietittävä, pitäisikö ylläpitää minimaalista perustuotantoa, jonka avulla
voitaisiin vakavassa kriisitilanteessa säilyttää energiavarojen saatavuus ja kehittää samalla
edistyneimpiä tekniikoita. Euroopan unionin olisi tutkittava, voidaanko tämä käsite sisällyttää
sähkömarkkinoiden vapauttamista koskevaan direktiiviin energian toimitusvarmuutta
koskevanaasiana.
Nimenomaan tässä yhteydessä on myös tarkasteltava valtion tuotantotukien valvontaa
EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päätyttyä vuonna 2002. Eräs ratkaisu voisi
olla, että otettaisiin käyttöön kivihiiliteollisuudelle myönnettävien valtiontukien
valvontajärjestelmä, jota mukautettaisiin energian toimitusvarmuuden takaamiseksi niin, että
ylläpidetään mahdollisimman vähäistä energiavarojen saatavuutta ja otetaan huomioon
yhteiskunnalliset ja aluepoliittiset näkökohdat.
Jos kiinteiden polttoaineiden saatavuudessa ei ole ongelmia lyhyellä ja keskipitkällä
aikavälillä, hiilen tulevaisuus riippuu suurelta osin sellaisten tekniikoiden kehittämisestä,
joilla voidaan helpottaa hiilen käyttöä (kuten kaasuksi muuttaminen) ja vähentää sen
ympäristövaikutuksia eli saastepäästöjä puhtaiden polttoteknologioiden avulla ja sitomalla
hiilidioksidipäästöjä.
53Hiilentuotannolla ei taloudellisin kriteerein ole tulevaisuutta unionissa eikä ehdokasmaissa.
Tuotantoa voidaan säilyttää ainoastaan osana unionin energian toimitusvarmuuden
takaamista.
Päätelmä : Ekologisten huolten paineessa kiinteistä polttoaineista ja ydinvoimasta on tullut
huonomaineisia energialähteitä, ja niiden osuus sähköntuotannosta vähenee. Kun otetaan
huomioon nykyiset laitteistot ja tekniikat , näiden kahden energiamuodon osuuden
pienentäminen samanaikaisesti aiheuttaisi todennäköisesti taloudellisia ja energiahuoltoon
liittyviä paineita, ellei samalla toteuteta määrätietoista kysynnän hallintaan tähtäävää
politiikkaa.
54B Kestosuosikki: öljyenergia
30 valtion Eurooppa:öljy (miljoonaa öljyekvivalenttitonnia)
0100200300400500600700800900
1990 2000 2010 2020 2030TuotantoNettotuontiKulutus
Öljyn lämpöarvoon ja helppokäyttöisyyteen liittyvät edut selittävät sen nopean leviämisen
länsimaihin heti sotien jälkeen. Öljyn ominaisuudet myötävaikuttivat maantieliikenteen
nousuun: se on 99-prosenttisestiöljystä riippuvaista. Öljykorvasi suhteellisen nopeasti hiilen
lämmityksessä ja myös sähköntuotannossa.
Huolimatta siitä, että joissakin maissa on öljykriisien jälkeen pyritty irrottautumaan öljystä,
sen merkitys on kuitenkin olennainen jäsenvaltioiden taloudessa ja erityisesti liikenteessä.
Nykyisin yli puolet öljystä kulutetaan liikenteessä. Vaikka öljymarkkinoilla on jatkuvasti
jännitteitä olipa sitten kyse tuottajien ja kuluttajien välisestä vuoropuhelusta,
maailmanmarkkinahinnoista, käytettävissä olevista määristä, öljyn ympäristövaikutuksista tai
tiedotusvälineissä tiuhaan käsitellyistä merionnettomuuksista, julkinen mielipide on kuitenkinöljyenergianpuolella.
Öljymarkkinoiden tulevaisuudennäkymiä sääntelevät energiatehokkuuden parantaminen ja
vaihtoehtoisten energiamuotojen kehittäminen liikennettä varten. Nykyisten suuntausten
perusteella kulutus kasvaa Euroopassa merkittävästi, ja kasvuprosentti on erityisen korkea
ehdokasmaissa niiden kuroessa umpeen eroa jäsenvaltioihin henkilö- ja tavaraliikenteen
alalla. Euroopan omien varantojen ehtyminen lisää myös riippuvuutta yhteisön ulkopuolisesta
öljyntuonnista. Tarjonnan kehitys öljyn maailmanmarkkinoilla on tässä suhteessa
ratkaisevassa asemassa.
1. Riippuvuus öljystä
Maailman öljyvarannoista yli 70 prosenttia sijaitsee OPEC-maissa. Vuonna 2020 OPEC-
maiden arvioidaan kattavan unionin kysynnästä puolet ja tuottavan 55 miljoonaa öljybarrelia
päivässä, kun vuonna 2000 tuotanto on 32 miljoonaa öljybarrelia. OPEC-maiden
55tuotantovalmius johtuu matalista tuotantokustannuksista, jolloin tuotanto on edullista myös
matalan hintatason aikaan. On huomattava, että OPEC-maiden tuotantokustannukset ovat
keskimäärin 2 Yhdysvaltain dollaria öljybarrelia kohti. Suuret voittomarginaalit ovat
kannustin, jota on vaikea vastustaa.
5615 jäsenvaltion Eurooppa 1999: tuontiraakaöljyn alkuperä
Muut
8%Meksikko
2%
Nigeria
4%
Algeria
4%
Venezuela
2%Iran
9%
Irak
7%
Kuwait
2%Saudi-Arabia
13%Norja
21%nt.Neuvostol
iitto
18%Libye
10%
OPEC
51%
Muiden kuin OPEC-maiden öljyntuotantokustannukset ovat tällä hetkellä keskimäärin 5
Yhdysvaltain dollaria öljybarrelia kohti, mutta rajakustannukset ovat yli 10 Yhdysvaltain
dollaria, joten tuotantovolyymiriippuu suurelta osin hintakehityksestä, ja öljyvarastot säilyvät
suurina (myös muu kuin tavanomainen raakaöljymukaan luettuna). Tietyt öljyntuotantoalueet
Venäjällä tai Kaspianmeren alueella ovat tässä mielessä erityisen tärkeitä Euroopan unionille.
On arvioitu, että jos raakaöljyn hinta olisi noin 20 Yhdysvaltain dollaria, seuraavien
kahdenkymmenen vuoden tarpeisiin riittävät tuotantoinvestoinnit muissa kuin OPEC-maissa
pystyttäisiin varmistamaan.
2. Öljymarkkinoidengeopolitiikka
Öljymarkkinoiden viimeaikaiset tapahtumat näyttävät todistavan, että vaikka OPECia on
toisinaan sanottu heikoksi ja epäyhtenäiseksi kartelliksi, OPEC-maissa ovat tällä hetkellä
vallalla keskitettyä toimintaa ajavat voimat siitäkin huolimatta, että Saudi-Arabian,
Venezuelan, Iranin ja Kuwaitin vaikutusvalta on vaikeuttanut keskusteluja tehtäessä päätöksiä
kahden viime vuoden aikana. OPEC-maiden etunäkökohdat ja rajoitteet ovat kuitenkin
moninaisia ja suurelta osin toisistaan poikkeavia.
Itse asiassa ne OPEC-maat, joilla on vähäiset varannot, kannattavat hintojen maksimointia
lyhyellä aikavälillä, suurta öljytulojen absorptiokapasiteettia ja korkeaa tuotantokapasiteetin
käyttöastetta (Algeria, Venezuela ja Iran). Muut jäsenvaltiot, kuten Saudi-Arabia ja muut
Persianlahden öljyntuottajat, joilla on runsaat varannot, pitävät parempana hintojen pitämistä
kohtuullisina pitkällä aikavälillä, jotta vältettäisiin korvaavien energiamuotojen nouseminenvaihtoehdoiksi öljylle ja säilytettäisiin öljyn asema ja maiden oma markkinaosuus maailman
energiamarkkinoilla keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.
Geopoliittisilla tekijöillä on oma osuutensa tässä kehityksessä. Jo Persianlahden sodan
aikana ilmenneet OPEC-maiden sisäiset erimielisyydet, Irakin öljysaartoon liittyvät OPEC-
maiden sisäiset jännitteet, Iranin ja Libyan kysymykseen liittyvä epävarmuus sekä
arabimaiden yhteinen kanta Israelin ja Palestiinan väliseen konfliktiin ovat tekijöitä, jotka
eivät nekään helpotaöljymarkkinoidentoimintaa.
57Merkittävä tuntematon tekijä on myös Irakin asema tulevina vuosina. Vuonna 1999 Irak
kykeni nostamaan tuotantonsa 2,8 miljoonaan barreliin päivässä, ja maan öljynviennin arvo
ylitti niukasti 5,2 miljardia dollaria, minkä YK:n turvallisuusneuvosto oli hyväksynyt Food
for Oil-ohjelmaan liittyneissä päätöslauselmissaan. Voidaanarvioida, että jos saarto puretaan,
tuotanto voi ulkomaisten investointien avulla suhteellisen nopeasti nousta 3-4 miljoonaan
barreliin päivässä.
Vaikka näillä näkymin ei tarvitse pelätä varsinaista öljypulaa, ei voida kuitenkaan olla
ottamatta huomioon OPEC-maiden käyttäytymistä kartellina eikä niitä poliittisia
huolenaiheita, joilla voi olla ajoittain vaikutusta sen asenteeseen. Voidaan kuitenkin mainita
joitakintekijöitä, jotka voivat vaikuttaaratkaisevastihintatasoon. Näitä ovat öljyntuojamaiden
talouden kasvuvauhti, kyky hallita kysyntää, uusien öljyvarantojen käyttöönotto ja
ympäristönsuojelunormientiukentaminen.
Koska suuri osa öljyvarannoista on keskittynyt OPEC-maihin, pitkällä aikavälillä suurimman
vaaran OPEC-maille muodostaa tekninen kehitys eli uudet tuotantotekniikat, joita voidaan
hyödyntää vaikeilla alueilla ja muuhun kuin tavanomaiseen raakaöljyyn, sekä uusien
korvaavien polttoaineiden ja niihin liittyvien tekniikoiden kehittäminen ennen muuta
liikennealalle.
Myös entisen Neuvostoliiton maat voivat osoittautua erityisen tärkeiksi Euroopan unionille.
Vuonna 1989 ne olivat vielä maailman suurimpia raakaöljyntuottajia ja tuottivat yli 11
miljoonaa barrelia päivässä. Tuotanto tällä alueella voisi kaksinkertaistua seuraavien 20
vuoden aikana 7,8 barrelista päivässä vuonna 2000 yhteensä 14 miljoonaan barreliin päivässä
vuonna 2020. Kaspianmeren alueen tunnetut öljyvarannot (25 miljardia barrelia) vastaavat
suuruudeltaan Pohjanmeren tai Yhdysvaltojen varantoja. Suuret voittomarginaalit ovat
kannustin, jota on vaikea vastustaa.
583. Öljynhintojenvaikutukset
Raakaöljy– OPEC-maiden korihinta 1970–2000(tammi–lokakuu)
0369121518212427303336
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 98 2000
(JAN-
OCT)$/barreli
Nimellishinta Vuoden 1973 hinnassa
Teollisuusmailla oli suuria ongelmia vuosien 1973 ja 1979 öljykriisien vuoksi, mutta näin ei
ole enää, vaikka öljyn hinta onkin kolminkertaistunut vuoden aikana. Energiateollis uuden
monipuolistuminen, öljytuotteiden käytön lopettaminen lähes täysin sähköntuotannossa ja
Euroopan talouden rakennemuutokset sen siirtyessä teollisuusyhteiskunnasta
palveluyhteiskuntaan ovat heikentäneet öljybarrelin hinnanvaihtelujen vaikutusta talouteen.Maksutapaan olisi kiinnitettävä huomiota, erityisesti mahdollisuuteen maksaa unionin
energiaostot euroina, minkä ansiosta voitaisiin lieventää vaihtokurssien vaihtelun vaikutusta.
Lisäksi öljytuotteiden korkea verotus Länsi-Euroopassa vähentää huomattavasti hintojen
nousun vaikutuksia inflaatioon. Kehitysmaille, jotka eivät tuota öljyä, lasku on vielä
suurempi, mikä voi estää maiden vapautumista köyhyyskierteestä.
Raakaöljyn hinnannousu koskettaa erityisesti köyhyysrajalla olevia väestönosia. Vaarana on,
että tällaiset väestönosat syrjäytyvät yhä enemmän talouselämästä ja yhteiskunnasta.
Komissio aikoo helpottaa tietojenvaihtoa asianmukaisista käytännöistä, joilla pyritään
lieventämään öljynhinnan nousun vaikutuksia niille, joiden tarve on suurin. Tarkoituksena on
yhteiskunnallisensyrjäytymisenvaaranpienentäminenLissaboninpäätelmienmukaisesti.
Ellei erityistoimia toteuteta öljyriippuvuuden vähentämiseksi erityisesti liikenteen alalla,
Euroopanriippuvuus öljyntuonnista voinousta 90 prosenttiin vuonna 2020.
Öljyä on yhä suuremmassa määrin pyrittävä korvaamaan vaihtoehtoisilla energialähteillä ja
kulutusta on pyrittävä hillitsemään erityisesti maantieliikenteen alalla, jonka osuus öljyn
kulutuksesta kasvoi 18 prosentista 50 prosenttiin vuosina 1973–2000. Pitkittyneillä
öljykriiseillä voi olla vakavia vaikutuksia, kun erityisesti liikennealalla ei ole löydetty öljyä
korvaavaa energialähdettä(biopolttoaineet, maakaasu).
Euroopan talouden on totuttava korkeaan öljyn hintaan, joka olisi suurempi kuin 20
Yhdysvaltain dollaria öljybarrelia kohti.
59C Houkuttelevat energiamuodot: maakaasu ja uusiutuvat energialähteet
1.Maakaasu: kohtiuuttariippuvuutta
30valtion Eurooppa:maakaasu (miljoonaaöljyekvivalenttitonnia)
0100200300400500600700800
1990 2000 2010 2020 2030TuotantoNettotuontiKulutus
a) Maakaasun yleistyminen
Maakaasua alettiin hyödyntää 1950-luvun alussa, mutta se saavutti tunnustetun aseman
energia-alalla vasta vuosikymmenten jälkeen. Ennen sitä pidettiin toisen luokan
energiatuotteena (öljyn hyödyntämisestä syntyvä sivutuote), mutta nyt siitä on tullut useisiin
tarkoituksiin sopiva energiamuoto. Sen käyttö on helppoa, sillä jakelu tapahtuu verkon kautta,
ja sitä käytetään kaikilla energiankulutuksen aloilla sähköntuotannossa (24 prosenttia
käytetystä maakaasusta sähkön ja lämmön yhteistuotanto mukaan luettuna),
lämmöntuotannossa ja viime aikoina myös liikenteessä. Tällä hetkellä lähes 70 prosenttia
maakaasusta käytetään teollisuudessa (26 prosenttia) ja asuntosektorilla (30 prosenttia). Ala,
joka kasvaa, onkuitenkin sähköntuotanto, sillä 15 prosenttia tuotetaanmaakaasunavulla.
Muutamissa valtioissa maakaasun osuus sähköntuotannossa kehittyy nopeasti. Osuus
kasvanee nopeasti ja korvannee osittain hiilen sähköntuotannossa. Kuluvan vuosikymmenen
kuluessa maakaasua käyttävien lämpövoimaloiden uskotaan kattavan noin kaksi kolmasosaa
kysynnän kasvusta (investoinnit sekavoimaloihin ja kombilaitosten kaasuturbiineihin).
Markkinoiden suuntausten perusteella vuosina 2020–2030 sähköntuotanto tapahtuu lähes
puoliksi(40 prosenttia) maakaasunavulla, mikä vastaa 45 prosenttia maakaasunkulutuksesta.
60b) Maakaasun kansainväliset markkinat
Maakaasua pidetään nykyisin välttämättömänä energiatuotteena energian
monipuolistamisessa, jotta energiankulutus pysyisi tasapainossa. Maakaasun osuuden nopea
kasvu tietyillä markkinoilla, kuten sähkömarkkinoilla, asuntosektorilla ja lämmöntuotannossa,
voi kuitenkin johtaa uuteen rakenteelliseen heikkouteen unionissa. Kysynnän uskotaan
lisääntyvän vuoteen 2010 mennessä 85 öljyekvivalenttitonnia niin, että se olisi 410 miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia. Itä-Euroopan ehdokasmaissa maakaasun kysynnän uskotaan kasvavan
40 prosenttia eli80 miljoonaanöljyekvivalenttitonniin vuonna 2010.
Maakaasumarkkinat poikkeavat suurelta osin öljymarkkinoista, vaikka
maakaasumarkkinoiden hinnat onkin sidottu öljymarkkinoiden hintaindeksiin.
Maakaasuesiintymät sijaitsevat usein öljyesiintymien läheisyydessä, joten ne ovat myös
samojen tuottajien käsissä, mikä selittää maakaasun markkinahintojen indeksoinnin.
Indeksoinnin taloudellinen syy liittyy siihen, että maakaasun on tarkoitus kilpailla öljyn
kanssa38. Alunperin indeksointi otettiin käyttöön keinona tuoda maakaasu vähitellen
markkinoille, mutta nykyisin menetelmää ei enää voida perustella taloudellisilla syillä, ja
indeksointi pitäisi korvata maakaasun tarjonnan ja kysynnän markkinoilla muodostuvilla
hinnalla. Tämä tapahtuu ainoastaan luomalla todelliset yhdennetyt maakaasun sisämarkkinat,
jotka eivät rajoitu kansallisten markkinoiden vapauttamiseen.
Vaikka kansainvälisillä maakaasumarkkinoilla ei uskota keskipitkällä aikavälillä syntyvän
kartelleja, koska tuottajamaat ovat hyvin erilaisia, markkinoiden voidaan kuitenkin todeta
olevan jäykät. Hinnan indeksointi, pitkäaikaisiin ota-tai-maksa-sopimuksiin (take or pay)
perustuvat toimitukset ja maakaasun tuonti Euroopan unioniin pääasiassa kaasuputkia pitkin
saavat yhdessä aikaan sen, että maakaasumarkkinat muistuttavat alueellisia oligopolistisia
markkinoita, joilla viejien (Venäjä, Norja ja Algeria sekä tulevaisuudessa epäilemättä myös
Iran ja Turkmenistan) välillä ei ole todellista kilpailua. Koska Venäjällä sijaitsee merkittäviä
varantoja (kolmasosa koko maailman maakaasuvarannoista), vaikuttaa väistämättömältä, että
riippuvuus Venäjästä tulee kasvamaan jossakin määrin. Tässä yhteydessä on huomattava, että
toimitukset entisestä Neuvostoliitosta ja sittemmin Venäjältä ovat olleet 25 vuoden ajan
esimerkillisen vakaat. Pitkän aikavälin strategia Venäjän kanssa tehtävän
kumppanuussopimuksenpuitteissa olisitärkeä vaihe toimitusvarmuudenedistämisessä.
15valtion Eurooppa:maakaasuntuonti kolmansistamaistavuonna
1999
38Lähtökohtana ovat samoilla markkinoilla kilpailevien öljytuotteiden hinnat (mitä kaasuyhtiöt kutsuvat
markkinavolyymiin perustuvaksilähestymistavaksi), jotka vaikuttavattuontihintoihinrajalla.
6141%5%
25%
29%
Entinen Neuvostoliitto
Algeria
Norja
Muut
62Tulevaisuudessa on odotettavissa, että kansainväliset maakaasumarkkinat muuttuvat
syvällisesti. Eräät asiantuntijat uskovat maakaasun hintojen nousevan lähes 20 prosenttia
vuoteen 2010 mennessä. Sisämarkkinoiden toteutumisen myötä syntyneiden Euroopan
unionissa toimivien spot-markkinoiden ja mm. ilmaston lämpenemiseen liittyvän
huolestuneisuuden lisäämien kysynnän paineiden uskotaan yhdessä muuttavan
hinnanmuodostuksen sääntöjä (eli maakaasun hinta irrotetaan öljyn hinnasta) joko niin, että
kilpailuun perustuvien markkinoiden mukaisesti otetaan huomioon tuotantokustannukset, tai
niin, että syntyy maakaasukartelli. Tällä hetkellä tällaisen ilmiön todennäköisyyttä on vaikea
arvioida. Siksi onkin välttämätöntä torjua rakenteellinen suuntaus hintojen liialliseen
korottamiseen ja varmistaa runsas ja monipuolinenenergiahuolto.
c) Kuljetusverkot
Kysynnän kasvaminen ja sisämarkkinoiden aiheuttama yhteisön sisäisen kaupan
lisääntyminen luo vähitellen kasvavan tarpeen kuljetusalan perusrakenteista (Euroopan
sisäiset ja Euroopan laajuiset kuljetusverkot, satamarakenteet nesteytettyä maakaasua varten),
joille ei ole vielä löydetty rahoitusta. On otettava huomioon, että maakaasun
kuljetuskustannukset vaihtelevat sen mukaan, kuljetetaanko maakaasu putkia pitkin vai
laivoilla (nesteytetty maakaasu). Maakaasun kuljetus edellyttää kummassakin tapauksessa
erittäin kalliita perusrakenteita. Kummankin kuljetusmuodon kannattavuus riippuu etenkin
etäisyyksistä.
Maakaasun hankinnan kannalta Euroopan unioni on kaasuputkistojensa ansiosta
maantieteellisesti hyvällä paikalla viejiin nähden, jotka ovat Norja, Venäjä ja Algeria.
Nesteytetyn maakaasun tarjonta täydentää ja monipuolistaa Keski- ja Lähi-idästä,
Maghrebista ja Atlantin valtameren maista (Nigeria ja Trinidad) tulevaa maakaasun tarjontaa.
Tulevaisuudessa Keski- ja Lähi-idästä (Iran ja Qatar) ja Keski-Aasiasta voi tulla merkittäviä
maakaasuntoimittajia.
Analysoitaessa unionin pääasiallisten nykyisten ja tulevien maakaasutoimittajien varantojen
tilannetta ilmenee, että toimitukset ovat epätasapainossa Venäjän hyväksi, josta tulee tällä
hetkellä 41 prosenttia unionin tuomasta maakaasusta. Riippuvuuden uskotaan lisääntyvän
laajentumisen jälkeen ja kulutuspaineiden vuoksi niin, että tulevaisuudessa 60 prosenttia
maakaasustatuodaanVenäjältä.
Tuottajamaiden lukumäärän perusteella yhteisön kaasuntoimittajien määrä saattaa vaikuttaa
vähäiseltä. Vuonna 1996 koko Länsi-Euroopan kokonaistuotannosta lähes 94 % kaasusta oli
peräisin 33 kaasuyhtiöltä, ja kaasuesiintymien lukumäärä oli varsin suuri. Kolme suurinta
kaasuyhtiötä tuottaa 10–15% Euroopan kaasuntuotannosta. Kaasun tuonnin muilta
maantieteellisiltä alueilta, ja myös nesteytetyn maakaasun tuonnin, arvioidaan lisääntyvän
tulevaisuudessa. Tämä valaisee tarjonnassa niin yhteisön sisällä kuin ulkopuolella esiintyvää
kilpailupotentiaalia.
Tällä hetkellä tutkittavana olevien uusien tuontiväylien käyttöönotto eli uusien putkistojen
rakentaminen tai nesteytetyn maakaasun kuljetus Iranista ja Qatarista39lisäisi
39Qatarillaon kolmekertaaenemmän tunnettujamaakaasuvarantoja kuin AlgeriallataiNorjalla.
63maakaasutoimitusten maantieteellistä monipuolisuutta, ja näin pidettäisiin myös yllä ostajan
markkinat. Tuontiväylien käyttöönoton kalleus vaikuttaisi kuitenkin kuluttajahintoihin ja
lisäisikauttakulkumaihin liittyviä riskejä.
Euroopan maakaasuhankinnoista aiheutuu lopulta uutta riippuvuutta, joka korostuu yhä
enemmän hiilen kulutuksen vähentyessä. Maakaasun kulutuksen lisääntymisen myötä hinnat
voivat noustaja Euroopanunioninenergiantoimitusvarmuus voivaarantua.
Kun Euroopan unionin maakaasun tuonnista 41 prosenttia tulee Venäjältä ja lähes 30
prosenttia Algeriasta, unionin maakaasuhankintojen, erityisesti nesteytetyn maakaasun
hankintojen, monipuolistaminen vaikuttaa toivottavalta. Maakaasuun verrattuna Euroopan
unionin öljyn- ja hiilentuonti ovat maantieteellisesti selvästi monipuolisemmat. Energia-alan
kumppanuuden kehittäminen pitkällä aikavälillä avaintoimittajien kuten Venäjän kanssa on
siis välttämätöntä.
642. Uudet ja uusiutuvat energialähteet: ensisijainenpoliittinentavoite
30 valtion Eurooppa:uusiutuvat energialähteet (miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia)
0255075100125150175200
1990 2000 2010 2020 2030Tuotanto /
Kul ut us
Uusiutuvat energialähteet tarjoavat huomattavia mahdollis uuksia40Euroopan energian
toimitusvarmuuden lisäämiseksi. Uusiutuvienenergialähteiden käytön kehittäminen edellyttää
kuitenkin erityisen laajoja poliittisia ja taloudellisia toimia. Toimista on hyötyä ainoastaan, jos
niihin liittyy todellinen kysyntään liittyvä politiikka, jolla edistetään energiankulutuksen
järkiperäistämistä ja vakauttamista. Uusiutuvat energialähteet ovat keskipitkällä aikavälillä
ainoita energiamuotoja, joiden suhteen Euroopan unionilla on tiettyä liikkumavaraa tarjonnan
lisäämiseksi nykytilanteessa. Unionilla ei ole varaa laiminlyödä uusiutuvien energialähteiden
hyödyntämistä.
a) Potentiaali, joka onhyödynnettävä
Uusiutuvat energialähteet muodostavat tällä hetkellä lähes 6 prosenttia Euroopan unionin
energiatoimituksista, ja 2 prosenttia on vesivoimaa . Uusiutuvien energialähteiden osuuden
kaksinkertaistaminen sähköntuotannossa on ollut tavoitteena jo vuodesta 1985, mutta sitä ei
ole vielä saavutettu41. Jäsenvaltioiden on sitouduttava tähän tavoitteeseen ja asetettava
unionin tavoitteeseen liittyvät kansalliset tavoitteet. Kaikki eivät ole vielä tehneet niin. Tähän
suuntaanonkuitenkinedettävä.
Vuosina 1985–1998 energiantuotto uusiutuvista energialähteistä lisääntyi merkittävästi
suhteellisina määrinä (+ 30 %), mutta absoluuttisina määrinä se on vielä heikkoa (65–86
miljoonaa öljyekvivalenttitonnia, vesivoima mukaan luettuna). Vaikka uusiutuvien
energialähteiden käyttö koko maailmassa on vähäistä, se vaihtelee erittäin paljon maasta
toiseen. Neljässä maassa uusiutuvien energialähteiden käyttö on merkittävää. Metsästä
40Ks. 1osan I– Bkohta.
41EYVLC 241, 25.9.1986.
65saatavaa energiaa ja vesivoimaa hyödyntävät Portugali (15,7 prosenttia), Suomi (21,8
prosenttia), Itävalta (23,3 prosenttia) ja Ruotsi(28,5 prosenttia).
Uusiutuvien energialähteiden osuus kokonaiskulutuksesta liittyy tiiviisti kulutuksen
kehittymiseen ja energiansäästöön. Uusiutuvien energialähteiden alalla tapahtunut
edistyminen on jäänyt lisääntyneen kulutuksen jalkoihin. Osuus kokonaiskulutuksesta on
pysähtynyt kuuden prosentin vaiheille, vaikka alan vuosikasvu on kolme prosenttia ja vaikka
joidenkin energiamuotojen kohdalla on tapahtunut huikeata kasvua, kuten yli 2 000 prosentin
kasvutuulivoiman alalla kymmenessä vuodessa. On todettava, että tarjontaan liittyvistä
toimista on hyötyä ainoastaan, jos niihin liitetään energiankysynnän järkiperäistämistä
koskevia toimia.
Arvioiden mukaan uusiutuvien energialähteiden absoluuttinen määrä energiankulutuksessa
kasvaa tulevina vuosina. Uusiutuvien energialähteiden suhteellinen osuus riippuu suurelta
osin niiden liittämisestä sähköverkkoon sekä niiden kilpailukyvystä hajautetun tuotannon
kehityksessä.
Komissio on asettanut tavoitteeksi kaksinkertaistaa uusiutuvien energialähteiden osuuden
energian kokonaiskulutuksesta niin, että osuus kasvaa 12 prosenttiin vuonna 2010, kun se
vuonna 1997 oli kuusi prosenttia. Uusiutuvien energiamuotojen kehittämisen pitäisi
stimuloida pk-yrityksiä. Sillä on myönteisiä vaikutuksia myös työllisyyteen, ja sen avulla
voidaan luoda kehitysmaihin vietävää eurooppalaista teknologiaa.
Tästä syystä on tärkeää, että kukin jäsenvaltio sitoutuisi vakavasti kansallisiin tavoitteisiin,
joista on säädetty uusiutuvista energialähteistä tuotettavaa sähköä koskevassa
direktiiviehdotuksessa.
b) Eri energiamuotojen erilaiset kasvumahdollisuudet
Tavoite uusiutuvien energialähteiden osuuden kaksinkertaistamiseksi Euroopan
energiataseessa on osa energian toimitusvarmuuden ja kestävän kehityksen strategiaa.
Tavoitteen saavuttamiseksi on kuitenkin toteutettava merkittäviä toimia. Komission arvion
mukaan investointeja tarvitaan vuosina 1997–2010 yhteensä 165 miljardia euroa. Erityisesti
on toteutettava toimia sähköntuotannon alalla, sillä ympäristöä säästävän energiantuotannon
määrän olisi nykyisestä 12 prosentista noustava 22 prosenttiin vuonna 2010, kuten säädetään
uusiutuvista energialähteistätuotettavaa sähköä koskevassa direktiiviehdotuksessa.
Ympäristöä säästävän sähköntuotannon lisääminen on vaikeaa erityisesti siksi, että
vesivoiman alalla, jota uusiutuvasta energiasta on tällä hetkellä kolmasosa,
laajentamismahdollis uudet ovat lähes olemattomat. Uusien vesivoimalaitosten rakentaminen
kohtaa paikallisesti erityisen voimakasta vastustusta. Vain minivesivoimaloilla voi olla
joitakin tulevaisuudennäkymiä. Tästä syystä lähes kaikkeen kysynnän kasvuun on pystyttävä
vastaamaan muilla uusiutuvilla energiamuodoilla (biomassa, tuulivoima, aurinkoenergia,
maalämpö). Niiden suhteellinen osuus energiantuotannosta olisi siis nelinkertaistettava eikä
kaksinkertaistettava.
Biomassa voisi omalta osaltaan myötävaikuttaa merkittävästi kestävän energiahuollon
varmistamiseen. Biomassa on kaikkialla esiintyvä ja monikäyttöinen energiamuoto, jota
voidaan käyttää niin lämmitykseen kuin sähköntuotantoonkin. Bioenergialähteisiin kuuluvat
maa- ja metsätalouden jäämät, jätevirrat ja uudet energiaviljelmät. Esimerkiksi maa- jametsätalouden jäämien tarjoamia merkittäviä mahdollisuuksia ei ole vielä tähän mennessä
hyödynnetty.
66Suurista kokonaiskustannuksista huolimatta on erityisesti varmistettava biopolttoaineiden ja
muiden vaihtoehtoisten polttoaineiden pysyminen ja niiden osuuden kasvu
polttoainemarkkinoilla. Biopolttoaineet ovat pääasiassa biodieseleitä (70–80 prosenttia on
peräisin orgaanisista öljyistä, auringonkukkaöljystä jne.) ja alkoholeja (20–30 prosenttia
tuotetaan juurikkaista, vehnästä, durrasta jne.). Tuotantovaihtoehtoja on useita, mutta etusija
on annettava hyvin tuottaville viljelmille, joiden välituotekäyttö on vähäistä ja jotka eivät
häiritse luonnon monimuotoisuutta. Biodieselillä voidaan korvata tavallinen diesel ilman
suurempia teknisiä ongelmia. Alkoholeja voidaan taas sekoittaa perinteiseen bensiiniin niin,
että niidenosuus onnoin15 prosenttia, ilmanajoneuvokantaantehtäviä teknisiä muutoksia.
Biopolttoaineet ovat erityisen kiinnostavia ympäristövaikutustensa vuoksi: niistä syntyy 40–
80 prosenttia vähemmän kasvihuonekaasupäästöjä kuin muista fossiilista polttoaineista. Myös
hiukkaspäästöt sekä hiilimonoksidi- ja hiilidioksidipäästöt ovat pienemmät. Biopolttoaineet
luovat myös uusia työpaikkoja maaseutualueille ja edistävät maaseuturakenteen säilymistä
tarjoamalla maanviljelytuotannolle uusia markkinamahdollis uuksia. Tässä yhteydessä on
varmistettava, ettei biopolttoaineisiin käytetä maatalousmaita liian tehokkaasti. Pitemmällä
aikavälillä maantieliikenteessä pitäisi hyödyntää muiden uusiutuvien energialähteiden, kuten
vedyn, mahdollisuuksia.
Euroopan unionissa biopolttoaineiden osuus on vielä pieni. Vuonna 1998 se oli 0,15
prosenttia polttoaineena käytettyjen kivennäisöljyjen kokonaiskulutuksesta. Merkittävin este
biopolttoaineiden käytölle on biopolttoaineiden ja fossiilisten polttoaineiden hintaero.
Esimerkiksi biodieselin hinta on 1,5-kertainen, ja ero voi olla jopa nelinkertainen, kun on
kyseessä verottomat tuotteet. Uusiutuvien energialähteiden osuus pyritään
kaksinkertaistamaan vuoteen 2010 mennessä. Komissio arvioi vuonna 1997 julkaistussa
uusiutuvia energialähteitä koskevassa valkoisessa kirjassaan42, että bioenergian osuus olisi 7
prosenttia kokonaiskulutuksesta vuonna 2010. Siinä korostetaan, että biopolttoaineiden
osuudenkasvaminentoteutuu ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
- Jäsenvaltioiden on sitouduttava päättäväisesti valkoisen kirjan kunnianhimoisen
mutta realistisen tavoitteen saavuttamiseen vuoteen 2010: biopolttoaineiden osuus on
nostettava 7 prosenttiin ja vahvistettava tavoitteeksi kaikkien korvaavien
polttoaineiden osuudennostaminen 20prosenttiin vuoteen 2020mennessä.
- Biopolttoaineidenjakilpailevien tuotteidenhintaeroa on pienennettävä toimilla, jotka
liittyisivät ennen kaikkea verotukseen.
- Öljy-yritysten on sitouduttava helpottamaan biopolttoaineiden laajaa jakelua
vapaaehtoisilla sopimuksilla niin, etteiasiasta tarvitse laatia yhteisön lainsäädäntöä.
- Tämän alan tutkimusta on tehostettava. On esimerkiksi kartoitettava vaihtoehtoisiin
energialähteisiin kuten vetyyn (joka on metanolin kanssa polttokennojen polttoaine, jota
42KOM(97) 599, 26.11.1997.
67voidaan tuottaa monenlaisista primaarienergialähteistä, kuten uusiutuvista energialähteistä)
liittyviä uusia ratkaisuja.
Myöstuulivoimasta saatavaa sähköenergiaa on kehitettävä, mutta lisäksi on pohdittava
vesivoimahankkeiden tukemista, mukaan luettuina pienen mittakaavan hankkeet (alle
10 megawattia), joihineiole tähän mennessä kiinnitettypaljonkaan huomiota.
Uusiutuvien energialähteiden edistämiseksi on laadittu erilaisia ohjelmia kansallisella ja
yhteisön tasolla. Vaikka tällainen lähestymistapa on välttämätön, se ei kuitenkaan riitä. Sitä
voidaan täydentää yleisluonteisella järjestelmällä, johon kuuluisi tutkimuksen tuki sekä
näiden energialähteiden investointi-, toiminta- ja käyttötuet Euroopan unionista tehdyn
sopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti. Ehdottaessaan uusiutuvia energialähteitä koskevaa
direktiiviä komissio laati kehyksen, jonka puitteissa tietyillä uusiutuvilla energialähteillä,
kutentuulivoimalla , tuotetusta sähköstä saadaan aikanaan kilpailukykyistä niin, että se voisi
kilpailla perinteisistä energialähteistä tuotetun sähkön kanssa. Lähestymistapaa täydennetään
(voimassaolevan yhteisön säännöstön asettamissa rajoissa) rakennusten energiansäästöstä
annettavalla uudella ehdotuksella, jolla voidaan edistää muita energialähteitä (kuten
aurinkoenergiaa ja biomassaa) huomattavasti entistä hajautetummin, sillä tämän alan
varantoja on hyödynnettävä paikallisesti.
c) Uusiutuvien energialähteiden kehittämisen esteet
Kaikkien uusiutuvien energialähteiden kehittämisessä on ensinnäkin rakenteellisia esteitä.
Talous- ja yhteiskuntajärjestelmä on luotu ja sitä on kehitetty keskitetysti perinteisten
energiamuotojen(hiili, öljy, maakaasu ja ydinvoima) ja erityisestisähköntuotannon ympärille.
Suurin ongelma on kuitenkin rahoitus. On huomattava, että tiettyjen uusiutuvien
energialähteiden kohdalla on tehtävä merkittäviä alkuinvestointeja, joista ovat aikoinaan
hyötyneet myös muut energiamuodot, kuten hiili, öljy ja ydinvoima. Ongelma voidaan
ratkaista esimerkiksi niin, että tuottoisimpien energialähteiden – ydinvoiman, öljyn jamaakaasun – käytöstä varataan varoja uusiutuvien energiamuotojen kehittämiseen.
Voitaisiin harkita esimerkiksi veronluonteista maksua, jolla rahoitettaisiin välttämättömiä
alkuinvestointeja varten perustettua alueellista tai kansallista rahastoa. Lisäksi useat
uudistuvat energialähteet tarvitsevat toimintatukea suhteellisen pitkään ennen kuin niistä tulee
kannattavia. Tällä hetkellä tukivaroja kerätään jo joissakin jäsenvaltioissa niin, että
uusiutuvilla energiamuodoilla tuotetusta energiasta peritään kiinteitä maksuja, velvoitetaan
ostamaan ympäristömyötäisyyttä koskevia todistuksia tai julkaistaan tarjouspyyntöjä tietystä
kapasiteetista.
Kansalliset, alueelliset ja paikalliset säännökset ja määräykset olisi mukautettava
kaupunkisuunnittelussa ja maankäytössä niin, että etusija annetaan uusiutuvien energioiden
tuotantolaitosten sijoittamiselle. Tämä asia on ratkaistava toissijaisuuden periaatteen
mukaisesti. On hieman ristiriitaista, että kansalaiset eivät ole aikaisemmin voineet vastustaa
ydinreaktorien sijoittamista, kun he nyt voivat estää uusiutuvia energialähteitä käyttävien
laitosten kehittämisen. On korostettava myös, että hallinnolliset ja ympäristöön liittyvät esteet
ovat nykyisin huomattavasti suuremmat kuin perinteisten energialähteiden kehittämisen
aikaan, mikä näkyysuurempina investointikustannuksina.
Näillä eri aloilla on tapahtunut erilaista kehitystä. Uusiutuvia energiamuotoja pidettiin ennen
hajautettuina energian lähteinä, joiden tuotantokapasiteetti oli rajallinen, mutta nykyisin
68kehitetään jopa offshore-lautoille sijoitettuja tuulivoimapuistoja. Näin uusiutuvat
energiamuodot voidaan sisällyttää keskitettyyn laajan mittakaavan tuotanto- ja
kulutussuunnitelmaan.
Jos ei tapahdu teknologista epäonnistumista, kustannusten spontaani kehitys voi vahvistaa
uusiutuvien energiamuotojen asemaa markkinoilla joko niin, että öljyn hinta pysyy korkeana,
tai niin, että päästöjen todistusjärjestelmän hinnat otetaan huomioon perinteisten
energiamuotojen investointikustannuksissa.
Uusiutuvien energiamuotojen markkinoiden säännöllinen kehitys Euroopan unionissa ei
kuitenkaan toteudu ilman julkisen hallinnon määrätietoista keskipitkän aikavälin politiikkaa.
Tätä politiikkaa voidaan toteuttaa erilaisilla päätöksillä, jotka koskevat uusiutuvien
energiamuotojen hyväksi toteutettavia tiukkoja verotustoimia, sähköntuottajien velvollisuutta
ostaa vähimmäismäärä uusiutuvilla energiamuodoilla tuotettua energiaa tai tutkimus- ja
rahoitustukia (korkotuet, takuurahastot, muiden energialähteiden veronluonteiset maksut).
Tietyille uusiutuville energiamuodoille olisi myönnettävä tukea, jotta niiden markkinat
pysyisivät perinteisten energiamuotojen markkinoita vastaavina. Tämä on toteutettava
yhteisönkilpailusääntöjenpuitteissa.
Uusiutuvien energialähteiden käytön yleistyminen edellyttää rahoituksellisia tai
verotuksellisia kannustimia.
Tavoitteet, joiden mukaan korvaavien polttoaineiden osuus on 20 prosenttia vuonna 2020,
voivat jäädä saavuttamatta, ellei korvaavia polttoaineita edistetä verotuksella, anneta
lainsäädäntöä öljy-yhtiöiden suorittamasta jakelusta tai tehdä teollisuuden kanssa
vapaaehtoisuuteenperustuvia sopimuksia.
Valitettavasti yhteisön tasolla ei ole yhdenmukaistettu biopolttoaineiden käyttöä suosivaa
verotusta, vaikka komissio antoi aiheesta ehdotuksen vuonna 1992. Jopa tietyissä ohjelmissa
toteutetut verotuksen yhdenmukaistamista koskevat toimet on asetettu kyseenalaisiksi
oikeudellisista syistä.
Päätelmä : Yksikään energialähde ei voi yksinään täyttää nykyisen tai laajentuneen Euroopan
unionin energiantarvetta. Energiamuotojen välisten suhteiden laatu on syvällisessä muutoksen
tilassa. Öljyn ja hiilen kohdalla voidaan puhua erisuuntaisesta erikoistumisesta ja hiilen ja
ydinvoiman välillä täydentävyydestä. Maakaasu kilpailee kaikkien näiden tuotteiden kanssa
kaikilla markkinoilla.
Euroopan unionin energiahuoltoon vaikuttavat maakaasun kokonaiskysynnän paineet ja
tuottajamaiden (Algeria, Venäjä, Norja, Alankomaat) vientikapasiteetti, mutta myös uudet
tuottajat (kutenKeski- ja Lähi-idän maat), hiilivetyvarantojen asteittainen ehtyminen, hintojen
vastaava nousu, ydinohjelmien toteuttamisessa ilmenneet vaikeudet ja hiilen käytön
aiheuttamat ympäristöriskit.
Nykyisin energiankulutuksesta 41 % saadaan öljystä, 22 % maakaasusta, 16 % kiinteistä
polttoaineista (kivihiili, ruskohiili, turve), 15 % ydinvoimasta ja 6 % uusiutuvistaenergialähteistä. Jos mitään ei tehdä, energiatase perustuu vuonna 2030 edelleen fossiilisiin
69polttoaineisiin: 38 % öljystä, 29 % maakaasusta, 19 % kiinteistä polttoaineista ja hädin tuskin
6 %ydinvoimasta ja 8 % uusiutuvista energialähteistä.
Euroopan unionilla ei ole keinoja vaikuttaa tarjonnan edellytyksiin, jotta se voisi taata
energian toimitusvarmuuden mahdollisimman hyvin. Vaikka liikkumavara on pieni, on
kuitenkinkaksimahdollisuutta.
Ensinnäkin Euroopan unioni, jonka markkinat ovat tuottajille houkuttelevat, voi neuvotella
tuottajamaiden kanssa strategisesta kumppanuudesta, jolla parannetaan energian
toimitusvarmuutta. Näin on alettu toimia Venäjän kanssa. Venäjälle on tarjottu tukea
kuljetusverkostojen parantamiseen ja uusien teknologioiden kehittämiseen sellaisissa
poliittisissa puitteissa, joissa toimitukset voidaan vakiinnuttaa ja investoinnit varmistaa.
Toiseksi Euroopan unionin on kiinnitettävä erityistä huomiota rahoitustuen löytämiseen
uusiutuville energialähteille, jotka ovat kuitenkin erittäin pitkällä aikavä lillä kaikista
lupaavimpia energiahuollon monipuolistamisessa.
Euroopan unioni ei kuitenkaan voi vähentää riippuvuuttaan energiantuonnista muuten kuin
määrätietoisella kysynnän hallintaantähtäävällä politiikalla.
Kysynnän hallintaan tähtäävä politiikka on erityisen tärkeää, sillä vain sen avulla voidaan
torjua ilmastonmuutosta.
702OSAENERGIAN UUSIVIITEKEHYS
Pohdittaessa Euroopan energiahuoltoa tulevaisuudessa ja erityisesti sen monipuolistamista on
aina otettava huomioon kaksi uutta viime aikoina esiin noussuttatekijää. Ensimmäinen tekijä
on ilmastonmuutos. Muutos on varma, olipa sen laajuus mikä tahansa, ja se uhkaa maailman
tasapainoista kehitystä. On todettava, että Euroopan unionilla ei ole vielä tehokkaita keinoja
torjua ilmastonmuutoksen vaikutuksia pitkällä aikavälillä, vaikka se on sitoutunut Kioton
tavoitteisiin. Kestävää kehitystä edistävällä määrätietoisella politiikalla (Euroopan unionista
tehdyn sopimuksen 6 artikla) vahvistetaan samalla toimitusvarmuutta ja ilmastonmuutoksen
torjumista.
Toinen tekijä on asteittain yhdentyvien energiamarkkinoiden toteuttaminen. Keinot, joilla
torjutaan ilmastonmuutosta Euroopan unionin tasolla, on myös valittava tämän uuden
asiaintilan perusteella. Eurooppalaisten energiamarkkinoiden toteuttamisen ansiosta
jäsenvaltioidenvalinnoilla ja yritystenstrategioilla onkansallisentason ylittävä vaikutus.
I ILMASTONMUUTOKSENHAASTE
Tänä päivänä Euroopan energiamarkkinoiden toimitusvarmuudessa on otettava huomioon
ilmastonmuutoksen torjuminen ja kestävän kehityksen edistäminen (perustamissopimuksen 2
ja 6 artikla). Jos ei toteuteta huomattavia kysynnän hillitsemiseen tähtääviä toimenpiteitä,
Euroopan unioni ei pysty torjumaan ilmastonmuutosta eikä edes täyttämään Kioton
sitoumuksia. Näillä toimenpiteiden on oltava johdonmukaisia energiariippuvuuden
vähentämistä koskevan tavoitteen kanssa.
Verotukseen, valtiontukiin ja kysyntää koskevaan politiikkaan liittyvillä toimilla ei ole
pystyttyratkaisemaannäitäongelmia.
A Uusia kysymyksiä
Tilastotietojen ja tiedemiesten mukaan viime vuosina yhteiskunnan kehityksen myötä
syntyneet kasvihuonekaasut aiheuttavat ilmastollisia häiriötä.
1. Ilmastonmuutosta ontorjuttava kiireellisesti
Hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin mukaan ilmaston lämpeneminen on kiihtynyt
vuodesta 1900. Maapallon lämpötila on noussut keskimäärin 0,3–0,6 astetta. Ilmaston
lämpeneminen on aiheuttanut merenpinnan nousun 10–25 cm:llä. Ahtojääpeitteen
keskipaksuus on ohentunut 40 prosenttia 50 vuoden aikana. Planeetan lämpenemisen
uskotaan kiihtyneen edelleen viimeisten 25 vuoden aikana, mistä eräänä konkreettisena
todistuksena pidetäänuseita ennätyksellisiä lämpötiloja.
a) Syyt: ihmistenaiheuttamat päästöt
Ilmaston lämpeneminen johtuu luonnollisen ja elämän säilymiselle välttämättömän
kasvihuoneilmiön voimistumisesta. Kasvihuonekaasut säilyttävät ilmakehässä osan maan
pinnasta heijastuvasta auringon lämmöstä ja pitävät näin yllä noin 15 asteen keskilämpötilaa
maanpinnalla. Ilman niitä lämpötila olisi –18° C.
71Ensimmäisestä teollisesta vallankumouksesta lähtien kasvihuonekaasujen43määrä
ilmakehässä on lisääntynyt merkittävästi samalla, kun luonnon kyky sitoa niitä on
heikentynyt. Hiilidioksidi on merkittävin kasvihuoneilmiön aiheuttaja, ja sen määrä
ilmakehässä on lisääntynyt 30 prosenttia vuoden1750 jälkeen44.
Ihmisenaiheuttamista hiilidioksidipäästöistä Euroopassa 94 prosenttia syntyyenergia-alalla.
Kasvihuonekaasuja muodostuu pääasiallisesti fossiilisista polttoaineista. Euroopan unionissa
hiilidioksidipäästöistä 50 prosenttia on peräisin öljyn kulutuksesta, 26 prosenttia maakaasusta
ja 23 prosenttia hiilestä. Kulutusaloittain hiilidioksidipäästöistä sähkön- ja höyryntuotannon
osuus on 30 prosenttia, liikenteen 28 prosenttia, kotitalouksien 14 prosenttia, teollisuuden 16
prosenttia ja palvelusektorin 5 prosenttia. Arvioidusta hiilidioksidipäästöjen lisääntymisestä
90 prosenttia tapahtuu liikenteen alalla. Esimerkiksi yksi keskikokoinen auto tuottaa
vuosittain 2–3 kertaa painonsa verran hiilidioksidia . Muilla sektoreilla päästöt saattavat
laskea vuoden1990tasoonverrattuna.
Liikenteen riippuvuus fossiilisista energialähteistä – ja se, että liikkumisen kysynnän
lisääntyminen kohdistuisi erityisesti tieliikenteeseen – merkitsee kasvihuonekaasupäästöjä,
jotka ovat fossiilisten polttoaineiden palamistuote. Viime vuosikymmenen aikana on
tunnustettu, että nämä kaasut ja erityisesti hiilidioksidi ovat vakava uhka tuleville
sukupolville. Ne aiheuttavat ilmaston lämpenemistä, mikä merkitsee erittäin huolestuttavaa
ilmastonmuutosta. Vaikka EU:n osuus hiilidioksidin maailmanlaajuisista päästöistä ovat
melko vähäiset (14%), EU:n on näytettävä esimerkkiä tällä alalla ja toteutettava voimakasta
politiikkaa, jonka tavoitteena on vähentää näiden kaasujen tuottoa selvästi. EU aikoo täyttää
maailmanlaajuisen velvoitteensa, ja se sitoutui Kiotossa vähentämään
kasvihuonekaasupäästöjään8 %suhteessa vuoden1990tasoonvuoteen2008–2012 mennessä.
Liikenteen energiankulutus vastasi 28 prosenttia hiilidioksidin (tärkein kasvihuonekaasu)
päästöistä vuonna 1998. Jos mitään ei tehdä liikenteen kasvavan suuntauksen kääntämiseksi
päinvastaiseksi, niin viimeisimpien ennusteiden mukaan liikenteen aiheuttamat
hiilidioksidikaasupäästöt, jotka olivat 739 miljoonaa tonnia vuonna 1990, lisääntyvät noin 50
prosentilla ja ovat 1113 miljoonaa tonnia vuonna 2010. Jälleen kerran maantieliikenne on
pääasiassa vastuussa tästä tilanteesta, koska se edustaa yksinään 84 prosenttia liikenteen
aiheuttamista hiilidioksidipäästöistä. Lentoliikenne puolestaan aiheuttaa 13 prosenttia
hiilidioksidipäästöistä. On tunnettua, että räjähdysmoottori on energiatehokkuudeltaan
jäljessä, mm. siksiettä vain osa palamisesta liikuttaa ajoneuvoa45
.
Öljyriippuvuuden vähentäminen – ja liikkumismuotojen energiatehokkuuden parantaminen
on ekologinen välttämättömyys ja teknologinen haaste. Tässä yhteydessä yhteisö haluaa
43Ihmisen toiminnasta aiheutuvia kasvihuonekaasuja on kuusi: hiilidioksidi (CO 2), jonka osuus on suurin
(80 prosenttia), typpioksiduuli (N 2O), metaani (CH 4), HFC-yhdisteet, perfluorihiilivedyt (PFC) ja
rikkiheksafluoridi (SF 6).
44Hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli,1995.
45Ranskan liikenneministeriön tutkimuksessa osoitetaan, että henkilöauton energiatehokkuus
(ajoneuvokilometriä öljyekvivalenttikiloa kohti) on kaksi kertaa pienempi kuin metron. Autonpolttomoottorinhyötysuhdeon luokkaa 17 prosenttia("Pour laScience",tammikuu 1998).
72korostaatiettyjä toimenpiteitä, jotkakoskevat esimerkiksi henkilöautojen ja hyötyajoneuvojen
hiilidioksidipäästöjen ja niidenpolttoaineenkulutuksen vähentämistä.
b) Seuraukset: luonnonmullistusten yleistyminen
Vaikka tiedemiehet ovat yksimielisiä ilmaston lämpenemistä aiheuttavista tekijöistä,
lämpenemisen laajuudesta ja senseurauksien vakavuudesta väitelläänedelleen.
Tuhoisien tulipalojen, rankkasateiden, pitkittyneiden helleaaltojen ja napajäätikön sulamisen
uskotaan olevan kasvihuonekaasujen aiheuttamaa. Hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin
mukaan nämä ilmiöt eivät sinänsä ole mitenkään erikoisia, mutta huolestusta aiheuttaa niiden
yleistyminen.
Pahin on vielä tulematta, vaikkei se olekaan varmaa. Paneeli arvioi, että jos mitään toimia ei
toteuteta, maapallon keskilämpötila nousee vielä 1–3,5 astetta vuoteen 2100 mennessä. Tästä
aiheutuisi merenpinnan nousu 15–95 senttimetr illä. Rannikkoalueita ja kokonaisia saaria ja
saaristoja voisi kadota kartalta merten laajetessa ja napajäätiköiden sulaessa.
Onnettomuuksien laajuus olisi katastrofinomaista, sillä siihen liittyisivät myös kaikki
taloudellisesta toiminnasta ja maankäytöstä aiheutuvat pahentavat tekijät. Kuivat kaudet ja
tulvat olisivat todennäköisesti yhä ankarampia ja yleisempiä, mikä mullistaisi maatalouden
toiminnan.
2. Kansainvälisten sitoumusten noudattaminen on vaikea haaste
Hiilidioksidimäärien vakauttaminen nykyiselle tasolleen edellyttäisi, että päästöjä
vähennettäisiin välittömästi 50–70 prosenttia. Jos arvioituja vaikutuksia halutaan vain
lieventää, olisi myös toimittava heti. Jos lämpötilan nousu halutaan rajoittaa 1,5 asteeseen
vuoteen 2050 mennessä ja merenpinnan tason nousu 2 cm:iin vuosikymmentä kohti,
teollisuusmaiden olisi vähennettävä päästöjään arvioiden mukaan vähintään 35 prosenttia
vuosina 1990–201046.Jos ilmiötä ei voida pysäyttää, sitä on hidastettava. Mitä
pidempään odotetaan, sen rajumpia toimia ontoteutettava.
Vaikka liikenteen osuus hiilidioksidin kokonaispäästöistä on vain 28 prosenttia, liikenne on
kuitenkin tärkein syy siihen, että Euroopan unioni ei pysty noudattamaan Kiotossa tekemiään
sitoumuksia, jos perusteellisia muutoksia eitoteuteta nopeasti.
Hiilidioksidipäästöjen arvioidusta lisääntymisestä vuosina 199–2010 tapahtuu 90 prosenttia
liikenteen alalla. Maantieliikenne on suurimmassa vastuussa, sillä sen osuus
hiilidioksidipäästöistä on 85 prosenttia. Näin ollen yhteisön toiminta liikennemuotojen
46"Environmentattheturn ofthecentury", Euroopan ympäristökeskus, 1999.
73tasapainottamiseksion erityisen merkittävää, kun otetaan huomioon, että kuorma-auto tuottaa
keskimäärinkuusikertaa enemmän hiilidioksidia tonnia ja kilometriä kohtikuin juna.
Tästä syystä on aloitettava todellinen keskustelu maantiekuljetusten asemasta
tavarankuljetuksissa ja yksityisautoilusta kaupungeissa.
Komission piakkoin julkistamassa valkoisessa kirjassa, jossa käsitellään yhteisen
liikennepolitiikan tulevaisuutta, korostetaan tarvetta toteuttaa alalla heti konkreettisia
toimenpiteitä.
a) Kiotonsitoumukset: historiallinenkäännekohta
Toiminta ilmastonmuutoksen torjumiseksi on johtanut Yhdistyneiden Kansakuntien puitteissa
vuonna 1992 pidetyssä Rion ympäristökonferenssissa vahvistettujen tavoitteiden
hyväksymiseen. Rion ilmastosopimuksen jälkeen Kiotossa allekirjoitettiin vuonna 1997
pöytäkirja, joka ratifioinnin jälkeen sitoo ja velvoittaa teollisuusmaita toteuttamaan
tarkemmin määriteltyjä ja tiukkoja toimia.
Euroopan unioni sitoutui ensi vaiheessa vakauttamaan hiilidioksidipäästönsä vuoteen 2000
mennessä vuoden 1990 tasolle, minkä jälkeen se sitoutui vähentämään
kasvihuonekaasupäästöjään vuosina 2008–2012 yhteensä 8 prosenttia verrattuna vuoden 1990
tasoon, mikä tarkoittaa 346 miljoonan hiilidioksiditonnin vähentämistä. Euroopan unionissa
tehdyn taakan jakamista koskevan sopimuksen mukaan Saksan on vähennettävä
kasvihuonepäästöjä 21 prosenttia ja Yhdistyneen kuningaskunnan 12,5 prosenttia, kun taas
Ranskan ja Suomenonvain vakautettava päästönsä.
b) Vaikeastitäytettävä sitoumus
30 valtion Eurooppa:hiilidioksidipäästöt energiasektoreittain (1999 =
100)
7490100110120130140
1990 2000 2010 2020 2030Vertailutapaus:
korkeathinnatYdinvoiman
vähittäinenlopettam inen
Haagin kokouksessa marraskuussa 2000 lykättiin Kioton pöytäkirjan
kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevien määräysten täytäntöönpanoa koskeva
keskustelu kevääseen 2001. Jotta pöytäkirja tulisi voimaan, vähintään 55 maan, joiden osuus
teollisuusmaiden kokonaispäästöistä on 55 prosenttia, on ratifioitava se. Euroopan unioni
tekee kaikkensa, jottaKiotonpöytäkirja tulisivoimaan vuonna 2002.
Kasvihuonekaasupäästöt ovat vuodesta 1990 edelleen lisääntyneet suurimmassa osassa
teollisuusmaita. Euroopassa on onnistuttu vakauttamaan hiilidioksidipäästöt vuonna 2000
vuoden 1990 tasolle. Tämä johtuu kuitenkin suurelta osin suhdannetekijöistä, kuten
talouskasvun hidastumisesta vuoden 1991 Persianlahden kriisin jälkeen sekä Yhdistyneen
kuningaskunnan ja Saksanuusienosavaltioidenteollisuudenrakenneuudistuksesta.
Euroopan ympäristökeskuksen arvioiden mukaan4715 jäsenvaltion kasvihuonekaasupäästöt
lisääntyvät vähintään 5,2 prosenttia vuosina 1990–2010, jollei mitään tehdä. Ehdokasmailla
on liikkumavaraa vuoden 1990 tasoon verrattuna rautaesiripun repeytymistä seuranneen
talouslaman ansiosta.
Ehdokasmaiden kokonaispäästöjen uskotaan vähenevän 11 prosenttia, mutta päästöt
lisääntyvät tulevaisuudessa nopeasti intensiivisen talouskasvun vuoksi (keskimäärin 4
prosenttia vuodessa). Ylimenokauden aikana jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden välillä
voidaan harkita päästölupienkauppaa.
Euroopan osuus vuosittaisista hiilidioksidin kokonaispäästöistä on vain 14 prosenttia, eli
huomattavasti vähemmän kuin Aasian (25 prosenttia) tai Pohjois-Amerikan (29 prosenttia)
osuus. Kioton pöytäkirja on vain ensimmäinen vaihe kasvihuonekaasupäästöjen
vähentämiseksi. On asetettava laajempia pitkän aikavälin tavoitteita, jotka on sisällytettävä
Euroopan unionin tulevaan energia-alaa ja kestävää kehitystä koskevaan politiikkaan.
47"Environmentattheturn ofthecentury", Euroopan ympäristökeskus, 1999.
75Unionin on siis kehitettävä täydellinen valikoima energiansäästöön ja uusiutuviin
energialähteisiin liittyviä tekniikoita sekä yleisemmin kestävä energiantuotannon ja
kulutuksen malli.
Kunnianhimoinen ilmastonmuutoksen torjuntaan tähtäävä politiikka ei kuitenkaan saa
vaarantaa talouden kehitystä. Tällaisella politiikalla on edistettävä innovaatiotoimintaa ja
rakennemuutosta sekä tehokkaampia tuotantojärjestelmiä ja Euroopan kilpailukyvyn
parantamista.
Ilmastonmuutoksen haaste tuntuu siis myös Euroopan ulkopuolisissa maissa. Euroopan
unionin on laadittava tyydyttäviä teknisiä ratkaisuja48ja kehitettävä uusi kehitysmalli, joka
voidaan viedä yhteisön ulkopuolelle. Tämän tekee mahdolliseksi joustomekanismien ja
puhtaankehityksentoteuttaminen.
Poliittisten toimien tavoitteena on oltava ensisijassa kulutuksen vähentäminen ja nykyistä
vähemmän hiiltä hyödyntävien energiatuotteiden osuuden lisääminen erityisesti
maantieliikenteessä ja rakennusteollisuudessa. Tässä yhteydessä kehitysmaita olisi
rohkaistava suuntaamaan energiapolitiikkaansa sellaisiin energialähteisiin, jotka eivät perustu
hiileen, ja erityisesti uusiin ja uusiutuviin energialähteisiin. Unioni voisi avustaa kolmansien
maiden kansallisten toimenpiteiden toteuttamisessa, ensisijaisesti nopeasti kasvavissa maissa
kuten Latinalaisessa Amerikassa. Tämä voisi tapahtua esimerkiksi puhtaiden tekniikoiden
siirrolla. Toimet ilmastonmuutoksentorjumiseksivahvistavat toimitusvarmuutta.
Päätelmä: Kioton pöytäkirjan sitoumusten noudattaminen ja yleisemmin
kasvihuonekaasupäästöjen hallinta edellyttävät erityisesti energiapoliittisia ja liikenteen alan
toimenpiteitä. Jos Euroopan unioni haluaa torjua tehokkaasti ilmastonmuutosta ilman edellä
mainituilla aloilla toteutettavia voimakkaasti vaikuttavia toimenpiteitä, sen on sitouduttava
päättäväisesti, kuten tässä Vihreässä kirjassa esitetään, toteuttamaan konkreettisia (erityisesti
verotukseen ja sääntelyyn liittyviä) energiansäästöä ja uusiutuvia energialähteitä edistäviä
toimenpiteitä (esimerkiksi rakennuksissa). Tällaiset toimet ovat erityisen perusteltuja siksi,
ettäEuroopanenergiamarkkinoidenuudessa toiminnassa korostetaanerityisestikysyntää.
48Teknologista kehitystä koskevia toiveita on olemassa, mutta kyseiset tekniikat ovat kalliita ja vaikeita
toteuttaa. Esimerkkejä ovat hiilidioksidin sijoittaminen maanalaisiin kuiluihin, uusien teknologioidenkehittäminen hiilidioksidivapaaseen energiatuotantoon ja hiilidioksidinielujen tuottaminen metsityksenja meriplanktonin kehittämisen avulla.
76BT OIM ETOVA TRIIT TÄ MÄ T TÖ MIÄ
Ilmastonmuutoksen haasteeseen ei ole vastattu uuteen kehitykseen mukautetulla
energiatuotteiden verotuksen ja valtiontukien uudistuksella. Myöskään kunnianhimoisia
kysyntäänkohdistuvia toimia erityisestienergiansäästönhyväksieiole toteutettu.
1. Verotus sekavaa
Energiatuotteet muodostavat suurimman osan jäsenvaltioiden energia-alan verotuloista.
Niihin kohdistuu voimakkaita verotuspaineita. Verotus kuitenkin toteutetaan eri tavoin
riippuenenergiatuotteista ja jäsenvaltioista.
Huolimatta jäsenvaltioiden välisistä suurista eroista verot, erityisesti valmisteverot, voivat olla
tehokas energiapoliittinen väline. Tällaisen politiikan tavoitteet, kuten ympäristön
turmeltumiseen liittyvien kustannusten sisällyttäminen hintoihin tai saastuttaja maksaa
-periaatteensoveltaminen, voidaansaavuttaa helpostikannustavalla verotuksella. Kun otetaan
huomioon kysynnän jäykkyys suhteessa hintoihin, verotuksen on oltava riittävän korkea, jotta
"hintasignaali" olisi pitemmälläkin ajanjaksolla johdonmukainen ja jotta verotukseen liittyvät
täytäntöönpanotoimet voisivat olla yksinkertaisia, mahdollisesti asteittaisia, selviä kaikille
toimijoille ja vähän kustannuksia vaativia hallinnossa.
Energiatuotteiden yhdenmukaistettuun verotukseen tarvitaan yhteisön kehys, jotta kilpailun
vääristyminen voitaisiin välttää.
a) Verotuksenerot
– Yleiset suuntaukset
Energian ja liikenteen verotuksesta saadut tulot olivat 5,7 % verotulojen ja
sosiaaliturvamaksujen kokonaismäärästä vuonna 1980 ja 6,5 % vuonna 1997, joten ne ovat
lisääntyneet hieman. Tämä suuntaus johtunee "vihreistä verotuksen uudistuksista", joilla on
otettukäyttöönuusia veroja, jotta voitaisiin pienentää työnverotusta.
Jäsenvaltioiden välillä on merkittäviä eroja. Energiaverokantojen erojen syyt ovat erittäin
monimutkaisia. Ne kuvastavat verotusperiaatteita, joissa korostetaan joko pyrkimystä
pääasiassa talousarvion tulojen lisäämiseen tai eri toimialojen kilpailuetujen kehittämiseen
tähtäävää talouspolitiikkaa tai ympäristöön, yhteiskuntaan ja aluepolitiikkaan liittyviä
näkökohtia.
Yksi asia on varma: suurin osa energian verotuksesta saatavista tuloista on peräisin
mineraaliöljyistä. Tieliikenteen dieselin hinnasta verot muodostavat keskimäärin 69 % ja
bensiinin hinnasta 75 %.
77Energian ja kuljetusten alalla saadut verotulot prosentteina verotulojen ja
sosiaaliturvamaksujenkokonaismäärästä (1997)
Energia Liikenne Energia- ja liiken-
neverojen kokonais-
määrä
Belgia 3,5 1,9 5,4
Tanska 4,5 4,3 8,8
Saksa 4,4 1,0 5,4
Kreikka 8,1 1,1 9,2
Espanja 5,3 0,6 5,9
Ranska 4,3 0,5 4,8
Irlanti 4,9 3,9 8,8
Italia 7,2 1,1 8,3
Luxemburg 7,2 0,3 7,5
Alankomaat 4,4 3,3 7,7
Itävalta 3,7 1,5 5,2
Portugali 7,2 2,5 9,7
Suomi 4,8 2,2 7,0
Ruotsi 5,2 0,7 5,9
Yhdistynyt
kuningaskunta6,3 1,6 7,9
EU 15 5,2 1,3 6,5
– Energiatuotteiden verotusperiaatteet: verotuksen erojen syy
Energiatuotteiden loppuhintaan sisältyy kolmenlaisia veroja: alv (arvonlisävero, joka
määräytyy arvon mukaan ja on osuus tuotteen myyntihinnasta), valmisteverot (tuotekohtaisia
veroja, kiinteämääräisiä suhteessa tavaran määrään) sekä erityiset verot ja maksut.
Mineraaliöljyjen valmisteveroista ja alv:stä säädetään yhteisön tasolla. Muista
energiatuotteista kuin mineraaliöljyistä ja muista veroista kuin valmisteveroista ja alv:stä ei
sensijaanole yhteisöntasonsäädöksiä.
–Valmisteverot:
Jäsenvaltioiden valmisteverokannan määrittelytavat ovat erilaiset. Valmisteverot ovat hyvin
erilaisia. Joissain jäsenvaltioissa (Tanskassa, Suomessa, Alankomaissa ja Ruotsissa) on
käytössä hiilidioksidioksidiveroja ja toisissa taas ei. Joissakin valtioissa on käytössä
ydinvoiman verotus (Ruotsissa) tai kotimaista teollisuutta suosiva verotus (Espanjassa hiilen
osalta).
78Mineraaliöljyjen valmisteveroista jäsenvaltiot päättivät yksimielisesti vuonna 1992 ottaa
käyttöön yhteisön tasolla vähimmäisveron, joka riippuu käyttötavasta kunkin mineraaliöljyn
osalta (ajoneuvojen polttoaine, käyttö teollisuudessa ja kaupassa, lämmitys). Käytännössä
valmisteverot ovat usein vähimmäismääriä suuremmat, eikä vähimmäismääriä ole tarkasteltu
uudelleen vuoden1992 jälkeen. Valmisteverokanta vaihtelee kovastierijäsenvaltioissa.
Toisaalta useat poikkeusjärjestelyt antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden vapauttaa
öljytuotteet valmisteverosta tai alentaa valmisteverokantaa. Useista vapautuksista tai
alennuksista on nimenomaisesti säädetty yhteisön lainsäädännössä. Näistä voidaan erityisesti
mainita kaupallisessa lentoliikenteessä käytetyn polttoaineen (kerosiinin) ja yhteisön vesillä
tapahtuvassa kaupallisessa vesiliikenteessä käytetyn polttoaineen täydellinen vapauttaminen
valmisteverosta.
Lyijyttömän bensiinin valmisteverot
0100200300400500600700800
euro / 1000 lUKFRNLDEFIITDKSEBEATIELUESPTGRMINLyijyttömän bensiinin valmisteverot
Yhteisön lainsäädännön mukaan jäsenvaltiot voivat myös esittää Euroopan komissiolle
pyynnön voidakseen soveltaa myös muita vapautuksia valmisteverosta tai veronalennuksia
kuinniitä, joista onnimenomaisestisäädettyyhteisön lainsäädännössä.
–A l v
Kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä säädetään, että kaikkiin öljytuotteisiin maakaasua
lukuun ottamatta sovelletaan "tavanomaista" 15 prosentin vähimmäisverokantaa. Vain
kaasuun ja sähköön jäsenvaltiot voivat soveltaa alennettua verokantaa. Muihin
energiatuotteisiin sovellettuja, jo vuonna 1991 voimassa olleita alennettuja alv-verokantoja
voidaan kuitenkin soveltaa edelleen ylimenokauden toimenpiteinä. Todellinen tilanne on siis
monimutkainen. Siitä on esimerkkinä sähkönkulutukseen sovellettava alv-kanta, joka
vaihtelee 5 prosentin(Yhdistynyt kuningaskunta) ja 25prosentin(Ruotsi) välillä.
79Alv-kannat eri jäsenvaltioissa – 2000 (tietyt tuotteetja
palvelut, %)
Valtio Alv –
standardikantaMatkustaja
-liikenneMaakaasu Sähkö
Itävalta 20 10 20 20
Belgia 21 6 21 21
Tanska 25 vapautettu 25 25Suomi 25 8 25 25Ranska 19,6 5.5 19,6 19,6
Saksa 16 16 – 7 16 16
Kreikka 18 8 8 8Irlanti 21 vapautettu 12,5 12,5
Italia 20 10 10 10
Luxemburg 15 3 – 0 6 6
Alankomaat 17,5 6 17,5 17.5Portugali 17 5 17 5
Espanja 16 16-7 16 16
Ruotsi 25 12 25 25
Yhdistynyt
kuningas-kunta17,5 0 5 5
– Muut verot
Jäsenvaltiot ovat kehittäneet monia muitakin energiaveroja ja -maksuja, joiden soveltamisala,
laskutapajakannat vaihtelevat, mikähäiritseesisämarkkinoidentoimintaa.
Jäsenvaltioiden soveltamat energiatuotteiden verokannat vaihtelevat erittäin paljon.
Öljytuotteet ovat tästä hyvä esimerkki. Maantieliikenteessä käytettävän dieselpolttoaineen
valmisteveron määrä vaihtelee siten, että se on Portugalissa 245 euroa/1000 litraa ja
Yhdistyneessä kuningaskunnassa 777 euroa/1000 litraa. Dieselpolttoaineen valmisteveron
vähimmäismäärä yhteisössä on 245 euroa. Voidaan siis arvioida, että polttoaineiden
kokonaisverorasitus on noin 50–60 prosenttia lopullisesta hinnasta alhaisimman verokannan
80maissa (Espanjassa, Kreikassa, Luxemburgissa ja Portugalissa) ja noin 75 prosenttia
Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Ehdokasmaista kaikki KIE-maat ovat ottaneet käyttöön valmisteverot bensiinille (myös
lyijyttömälle) ja dieselille. Valmisteverot ovat näissä maissa yleensä alhaisemmat kuin
jäsenvaltioissa. Joissakin näistä maista on otettu käyttöön valmisteverot muille
moottoripolttoaineille (nestekaasu ja keroseeni) ja raskaalle ja kevyelle polttoöljylle.
Ehdokasmaissa on nostettava verokantoja tai otettava käyttöön valmisteverot unioniin
liityttäessä, vaikka se aiheuttaisikin jonkintasoista taloudellista ja yhteiskunnallista jännitettä.
KIE-maissa ei ole otettu käyttöön maakaasun, sähkön eikä hiilen verotusta lukuun ottamatta
Liettuaa, jossa sovelletaansähkölle ad valorem -veroa.
81Valmisteverot ehdokasmaissa
(vuoden2000 alussa)
Lyijyllinen
bensiiniLyijytön bensiini Diesel Kevyt polttoöljy Raskaspolttoöljy
Euroa/1000l Euroa/1000l Euroa/1000l Euroa/1000l Euroa/tonnia
Bulgaria 206 188 47 6,3 11,3
Tšekki 294 294 221 221* 0
Viro 192 192 127 14 0
Unkari 0 343 296 296** 0
Latvia 224 190 178 18 3,2
Liettua 0 208 111 0 4,7
Puola 288 266 196 24 24,1
Romania 232 225 116 0 0
Slovakia 0 223 173 0 0
Slovenia (mukaan
luettuna
hiilidioksidivero)384 324 330 25,8 (66,2) 15,5 (63,6)
EU:n vähimmäis-
verokanta337 287 245 18 13
b) Verotus eivastaa yhteiskunnan tarpeita
– Verotuksenhierarkia
Neutraalilla verotuksella pitäisi voida välttää kilpailun vääristymisen riski niin
tuotantosektorin valinnoissa kuin kuluttajien valinnoissa. Jälkimmäinen kohta koskee
erityisestienergia-alaa.
Energiatuotteisiin kohdistuvassa verotuksessa noudatetaan jäsenvaltioissa yleensä samaa
tuotteiden välistä hierarkiaa. Hiilen ja maakaasun käyttöä verotetaan vähiten ja öljyä eniten.
Uusiutuvat energialähteet saavat verotustukea, ja hiili saa valtiontukea tuottajamaissa.
82Hiilenverotus on melko alhaista muualla paitsi unionin pohjoisissa jäsenvaltioissa.
Arvioiden mukaan verokanta vaihtelee nollasta (10 jäsenvaltiossa) aina 60 prosenttiin
Suomessa (teollisuuskäyttö)49. Näin ollen vaikka hiilen vapauttaminen kaikista verorasitteista
olisi luonnollista, koska sille myönnetään huomattavaa valtiontukeakin, se kuitenkin johtaisi
siihen, että hiilentuontia tuettaisiin muiden korvaavien energialähteiden, kuten maakaasun ja
öljyn, kustannuksella, joidenverorasitus onsuurempi.
Maakaasun verotus on yleensä korkeampaa kuin hiilen verotus. Kuitenkin Tanskaa,
Itävaltaa, Italiaa ja Ruotsia lukuun ottamatta verotusaste ei ole kovin korkea. Verotusaste
kotitalouskäytössä vaihtelee Yhdistyneen kuningaskunnan 5 prosentista (alv) noin 50
prosenttiin Italiassa ja Tanskassa. Teollisuuskäytössä ja sähköntuotannossa verokannan
arvioidaanvaihtelevanvälillä 0–15 %50.
Uusiutuvat energialähteet on usein vapautettu verosta tai niiden verotus on kevyempää,
mutta tämä vaihtelee eri jäsenvaltioissa. Yhtenäisen käytännön puuttuminen Euroopan
unionissa antaa epäselvän ja ristiriitaisen kuvan energian toimitusvarmuuden tavoitteista.
Tietyille uusiutuville energialähteille olisi annettava veroetuja. Osa uusiutuvien energialajien
tuotannosta karkaakin jo luonnostaan kaiken verotuksen ulkopuolelle, kuten kotitalouksissa
käytetty aurinkolämpö ja -sähkö. Markkinoilla sitä vastoin myydään tuuli- ja vesivoimasta
sekä biomassasta tuotettua energiaa ja biopolttoaineita, joita voidaan myös verottaa.
Esimerkiksi biopolttoaineiden hintaan kohdistettu valmistevero on jo vähintään
kolminkertainen eurooppalaisiin polttoaineisiin verrattuna, minkä vuoksi biopolttoaineet
joutuvat väistämättä epäsuotuisaan asemaan markkinoilla. Yhteisön lainsäädännössä ei sallita
biopolttoaineidenverovapauttamuutoinkuinpilottihankkeissa.
Joitakin toimenpiteitä on kuitenkin jo toteutettu uusiutuvien energialähteiden hyväksi.
Polttoaineiden osalta on toteutettu toimia korvaavien polttoaineiden hyväksi maakaasun ja
nestekaasun markkinaosuuden kasvattamiseksi. Pidemmällä aikavälillä energiatuotteita
koskeva direktiiviehdotus mahdollistaa poikkeuksen verotuksessa vedyn ja biopolttoaineiden
hyväksi.
– Verotuksen erojen vaikutukset
Liikenne- ja energia-alan verotuksen epäyhtenäisyyttä kuvaa seuraava esimerkki. Samaa
erään pääkaupungin ja alueellisen keskuksen välistä reittiä (600 km) liikennöivät lentokone ja
TGV-luotijuna. Juna kärsii ruuhkista erityisesti pääkaupungista lähdettäessä. Lentokoneen
käyttämä kerosiini on verovapaata, kun taas junan käyttämästä sähköstä on maksettava
arvonlisäveroa. Matkustaja näkee sen junalipunhinnassa.
– Verotuksenerot aiheuttavat kummallisuuksia energialähteen valinnassa51.
Sähköntuotannon verot ja valmisteverot jäsenvaltioissa eivät näytä vaikuttavan kuluttajien
valintoihin. Esimerkiksi Alankomaissa, missä hiileen kohdistuva verorasite on suuri,
suositaan muista energialähteistä tuotettua energiaa ja Saksassa kiinteistä polttoaineista
tuotetun sähkön maahantuontia. Samoin Yhdistyneen kuningaskunnan "green ticket" näytti
vihreää valoa ydinsähköntuonnille Ranskasta.
49Käytettävissä olevat tiedot eivät ole kovin yksityiskohtaisia.
50Komission käytettävissä olevat tiedot eivät ole kovin selkeitä.
51Ks. liitteessä 3 oleva verotustutkimus.
83Joissakin tutkimuksissa on osoitettu, etteivät jäsenvaltioissa nykyisin voimassa olevat verot
vaikuta aina kuluttajan valintoihin, sillä ne ovat liian pienet.
Teollisuuden lämmöntuotannossa polttoaineen valinta ei riipu verotustekijöistä muualla
paitsiKreikassa, missäverotussuosiikiinteitäpolttoaineita.
Kotitalouksien lämmityksessä maakaasulla on suhteettoman suurikilpailuetu eikä kuluttajan
valintaa ohjaa verotus muualla kuinEspanjassa ja Irlannissa.
Henkilöauto liikenteessä dieselpolttoaineen käyttö on verotuksen vuoksi kannattavampaa
Belgiassa, Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa ja Ruotsissa52. Polttoaineiden
valmisteverotaso ei ole tällä hetkellä hinnanveroinen tekijä eikä se kysynnän jäykkyyden
vuoksi kykene ohjaamaan riittävästi kuluttajien valintoja lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä.
On myös otettava huomioon muuntyyppiset maksut kuten ajoneuvon käyttöönottovero ja
käyttövero, vaikka ne usein vaikuttavatkin vain hyvin vähänpäätöksentekoon.
– Energiaverotuksen yhdenmukaisuuden puute voi johtaa kilpailun vääristymiseen
jäsenvaltioiden välillä.
Klassinen esimerkki on polttoaineiden, erityisesti hyötyajoneuvoissa käytetyn dieselin,
valmisteverojen suuret erot eri jäsenvaltioissa. Verotuksen erot vaikuttavat suuresti näiden
tuotteiden rajakauppaan. Lisäksi polttoaineiden hintojen nousu on aiheuttanut sekalaisia
reaktioita jäsenvaltioissa, vaikka hintoja korotettaessa energiaverot ovat yleensä pysyneet
vakaina. Jäsenvaltiot ovat kuitenkin saattaneet alentaa energia- ja liikenneveroja, ja
tarkoituksena on ollut esimerkiksi maantiekuljetusten tukeminen. Jos jäsenvaltiot unohtavat
maantiekuljetussektorin rakenneuudistuksen tarpeellisuuden, niiden aloitteet verotuksen alalla
vain kärjistävät yhteisössä jo esiintyvää kilpailun vääristymistä.
Kuten Versailles'ssa syyskuussa 2000 kokoontunut talousministerien neuvosto korosti,
bensiinin hinnankorotusta kompensoivista veronalennusyrityksistä olisi pidättäydyttävä.
Koska verojen osuus kuluttajien maksamassa hinnassa on huomattavan suuri, on yleisesti
esitetty ajatus, että öljytuotteiden hintojen nousua olisi tasoitettava alentamalla veroja. Myös
OPEContukenuttätä. Myönnytykset merkitsisivät ainoastaan verotulojen siirtämistä OPECin
jäsenmaille ja kannustaisivat niitä pitämään hintojaan keinotekoisesti korkeina, koska
raakaöljyn hinnannousunvaikutus kuluttajahintoihinkumottaisiin veronalennuksilla.
Tämänhetkinen hintojen nousu on kuitenkin suhteutettava pidemmän aikavälin kehitykseen.
Kahdenkymmenenviime vuodenaikana öljytuotteidenverolliset hinnat ovat itse asiassa olleet
useasti nykyistä korkeammat (kiintein hinnoin). Ranskassa taas autoilija maksaa bensiinistä
vuonna 2000 keskimäärin 6,6 frangia litralta, kun hän vuonna 1990 maksoi 5,9 frangia ja
vuonna 1985 7,3 frangia (kiintein hinnoin). Kilometriä kohti hinnan nousu vielä pienenee
tekniikan kehityksen ansiosta. Auto kuluttaa vuonna 2000 puolet siitä bensiinimäärästä, jonka
sekulutti20vuottasitten.
Verojen äkilliset vähentämiset eivät oikein sovi eurooppalaiseen sääntelyyn. Kuten edellä
mainittiin, jäsenvaltiot voivat yhteisön lainsäädännön mukaan myös esittää Euroopan
komissiolle pyynnön voidakseen soveltaa myös muita vapautuksia valmisteverosta tai
veronalennuksia kuinniitä, joistaonnimenomaisestisäädetty yhteisön lainsäädännössä. Näitä
pyyntöjä on alettu esittää useammin. Useat jäsenvaltiot ovat viimeaikoina ilmoittaneet
52Ks. liitteessä 3 oleva verotustutkimus.
84maanteiden tavaraliikenteessä käytettävän dieselpolttoaineen valmisteveron alennuksista.
Komissio on ehdottanut, että neuvosto vähentäisi vapautusten määrää ja rajoittaisi niiden
voimassaoloaikaa.
– Energiaverotuksen yhdenmukaisuuden puute voi myös johtaa liialliseen kilpailuun
verotuksen alalla. Jos jokin jäsenvaltio haluaa alkaa verottaa jotakin energiatuotetta, se
saattaisi luopua ajatuksesta, jos kyseistä tuotetta ei veroteta vastaavalla tavalla jossakin
naapurimaassa, koska se pelkäisi, että tietyt taloudellisen toiminnan alat alkaisivat siirtyä
naapurimaahan. Jäsenvaltiot menettävät siis osan riippumattomuuttaan verotusta koskevassa
päätöksenteossa.
Yleisesti ottaen yhteisön rakenteiden riittämättömyys energiaverotuksessa vaikuttaa
sisämarkkinoiden yhtenäisyyteen. Myös kaasu- ja sähkömarkkinoiden vapautuminen saattaisi
vaarantua. Yhteisön rakenteiden riittämättömyys pienentää myös jäsenvaltioiden
liikkumisvaraa, kun ne yrittävät tehdä tiettyjä suotavia verotusuudistuksia. Lisäksi se ei ole
johdonmukaista, jos ajatellaan tiettyjä politiikan osa-aloja, joihin se vaikuttaa, kuten
toimitusvarmuuspolitiikka.
Verrattuna kansallisiin säädöksiin yhteisön sääntelyllä on useita etuja, erityisesti
sisämarkkinoiden toiminnan ja unionin kilpailuedellytysten yhdenmukaistamisen kannalta.
Yhteisötaso on paras, kun määritellään suuria suuntaviivoja energia-alan, liikenteen ja
ympäristöalanveropolitiikassa.
Yhteisön tasolla toimiminen on asianmukaista myös siksi, että käytännön vaikeudet
energiapolitiikan tai ympäristönsuojelupolitiikan tiettyjen näkökohtien täytäntöönpanossa
liittyvät valtiontukiakoskeviinsääntöihin.
Jäsenvaltioiden verotuksen ylöspäin tapahtuva yhdenmukaistaminen vaikuttaa
väistämättömältä . Tätä komissio juuri ehdottaa ehdotuksessaan energiatuotteiden
verotusta koskevaksi direktiiviksi53, jokaonollut ministerineuvoston käsiteltävänä vuodesta
1997. Ehdotuksessa ei ehdoteta uutta veroa, vaan siinä pyritään tekemään mahdo lliseksi
kansallisten verojärjestelmien rakenneuudistus ja erityisesti ympäristö- ja energia-alaa sekä
liikennettä koskevien tavoitteiden toteuttaminen siten, että otetaan huomioon
yhtenäismarkkinoiden toiminta. Direktiiviehdotus ei kuitenkaan etene neuvostossa etupäässä
Espanjan vastustuksen vuoksi. Keskustelujen käynnistäminen uudelleen on tärkeää, jotta
direktiivi voitaisiin antaanopeasti.
Voitaisiin ajatella sellaista mukautusta, että otettaisiin käyttöön alv-tulojen
vakauttamismekanismi, josta voitaisiin päättää, jos öljyn hinnat vaihtelevat merkittävästi.
Komissio jatkaa tällaisen mekanismin etujen kartoittamista ja ottaa samalla huomioon
tavoitteen, joka koskee energiaverotuksen yhdenmukaistamista ylöspäin54
.On vielä
mietittävä sitä, että öljynhintojen nousu ei yleensä vaikuta paljonkaan alv:n tuottoon, mikä
johtuumuuhunkulutukseensovellettavanalv:ntuotonpienenemisestä.
53KOM(97) 30(lopullinen), EYVL C 139, 6.5.1997.
54Komission tiedonanto "Euroopan unionin öljynsaanti", KOM(2000) 631 lopullinen, 11. lokakuuta
2000.
85Päätelmät: Energia-alan verotuksen sekavuus on usein ristiriidassa liikenne- ja ympäristöpolitiikan
tavoitteiden kanssa. Yksimielisyyssääntö haittaa todellista lähentymistä verotusasioissa. Niin
kauan kuin Euroopan unioni ei pysty lähentämään jäsenvaltioiden energiaverotusta, on
epätodennäköistä, että pystyttäisiin ottamaan nopeasti käyttöön yhteisöveroja, kuten
saastepäästöihin tai hiilidioksidiin kohdistuvia veroja. Kaikki tämänsuuntaiset yritykset
ovat epäonnistuneet.
2. Valtiontuista on vaikea saada selvää
Valtiontukien valvonta on merkittävä tekijä sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamisessa.
Tähän saakka komissio on kuitenkin noudattanut tapauskohtaista lähestymistapaa erityisesti
kun se on päättänyt uusiutuvia energialähteitä käyttävälle sähköntuotannolle myönnettävistä
tuista ja "sähködirektiivissä" säädetyistä siirtymäjärjestelmistä (hukkakustannukset).
Yhteisöllä ei ole tällä hetkellä käytettävissään tarkkaa inventaariota kaikista tukimuodoista,
joita valtiot myöntävät eri energiatuotteille. Komissio on jo kauan sitten ryhtynyt tutkimaan,
onko tietyille energiamuodoille annettu etuja tukien välityksellä ja onko silloin jätetty
ottamatta huomioon energiapolitiikkaa ja ilmastonmuutoksen torjuntaa koskevat tavoitteet.
Näin on tehty. Tilanne on tänään hieman sekava varsinkin kilpailun vääristymien vuoksi.
Energia-alalla myönnettyjen valtiontukien inventaarion avulla pitäisi olla mahdollista
tarkistaa tiettyjen tukien oikeutus tulevaisuutta silmällä pitäen. Tietyille sektoreille ei pitäisi
myöntää enää tukia (esimerkiksi öljylle, kaasulle ja ydinvoima-alalle). Niiden pitäisi
päinvastoin auttaauusiutuvien energialähteiden markkinoille saattamisessa.
Valtiontukia koskevia sääntöjä ollaan tarkistamassa. Tavoitteena on helpottaa uusien ja
uusiutuvien energialähteiden pääsemistä markkinoille. "Hukkakustannuksia" koskevia
päätöksiä odotellaan myös, jotta voitaisiin selvittää siirtymäkausia koskeva kysymys. Tämä
asia on erittäin tärkeä myös ehdokasmaissa käynnissä olevien rakenneuudistuksien
ohjaamiseksi.
Komissio viimeistelee lähiaikoina uuden ympäristönsuojeluun liittyvän valtiontukien
kehyksen. Siihen sisältyy erityissäännöksiä uusiutuvien energialähteiden kehittämisen
helpottamiseksi.
Valtiontukia olisi tarkasteltava liikennepolitiikan, energiapolitiikan, energian
toimitusvarmuuden ja uusiutuvienenergialähteiden välttämättömänedistämisenkannalta.
Komissio aikoo inventoida järjestelmällisesti valtiontuet tarkastaakseen, vastaavatko ne
unioninpolitiikkojenpainopisteitä.
3. Kysyntäei ole hallinnassa
Energiansäästötoimet kehittyivät öljykriisien jälkeen, mutta säästäminen on hidastunut
suuresti viime vuosikymmenen aikana. Energiansäästö on lisääntynyt vain 10 prosentilla
kymmenessä vuodessa, kunse lisääntyi25 prosentilla 1980-luvulla.
Kysynnän hillitsemiseen kohdistuneet toimet on toteutettu pääasiassa jäsenvaltioiden tasolla,
ja tulokset ovat hyvin erilaiset. Jotkut jäsenvaltiot ovat suosineet kannustimien käyttöä ja
toiset ovat ryhtyneet pakottavampiin toimenpiteisiin. Ilmastonmuutoksen haaste ja
86valmistautuminen Haagin konferenssiin on saanut muutamat valtiot ilmoittamaan
kunnianhimoisemmista ohjelmista. Se ei ole kuitenkaan johtanut ongelmien ratkaisun
edellyttämään kulutuksen pienentymiseen. Jäsenvaltiot eivät ole osoittautuneet halukkaiksi
kehittämäänyhteisöntasolla merkittäväätoimintaa, jossaolisisitovattavoitteet.
Yhteisön tason toiminta on toistaiseksi ollut hyvin vähäistä. Eurooppa ei ole onnistunut
jatkamaan ensimmäisten öljykriisien jälkeen toteutettuja hyviä yrityksiään
energiatehokkuuden parantamiseksi. Euroopan unioni antoi vuonna 1999 ns. SAVE-
direktiivin, jonka mukaan jäsenvaltioiden on kehitettävä ja pantava täytäntöön
energiansäästötoimia asuntoalalla, palvelualalla ja teollis uudessa55.
Komissio osoitti selvästi ehdotusluonnoksessaan, mitä toimia olisi toteutettava kansallisella
tasolla, mutta jäsenvaltiot pysyivät vaatimuksessaan, että niillä täytyy olla runsaasti
liikkumavaraa, kun ne harkitsevat kunkin maan tilanteeseen sopivia toimenpiteitä. Tämä
heikensidirektiiviä huomattavasti. Kahdeksan jäsenvaltiota eiole joko noudattanut direktiiviä
täydellisesti tai ei ole ilmoittanut tuloksia. Tämän johdosta on aloitettu rikkomismenettelyjä
lokakuussa 2000.
SAVE- ja ALTENER-direktiivit annettiin 1990-luvun alussa. SAVE ja ALTENER ovat
"poliittisesti suuntautuneita" ohjelmia, joissa keskitytään muihin kuin tekniikkaan liittyviin
toimenpiteisiin, joiden tavoitteena on hyödyntää paremmin energiamarkkinoilla jo olevien
innovatiivisten käytäntöjen taloudellista potentiaalia, ja liikenteen energianäkökohtiin. SAVE-
ohjelman budjetti vuodelle 2000 on 14,0 miljoonaa euroa ja vuodelle 2001 11,0 miljoonaa
euroa, ja ALTENER-ohjelman budjetti vuodelle 2000 on 17,5 miljoonaa euroa ja vuodelle
2001 17,3 miljoonaa euroa. Määrät ovat pieniä, eikä niiden perusteella voi puhua todellisesta
yhteisöpolitiikasta.
Kokemus on osoittanut, että SAVE- ja ALTENER-ohjelmien tulokset ovat olleet vähäiset
lukuunottamatta yksittäisiä toimia:
•Laaja strategia kodinkoneiden (esim. jääkaapit, pesukoneet, uunit) energiatehokkuuden
parantamiseksi. Merkintöjen ja standardien tekniset vaatimukset on valmisteltu SAVE-
ohjelmasta tuetuilla tutkimuksilla. Toimia ovat mm. laitteiden merkintöjä koskeva
direktiivi ja jääkaappien ja lämmityskattiloiden vähimmäistehokkuusvaatimuksia koskeva
direktiivi. Direktiivien täytäntöönpanon seuranta on ollut erittäin tärkeää niiden
tarkoituksen saavuttamiselle. Nykyisin markkinoilla olevat kylmäkoneet kuluttavat noin
27 % vähemmän energiaa kuin vastaavat vuonna 1992 myydyt laitteet, mikä on paljolti
merkintöjen ja standardien ansiota.
•ALTENER-hanke AFB-NET V Suomessa biomassa-alalla. Biomassalla on erittäin suuret
mahdollisuudet uusiutuvien energialähteiden alalla. Tämän verkon ansiosta teo llisuus,
tutkimus- ja kehityssektori sekä energia-alan viranomaiset ovat tehneet Euroopassa laajaa
yhteistyötä. Hankkeessa arvioidaan mm. kansainvälistä biomassakauppaa ja tehdään
hintavertailuja.
55Asuntojen energiatodistukset; lämmitys- ja jäähdytyskustannusten laskutus kulutuksen perusteella;
rahoituksen hakeminen kolmansilta osapuolilta julkisella sektorilla; uusien rakennusten lämpöeristys;lämmityskattiloiden säännölliset tarkastukset sekä energiaa runsaasti kuluttavien teollisuudenalojenenergiavalvonta.
87Kokemus on näyttänyt, että kodinkoneiden merkintöjä koskevat direktiivit ja jääkaappien ja
lämmityskattiloiden tehokkuusstandardit ovat erittäin tehokkaita, kun ne pannaan kunnolla
täytäntöön.
Viimeisimmissä arvioissa56on laskettu huomattava taloudellinen potentiaali energian
hyötysuhteen parantamiselle: vähintään 18 % nykyisestä energiankulutuksesta. Tässä ei oteta
huomioon energian hyötysuhteen parantamisen valtavaa teknistä potentiaalia (joka arvioidaan
40 prosentiksinykyisestä energiankulutuksesta).
Tämä potentiaali vastaa yli 160 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia eli suunnilleen Itävallan,
Belgian, Tanskan, Suomen, Kreikan ja Alankomaiden energian loppukysyntää yhteensä. Se,
ettei tätä potentiaalia pystytä toteuttamaan, johtuu markkinaesteistä, jotka estävät
energiatehokkuutta lisäävän teknologian levittämistä ja tyydyttävää käyttöä. Joillakin
sektoreilla sillä olisi valtava potentiaali: esimerkiksi tutkimuksessa L'étude sur le feu vert
européen osoitettiin, että 30–50% valaistukseen käytetystä energiasta voitaisiin säästää
investoimalla tehokkaampiin valaistusjärjestelmiin. Suunnilleen yhtä paljon energiaa
voitaisiin säästää esimerkiksi tietokoneiden, toimistolaitteiden ja kotien televisioiden,
videonauhurien ym. energiaa säästävällä lepotilalla. Komission huhtikuussa 2000
hyväksymässä toimintasuunnitelmassa energiahyötysuhteen parantamiseksi Euroopan
yhteisössä ehdotetaan ohjeellista tavoitetta, tosin vaatimatonta, energiaintensiteetin
parantamiseksi yhdellä prosenttiyksiköllä vuodessa säädettävän perustason lisäksi. Tällä
toimenpiteellä voidaan toteuttaa kaksi kolmasosaa käytettävissä olevasta
energiansäästöpotentiaalista vuoteen2010. Se vastaa yli100 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia,
ja sillä vältetään lähes 200 miljoonan tonnin hiilidioksidipäästöt vuodessa. (Näitä täytyy
kehittää energiatehokkuusskenaariossa.)
Yhdistetyn tuotannon kaksinkertaistaminen 18 prosenttiin unionin sähköntuotannosta vuoteen
2010 saisi aikaan sen, että vältettäisiin vielä 65 miljoonaa tonnia hiilidioksidia vuoteen 2010
mennessä. Yhdistetyn tuotannon potentiaali on kuitenkin paljon suurempi, ja arvioidaan, että
kun markkinat ovat asianmukaisesti vapautuneet, yhdistetty tuotanto voisi kolminkertaistua
vuoteen 2010 mennessä, ja siten vähennettäisiin vielä 65 miljoonaa tonnia hiilidioksidia
vuodessa.
Aloitteiden kehittäminen energiavarojen yhdennettyyn suunnitteluun (SAVE-tutkimus) ja
energiapalveluihin voisi olla erittäin lupaavaa. Ne voisivat myötävaikuttaa energiankysynnän
irrottamiseen taloudellisesta kasvusta. Ilmastonmuutosta koskevassa eurooppalaisessa
ohjelmassa57tehdyissä tuoreissa tutkimuksissa on vahvistettu olemassa oleva taloudellinen
potentiaali. Energiankulutustyöryhmän väliaikaraportissa todetaan, että kysyntäpuolella
voitaisiin säästää noin 350 TWh sähköä kotitalouksissa, palveluissa ja teollisuudessa, jos
uusiksi tai korvaaviksi laitteistoiksi hankitaan malleja, jotka vastaavat LCC-
vähimmäisvaatimuksia.
56MURE -malli
57KOM(2000) 88lopullinen.
88Jos ei oteta huomioon näitä muutamia SAVE- ja ALTENER-ohjelmissa toteutettuja
toimia, täytyy todeta, ettei Euroopan unioni ole valitettavasti hyödyntänyt laajemmalti
oppeja, joita se on voinut hankkia uusien tekniikoiden tuki- ja edistämistoimistaan ja
erityisesti tutkimusohjelmistaan. Tämä koskee sekä tulosten levittämistä että uusien
standardien käyttöönottoa esim. rakennusten, liikenteen ja teollisuuden
energiatehokkuuden parantamiseksi.
Tulevaisuudessa olisi huolehdittava siitä, että uudet käytettävissä olevat tekniikat ("puhtaat"
autot, polttokennot, eritystekniikat, aurinkosähkö jne.) saavat yhteisön tukea. Tuki
kohdistettaisiin enemmän kysyntään mahdollisten käyttäjien hyödyksi (kaupungit, kunnat,
alueet) kuin vanhojen tekniikoiden tarjonnan tukemiseen. Toisin sanoen, eikö kannattaisi
vaihtaa suuntaa ja suosia elinkykyistä kysyntää, joka laajenemalla mahdollistaisi riittävän
suurten markkinoiden syntymisen? Suurtuotanto johtaisi näiden tekniikoiden kustannusten
laskuun. Samalla olisi edelleen jatkettava sertifiointia, normien määrittelyä ja standardointia.
Jos esimerkiksi suurissa asuintaajamissa rohkaistaisiin sähköhybridiautojen käyttöä ja
rajoitettaisiin saastuttavien autojen pääsyä taajamiin, tällainen tuki olisi tehokkaampaa kuin
teollisuudentukeminen. Tekniikoidentoimivuus olisiesiteltävä suuressa mittakaavassa.
Päätelmä : Komissio tutkii selkeää lainsäädäntökehystä, jossa määriteltäisiin tulevan
energiatehokkuuspolitiikan ja uusiutuvien energialähteiden alan painopistealueet
(kysynnänhallinta). Tämä on syy, jonka vuoksi komissio energiastrategiaa koskevassa
hahmotelmassa (ks. tämän vihreän kirjan osa 3) korostaa kysynnän kasvun pienentämiseen
tähtääviä käytännöntoimia.
89II ENERGIAMARKKINOIDEN ASTEITTAINENYHDENTYMINEN
Vaikka yhteisöllä ei ole toimivaltaa energia-alalla, se on kuitenkin antanut joukon säädöksiä,
joiden ansiosta on muodostunut esimerkiksi kaasun ja sähkön sisämarkkinat. Niiden
ensimmäinen vaikutus onollut hintojentuntuva lasku58.
A Sähkön ja maakaasun sisämarkkinat
1. Markkinoidendynamiikka
a) Hintojen lasku on alkanut
Energian sisämarkkinoiden toteuttamisen tavoitteena on televiestinnän ja rahoituspalvelujen
sisämarkkinoiden tavoin lisätä unionin talouden kilpailukykyä. Euroopan yritykset maksoivat
1990-luvun alussa sähköstä noin 40 prosenttia enemmän kuin niiden amerikkalaiset
kilpailijat. Sisämarkkinoiden vaikutus hintoihin on ollut myönteinen. Useat jäsenvaltiot ovat
soveltaneet direktiivejä tiukempia vaatimuksia59sähkön ja maakaasun alalla, mikä on johtanut
siihen, että sähkömarkkinoista on avautunut kaksi kolmasosaa ja maakaasumarkkinoista 80
prosenttia. Teollisuuden kuluttajahinnat ovat näin laskeneet keskimäärin 15 prosenttia, ja
esimerkiksiSaksassa hinnat ovat laskeneet jopa 45 prosenttia60.
58Tähän mennessä onannettuviisi direktiiviä sähkön ja maakaasun markkinoiden avaamisesta kilpailulle.
Ne koskevat myyntihintojen avoimuutta (1990), sähkön ja maakaasun siirtoa verkoissa 1990, 1991),sähkön sisämarkkinoita (1996)jamaakaasun sis ämarkkinoita (1998).
5996/92/EYja 98/30/EY.
60Sähköntuotantokustannukset ovat muuttuneet esimerkiksi sähkömarkkinoiden vapautumisen ja
ympäristölainsäädännön vuoksi. Sähköntuotantokustannukset ovat pienimmät kombilaitoksissa (kaasuturbiinit) ja
vain hieman suuremmat tuontihiiltä käyttävissä laitoksissa. Tuulivoimaloiden kustannukset ovat myös melko
kilpailukykyiset useidenjäsenvaltioidenmaksamienvaltiontukienansiosta.
Sähköntuotantokustannukseteritekniikalla
Tuotantokustannukset
eurosenttiä/kWhTuotantokustannukset
verrattunakaasuun
Kivihiili (tuotu) 3,29 3 %
Kivihiili (yhteisössä valtiontukien avullatuotettu)4,20 32 %
Kaasu(CCGT) 3,18 0 %
Ydinvoima 4,51 42 %
Tuulivoima (valtiontukienavullatuotettu) 4,46 40 %
Lähde:Liite3
CCGT: kaasuturbiinikäyttöinen kombilaitos. Tuotantokustannukset jäsenvaltioissa on arvioitu tuotetun sähkön
määränperusteella.Laskelmaperustuu7000tunninkeskimääräiseen vuosikäyttöön.
90b) Yhdenmukaistettu oikeuskehys
Toisin kuin Yhdysvalloissa Euroopan markkinoiden avaamista sääntelee yhtenäinen
oikeuskehys. Euroopassa markkinoiden avaamista säännellään yhdellä ja samalla direktiivillä,
jossa säädetään jäsenvaltioidenvähimmäisvelvoitteista. Yhdysvalloissa taas eiole liittovaltion
lakia, jossa määrättäisiin tällaisista säännöistä, sillä markkinoiden avaaminen tapahtuu
osavaltiokohtaisesti.
Eurooppalaisessa sääntelykehyksessä säädetään huomattavasti korkeammasta verkkojen
yhteenliittämistasosta ja siis varmuusasteesta kuin Yhdysvaltojen osavaltioiden välillä. Näin
voidaan välttää sähkönjakelun keskeytyminen, kun jakeluverkkojen operaattorit voivat
turvautuanaapuriverkkojensähkönjakeluunkoordinointielimen välityksellä.
c)Markkinoiden uusiin rakenteisiin mukautettu julkinen palvelu
Sähkö- ja maakaasualalla julkisissa palvelulaitoksissa on otettava huomioon useita eri
näkökohtia, kutenenergiantoimitusvarmuus, palvelun laatu ja yleispalvelut.
Jäsenvaltiot asettavat verkko-operaattoreille yleispalveluja koskevia vähimmäisvaatimuksia.
Kuljetus- ja jakeluyritysten on taattava, että kaikki kansalaiset on yhdistetty verkkoon
kohtuullisin ehdoin. Sisämarkkinoiden toteutuminen ei missään tapauksessa saa merkitä sitä,
ettei tunnustettaisi tarvetta tarjota heikommassa asemassa oleville ihmisille (työnhakijoille,
syrjäseuduilla asuville ja vammaisille) heidän tarpeisiinsa mukautettuja palveluja.
Sähkönjakeluverkkoon kuuluminen ja kohtuuhintaiset sähkötoimitukset ovat yleinen oikeus,
jota on ylläpidettävä. Direktiiveissä on säännöksiä sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot
säilyttävättarvittavat välineet tätätarkoitustavarten.
Kokemusten mukaan sisämarkkinoiden asteittainen toteutuminen ei ole huonontanut julkisten
laitostenstandardeja, vaanpalvelujen laatu onparantunut.
d) Markkinoiden rakenneuudistus
Perinteisesti monopoliasemassa olevat maakaasu- ja sähköyritykset ovat ennakoineet
markkinoidenavautumista. Kilpailutilanteeseen jouduttuaan ne ovat toteuttaneet perusteellisia
rakenneuudistuksia. Kyseessä on väistämätön kehitys, joka aiheutuu sisämarkkinoista, kuten
muillakintaloudenaloilla.
Fuusiot ja yritysostot ovat yleistyneet vuodesta 1998 pääasiassa sähköalalla. Sähköalalla
keskittyminen näyttää luonnolliselta tuotanto- ja kuljetustoiminnassa, joita yhdistävät verkon
hallinnoinnin rajoitteet ja jotka voivat näin hyötyä mittakaavaeduista. Näiden kahden
osasektorinosuus kustannuksistaon merkittävä (esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa
91niiden osuus sähköntuotannon kustannuksista on 75 prosenttia61). Sähkönsiirron erottamista
sähköntuotannosta on pidetty olennaisena tekijänä todellisten kilpailuolosuhteiden luomisessa
ja markkinoiden avaamisessa. Ydinalan laitteistojen ja ydinpolttoaineiden tuotannon alalla
keskittymiä ollaan myös luomassa (BNFL-Westinghouse-ABB, Framatome-Siemens).
Tarkoituksena on luoda Eurooppaan yhtenäisiä ja maailmanmarkkinoilla kilpailukykyisiä
teollisuuskeskuksia.
Keskittymissuuntauksen lopullisia seurauksia on vielä vaikea hahmottaa. Riskit hajautuvat,
jos investointeja tehdään uusiin teknologioihin ja uusille sektoreille, ja näin myötävaikutetaan
energiantoimitusvarmuudentakaamiseenunionissa ja unionin talouteen.
61ElectricityMarket ReformIEAhandbook 1999.
922. Poistettavat esteet
a)Yhteisön sisäinen kauppa vähäistä
Sisämarkkinoiden toteutumisen esteenä on yhteisön sisäisen sähkökaupan vähäisyys. Sen
osuus on vain 8 % sähköntuotannosta. Tällainen kaupan volyymi on paljon pienempi kuin
kauppa muilla sektoreilla, joilla vallitsee sisämarkkinat, kuten televiestintä, rahoituspalvelut ja
teollisuustuotteet. Jäsenvaltioiden eriasteisesti avautuneiden 15 kansallisten markkinoiden
rinnakkaiselosta ei vielä ole syntynyt täysin yhdentyneitä markkinoita, jollaisia Lissabonin ja
Feiran Eurooppa-neuvostot vaativat. Yhteisöön sijoittautuneiden tuottajien välinen kilpailu on
kuitenkin alentanut kansallisia hintoja, mikä on vastoin odotuksia vähentänyt kauppaa.
Tullipolitiikkaa laaditaan vähitellen ja verkkojen käytöstä saadaan tuottoa, mutta
sähkönsiirron perusrakenteiden riittämätön kehittäminen aiheuttaa ongelmia energian
toimitusvarmuudenkannalta.
b)Verkkotiheys vielä riittämätön
Verkkotiheys vaikuttaa olennaisesti energian sisämarkkinoiden toimivuuteen.
Kuljetusjärjestelmä ja verkkoyhteydet ovat keskeisiä energiahuollon joustavuuteen
(energiakaupan volyymiin) ja kuluttajavalintoihinvaikuttavia tekijöitä.
Aikaisemmin yhteenliitettyjen verkkojen päätavoitteena oli taata hyvä toimitusvarmuus, joka
kestäisi hetkelliset häiriöt, eikä kaupan kehittäminen. Merkittävimmät pullonkaulat ovat
Etelä-Euroopassa, mistä on osoituksena Pyreneiden niemimaan ja Kreikan täydellinen tai
osittainen eristyneisyys.
Verkkojen perusrakenteiden puutteet, johon kuuluu myös laitteistojen laadun ylläpito
(verkkojen vakaus), saattaa jarruttaa kansallisten markkinoiden yhdentymistä ja siten jopa
häiritätoimitusvarmuutta.
Sähkön kaupan edistäminen yhteisössä riippuu jäsenvaltioiden välisten nykyisten
verkkoyhteyksien optimaalisesta käytöstä. Niitä on edelleen tarkasteltava huolellisesti
kilpailusääntöjen näkökulmasta.
Myös uusien perusrakenteiden rakentamista on kannustettava. Ongelma ei ole taloudellinen,
sillä yritykset ovat valmiita investoimaan uusiin verkkoihin markkinoiden kysynnän
mukaisesti. Yleensä kyseessä on pikemminkin poliittinen ongelma. Uusien
verkkoyhteenliittymien luominen on usein ongelmallista, koska on löydettävä tasapaino
yleisen joko yhteisön tai jäsenvaltion edun ja uusia perusrakenteita koskevan paikallistason
vastahakoisen suhtautumisen välillä. Uusien voimalinjojen rakentaminen synnyttää usein
paikallista vastustusta erityisesti strategisilla alueilla, kuten Pyreneiden ja Alppien seuduilla,
mikä luonnollisestivaikeuttaa linjojenrakentamista.
Näiden vaikeuksien voittamiseksi on ensinnäkin lisättävä nykyisten voimalinjojen
kapasiteettia mahdollisimman paljon. Uusien perusrakenteiden rakentamista voitaisiin
helpottaa verkkoyhteyksiä koskevan eurooppalaisen suunnitelman avulla. Suunnitelmassa
yksilöitäisiin "eurooppalaisten etujen" mukaisia hankkeita, ja sen avulla voitaisiin, sitten kun
asiasta on päästy yhteisymmärrykseen kansallisten ja alueellisten valittujen edustajien kanssa,
löytää ratkaisut, joilla vaikeudet voidaan voittaa.
93Maakaasun tilanne on erilainen, koska yli 50 prosenttia Euroopan unionissa kulutetusta
maakaasusta ylittää jo nyt vähintään yhden valtion rajan ennen loppukäyttöä. Viime vuosien
aikana on otettu käyttöön joitakin uusia kaasuputkia, jotka on liitetty unionin sisäisiin
verkkoihin ja yhteisön ulkopuolisten toimittajien verkkoihin.
Maakaasun sisämarkkinoiden toteutumisen jälkeinen verkkojen intensiivinen käyttö voi
kuitenkin lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä synnyttää pullonkauloja (esim. Benelux-maissa
tai Ranskan ja Espanjan välillä) ja verkkojen yhteenkytkennän ja yhteentoimivuuden
ongelmia. Aikaisemmin nämä ongelmat kätkeytyivät monopoliyrityksiin, jotka sopivat
asioista hallinnollisella tasolla. Tämän vuoksi tavoitteina on nyt verkkojen uusien
yhteenliittymien tarpeiden kartoittaminen, nykyisten rajallisten kapasiteettien jakaminen
operaattoreille ja asianmukaisen hinnoittelun toteuttaminen uusien verkkokytkentöjen
rahoittamiseksi. Näihin tavoitteisiin pyritään yhteistyössä teollis uuden ja kansallisten
lainsäätäjien kanssa.
Toimitusvarmuutta on vahvistettava myös lisäämällä yhteenliittämiskapasiteettia
ehdokasmaiden kanssa ja niiden välillä. Pitemmällä aikavälillä markkinoiden vapauttamisen
jatkaminen koko mantereella, tasapuolisista ehdoista huolehtien, johtaa myös yhteenliittymien
vahvistamiseen kolmansien maiden välillä (Venäjä, Ukraina, Kaspianmeren alue, Välimeren
eteläpuoliset maat).
Verkkojen toiminnan monimutkaisuus, niiden operatiivisuus ja tiheys edellyttävät julkisen
vallanjatkuvaaosallistumista.
Fyysiset esteet eivät saa haitata sisämarkkinoiden toimintaa. Euroopan unionin merkittävänä
tehtävänä on kehittää yhteisön verkkoja siten, että ne täyttävät paremmin sisämarkkinoiden,
jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden tarpeet.
Ongelmat voitaisiin ratkaista sidosryhmien välisellä eurooppalaisella
yhteistoimintamekanismilla, jossa laadittaisiin puuttuvia suuria liitosinfrastruktuureja koskeva
suunnitelma.
c) Uusia huolia energian toimitusvarmuudesta
Pyrkimys siihen, että avoimilla markkinoilla tehtävät investoinnit olisivat välittömästi
kannattavia, ei saisi estää investointien tekemistä pääomavaltaisille aloille (mm. hiili ja
ydinvoima) tai aloille, joiden kannattavuus ei ole varmaa lyhyellä aikavälillä (uusiutuvat
energialähteet).
Sähkön sisämarkkinoita koskevassa direktiivissä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus
myöntää etusija kotimaisille energialähteille eli uusiutuville energialähteille,
lämmöntuotannossa käytettäville jätteille sekä sähkön ja lämmön yhteistuotantoon. Direktiivi
mahdollistaa lisäksi kotimaisten primaaristen energialähteiden suosimisen kansallisessa
sähköntuotannossa siten, että niiden osuus on 15 prosenttia koko tuotannosta. Uusien
investointien osalta jäsenvaltioiden on säilytettävä energialähteiden valinnan valvonnan
mahdollisuus. Jäsenvaltiot voivat myös tarpeen mukaan keskeyttää yhteisön ulkopuolisten
valtioidenpääsyn verkkoihinsa erityisestitaatakseenenergiantoimitusvarmuuden.
94Sähköntuotannossa käytettyjen primaaristen energialähteiden valinta saattaa vaarantaa
energian toimitusvarmuuden, jos keskitytään liikaa yhteen energialähteeseen. Vaikka alalla
vallitseekin vielä tasapaino, maakaasun käytön kehitys viime vuosina voi kuitenkin tuoda
esiin tällaisia kysymyksiä. Kaasusektorin vapautuminen avaa uusia mahdollisuuksia
ehdokasmaiden energiahuoltoon, sillä ne tuovat energiaa etupäässä Venäjältä. Tarvitaan
jäsenvaltioiden ja yhteisön toteuttamaa valvontaa. Direktiivissä annetaan jäsenvaltioille
oikeus toteuttaa tällaisia toimia. Jos yhden primaarisen energialähteen merkitys on liian suuri
muihin energialähteisiin verrattuna tai jos tällaisen energialähteen kehitys on niin nopeaa, että
se uhkaa sähkön toimitusvarmuutta, direktiivissä annetaan jäsenvaltiolle mahdollisuus
määrätä kaikessa uudessa tuotannossa käytettävät energialähteet. Tämä edellyttää kuitenkin,
että yhteisön tasolla tarkastetaan, ovatko toimenpiteet asianmukaisia, ja ne koordinoidaan
komissionkanssa.
Maakaasun markkinoiden osalta direktiivissä valtuutetaan jäsenvaltiot yleisten taloudellisten
etujen mukaisesti asettamaan yrityksille julkisen palvelun velvoitteita, jotka voivat liittyä
erityisesti energian toimitusvarmuuteen. Kun sähkömarkkinoita kohtaa äkillinen kriisi ja kun
järjestelmän toiminta on uhattuna, jäsenvaltiot voivat lisäksi toteuttaa tilapäisiä
varmuustoimenpiteitä. Toimenpiteiden on kuitenkin oltava tapauskohtaisia ja
poikkeuksellisia.
Toinen huomioon otettava tekijä on kulutuksen äkillinen lisääntyminen, mikä voisi johtua
joidenkin energiatuotteiden hinnan laskusta. Joidenkin asiantuntija-arvioiden mukaan
sisämarkkinoidentoteutuminenlisäisikulutusta20prosenttia.
On todettava selvästi, että energian toimitusvarmuus – samoin kuin ympäristönsuojelukin –
on eräs julkisia palveluja koskevan politiikan keskeisistä tavoitteista. Valtioiden on muun
muassa taattava verkkoyhteydet sekä verkkojen korjaaminen määräajassa ja niiden
rakentaminen. Myös nämä julkisen palvelun velvoitteet vaikuttavat energian
toimitusvarmuuteen. Velvoite tuottaa tietty vähimmäismäärä sähköä uusiutuvista
energialähteistä voi myös lisätä energian toimitusvarmuutta mahdollistamalla vaihtoehtoisten
energiavarojen säilymisen. Lisäksi on määriteltävä energiansäästönormit ja -toimenpiteet.
Kansallisen lainsäätäjän tehtävä on tässä olennaisen tärkeä. Kansallinen lainsäätäjä on tässä
olennaisessa asemassa, sillä vain se on tarpeeksi erillinen ja riippumaton toteuttamaan
tarvittavia toimenpiteitä, joiden on samalla oltava markkinoiden kehityssuuntauksen
mukaisia.
Päätelmät : Energiamarkkinoiden yhdentyminen myötävaikuttaa toimitusvarmuuteen sillä
edellytyksellä, että markkinat ovat todella yhdentyneet. Voimassa olevien direktiivien
mukainen 15 jäsenvaltion energiamarkkinoiden avautuminen ei yksin riitä luomaan yksiä ja
yhtenäisiä energiamarkkinoita Eurooppaan, vaan se edellyttää myös julkisviranomaisten uusia
toimia.
Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston tehtävänannon mukaan energian
sisämarkkinoiden toteuttamista on nopeutettava. Markkinoiden täydellistä avaamista
varten olisi vahvistettava sähköntuottajien ja kuljetusverkko-operaattorien eriyttämistä,
varmistettava syrjimätön pääsy verkkoon uusille tuottajille ja jakeluyrityksille, taattavarajakaupan hinnat minimikustannuksin, täsmennettävä julkisen palvelun velvoitteet ja
edellytettävä, ettäkuhunkin jäsenvaltioon perustetaan riippumaton sääntelyelin.
95Kokemuksen perusteella on otettava huomioon kaksi uutta tekijää. Kansallisten
sääntelyelinten olisi yhdessä muodostettava neuvoa-antava elin, jonka tehtävä olisi avustaa
komissiota sisämarkkinoidentoiminnanedistämisessä.
Lisäksi olisi laadittava suunnitelma eurooppalaisten etujen mukaisista verkkojen suurista
liitosrakenteista.
Markkinoiden avautumisen sosiaalisiin seurauksiin kiinnitetään erityisesti huomiota tulevassa
ehdotuspaketissa.
96

97B. Öljytuotteiden sisämarkkinat
Vaikka öljytuotteiden markkinoilla kilpailu on paljon kovempaa kuin muiden
energiatuotteiden markkinoilla, öljyn jalostamisen ja jakelun alalla on kuitenkin vielä
tehtävä paljonavointenöljymarkkinoidentoteuttamiseksi.
1. Markkinoidenrakenne
Kun autoilija huomaa bensiinin hinnan nousseen, hän kysyy tyypillisesti, johtuuko
hinnannousu todellakin raakaöljyn hinnannoususta. Vastaus on ollut myönteinen
maaliskuuhun 2000 asti. Vuonna 1999 bensiinin ja raakaöljyn hintojen välillä oli
läheinen yhteys, ja bensiinin hinta nousi aina pienellä viiveellä raakaöljyn
hinnannousun jälkeen. Maaliskuusta 2000 lähtien on voitu todeta irtiotto. Bensiinin
hinta kehittyy epäedullisemmin kuin raakaöljyn hinta. Aivan viime aikoina
jalostusmarginaalit ovat kasvaneet suuremmiksi kuin koskaan sitten Persianlahden
sodan.
Kun verrataan öljytuotteiden verottomia kuluttajahintoja eri jäsenvaltioissa, havaitaan
merkittäviä eroja. Esimerkiksi toukokuun 2000 lopussa Euro super 95 -bensiinin
veroton ja tulliton hinta oli Alankomaissa 452 euroa/1000 litraa ja Yhdistyneessä
kuningaskunnassa 344 euroa/1000 litraa (Ranskassa 346 euroa), eli ero oli 31
prosenttia. Nämä sinänsä huolestuttavat erot olivat olemassa jo ennen viimeaikaisia
hinnannousuja eivätkä siten johdu niistä.
Komissio arvioi hiljattain tehtyjen tutkimusten yhteydessä, jotka liittyivät
yrityskeskittymien valvontaa koskevan yhteisön asetuksen soveltamiseen, ettei ole
syytä uskoa, etteivät raakaöljyn markkinoilla vallitsisi kilpailu. Raakaöljyn markkinat
ovat avoimet, ja hinnat ilmoitetaan julkisestispot-markkinoilla.
Sen sijaan pitää paikkansa, että tämän vaiheen jälkeen markkinoilla on häiriöitä.
Esimerkiksi veroton hinta vaihtelee erittäin paljon jäsenvaltiosta toiseen. Se ei
välttämättä merkitse kilpailusääntöjen rikkomista, mutta on kuitenkin osoitus siitä,
etteivät markkinat ole vielä täysin yhdentyneet. Hinnat selittyvät kuitenkin
jäsenvaltioiden markkinoiden kustannus- ja rakenne-eroilla. Tätä kuvaa esimerkiksi
Alankomaiden erittäin korkeat hinnat: Markkinoita hallitsee rajoitettu määrä
toimijoita. Hinnat ovat alhaisemmat Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa,
joiden markkinoiden kilpailu on täydellisempää ja joissa muut kuin erikoistuneet
jakelijat (supermarketit)ovat merkittäviätoimittajia.
Tällaisen tarkastelun perusteella herää luonnollisesti kysymys, onko kilpailulakeja
ehkä rikottu ja etenkin onko markkinoilla kartelleja (hintoja koskevia sopimuksia)
Useissa jäsenvaltioissa kansalliset viranomaiset ovat alkaneet tutkia asiaa. Italiassa
kilpailuviranomaiset ovat määränneet öljy-yhtiöille seuraamuksia. Ruotsissa niitä on
ehdotettu.
982. Kilpailupolitiikka
On tärkeää varmistaa, että uudet operaattorit, erityisesti itsenäiset yrittäjät, pääsevät
polttoaineiden jakelumarkkinoille. Tämä takaa kilpailun säilymisen markkinoilla.
Tämän vuoksi on parhaillaan menossa tutkimus esteistä, joita riippumattomat
operaattorit mahdollisesti kohtaavat (johtuivatpa ne julkisen vallan tai yksityisen
yrityksen päätöksestä). Komissio voi tulosten perusteella arvioida sisämarkkinoiden
kilpailutilanteen ja määritellä toimet, joita voitaisiin toteuttaa kilpailusääntöjen alalla.
Tällainen yhteisön tason toiminta vahvistaa kansallisten kilpailuviranomaisten toimia.
Jotkut niistä ovat jo käynnistäneet tutkimuksia kilpailusääntöjen rikkomisesta, ja
joissakintapauksissa oletuksetovat vahvistuneet.
Tästä syystä olisi hyödyllistä vertailla järjestelmällisesti öljytuotteiden hintoja
jäsenvaltioissa, jotta jäsenvaltioidenväliset erot saataisiin selvitettyä.
Komissio soveltaa myös edelleen tarkasti yrityskeskittymien valvontaa koskevia
sääntöjä tällä alalla, kuten tapauksissa BP/Amoco ja TotalFina/Elf. Kaikenlaisesta
määräävän markkina-aseman väärinkäytöstäonmäärättävä ankarat seuraamukset.
Päätelmä : Ilmastonmuutos ja energiamarkkinoiden yhä suurempi yhdentyminen
Euroopassa (markkinat ovat siellä yhdentyneemmät kuin Yhdysvalloissa) tarjoavat
Euroopan unionille tilaisuuden pohtia toimenpiteitä, joilla kysyntää voitaisiin hallita
paremmin. Ainoa mahdollisuus vaikuttaa tarjontaan on edelleen toimia uusiutuvien
energialähteiden edistämiseksi. Ei pidä kuitenkaan pettää itseään: pelkästään
uusiutuvien energialähteiden edistämisellä ei voida ratkaista kaikkia
toimintavarmuuteen liittyviä ongelmia.
993 OSA TULEVAISUUDEN TURVAAMINEN: ENERGIASTRATEGIAN
LUONNOS
Suurempaan toimitusvarmuuteen liittyvä tavoite – jotta unionin riippuvuus
energiantuonnista ei 30 vuodessa nousisi 70 prosenttiin – on erittäin vaikea saavuttaa
yleisessä epävakaassa tilanteessa, joka rajoittaa energiatuotteiden tarjontaan liittyvää
liikkumavaraa. Sen vuoksi tässä vihreässä kirjassa hahmotelluilla painopistealoilla
keskitytään yleisen keskustelun käynnistämiseksi olennaisesti täsmällisiin ja
keskenään johdonmukaisiinkysynnänrajoittamiseentähtääviin toimiin.
INYKYISENENERGIAHUOLLON HEIKKOUDET
Unionin energiahuollon turvaamisessa on otettava huomioon useita riskejä, joitanykyinen energiahuoltotilanne synnyttää, ja jos mitään ei tehdä, riskit saattavat
toteutuatulevaisuudessa.
A.Energiahuollon karikot
Energiahuollon epävakauteen voivat vaikuttaa monet syyt, jotka voivat olla fyysisiä,
taloudellisia, yhteiskunnallisiataiekologisia.
1. Fyysiset riskit
Energiatoimitukset voivat keskeytyä pysyvästi fyysisistä syistä yhden energialähteen
ehtymisentaihyödyntämisen lopettamisenvuoksi. Eiole myöskään mahdotonta, ettei
Euroopalla lopulta ole käytettävissään kohtuullisin kustannuksin omia kaasu- ja
öljyvarantoja. On todennäköistä, että Euroopan on luovuttava kivihiilentuotannosta,
kuten jotkut jäsenvaltiot ovat jo tehneet. Ei myöskään voida sulkea pois
mahdollisuutta, että ydinvoimasta luovutaan suuren voimalaitosonnettomuuden
johdosta. Tällaisen kehityksen vaikutuksia kysynnän siirtymiseen muihin
energiatuotteisiin (öljy, maakaasu, hiili ja uusiutuvat energialähteet),
sisämarkkinoiden toimintaan, energiariippuvuuteen ja ympäristötavoitteisiin on
analysoitava.
Tilapäisiä energiatoimitusten keskeytyksiä ei ole syytä aliarvioida, sillä niillä voi olla
tuhoisia seurauksia sekä kuluttajille että taloudelle yleisesti. Tilapäiset
toimituskeskeytykset voivat johtua lakoista, geopoliittisista kriiseistä tai
luonnonkatastrofeista. Näitä seikkoja tarkastellaan vihreässä kirjassa ainoastaan siltä
osin, kuinneovat merkkirakenteellisista toimitusvaikeuksista yhteisössä. Esimerkiksi
Ranskassa joulukuun 1999 myrskyn aiheuttamista vahingoista johtuneet
toimitusvaikeudet osoittivat sähköverkkojenolevan vielä hyvinkansallisia.
2. Taloudelliset riskit
100Energiatoimitukset voivat keskeytyä taloudellisista syistä , kun energiatuotteiden
kurssit vaihtelevat eurooppalaisilla ja kansainvälisillä markkinoilla. Sisämarkkinoiden
kilpailuolosuhteet mahdollistavat resurssien optimoinnin ja kustannusten
pienentämisen, mutta kurssit eurooppalaisilla markkinoilla ovat kuitenkin aina
yhteydessä maailmanlaajuisten markkinoiden kursseihin. Yli60 prosenttia asunnoissa
ja palvelualalla kulutetusta energiasta on peräisin hiilivedyistä. Liikenteen
energiankulutukseen kuluu taas lähes puolet öljyntuotannosta. Energiatuotteiden,
pääasiassa hiilivetyjen, hinnannousu horjuttaa siten valuuttoja ja kauppaa, mikä on
puolestaan haitaksi unionin taloudelle. Tämän vuoksi erityisen merkittäviä seikkoja
ovatgeopoliittiset näkökohdat (vaikkei niiden vaikutusta voitaisikaan tarkoin
määritellä, esimerkiksi OPEC-maiden suhteen), Lähi-idän rauhanprosessin
viimeaikaiset vaikeudet, Irakinkauppasaarto ja Irakin ja Libyantilanteiden kehityksen
epävarmuus.
Mikäli tilanne säilyy ennallaan, öljyn hinnan kolminkertaistumisella vuoden 1999
aikana ja sen seurauksilla maakaasun hintaan on huomattavia vaikutuksia
jäsenvaltioiden energialaskuun ja talouteen. Raakaöljyn kurssin nousu aiheutti
nettomääräisesti lähes 22,7 miljardin euron ylimääräisen varojen siirron Euroopan
unionin ulkopuolelle vuoden 2000 tammikuun ja toukokuun välisenä aikana. Öljyn
hinnannousu vuodesta 1999 sekä euron kurssin lasku on jo nyt nostanut unionin
inflaatioastetta vielä yhdellä prosenttiyksiköllä. Talouskasvu näyttää kärsivän, mutta
BKT pysyy kuitenkin 3 prosentin vaiheilla. Tämänhetkinen tilanne johtaa
talouskasvun vähenemiseen 0,3 prosenttia vuonna 2000 ja 0,5 prosenttia vuonna
2001. Tätä pahentaisi edelleen talouden toimijoiden ja kuluttajien luottamuksen
menetys.
3. Yhteiskunnalliset riskit
Energiatoimitusten epävarmuus, joka voi johtua hintavaihteluista, suhteista
toimittajamaihin tai jostain satunnaisesta tapahtumasta, saattaa aiheuttaa toimitusten
keskeytymistä ja enemmän tai vähemmän vakavia yhteiskunnallisia ongelmia .
Bensiini on nykyisin yhtä elintärkeää talouden toimivuudelle kuin ruokakin.
Toimitusten keskeytyminen voi aina synnyttää yhteiskunnallisia vaatimuksia, jopa
konflikteja. Tilanteella on yhtäläisyyksiä kaksi sataa vuotta sitten elettyjen pula-
aikojen kanssa. Tämänhetkinen tilanne osoittaa, että polttoaineiden hintajännitteet
voivat johtaa myös ammattiyhdistysten reaktioihin. Tästäon osoituksena syksyn 2000
lakot aloilla, joita öljyn hinnannousu erityisesti koski. Lakossa olivat erityisesti
kuorma-autonkuljettajat. Merkille pantavaa on myös se, että kaksi ensimmäistä
öljykriisiä aiheuttivat täystyöllisyydenromahduksen.
4. Ekologiset riskit
101Energiaketjussa voi aiheutua ympäristölle ekologisia ongelmia . Ympäristövahingot
saattavat syntyä onnettomuuksissa (öljyvahingot, ydinonnettomuudet ja
metaanipäästöt) tai ne saattavat liittyä saastepäästöihin (kaupunkien saasteet ja
kasvihuonekaasupäästöjen aiheuttama kasvihuoneilmiö). Ympäristöhuolet otetaan jo
huomioon kaikilla politiikan osa-alueilla. Ilmaston lämpenemiseen liittyvät huolet
ovat kuitenkin uusi tekijä, jonka täytyy tänä päivänä ohjata ympäristön suojelusta ja
kestävästä kehityksestä huolta kantavia politiikan aloja. Kiotossa asetetut tavoitteet
kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiselle velvoittavat Euroopan unionia
vähentämään viimeistään 2008-2010 vuotuisista päästöistään 8 prosenttia vuoteen
1990 verrattuna. Pyrkimyksiä on ulotettava pitemmälle. Kasvihuonekaasupäästöjen
vähentämistä ei voida rajoittaa ainoastaan Kioton pöytäkirjan vaatimuksiin. Joidenkin
alojen, kuten liikenteen, kasvunäkymien ympäristövaikutukset edellyttävät
pitkäaikaista paljon vuoden2010 jälkeenulottuvaa politiikkaa.
B Mahdollisten epävakaustekijöiden ennakointi
Jotta voitaisiin kvantifioida energiahuollon suurimmat haasteet, energia-alan näkymiä
vuoteen 2020 käsittelevässä tutkimuksessa62tehtyä analyysiä on laajennettu
ajantasaistamalla perusskenaario ja ulottamalla analyysi vuoteen 2030. Lisäksi
analyysi kattaa nyt 30 maata, ts. EU:n jäsenvaltiot, ehdokasmaat sekä Norjan ja
Sveitsin.
1. Skenaarioidenesittely
a) Nykysuuntaustendynaamisessa ekstrapoloinnissa käytetyt hypoteesitArvio heijastaa nykysuuntausten ja nykypolitiikkojen jatkamista 30 seuraavan vuoden
aikana. Arvioissa oletetaan, että kaikkia 31. joulukuuta 1999 käytössä olleita ja
nykyisiä politiikkoja jatketaan tulevaisuudessa. Siten arvioon ei ole otettu mukaan
esimerkiksi mitään lisätoimenpiteitä kasvihuonekaasujen vähentämiseksi. BKT:n
pitäisikasvaa 90 % vuosina 1998–2030. Täsmennettäköönseuraavat seikat:
•Tekniikkaa kehitetään edelleen energiatehokkuuden parantamiseksi.
•EU:n energiamarkkinoiden avaamista kilpailulle jatketaan; sen pitäisi olla valmis
vuoteen 2010 mennessä.
62European Union Energy Outlook 2020, Energy in Europe Special Issue, marraskuu 1999, Euroopan
komissio.
102•EU:n talouselämän rakennetta uudistetaan ja suositaan toimintaa, johon liittyy
korkea lisäarvo, energiaintensiivisen tuotannon kustannuksella.
•Sähkö- ja lämmöntuotantosektorin rakennetta uudistetaan ja suositaan maakaasua
tehokkaasti käyttävää tekniikkaa.
•Uusiutuvienenergialähteiden edistämisen varmistavia politiikkoja jatketaan, myös
avustusten myöntämistä laitteille, ja määrätään kysyntää tukevia etuustariffeja.
•Vuosina 1998 ja 1999 Euroopan, Japanin ja Korean autoteo llisuuden (ACEA,
KAMA, JAMA) kanssa tehdyt vapaaehtoiset sopimukset, joissa määrätään joko
vuodeksi 2008 (ACEA) tai vuodeksi 2009 (KAMA, JAMA) uusien autojen
hiilidioksidipäästöjen enimmäismäärä ajokilometriä kohti 140 grammaksi.
•Oletetaan, että jäsenvaltiot, joilla ei ole ydinvoimaloita, eivät muuta
politiikkaansa, kun otetaan huomioon ydinvoimasta luopuminen tai ilmoitukset
asteittaisesta ydinvoiman vähentämisestä (Belgia, Saksa, Alankomaat, Espanja,
Ruotsi), arviossa oletetaan, että ydinvoimalat korvataan muilla tekniikoilla, kun
niiden tekninen ja taloudellinen elinkaari on lopussa, Alankomaiden oletetaan
luopuvan kokonaan ydinvoimasta vuonna 2020, tässä mallissa ydinvoiman
tuotanto loppuu Saksassa vuoden 2005 jälkeen, kun taas Belgiassa ydinvoima
vähenee nopeasti vuoden 2020 jälkeen, ja sen määrä on erittäin pieni osa
nykyisestä vuonna 2030, Suomen ja Ranskan oletetaan jatkavan ydinvoiman
käyttöä, voimalat poistetaan käytöstä 40 vuoden käytön jälkeen paitsi Ruotsissa,
jossa senoletetaantapahtuvannopeammin.
Öljyn ja kaasun hintojen oletetaan nousevan kohtuullisesti. Öljyn hinnan arvioitaisiin
olevan noin27 dollaria barrelilta vuonna 2030 (vuoden 1999 hintoina). Kaasun hinnat
seuraavat öljyn hintoja. Hiilen maailmanmarkkinahintojen arvioidaan nousevan vain
vähän (ne pysyisivät alle 10 euroa barrelilta).
b)Tulokset
Euroopan unioni
Energiankysynnän arvellaan Euroopan unionissa olevan 11 % suurempi vuonna 2030
kuin vuonna 1998. Energiankysynnän arvioidaan kasvavan paljon hitaammin kuin
BKT:n (jonka arvioidaan nousevan 90 prosenttia vuosina 1998–2030).
Energiankysynnän nousu irtoaa siis yhä selvästitalouskasvusta.
103Lisäksi energiankulutuksen rakenne muuttuu huomattavasti. Suurin kasvuvauhti on
maakaasulla: 45 % vuosina 1998–2030. Öljy pysyy tärkeimpänä polttoaineena
huolimatta vuoteen 2030 ennakoidusta kasvun vaatimattomuudesta – sen osuus olisi
38 % vuonna 2030, kun se oli 42 % vuonna 1998. Kiinteiden polttoaineiden käytön
arvioidaan vähenevän vuoteen 2010, mutta jollei mitään voimakasta
ilmastonmuutospolitiikkaa toteuteta, hiilen käytön arvioidaan lisääntyvän uudelleen.
Se tarkoittaisi, että kiinteiden polttoaineiden kulutus olisi lähes kolmanneksen
korkeampivuonna 2030 kuin vuonna 1998.
Ydinvoiman osuuden arvioidaan saavuttavan huippunsa vuoden 2010 vaiheilla.
Ydinvoiman tuotanto vuonna 2020 on kuitenkin hieman pienempi kuin vuonna 1998
(–4 % vuoteen 2020), koska ydinvoimalat tulevat käyttöikänsä loppuun. Tuotannon
arvioidaanvähenevän noin50 % vuosina 2020–2030.
Uusiutuvien energialähteiden suhteellinen osuus lisääntyy edelleen (+45% vuosina
1998–2030). Uusiutuvien energialähteiden osuuden arvioidaan kuitenkin pysyvän
melko vähäisenä (6,7 % vuonna 2010 ja 7,7 % vuonna 2030) huolimatta oletuksesta,
että jäsenvaltioissa jatkettaisiin nykyisiä tukijärjestelmiä. On selvää, että 12 prosentin
tavoitteen saavuttaminen uusiutuvien energialähteiden osalta EU:ssa edellyttää lisää
poliittisiatoimia.
Vaikka energiankulutus irtautuu merkittävästi talouskasvusta, energiankysynnän
arvioidaan lisääntyvänedelleen. Samoinenergiantuontilisääntyy edelleen. Jos otetaan
huomioon, ettäenergiantuotannon yhteisössä pitäisi saavuttaa huippunsa vuoden 2010
vaiheilla, tuonnin osuus energiankysynnässä lisääntyy huomattavasti. Riippuvuuden
energiantuonnista arvioidaankin lisääntyvän merkittävästi. Vuonna 1998 se oli 50%,
ja vuonna 2030 se olisi71 %.
Lisäksi energiankulutuksen lisäys johtaa suurempiin hiilidioksidipäästöihin. Vuosina
1990–2010 (vuosi 2010 on Kioton pöytäkirjan viitevuosi ja sen kohdeajanjakson
2008–2012 keskikohta) hiilidioksidipäästöjen arvioidaan lisääntyvän yhteisössä 5 %.
Se on selvästi vähemmän kuin energiankysynnän kasvu, kun otetaan huomioon, että
maakaasun, ydinvoiman ja uusiutuvien energialähteiden osuudet ovat suuremmat
vuoteen2010.
Hiilen korvaamisen maakaasulla pitäisi jatkua vuoden 2010 jälkeen, mikä
myötävaikuttaa hiilidioksidipäästöjen vähentämiseen. Kuitenkin, kun otetaan
huomioon nykyiset ydinvoimapolitiikat ja uusiutuvien energialähteiden nykyiset tuet
ja se, ettei ilmastonmuutoksen alalla toteuteta muita poliittisia toimia, vähän
hiilipäästöjä aiheuttavien polttoaineiden osuus laskisi vuoden 2010 jälkeen. Siitä
104seuraa, että hiilidioksidipäästöt lisääntyisivät ja ylittäisivät vuoden 1990 tason 12
prosentilla vuonna 2020 ja 22 prosentilla vuonna 2030.
30 valtion Eurooppa
Kun analyysi ulotetaan 30 Euroopan maahan, saadaan melko samanlaisia tuloksia
kuin nykyiselle EU:lle. Siihen on kaksi syytä. Ensinnäkin nykyinen EU edustaa lähes
80 prosenttia 30 valtion Euroopan energiankulutuksesta. Toiseksi ehdokasmaiden ja
välittömien naapurimaiden energiarakenteen arvioidaan lähenevän EU:n
energiarakennetta seuraavien vuosikymmenien aikana. Koska kuitenkin Norja – joka
ontärkeäöljyn ja kaasunviejä – sisältyy30 valtion Eurooppaan, 30 valtion Euroopan
tuontiriippuvuus olisi pienempi.
Energiankulutuksen pitäisi lisääntyä 30 valtion Euroopassa 25 % vuosina 1998–2030,
mikä heijastaa sekä voimakasta talouskasvua että huomattavia parannuksia
energiaintensiivisyydenalalla. Suurimmat kasvunvauhdit on maakaasulla, uusiutuvilla
energialähteillä, kiinteillä polttoaineilla ja öljyllä, kun taas ydinvoiman osuuden
pitäisi pienentyä, kun ehdokasmaissa suljetaan vaarallisia voimaloita, ja myös
joidenkin jäsenvaltioiden hallitusten ydinvoimapolitiikan vuoksi. Uusiutuvien
energialähteiden osuus 30 valtion Euroopassa oli 6,8 % vuonna 1998, ja se tulee
olemaan 8,1 % vuonna 2030.
30 valtion Euroopan tuontiriippuvuus oli 36 % vuonna 1998, ja se tulee olemaan
60 % vuonna 2030. Tämä johtuu energiankulutuksen jatkuvasta kasvusta ja
Pohjanmeren öljy- ja kaasuvarojen tuotannon laskusta sekä kiinteiden polttoaineiden
ja ydinvoimantuotannonvähenemisestä.
Hiilidioksidipäästöt lisääntyisivät 30 valtion Euroopassa 7 % vuosina 1990–2010
(vuosi 1990 on Kioton sopimuksen viitevuosi). Hiilidioksidipäästöjen määrä ylittäisi
vuoden1990 tason31 prosentilla vuonna 2030.
2. Skenaarioista tehdyt johtopäätökset
EU:n ja 30 valtionEuroopanenergiantarve täytetäänsuureltaosalta öljyllä ja kaasulla.
Yleisesti ottaen öljyn ja kaasun tuonti kasvaisivat selvästi. Lisäksi reaalihintojen
arvioidaannousevan.
105Taulukko: Öljyn ja kaasun osuus energian kokonaiskulutuksesta vuosina 1998,
2010, 2020ja 2030
1998 2010 2020 2030
EU
30 valtionEurooppa64 %
61 %66 %
63 %66 %
65 %67 %
66 %
Uusiutuvien energialähteiden markkinaosuus pysyisi pienenä eikä saavuttaisi 12
prosentin tavoitetta. On selvää, että tämän tavoitteen saavuttamiseksi voimakkaampi
politiikka on tarpeen. Lisäksi ilman lisätoimenpiteitä hiilidioksidipäästöt ylittäisivät
vuoden 1990 tason vuoteen 2010 mennessä ja lisääntyisivät sen jälkeen edelleen
kasvavallavauhdilla.
Taulukko: Hiilidioksidipäästöjen ennakoitu kasvu vuosina 2010, 2020 ja 2030
verrattuna vuoteen 1990(Kioton pöytäkirjan viitevuosi)
2010 2020 2030
EU
30 valtionEurooppa+5 %
+7 %+12 %
+18 %+22 %
+31 %
106Tuontiriippuvuus kasvaisi tasaisesti sekä EU:ssa että 30 valtion Euroopassa. Vuoteen
2030 mennessä tuontiriippuvuus saavuttaisi yli 70 prosentin osuuden nykyisessä
EU:ssa ja 60 prosentin osuuden 30 valtion Euroopassa. Kun otetaan huomioon se,
että tuontiriippuvuus on nykyisin EU:ssa 50 % ja 30 valtion Euroopassa 36 %,
nähdään, että Eurooppa tulee yhä riippuvaisemmaksi energiantuonnista.
Taulukko: EU:n ja 30 valtion Euroopan tuontiriippuvuus vuosina 1998, 2010,
2020 ja 2030
1998 2010 2020 2030
EU
30 valtionEurooppa49 %
36 %54 %
42 %62 %
51 %71 %
60 %
Koska energiankäyttö irtautuu selvästi talouskasvusta, energiantuonnin suhde
BKT:hen pienenee. Kun energiantuonnin nettomäärän absoluuttisina arvoina pitäisi
lisääntyä 81 % (648 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia vuonna 1995 ja 1175 miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia vuonna 2030), nettotuonnin intensiteetin pitäisi vähentyä 11 %
vuosina 1995–2030, kunotetaanhuomioon bruttokansantuotteen(BKT) kehitys.
Kuitenkin, kun otetaan huomioon, että energiantuonnin hinnat nousevat
todennäköisesti noin 86 % öljyn osalta, 81 % kaasun osalta ja 5 % kivihiilen osalta
vuosina 1995–2030, energiantuonnin kustannukset nousisivat nopeammin kuin BKT.
Perusskenaarion mukaan energiantuonnin osuus BKT:sta kasvaisi 1,2 prosentista
vuonna 1995 1,7 prosenttiin vuonna 2030.
Nämä suuntaukset herättävät kysymyksiä vaihtoehtoisesta kehityksestä:
107/i1Missä määrin nopeampi ydinvoimasta luopuminen (verrattuna arvioon) merkitsisi
hiilidioksidipäästöjen ja tuontiriippuvuuden lisääntymistä?
/i1Millaisia vaikutuksia voitaisiin odottaa hiilidioksidipäästöihin ja tuontiin, jos
uusiutuville energialähteille nykyisin annettavia tukia pienennetään tai jos ne
lopetetaan tai jos niitä päinvastoin lisätään selvästi, myös jos uusiutuvien
energialähteidentutkimus- jakehityskulujanostettaisiin huomattavasti?
/i1Missä määrin öljyn ja kaasun tuontihintojen selvä nousu (jotka johtuisivat
esimerkiksi maailman energiatoimitusten häiriöistä) pienentäisi näiden
polttoaineiden kysyntää? Johtaisiko tämä pienempään tuontiriippuvuuteen ja
pienempiin hiilidioksidipäästöihin, kun otetaan huomioon, että öljyn ja kaasun
hintojen nousu aiheuttaisi sen, että saastuttavampia polttoaineita kuten hiiltä
käytettäisiin enemmän?
/i1Mitä vaikutuksia on Kioton sitoumuksista ajalle 2008–2012 (–8 %
kasvihuonekaasuja suhteessa vuoteen 1990) ja tiukempien vaatimusten
vaikutukset sen jälkeen? Mitä se merkitsee erityisesti energiatehokkuuden
parantamiselle ja saastuttamattomien energialähteiden, kuten uusiutuvien
energialähteiden ja ydinvoiman asemalle? Mitkä ovat lopuksi vaikutukset
Euroopan unionin energiahuollolle?
/i1Olisiko EU:n ydinvoimatuotantokapasiteetti kauden lopussa pienempi
jäsenvaltioiden tekemien poliittisten päätösten vuoksi? Mitä tämä merkitsee
talous-, ympäristö- ja energiapolitiikalle?
Skenaariot vahvistavat, että uhkatovat seuraavat:
– Tuontiriippuvuus onnoin70 % vuonna 2030.– Uusiutuvien energialähteiden käytössä ei saavuteta 12 prosentin tavoitetta (osuutta
primaarienergiasta).
–Kiotonpöytäkirjantavoitteitaeisaavuteta.
108– Ydinvoimasta luopuminen tekisi ilmastonmuutoksen torjumisen vielä vaikeammaksi
pitkällä aikavälillä.
Analyysi osoittaa myös, että on olemassa poliittisia vaihtoehtoja vähän hiiltä sisältävien
polttoaineiden hyväksi. Ne vähentäisivät myös energiariippuvuutta ja hiilidioksidipäästöjä.
Lisätoimenpiteet energiaintensiivisyyden vähentämiseksi myötävaikuttaisivat myös
kansainvälisten markkinahintojen vaihtelun aiheuttamien häiriöiden vähentämiseksi, kun
riippuvuus tuontienergiasta pienenisi, ja hiilidioksidipäästöt pienenisivät myös. Sektoreja,
joilla energiatehokkuutta voidaan parantaa vaarantamatta talouskasvua, ovat rakennusala ja
liikenne.
II T ULEVAISUUDEN PAINOPISTEALUEET
Energian toimitusvarmuutta koskevan perinteisen käsityksen mukaan on toteutettava
ensisijaisesti sekä ulkoisen että sisäisen energiatarjonnan lisäämiseen tähtäävää
politiikkaa. Näin ollen unionin olisi pyrittävä ottamaan käyttöönomia energiavarojaan
ja monipuolistamaan niitä sekä turvaamaan unionin ulkopuolelta tuotavan energian
toimitukset.
Energiamarkkinoiden tulevaisuudennäkymät ja kehitys rajoittavat kuitenkin
mahdollisuuksia puuttua tarjontaan. Koska ei ole poliittista yhteisymmärrystä siitä,
että Euroopan unionilla pitäisi olla oma energiapolitiikka, unionin
toimintamahdollis uudet ovat vähäiset. Ainoastaan kysyntään kohdistuvalla politiikalla
voidaan luoda perusta kestävää energiahuoltoatukevalle politiikalle.
A Kysynnänkasvun hallinta
Euroopan uudessa energiatilanteessa korostuu tarve kehittää uusi kysyntään
kohdistuva strategia. Jos Euroopan unioni ei pysty muuttamaan energian käytön ja
liikenteen nykyistä suuntausta erityisesti kaupungeissa, se tulee olemaan erittäin
riippuvainen tuonnista energiahuoltonsa takaamiseksi ja sen on vaikea noudattaa
nykyisiä sitoumuksiaan ja tulevaisuuden tavoitteitaan ilmastonmuutoksen
torjumisessa. Näihin haasteisiin vastatakseen Euroopan unionin on keskityttävä
tehokkaimpiin kysyntää ohjaaviin keinoihin: verotukseen, sääntelyyn ja muihin
markkinainstrumentteihin.
1. Monialainenpolitiikka
Kestäviin energialähteisiin perustuvaa energiahuoltoa voidaan tehostaa vain, jos
kuluttajat ja yhteisöt tiedostavat hallitsemattoman energiankulutuksen
vahingollisuuden. Energiahuollon on siis perustuttava yleisluonteiseen politiikkaan,
109jonka tarkoituksena on hinnoitella energia todellisten kustannusten perusteella ja
samalla edistää energian säästämistä.
110a) Sisämarkkinoiden toteuttaminen
Sähkön ja maakaasun sisämarkkinoiden syventäminen edellyttää kilpailun lisäämistä
kansallisten energia-alan toimijoiden välillä, uusien sääntelyvaltuuksien käyttöön
ottoa ja kohtuullisia kauttakulkukustannuksia. Komissio tekee asiasta ehdotuksen
Tukholmassa kokoontuvaa Eurooppa-neuvostoa varten. Ehdotus on kiinteä osa
eurooppalaista energian toimitusvarmuuden politiikkaa. Sekä tarjonnan että kysynnän
markkinoiden laajempi avautuminen kannustaa toimijoita tuomaan esille omia
energiavaihtoehtojaan. Kilpailun lisääntyminen kaasuntoimittajien kesken
yhdentyneillä Euroopanmarkkinoilla saattaisiirrottaa kaasunhinnanöljyn hinnasta.
b) Energiaverotus
Entistä avoimemmilla markkinoilla verotus on joustavin ja tehokkain keino ohjata
markkinoiden eri toimijoita muuttamaan käyttäytymistään. Euroopan komissio on
viime vuosien aikana ehdottanut toimia, jotka neuvosto on jättänyt huomioimatta.
Unionissa ilmenneiden kestävän energiahuollon uusien esteiden vuoksi komission
vuosina 1992 ja 1997 tekemiä verotusta koskevia ehdotuksia voitaisiin täydentää
uudella ehdotuksella, jonka tarkoituksena olisi suunnata energiankulutusta ympäristöä
säästävimmille markkinoille ja vahvistaa toimitusvarmuutta.
Komissio tutkii, pitäisikö polttoaineverojen ylöspäin tapahtuva yhdenmukaistaminen
(rakenteellinen tekijä) yhdistää sellaiseen yhteisön mekanismiin, joka mahdollistaa
alv-tulojen vakauttamisen, jos öljyn hinta vaihtelee merkittävästi (suhdannetekijä).
Tällaistentoimenpiteiden vaikutus pk-yrityksiin pitäisisilloin tutkia.
Verotustoimenpiteiden tavoitteena pitäisi olla kansallisten vääristymien ja
energiantuottajienvälistenvääristymienpoistaminen, energiansäästöntehostaminen ja
ympäristövahinkojen kustannusten sisällyttäminen hintoihin (ulkoisten kustannusten
sisällyttäminenhintoihin hiilidioksidipäästöjenvähentämiseksi).
c) Energiansäästösuunnitelmat
Eurooppa ei ole panostanut yhtä voimakkaasti ja yhtäjaksoisesti energiansäästöön
kuin öljykriisien jälkeen huolimatta suurista mahdollis uuksista tällä alalla.
Komissio esittää Tukholman Eurooppa-neuvostolle energiansäästöä ja
energialähteiden monipuolistamista koskevansuunnitelman sekä määrälliset tavoitteet
vuoteen 2010. Suunnitelmassa käsitellään sekä energiatehokkuuden parantamista
yksilöityjen painopisteiden mukaisesti eri sektoreilla, kuten rakennusalalla, että uuden
sukupolven ajoneuvojen kehittämiseen suunnattavaa tukea. Yhteisön suunnitelmalla
korvataan tähän mennessä yhteisön tasolla toteutetut ja suhteellisen tehottomiksi
osoittautuneet yksinkertaiset kannustustoimet. Toiminta keskittyy kahteen
painopistealueeseen:
– Ajoneuvojenosaltatekniikan nopeampikehittäminen mahdollistaa sekä perinteisten
ajoneuvojen polttoainetaloudellisuuden parantamisen että tehokkaampien sähkö- ja
111hybridiajoneuvojen kehittämisen ja polttokennoilla varustettujen ajoneuvojen
markkinoille saattamisen.
– Polttoaineiden suhteen on välttämätöntä tehostaa toimia korvaavien polttoaineiden
hyväksi erityisesti liikenteessä ja lämmityksessä, jotta niiden käyttö yleistyisi
(biopolttoaineet, maakaasun käyttö ajoneuvoissa ja pitkällä aikavälillä vety). Ei ole
kohtuutonta olettaa, että näitä markkinoita koskeva 20 prosentin tavoite voidaan
saavuttaavuonna 2020.
Vaikka teollisuudessa, erityisesti paljon energiaa kuluttavilla sektoreilla, on päästy
korkeisiin tehokkuustasoihin, kustannus-hyötysuhteen parantamisessa on vielä paljon
varaa.
d) Uusien tekniikoiden levittäminen
Erilaisissa sekä kansallisissa että yhteisön ohjelmissa on kehitetty uusia tekniikoita,
jotka ovat energiataloudellisia mutta eivät kovin kilpailukykyisiä. Yhteisön ohjelmien
on edistettävä markkinoiden luomista näille tekniikoille, ja sitä varten on tuettava
niidenkokeilemista laajassa mittakaavassa (esimerkiksisuurissa asutustaajamissa).
Ohjelmien suurempi keskittäminen ja niiden tulosten laajempi levittäminen ovat
ehdottomat edellytykset tekniikan keksintöjen paremmalle ja nopeammalle käyttöön
otolle.
2. Sektorikohtaiset politiikat
a) Liikennemuodot epätasapainossa
Eri liikennemuotojen välinen epätasapaino on viime aikoina kärjistynyt tieliikenteen
korostuessa entisestään. Tieliikenne on myös suurin öljytuotteiden kuluttaja (yli 80
prosenttia liikenteen öljyn loppukysynnästä). Vuoteen 2010 mennessä
tavaraliikenteen odotetaan kasvavan 38 prosenttia ja matkustajaliikenteen 19
prosenttia. Tämä johtuu kuljetusten kysyntää lisäävästä talouden kasvusta. Jos viime
vuosien kaltainen kehityssuuntaus jatkuu, liikennemuotojen välinen epätasapaino
kasvaa entisestään ja maantieliikenteen asema korostuu. Kun vuonna 1970
maantieliikenteen osuus oli alle puolet kaikesta maitse tapahtuvasta rahtiliikenteestä
(tkm), sen osuus on nykyisin 80 prosenttia, ja vuonna 2010 osuus voi olla jo 90
prosenttia.
Liikenteessä olisi myös pyrittävä vähentämään päästöjä voimakkaimmin. Päästöjen
määrä saattaa vuoteen 2010 mennessä nousta 40 prosentilla verrattuna vuoteen 1990.
Liikennesektorin on ryhdyttävä toimiin tilanteen parantamiseksi. Komission pitäisi
112asettaa tavoitteeksi vuodelle 2010, että eri liikennemuotojen osuudet pidettäisiin
vuoden 1998 tasolla. Tavoite on itsessään erittäin kunnianhimoinen, koska sillä
pyritään kääntämään päinvastaiseksi väistämättömältä näyttävä kehitys, jossa
joidenkin liikennemuotojen, kuten rautateiden, markkinaosuus romahtaisi.
Ensimmäinen tärkeä päätös on tehty kansainvälisen tavarakaupan rautatiekuljetusten
markkinoiden avaamiseksi kokonaan vuoteen 2008 mennessä. Tavoitteen
saavuttaminen edellyttää, että toteutetaan laajoja toimia, joilla lisätään näiden
kuljetusmuotojen kilpailukykyä tiekuljetuksiin nähden.
Yhteisen liikenne- ja kuljetuspolitiikan uudelleentarkastelussa voitaisiin tutkia
mahdollisia ratkaisuja, joita voisivat olla esimerkiksiseuraavat63
:
•Elvytetään rautatieliikennettä uudenaikaistamalla erityisesti valtionrautateiden
palveluja ja avaamalla rautatieliikenne kilpailulle. Myös lyhyen matkan
meriliikenteen kehittämistä ja sisävesiväylien käyttöä on edistettävä.
•Toteutetaan toimia tieliikennealan tervehdyttämiseksi. Toimiin kuuluu muun
muassa tieliikenteen harjoittajan ammattiin pääsyä koskevien ehtojen
tarkistaminen, sosiaali- ja turvallisuuslainsäädännön tiukempi soveltaminen sekä
ryhmittymien muodostamisen ja logistiikan toimintojen monipuolistamisen
edistäminen. EU:n tieliikennealan ylikapasiteetin arvioidaan olevan 30 prosenttia,
mikä edellyttää alan rakenneuudistusta sosiaalisten toimenpiteiden eikä
veronalennusten avulla.
•Perusrakenteisiin tehtävissä investoinneissa on keskityttävä rautatieverkon
pullonkaulojen poistamiseen ja Euroopan laajuisen rautatierahtiverkon
kehittämiseen. Tämä vaatii uudenlaisia rahoitusratkaisuja, esim. sijoitusrahastoja,
jotka rahoitetaankilpailevilla tieosuuksilla perittävillä tiemaksuilla.
•Lisäksi on järkeistettävä perinteistä henkilöauton käyttöä kaupunkikeskuksissa ja
edistettävä "puhtaita" kaupunkiliikennepalveluja. Niiden on oltava keskeisiä
tavoitteita samoin kuin vedyn käytön kehittäminen huomisen polttoaineeksi.
Toteutettaviin toimiin voi kuulua mm. vähän tai ei lainkaan saastuttavien
henkilöautojen ja hyötyajoneuvojen markkinoille saattamisen edistyminen.
Uuden sähköautosukupolven, hybridiauton (polttomoottoriin kytketty
sähkömoottori), maakaasulla kulkevan auton tai jopa pitemmällä aikavälillä
vetykäyttöisellä polttokennolla kulkevan auton kehittäminen vaikuttaa hyvin
lupaavalta.
•Lisäksi, jotta voitaisiin edistää ympäristömyötäisimpiä ja energiatehokkaimpia
liikkumismuotoja, kuljetuskustannusten perimisessä on tulevaisuudessa otettava
huomioon saastuttaja maksaa -periaate. Tämän ylimääräisen hinnan on myös
heijastuttava liikenteen hintoihin ja liikennepolitiikkaan, jotta yksittäiset ja
kuluttajat ja yhteisöt voivat muuttaa valintojaan. Muuten yhteiskunta ei ehkä
hyväksyisi elämänolojen yleistynyttä huononemista. Tämä koskee etupäässä
63Tähän liittyviä toimia käsitellään tulevassa liikennettä koskevassa valkoisessa kirjassa.
113kaupunkiliikennettä, jossa olisi lisättävä energiaa säästävämmän ja vähemmän
saastuttavan joukko liikenteen osuutta.
•
b) Rakennukset: huomattavat energiansäästöt ovat mahdollisia
Saatavilla olevien ja taloudellisesti kannattavien energiansäästötekniikoiden laajempi
käyttö vähentäisi rakennusten energian kulutusta ainakin viidesosalla eli 40 miljoonaa
öljyekvivalenttitonnia vuodessa64.S ev a s t a an o i n1 0p r o s e n t t i aö l j y nj aö l j y t u o t t e i d e n
tämänhetkisestä nettotuonnista ja noin 20 prosenttia siitä kasvihuonekaasupäästöjen
määrästä, jonka vähentämiseenEuroopanunionionsitoutunut Kiotonsopimuksessa.
Energiansäästön lisääminen rakennuksissa vähentää myös hiilidioksidipäästöjä ja
parantaa asuntojen ja työpaikkojen mukavuutta sen lisäksi, että se vähentää energian
kokonaistarvetta ja lisää energian toimitusvarmuutta. Tämä edistää sosiaalista
yhteenkuuluvuutta nostamalla monien Euroopan unionin kansalaisten elintasoa.
Lisäksi energiansäästötoimien toteuttaminen rakennusalalla luo huomattavasti uusia
työmahdollisuuksia.
Komissio aikoo ehdottaa rakennusten energiansäästöön liittyvää lainsäädäntöä, jolla
korvataan tähän mennessä toteutetut yksinkertaiset kannustustoimet. Lainsäädäntöön
voidaansisällyttää seuraavia asioita:
•Energiansäästöjen vähimmäismäärien vahvistaminen rakennuksissa.
Energiansäästöjen vähimmäismäärät rakennuksissa vahvistava eurooppalainenlainsäädäntö voisi osoittautua tehokkaaksi. Nykyisiin laitteisiin tehtäviä
investointihankkeita voitaisiin myös tarkistaa ja valvoa asuinrakennusten
lämmöneristystä koskevalla lainsäädännöllä. Voisi olla tarpeen vahvistaa standardeja,
jotka koskevat energiankulutusta kuutiometriä kohti, jotta voitaisiin toteuttaa
todellinen rakennusten energiasertifiointijärjestelmä. Yhtenäisten energiatodistusten
käyttöönotto aiheuttaisi sen, että energiakysymys otettaisiin huomioon kiinteistöalalla,
ja energiaa säästäville rakennuksille tulisi todellista kysyntää. Nämä todistukset
voisivat toimia verotuksen perustana ja kannustaa siten energiansäästöihin.
•Uusiutuvan energian käytön edistäminen uusissa rakennuksissa .T ä m ä
lainsäädäntö voisi sisältää velvoitteita, että lämmitys- tai ilmastointijärjestelmät olisi
esimerkiksi liitettävä verkkoon, jos käytetään uusiutuvia energialähteitä (investoinnit
useita polttoaineita käyttäviin järjestelmiin). Tässä olisi kannustettava myös
aurinkosähkökennojen ja -paneelien käyttöä katoissa ja julkisivuissa. Tällaisen
tekniikan käyttöönotolle uusissa rakennuksissa voitaisiin lisäksi asettaa määrälliset
tavoitteet.
B Tarjontaa koskevan riippuvuuden hallinta
64Joidenkin arvioiden mukaan rakennusalalla olisi mahdollisuuksia paljon suurempiin
energiansäästöihin, mihin on syytä kiinnittää erityistä huomiota energian hinnan noustessa.
114Vaikka kestävä ja tehostettu energiahuolto Euroopan unionissa riippuu ensisijaisesti
kysyntää ohjaavan politiikan käyttöönotosta, riippuvuuden hallintaa koskevassa
politiikassa on otettava huomioon myös tarjonta, vaikka unionin toimivalta ja
toimintamahdollis uudet ovatkinalalla hyvin rajoitetut, kutenedellä todettiin.
1. Sisäinentarjonta
a) Vähemmän saastuttavien energialähteiden kehittäminen
Ydinenergian ja kiinteiden polttoaineiden käyttöön suhtaudutaan kielteisesti, öljyn
käyttöön liittyy heikosti hallittavissa olevia geopoliittisia epävarmuustekijöitä,
uusiutuvan energian käyttöön liittyy teknisiä vaikeuksia ja sen todellinen
kannattavuus on epävarmaa. Maakaasun hankintaa saattaa jossain vaiheessa uhata
keskeytyminen. Kysyntä mukautuu markkinoiden uusiin toimintasääntöihin, ja siinä
otetaanentistäenemmänhuomioonmyös ympäristönäkökohdat.
– Uudetjauusiutuvatenergialähteet
Vesivoimalla ei pystytä juurikaan vahvistamaan energian toimitusvarmuutta
Euroopassa. Sen sijaan olisi ensisijaisesti toimittava yhtä aikaa uusien ja uusiutuvien
energialähteiden edistämiseksi, jotta edistettäisiin toimitusvarmuutta,
ympäristönsuojelua ja maaseudunväestönsäilyttämistä.
Erityisiä toimia on toteutettava, jotta uusiutuvien energialähteiden ja uusien
energialähteiden (kuten vedyn) käyttöönottoa voitaisiin edistää. Euroopan unionin
tavoite tällä alalla on kunnianhimoinen: 12 prosenttia energiankulutuksesta vuonna
2010 pitäisi olla tuotettu uusiutuvista energialähteistä. Tämä merkitsee ennen kaikkea
sitä, että on mobilisoitava toimintatukia yrityksille, jotka tuottavat energiaa
uusiutuvista energialähteistä, ja tukia niiden käytön kehittämiseksi. Uusiutuvat
energialähteet voivat olla kilpailukykyisiä vain, jos niille myönnetään tukea melko
pitkänajan.
Uusiutuvilla energioilla ei ole käytettävissään samanlaisia tukia, joista muilla
aloilla(öljy, hiili ja ydinvoima) on käynnistysvaiheessa voitu hyötyä .L i s ä k s i
uusiutuvien energialähteiden tukeminen on perusteltua siksi, että perinteisillä
energialähteillä ei juurikaan kateta niiden synnyttämiä ulkoisia kustannuksia, jotka on
arvioitu perinpohjaisesti. Perinteisten energialähteiden käyttöä ei esimerkiksi veroteta
niiden tuottamien hiilidioksidipäästöjen mukaan. Tämän vuoksi uusiutuville
energialähteille, jotka usein ovat kannattamattomia, nykyisin osoitettu tuki voitaisiin
väliaikaisesti rahoittaa muiden energia-alan toimijoiden (öljy-, kaasu- ja
ydinvoimayhtiöt) saamista voitoista.
– Ydinvoima
Ydinvoimavaihtoehtoa on tarkasteltava ottaen huomioon sen vaikutus
energiahuoltoon, kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen ja kestävään kehitykseen
liittyviin tavoitteisiin. Ydinvoiman ansiosta Euroopassa on voitu välttää vuodessa
noin 300 miljoonan tonnin hiilidioksidipäästöt. Määrä vastaa 100 miljoonan
henkilöauton poistamista liikenteestä. Tällä ei arvostella niiden valtioiden päätöksiä,
jotka ovat päättäneet sulkea asteittain ydinlaitoksia tai ovat jäädyttäneet alan
investoinnit. Tiettyjen jäsenvaltioiden nykyinen asteittainen luopuminen
ydinvoimasta ei myöskään vaikuta yhteisön mahdollisuuksiin täyttää Kiotossa
115asettamansa tavoitteet vuoteen 2012 mennessä. Kun otetaan huomioon tällä hetkellä
käytettävissä olevien teknologioiden suorituskyky, ydinvoiman käytön lopettaminen
johtaisi siihen, että perinteisillä ja uusiutuvilla energialähteillä (vähemmässä määrin)
olisikorvattava35prosenttiatuotetustasähköstä.
Tämän johdosta seuraavat seikat ovattärkeitä:
•Tuetaan tulevaisuuden reaktoritutkimusta, erityisesti ydinfuusiota, ja
tehostetaan säteilytettyjen polttoaineiden hallinnoinnin ja jätteiden varastoinnintutkimusta. Unionin on ylläpidettävä huipputason tekniset valmiutensa,
taitotietonsa ja mahdollisuutensa harjoittaa vientiä yhteisön ulkopuolelle. Tämä
koskee erityisesti laitteistojen toimittamista, käytetyn polttoaineen rikastusta,
valmistusta ja jälleenkäsittelyä sekä ydinjätehuoltoa.
•Euroopan unioni tarkastelee, miten ydinturvallisuutta on käsiteltävä
laajentumisen yhteydessä , kutenHelsinginEurooppa-neuvosto pyysi.
•Euroopan unioni valvoo sellaisten sitoumusten tiukkaa noudattamista ,j o i t a
on tehty liittymisprosessin yhteydessä vanhanaikaisten reaktoreiden sulkemiseksi
ja purkamiseksi. Unioninon löydettävä rahoitustukeatätä varten.
b) Varantojen saatavuuden varmistaminen
Laatiessaan politiikkaa varastojen laajentamiseen ja uudistamiseen, Euroopan
unioni voisi
– tarkastella toimenpiteitä, joiden avulla voitaisiin vahvistaa strategisia
öljyvarastoja koskevaa järjestelmää saattamallavarastojen käyttö (osittain) yhteisöntoimivallan piiriin. Interventiotapoja olisi kehitettävä keinottelun ehkäisemiseksi,
samantapaisia kuin rahamarkkinoilla käytetyt keinot, joilla rajoitetaan hintojen
epävakautta
65, tai poikkeuksellisen kysynnän tyydyttämiseksi. Unionin olisi
valmisteltava sellaisen strategisen öljyvaraston perustamista, jonka avulla voitaisiin
v a i m e n t a aj am u u n t a ak u r s s i v a i h t e l u j aj aj o k av o i s iv i e l äo s a l t a a nl i s ä t ä
toimitusvarmuutta 90 päivän ajan riittävän lopputuotteiden varaston lisäksi. Alussa
osatästä90 päiväntarpeen ylittävästä varastostavoisiolla yhteisön hallinnassa, ja sitä
voitaisiinkäyttäätarvittaessakeinottelunestämiseksi.
– tutkia mahdollisuutta kehittää myös maakaasuvarastoja. On muistettava, että
40 % yhteisön energiantarpeesta täytetään tuontienergialla, ja vuonna 2030 määrä
olisi60 %. Unioninonsuojeltava itseään liialliselta riippuvuudelta energiantuonnista.
–tarkastella yhteisön kivihiilivarantojen käyttömahdollisuuden ylläpitämistä ja
vähimmäistuotannon ylläpitämistä sitä varten .Tähän liittyy kysymys yhteisön
primaarienergiantuotannon vähimmäismäärästä. Yhteisön primaarisen
65Ks. komission tiedonanto"Euroopan unionin öljynsaanti", KOM(2000)631.
116energiantuotannon vähimmäismäärä voisi vastata 15:tä prosenttia sähkön
sisämarkkinoitakoskevandirektiivinsäännöstenulkopuolelle jäävästäosasta.
2. Kilpailun ylläpitäminen
Komission on yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa aktiivisesti kehitettävä
kilpailusääntöjen valvontaa öljyn tuotantoketjun loppupäässä (jalostus-jakelu), jotta
voitaisiin välttää taloudellisista syistä johtuva öljytoimitusten keskeytyminen ja
rajoittaa etenkinsen yhteiskunnallisia vaikutuksia.
On tärkeää varmistaa, että uudet operaattorit, erityisesti itsenäiset yrittäjät, pääsevät
polttoaineiden jakelumarkkinoille. Tämä takaa kilpailun säilymisen markkinoilla.
Tämän vuoksi on parhaillaan menossa tutkimus esteistä, joita riippumattomat
operaattorit mahdollisesti kohtaavat (johtuivatpa ne julkisen vallan tai yksityisen
yrityksen päätöksestä). Komissio voi tulosten perusteella arvioida sisämarkkinoiden
kilpailutilanteen ja määritellä toimet, joita voitaisiin toteuttaa kilpailusääntöjen alalla.
Tästä syystä olisi hyödyllistä vertailla järjestelmällisesti öljytuotteiden hintoja
jäsenvaltioissa, jotta jäsenvaltioidenväliset erot saataisiin selvitettyä.
3.Energiantuonnin varmistaminen
Euroopan unionin on pyrittävä käyttämään poliittista ja taloudellista vaikutusvaltaansa
sujuvan ja varmanenergiantuonnin varmistamiseksi.
a) Suhteet tuottajamaihin:vahvan aseman varmistaminen neuvotteluissa
•Euroopan unionin on käytävä tuottajamaiden kanssa jatkuvaa vuoropuhelua ,
ei ainoastaan silloin, kun markkinoilla tapahtuu merkittäviä muutoksia .Siten
markkinat voidaan tehdä mahdollisimman avoimiksi ja voidaan vaikuttaa hintojen
vakauteen. Tässä on otettava huomioon monien tuottajamaiden odotukset Keski-
ja Lähi-idän poliittisen tilanteen kehityksen suhteen. Vuoropuhelulla on
pystyttävä parantamaan hinnanmuodostumisen mekanismeja, sopimustentekemistä ja varmuusvarastojen käyttöä kaikkien osapuolten etujen
mukaisesti.
Vuoropuhelu on ulotettava koskemaan kaikkia yhteistä etua koskevia kysymyksiä,
erityisesti ympäristönsuojelua (joustomekanismit) ja teknologiansiirtoa.
Komission puheenjohtajan Romano Prodin aloitteesta valmistellaan paraikaa
energia-alan kumppanuutta Venäjän kanssa . Tämä vahvistettiin julistuksessa,
joka hyväksyttiin EU:n ja Venäjän huippukokouksessa Pariisissa 30. lokakuuta
2000. Venäjä ilmoitti olevansa valmis edistämään Euroopan unionin energian
toimitusvarmuutta pitkällä aikavälillä. Venäjän presidentin Vladimir Putinin
mukaan Venäjä on myös valmis noudattamaan tasapainoista määrä- ja
hintapolitiikkaa.
117Euroopan unioni puolestaan on valmis antamaan asiantuntija-apua, jotta voitaisiin
helpottaa eurooppalaisia investointeja energia-alan (öljy, maakaasu ja sähkö)
kuljetuksiin ja tuotantoon. Energia-alan investointeja koskevaan täsmälliseen
lainsäädäntökehykseen, verotuksen ennakoitavuuteen ja investointien
takausjärjestelmään liittyviä erityistoimia on tutkittava huolellisesti. Nämä toimet
on täsmennettävä Euroopan unionin ja Venäjän välisessä yhteistyö- ja
kumppanuussopimuksessa.
•Lisäksi on kiinnitettävä huomiota Kaspianmeren maiden öljy- ja
kaasuvaroissa ja erityisesti näiden hiilivetyjen kuljetuksessa käytettävissä
kauttakulkureiteissä tapahtuvaankehitykseen.
b) Toimitusverkkojen vahvistaminen
Euroopan energiahuollon parantamiseksi ei riitä, että energiavarojen hankinta
tapahtuu vakaissa oloissa, järkevillä hinnoilla ja pitkällä aikavälillä. On myös
varmistettava, että on toimitusverkosto, jonka varmuus voidaan taata.
Energiatoimitusten varmuudelle ovat kuljetustavat olennaisen tärkeitä. Esimerkiksi
Euroopan unioniin tuotavasta öljystä 90 % kuljetetaan meritse. Unioni on tämän
vuoksi sitoutunut vahvistamaan aluksia koskevaa sääntelyä (yksirunkoisten alusten
kieltäminen). Sen on myös tasapainotettava toimituksiaan suosimalla enemmänöljyputkia.
•Uusien öljy- ja kaasuputkien avulla voitaisiin tuoda Kaspianmeren alueen ja
Välimeren eteläpuolisen alueen hiilivetyjä. Siten voitaisiin parantaa
toimitusvarmuutta, kun toimituksia tulisi useammilta maantieteellisiltä alueilta.
Siksi on tärkeää, että teknisen avun ohjelmilla, kuten MEDA- ja TACIS-
ohjelmalla, kehitettäisiin energia-alanperusrakenteita.
MEDA-ohjelmasta olisi myönnettävä tukea alueellisia perusrakenteita koskevaan
alustavaan konseptinkehittelyyn ja toteutettavuustutkimukseen. Tämä koskee
perusrakenteita, joilla on tarkoitus liittää yhteen kansallisia verkkoja (etelä-etelä)
tailiittääkansalliset verkotEuroopanlaajuisiin(Välimerenalueen) verkkoihin.
Suurille alueellisille hankkeille voitaisiin antaa uusi ulottuvuus kutsumalla niitä
"Euro–Välimeri-kumppanuushankkeiksi"
66.
Samoin INOGATE-67 68ja TRACECA69
--ohjelmat ovattärkeitä välineitä. Niiden
avulla voidaan tiettyjen tuottajamaiden (Azerbaidžan, Kazakstan, Turkmenistan)
hiilivetyvarannot saada markkinoille.
66KOM(2000) 497, "Barcelonan prosessin lujittaminen".
67Venäjä on toteuttanut ensimmäiset toimenpiteet liittyäkseen INOGATE-ohjelmaan ja on
pyytänyt 2 miljoonan euron avustusta.
68INOGATE: INterstate Oil and Gas. Entisen Neuvosto liiton maiden öljy- ja kaasuputkien
kehitys- ja kunnostusohjelma.
118•Euroopan unionin olisi valvottava erityisesti sitä, että etenkin ehdokasmaat ja
uudet itsenäiset valtiot panevat täytäntöön energian peruskirjan ja kauttakulkua
koskevan pöytäkirjan säännökset mahdollisimman pian. Erityistä huomiota on
kiinnitettävä myös Inogate-puitesopimukseen.
•Sähköntuonnissa olisi jäsenvaltioiden väliset verkot ja unionin verkot liitettävä
paremmin yhteen ehdokasmaiden ja Venäjän kanssa. Tämä edellyttää, että
unionissa poistettaisiin pullonkaulat rakentamalla puuttuvat perusrakenteet. Siten
kaikki jäsenvaltiot voisivat hyötyä uusista toimituslähteistä. On kuitenkin
valvottava, ettei keskipitkällä aikavälillä ja kaupan kehittymisen myötä yhteisön
sähkömarkkinoille tuoda sähköä, joka on tuotettu ydinvoimaloissa, joiden
turvallisuutta eiole varmistettu.
69TRACECA:entisen Neuvostoliiton maiden liikenteen kunnostusohjelma. Tämän ohjelman
avulla on esimerkiksi saatu käyntiin ensimmäiset kuljetukset Kaspianmeren alueeltarautateitse.
119Johdatusta keskusteluun
Vihreän kirjan analyysista tulee esiin kolme johtoajatusta:
- Euroopan unioni tulee olemaan yhä riippuvaisempi energiantuonnista, eikä
laajentuminen muuta tätä. Nykyarvioiden mukaan riippuvuus
energiantuonnista on70 prosenttia vuonna 2030.
- Euroopan unioni ei juurikaan pysty vaikuttamaan energian tarjonnan
edellytyksiin. Unioni voi vaikuttaa pääasiassa energian kysyntään siten, että
energiaa säästetäänrakennuksissa ja liikenteessä.
- Euroopan unioni ei pysty pitkällä aikavälillä vastaamaan ilmastonmuutoksen
asettamiin haasteisiin eikä noudattamaan esim. Kiotossa tehtyjä
tämänsuuntaisia sitoumuksia, elleise toteutakunnianhimoisia toimenpiteitä.
Näiden toteamusten perusteella komissio toivoo, että tulevaa strategiaa koskevassa
keskustelussakäsiteltäisiinerityisestiseuraaviakysymyksiä:
1. Voiko Euroopan unioni hyväksyä, että sen riippuvuus energian tuonnista kasvaa,
vaarantamatta toimitusvarmuutta ja Euroopan kilpailukykyä? Minkä energialähteiden
tuontivaatisitarvittaessa poliittisia toimenpiteitä? Olisiko tässä yhteydessä asetettava
etusijalle talouskysymykset, kuten energian hinta, vai geopoliittiset tekijät, kuten
saanninkeskeytymisen vaara?
2. Entistä yhtenäisemmillä sisämarkkinoilla yhdessä jäsenvaltiossa tehdyt päätökset
vaikuttavat muihin jäsenvaltioihin. Eikö sisämarkkinoiden toteuttaminen edellytä
johdonmukaista ja yhteisön tasolla yhteensovitettua politiikkaa? Mitä tällaisen
politiikan pitäisi sisältää ja mikä pitäisiolla kilpailusääntöjen asema?
3. Haittaavatko energia-alan vero- ja valtiontukipolitiikka Euroopan unionin
kilpailumarkkinoita? Yritykset yhdenmukaistaa välillistä verotusta ovat
epäonnistuneet; olisiko syytä toteuttaa perinpohjainen uudistus energia-alalla ja ottaa
siinä huomioonenergia- ja ympäristöpoliittisettavoitteet?
1204. Mitä tuottajamaiden kanssa käytävän jatkuvan vuoropuhelun yhteydessä tehtävien,
toimitusta tai investointien edistämistä koskevien sopimusten pitäisi sisältää? Entä
miten taataan määrien, hintojen ja investointien vakaus, kun otetaan huomioon
esimerkiksiVenäjänkanssa harjoitettavankumppanuuden merkitys?
5. Olisiko öljyn varmuusvarastojen perustamista tehostettava sekä otettava käyttöön
varastoja samaan tapaan myös muista energiavaroista, kuten maakaasusta tai hiilestä?
Voitaisiinko varastojen hallinnointia siirtää enemmän yhteisön tasolle? Mitkä olisivat
silloin tavoitteet ja miten hallinnointi toteutettaisiin? Pitäisikö energiatuotteiden
toimitusten konkreettisen keskeytymisvaaran avulla voida perustella kalliimpien
varantojenkäyttöönotto?
6. Miten voitaisiin varmistaa unionin ja sen naapurivaltioiden energian
kuljetusverkkojen kehittäminen ja niiden toiminnan parantaminen siten, että samalla
otetaan huomioon sekä sisämarkkinoiden moitteeton toiminta että toimitusvarmuuden
edellytykset?
7. Joidenkin uusiutuvien energialähteiden kehittäminen edellyttää merkittävää
panostusta tutkimus- ja kehittämistyöhön sekä huomattavia investointi- tai
toimintatukia. Eikö erittäin suurista tuista alkuvaiheessa hyötyneiden ja nykyään
varsin kannattavien alojen (kuten kaasu-, öljy- ja ydinvoima-alan) pitäisi osallistua
näidentukienrahoitukseen?
8. Ydinvoima kuuluu keskusteluun, jota käydään ilmastonmuutoksen torjumisesta ja
energiaomavaraisuuden turvaamisesta. Miten Euroopan unioni voi tarjota ratkaisun
ydinjäteongelmaan ja ydinturvallisuuden parantamiseen sekä tulevaisuuden
reaktorien, erityisestifuusioreaktorientutkimiseen?
9. Millaisen politiikan avulla Euroopan unioni voisi täyttää Kioton pöytäkirjassa sille
asetetut velvoitteet? Miten voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti
energiansäästömahdollisuudet, joiden avulla voisimme vähentää sekä
tuontiriippuvuuttammeettähiilidioksidipäästöjä?
10. Kunnianhimoisella ohjelmalla pyritään20 prosenttia nykyisin kulutetusta polttoaineen
kokonaismäärästä korvaamaan biopolttoaineilla ja muilla korvaavilla polttoaineilla,
kuten vedyllä, vuoteen 2020 mennessä. Voidaanko ohjelmaa jatkossakin toteuttaa
jäsenvaltioiden ohjelmin, vai vaatisiko sen toteuttaminen yhteensovitettuja päätöksiä
verotuksen, öljyn jakelun ja maataloustuotannon näkymien alalla?
12111. Olisiko julkisten tai yksityisten, uusien tai kunnostettavien rakennusten energian (40
prosenttia kokonaiskulutuksesta) säästämistä tuettava esimerkiksi verokannustimilla
vai olisiko otettava käyttöön myös sääntelytoimia samaan tapaan kuin suurten
teollisuuslaitostenalalla?
12. Liikennealalla (32 prosenttia energiankulutuksesta) saavutettavat energiansäästöt
edellyttävät, että eri liikennemuotojen välinen kasvava epätasapaino (tiekuljetusten
suuri osuus rautatiekuljetuksiin nähden) korjataan. Onko tätä epätasapainoa pidettävä
väistämättömänä, vai edellyttäisikö se esimerkiksi kaupunkiautoilun järkeistämiseen
tähtääviä korjaavia toimenpiteitä – suhtauduttiinpa näihin toimenpiteisiin miten
vastahakoisesti tahansa? Miten markkinoiden avaaminen kilpailulle,
intermodaalisuus ja pullonkaulojen poistamisen mahdollistavat
perusrakenneinvestoinnit voitaisiin sovittaa yhteen?
13. Miten kehitettäisiin yhtenäisempiä näkemyksiä ja saataisiin sisällytetyksi pitkän
aikavälin suunnittelu julkisen vallan ja toiminnanharjoittajien pohdintaan ja
toimintaan, jotta voitaisiin kehittää kestävän kehityksen periaatteiden mukainen
energiahuoltojärjestelmä? Miten pitäisi valmistautua tulevaisuuden
energiavalintoihin?
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
Vihreä kirja
Energiahuoltostrategia euroopalle
LIITTEET
2LIITE 1
TEKNINEN TAUSTA-ASIAKIRJA
ENERGIAN TOIMITUSVARMUUS
TIIVISTELMÄ
Seuraavassa tiivistelmässä esitetään tähän vihreään kirjaan liittyvän Euroopan komission
teknisen tausta-asiakirjan tärkeimmät päätelmät. Täydellisen asiakirjan voi tilata komission
yksiköiltä.
EU:n energiahuoltopolitiikalla on tarkoitus taata EU:ssa energiatuotteiden välitön ja
pitkäaikainen saatavuus kaikille kuluttajille (kotitalouksille ja teollisuudelle) kohtuulliseen
hintaan ja noudattaa samalla ympäristövaatimuksia.
Tämänhetkiseen keskusteluun energian toimitusvarmuudesta vaikuttavat seuraavat tekijät: a)
energian kysyntä kasvaa koko EU:ssa ja ehdokasmaissa, b) perinteisten energialähteiden
(öljy, maakaasu, ydinvoima) kysyntä kasvaa, c) myös yhteisön ulkopuolelta tuotavan energian
(kuten öljy ja maakaasu) kysyntä kasvaa ja d) puhtaammat, tehokkaammat ja uusiutuviin
energialähteisiin soveltuvat tekniikat eivät todennäköisesti vaikuta merkittävästi näihin
suuntauksiin ainakaan lyhyellä aikavälillä ilman kohdennettuja toimia.
Energiahuoltopolitiikan ensimmäisenä haasteena on saada tilanne hallintaan ja estää kriisin
kehittyminensensijaan, ettätilannettakatsottaisiin läpisormien taisitä liioiteltaisiin. Toisena
haasteena on sovittaa energian kasvavan kysynnän kattamiseen tähtäävä energian
toimituspolitiikka yhteen ympäristötavoitteiden ja poliittisten, yhteiskunnallisten, teknisten ja
taloudellistentavoitteidenkanssa. Kolmantena haasteena onkehittää välineitä, kuten uusiin jauusiutuviin energialähteisiin soveltuvia tekniikoita ja energiatehokkuuteen liittyviä käytäntöjä
sekä monipuolistaa toimia. Tällä tavoin vähennetään riippuvuutta polttoainetuonnista,
pienennetään energian kysyntää sekä ehkäistään talouskasvuun liittyvää energiakulutuksen
lisääntymistä, mikä parantaa energiahuoltoa pitkällä aikavälillä.
Euroopan energiahuoltoa uhkaavat fyysiset, taloudelliset ja ympäristöön liittyvät vaaratekijät.
Yhdeltä maantieteelliseltä alueelta saatavan yhden tai useamman energialähteen tai
polttoaineen toimitus voi keskeytyä lyhyeksitaipitkäksi aikaa ellei pysyvästikin; energian
hinnat voivat muuttua, mistä on esimerkkinä äskettäiset öljyn hinnannousut.
Ympäristöpaineetkin alkavat viimein tuntua energiantuotannossa, käytössä ja myös
energiahuoltoa koskevissa päätöksissä.
Taustaa
Energiahuollon olosuhteet ovat muuttuneet Euroopassa viimeisen 30 vuoden aikana
poliittisen, taloudellisen ja ympäristökehityksen sekä energiamarkkinoiden kehityksen
seurauksena. Muutoksia ovat aiheuttaneet muun muassa laajentuminen, ilmastonmuutokset ja
energiamarkkinoiden vapautuminen. Uudet olosuhteet on otettava huomioon energian
toimitusvarmuuden edistämisessä. Energiamarkkinoiden ja energiaan liittyvän politiikan
(mm. ympäristö- ja talouspolitiikan) viimeaikainen kehitys on synnyttänyt uusia jännitteitä ja
velvoitteita hallituksille ja hallinnoille. Toisaalta muutosten myötä on asetettu uusia
3tavoitteita, kuten Kioton pöytäkirjassa asetetut ilmastonmuutoksia koskevat tavoitteet (ks.
jäljempänä), mutta toisaalta niiden myötä on poistettu perinteisiä sääntelyvälineitä.
Esimerkiksi hallitukset hallinnoivat ennen suoraan energiapalveluja, mutta tämä ei enää
sovelluenergiansisämarkkinoille.
Muutokset edellyttävät koko energiantarjonnan ja -kysynnän tarkastelua, mihin tässä
asiakirjassa pyritään. Tarkasteltavina ovat yleisesti lyhyt aikaväli (5–10 vuotta) ja keskipitkä
aikaväli (10–20 vuotta). Energian toimitusvarmuus riippuu yksittäisen energialähteen varman
saatavuuden lisäksi energiamarkkinoiden tasapainosta sekä mahdollisuudesta korvata
energialähde joko toisella energialähteellä taienergiapolitiikan avulla (esim. energiansäästöt).
Eri vaihtoehdoissa on otettava huomioon energiahuollon tavoitteet, mutta myös seuraavassa
käsiteltävät laajemmat asiayhteydet.
Energian toimitusvarmuuden, kilpailun, ympäristönsuojelun ja markkinoiden vapautumisen
täydellinen yhteensovittaminen voi näyttää joskus mahdottomalta. Myös EU:n laajentuminen
asettaa haasteita. Poliittisten päätöksentekijöiden tehtävänä on sovittaa nämä laajemmat
tavoitteet yhteen energian toimitusvarmuuden takaamisen kanssa ja kehittää toimia,
kannustimia ja välineitä, muun muassa energiatehokkuutta, kysynnänhallintaa,
polttoainelähteiden monipuolistamista ja uutta teknologiaa. Näillä kaikilla toimilla voidaan
pyrkiä samaantavoitteeseen.
Primaariset energialähteet – öljy
Energian toimitusvarmuuden kannalta öljy on edelleen merkittävin energialähde. EU:n
riippuvuus yhteisön ulkopuolelta tuotavasta öljystä on jälleen kasvamassa äskeisestä
vähenemisestä huolimatta. Öljyntuotanto Keski- ja Lähi-idässä onhalpaa, ja öljyvarannot ovat
siellä suuret. Tulevien investointien suuruus ja Keski- ja Lähi-idän öljyvarojen saatavuus ovat
kuitenkin epävarmoja. Pohjanmerestä saatavan öljyn hyödyntäminen on kallista ja sen
öljyvarat ovat pienehköt – niiden arvioidaan riittävän korkeintaan 25 vuotta nykyisellä
tuotantovauhdilla. Menneisyydessä energiaintensiivisyyden vähentäminen ja öljyn
korvaaminen lämmityksessä ja voimanlähteenä muuttivat öljymarkkinoita. Tästä huolimatta
öljyn kysyntä kasvaa edelleen. Ellei tapahdu läpimurtoa, jonka avulla voidaan poistaa
kasvavan kuljetusalan lähes täysi riippuvuus öljystä, Eurooppa on käytännössä täysin
riippuvainen Keski- ja Lähi-idästä – sekä Ope-maista –, kunhan toimitukset sieltä ovat
teknisesti ja geopoliittisesti mahdollisia. Ratkaisevia öljyn tarpeeseen vaikuttavia tekijöitä
tulevaisuudessa ovat kasvavan kuljetusalan riippuvuus öljystä, hinnanvaihtelut ja
vaihtoehtoistenpolttoaineidenkehityskuljetusalalla.
Maakaasu
Yhteisön ulkopuolelta tuotavan maakaasun kysynnän kasvu Euroopassa vahvistaa tarvetta
vahvoihin poliittisiin ja fyysisiin yhteyksiin Pohjois-Afrikkaan ja Venäjälle. Sopivat
kaasuputkiyhteydet Keski- ja Lähi-itään sekä Keski-Aasiaan ovat silloin tärkeitä.
Laajentuminen todennäköisesti vahvistaa maakaasumarkkinoiden suuntauksia edelleen, sillä
se lisää EU:n riippuvuutta Venäjän laajoista kaasuvaroista. Kuten muillakin
energiasektoreilla, toimituslähteiden monipuolistamisella on oltava politiikassa ensisijainen
asema.
Kaasun saatavuus on lyhyellä aikavälillä melko hyvä, sillä kohtuullisia varoja on
taloudellisesti kannattavan etäisyyden päässä. Keskipitkällä aikavälillä jää nähtäväksi,
pystyykö kaasu säilyttämään tai jopa kasvattamaan markkinaosuuttaan, jos ja kun
toimituskustannukset kasvavat vaikeampien tuotanto-olosuhteiden ja pidempien
4kuljetusetäisyyksien vuoksi. Lisäksi siinä tapauksessa, että Venäjä ja entiset Neuvostoliiton
tasavallat alkavat toimittaa kaasua Itä-Aasian kasvaville markkinoille, EU:n jäsenvaltiot
voivat kohdata huomattavaa kilpailua ja hinnat voivat nousta. Toimitusvarmuutta on
mahdollista parantaa lukuisilla toimilla, joilla edistetään tekniikan kehitystä, toimitusten
monipuolistamista, kaasuntuottajien välistä kilpailua ja markkinoiden yhdentymistä
laajentuneessa Euroopan unionissa sekä vahvistetaan suhteita yhteisön ulkopuolisten
toimittajamaiden ja kauttakulkumaidenkanssa.
Kiinteät polttoaineet
Hiilen käyttö on taloudellisesti ja energiatoimitusten kannalta houkuttelevaa. Maailmassa ja
myös Euroopassa on laajat hiilivarannot, ja kilpailu markkinoilla pitää hinnat alhaisina ja
vakaina. Hiilen käyttö kotitalouksissa on kuitenkin asteittain lopetettu aiemmalla puhtaampaa
ilmaa koskevalla lainsäädännöllä ja sittemmin sähköntuotannon myötä, jossa valitaan
ennemmin maakaasu. Myös terästeollisuuden rakennemuutoksen myötä on hävinnyt
merkittävähiilenkäyttäjä.
Pitkällä aikavälillä hiili säilynee varteenotettavana vaihtoehtona, kun uusilla tekniikoilla on
pystytään vähentämään hyödyntämiskustannuksia ja päästöjä sekä lisäämään huomattavasti
tehokkuutta. Kun Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimus lakkaa olemasta
voimassa vuonna 2002, jäljelle jää mekanismeja, joilla valvotaan hintoja ja edistetään
puhtaiden tekniikoiden käyttöä. Näin ollen hiiltä käytettäneen todennäköisesti pitkällä
aikavälillä sähköntuotantoon, mikä myötävaikuttaa energialähteiden monipuolistamista ja
toimitusvarmuuttakoskeviintavoitteisiin.
Uraani (ydinenergia)
Ydinenergian osuus on noin 23 prosenttia EU:n sähköntuotannon asennetusta tehosta ja 35
prosenttia sähköntuotannosta. Euroopassa ydinvoimalla tuotettu sähkö on nykyisen tekniikan
vuoksi riippuvaista yhteisön ulkopuolelta tuotavasta raaka-aineesta, uraanista. Euratomin
perustamissopimuksen yhtenä tavoitteena on ydinpolttoaineiden toimitusvarmuuden
takaaminen, ja siinä säädetään erityisestä välineestä eli Euratomin hankintakeskuksesta
ydinpolttoaineiden hankintaa varten. Uraanin lähteet ovat maantieteellisesti ja fyysisesti
monipuolisemmat kuinöljyn ja kaasun. Ydinpolttoainekierron myöhemmät vaiheet tapahtuvat
lähinnä sen käyttömaassa, ja kierrätyksen jälkeen yhteisön ulkopuolelta tuodusta
energialähteestätulee kotimainenenergiavara.
EU:n laajentuminen todennäköisesti korostaa tätä tilannetta, koska monien hakijamaiden
ydinenergiatilanne on yleisestisamanlainenkuinEU:n ydinvoimaa tuottavien maidentilanne.
Ydinenergiaa puoltavat senvähäiset kasvihuonekaasupäästöt. Jos ydinenergian tämänhetkinen
osuus sähköntuotannosta säilytetään, ydinalanhiilidioksidipäästöt pysyvät suunnilleen vuoden
1990 tasolla. Tämä edellyttää kuitenkin 100 GWe:n kapasiteetin (noin 70 ydinreaktorin)
rakentamista vuoteen 2025 mennessä, jotta voitaisiin korvata käyttöikänsä päähän tulevat
reaktorit ja vastata kasvavaan kysyntään. Jos nykyiset ydinvoimalat pidetään toiminnassa
niiden normaalin käyttöiän eli 40 vuoden ajan ilman, että uusia voimaloita rakennetaan,
hiilidioksidipäästöt kasvavat vuoden 1990 tasolta 4 prosenttia (lähde: Dilemma study).
Toisaalta Kioton tavoitteita on mahdoton saavuttaa, jos nykyiset ydinvoimalat poistetaan
asteittain käytöstä ja korvataan muilla perinteisillä voimalaitoksilla.
Teknisesti ydinenergia pystyy tarjoamaan sähkönlähteen, joka ei käytä fossiilisia
polttoaineita. Sillä voitaisiin myös täyttää energiantoimituksen vaje, joka syntyisi, jos
5fossiilisten polttoaineiden käyttöä energiantuotannossa vähennettäisiin merkittävästi Kioton
vaatimusten vuoksi. Ydinvoimalan rakentaminen kestää kuitenkin huomattavasti kauemmin
kuin fossiilisia polttoaineita käyttävien voimalaitosten rakentaminen. Ydinvoiman
rakentamista jarruttavat lisäksi sähkömarkkinoiden äskettäinen vapautuminen sekä
kansalaisten ja poliittisen päätöksenteon kielteinen suhtautuminen ydinvoimaan (joka liittyy
suurelta osin terveys- ja turvallisuuskysymyksiin). Nykyisten voimalaitosten eliniän
pidentämistä voitaisiin harkita. Kioton sitoumusten määräaikojen vuoksi näitä asioita on
käsiteltävä mahdollisimman pian.
Jotkut jäsenvaltiot (Italia, Ruotsi, Saksa ja Belgia) ovat päättäneet asteittain lopettaa
ydinvoiman käytön. Muutamissa jäsenvaltioissa (Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta ja
Suomi) ydinenergia säilyy todennäköisesti tulevaisuudessa merkittävänä energialähteenä.
Tarkasteltaessa tulevaisuutta vuoden 2010 jälkeen on otettava huomioon, että uuden
ydinenergiatekniikan pitkän käyttöönottoajan vuoksi on olennaisen tärkeää jatkaa
pitkäkestoista tutkimusta sekä ratkaisun löytämiseksi jäteongelmaan että ydinvoima-
asiantuntemuksensiirtämiseksituleville sukupolv ille.
Uusiutuvat energialähteet
Uusiutuvia energialähteitä suositaan energiahuollossa geopoliittisista ja ympäristöön
liittyvistä syistä. Vaikka polttoainelähteet ovat yleensä halpoja tai ilmaisia, tekniikka ei
kuitenkaan ole kehittynyt riittävän pitkälle, jotta uusiutuvien energialähteiden käyttö olisi
taloudellisesti houkuttelevaa. Teoreettisesti uusiutuvista energialähteistä saadaan turvallista,
puhdasta ja kohtuuhintaista energiaa kotimaisista energialähteistä ilman ulkoisen toimituksen
keskeytymisen tai varantojen ehtymisen uhkaa. Komissio on asettanut tavoitteeksi
kaksinkertaistaa uusiutuvien energialähteiden osuus 6 prosentista (lähinnä isot
vesivoimalaitokset) 12 prosenttiin koko primaarienergiantuotannosta vuoteen 2010 mennessä.
Jotta tämä tavoite saavutettaisiin, on toteutettava kohdennettuja erityistoimia. Teknisten
ongelmien ohella keskeisenä esteenä on uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian
korkeat kustannukset verrattuna fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan energiantuotannon
kustannuksiin. Tämän vuoksi olisi otettava käyttöön taloudellisia kannustimia, jotka sopisivat
uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseen. Eräs este on myös se, ettei ulkoisia
kustannuksia sisällytetä fossiilisten polttoaineiden hintoihin, sekä se, että perinteisille
energialähteille (myös ydinvoimalle) myönnetään edelleen tukia. Tämä vääristää markkinoita
ja haittaa uusiutuvien energialähteiden käyttöä. Kehittyneemmän tekniikan aloilla, kuten
tuulienergia-alalla, kustannukset ovat laskeneet merkittävästi viimeisten kymmenen vuoden
aikana ja laskevat edelleen.
Uusiutuvien energialähteiden avulla voidaan ratkaista ympäristöpoliittisesti ja taloudellisesti
hyväksyttävällä tavalla monet Euroopan energiahuoltoa koskevat ongelmat lyhyellä,
keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, jos uusiutuviin energialähteisiin sovellettavien
tekniikoiden tutkimukseen, kehittämiseen, esittelyyn ja edistämiseen panostetaan riittävästi.
Erityisesti uusiutuvien energialähteiden täysipainoinen kehittäminen voisi vähentää
merkittävästi sähköntuotannon kasvihuonekaasupäästöjä. Tämä edellyttäisi kuitenkin
kohdennettujentoimientoteuttamista hyvissä ajoin sekä taloudellisia kannustimia ja tehokasta
markkinointia.
Toimitusten keskeytyminen
Energiantoimituksia uhkaavat edellä kuvatut taloudelliset, fyysiset ja ympäristöön liittyvät
syyt. Energiantoimitusten nykyiset tai uhkaavat keskeytykset voivat vaikuttaa kohtalokkaasti
yhteiskuntaan ja talouteen. Öljytoimitusten keskeytyminen 1970-luvulla johtui sekä
6taloudellisista että fyysisistä syistä, ja se johti kansainvälisiin pyrkimyksiin parantaa
toimitusvarmuutta vähän aiemmin perustetun Kansainvälisen energiajärjestön IEA:n ja EU:n
kautta. Toissijaisuusperiaate ja markkinoiden vapauttaminen ovat sittemmin korostaneet
jäsenvaltioiden ja julkisten voimayhtiöiden vastuuta omien varastojensa hallinnoinnissa ja
suunnittelussa sekä kriisimekanismien toimivuutta toimitusten keskeytyessä. Vapauttamisen
myötä voidaan kehittää uusia kriisinhallintajärjestelmiä, kun yritysten ja sääntelijöiden
tehtävät tulevat paremmin määritellyiksi. Äskettäisessä lainsäädännössä keskityttiin öljyyn ja
parannettiin EU:n 90 päivän strategisten varastojen laatua. EU:n kriisinhallintajärjestelmän
parannus on paraikaa meneillään. EU:ssa on perustettu äskettäin kaasua käsittelevä komitea,
joka valvoo lyhyt- ja pitkäaikaista toimitusvarmuutta. Uraania ja hiiltä koskevat
raportointijärjestelmät ovat toiminnassa. Yhtenäismarkkinoiden ja kilpailun vaikutus on se,
että voimayhtiöihin kohdistuu paineita varastojen pienentämiseksi.
Energian kysyntä
Energiantoimitukseen liittyviä riskejä voidaan käsitellä nopeasti ja edullisesti vähentämällä
energian kysyntää. Energian kysynnän hallinta on keskeinen keino vähentää
energiankulutusta, estää rajallisten varantojen ehtyminen, lieventää toimitusongelmia ja
edistää kestävää kehitystä. Energiaintensiteetti on laskenut, ja sen odotetaan laskevan
edelleen. Sähköintensiteetti kuitenkin kasvaa, kun EU:n taloudessa siirrytään palvelu- ja
lisäarvopainotteisempaan toimintaan. EU:n energiatehokkuus on kasvanut 7 prosenttia
vuodesta 1990, mutta vain 3 prosenttia vuodesta 1993 talouskasvun elpymisestä huolimatta.
Energiatehokkuus eiole kasvanut samaa vauhtia kysynnän kanssa, ja energiankulutus on siten
edelleen kasvanut. Lisääntyvä energiankulutus, jota ostovoiman lisääntyminen edistää, luo
lisää paineita energiantoimitukselle. Yksityisten energian toimittajien ensisijaisena tavoitteena
ei yleensä ole kysynnän vähentäminen. Vaarana on, että kuluttajien kiinnostus
energiatehokkuuteen laskee ja uusien tehokkaampien tekniikoiden kysyntä vähenee, ellei
laadita uusia kannustimia ja edistetäenergiatehokkaidentuotteidenkäyttöä.
Jollei energiatehokkuus parane kysynnän kasvun myötä, kasvanut kysyntä lisää kulutusta ja
energiantoimitukseen kohdistuvia paineita. Viimeaikaisen suuntauksen mukaan kulutuksen
kasvu on ollut suurempaa kuin energiatehokkuuteen tehdyt investoinnit. Esimerkiksi
rakennusten eristykset ovat parantuneet vähitellen, mutta muiden enemmän energiaa
tarvitsevien laitteiden ja palvelujen kysyntä mitätöi usein tehokkuudesta saadut hyödyt. Myös
ajoneuvojen tehokkuus on parantunut, mutta niistä on samalla tullut isompia ja raskaampia ja
niissä on entistä enemmän energiaa kuluttavia laitteita. Viimeaikaisesta öljyn hinnan
huomattavasta noususta huolimatta autojen lukumäärän ja ajokilometrien uskotaan kasvavan.
Alan haasteena on kääntää päinvastaiseksi suuntaus, jossa kulutuksen kasvu mitätöi
energiatehokkuuden lisääntymisen.
Huomattavat mahdollis uudet energiansäästöihinrakennus- ja liikennealoilla osoittavat, kuinka
energiankulutuksen vähentämisessä ja energiahuollon tulevaisuudennäkymissä on mahdollista
edistyä, jos toimet kohdennetaan näille aloille. Tämä vaatisi kuitenkin useiden toimien
yhdistelmää, johon kuuluisivat muun muassa yhteiskunnalle aiheutuvat laajemmat
kustannukset huomioon ottavat energianhinnat, säännökset tehottomien tuotteiden ja
käytäntöjen poistamiseksi sekä kuluttajavalistus. Tällaisten toimien lisäedut, kuten päästöjenväheneminen, energialaskun pieneneminen ja työpaikkojen syntyminen, kannustavat nopeaan
toimintaan.
7Polttoainetase
Myönteistä on, että EU:n energiamarkkinat kokonaisuudessaan tuskin enää ovat niin
riippuvaisia yhdestä alasta kuin ne olivat 1970-luvulla, jolloin öljyn osuus primaarisesta
energiatoimituksesta oli yli 60 prosenttia. Öljyn osuus on nyt laskenut 44 prosenttiin.
Liikenneala on kuitenkin edelleen lähes täysin riippuvainen öljystä, mikä yhdessä alan
sitkeästi kasvavan öljyn kysynnän ja siten myös dollarin kysynnän kanssa muodostavat
Euroopantaloudenakilleenkantapään. Energiahuollontulevaisuudennäkymiä ovat parantaneet
viime vuosina perustetut uudet eurooppalaiset verkot ja voimantuotannon hajauttaminen.
Lisäksimaailmanenergiamarkkinat ovat nyt monintavoin maailmanlaajuisestijärjestäytyneet
ja keskinäisesti riippuvaiset, minkä vuoksi markkinamuutokset vaikuttavat samalla tavoin
kaikkialla maailmassa. EU:n energiahuollon valvontaa ja siihen vaikuttamista voi kuitenkin
yhä vaikeuttaa erityisesti riskitilanteissa EU:n kasvava riippuvuus tuonnista sen perinteisen
talousalueen ulkopuolisilta alueilta. Lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä tämä näyttää olevan
suuntaus, joka vaikuttaa kaikkiin perinteisiin energiasektoreihin. Tämän vuoksi olisi etsittävä
ratkaisuja, joilla lisätään polttoainetoimitusten monipuolisuutta, korostetaan luotettavia ja
vakaita ulkoisia toimituksia ja parannetaan kotimaisten energialähteiden kannattavuutta sekä
vähennetäänsamanaikaisestiyleistä energiantarvetta.
Energiatekniikka
Energiatekniikka on keskeisessä asemassa, kun pyritään huolehtimaan nykyisten ja tulevien
sukupolvien tarpeista ja irrottamaan taloudellinen kasvu kasvavasta energian kysynnästä ja
ympäristön tuhoutumisesta sekä nykyisessä että laajentuneessa EU:ssa. Energia-alan tekniset
muutokset eivät ole halpoja, sillä tutkimus on kallista, se vaatii pitkät kehitys- ja
käyttöönottovaiheet ja sen kannattavuus on usein epävarmaa. Myös tehokas markkinointi ja
kuluttajavalistus ovat erittäin tärkeitä, kun teknistä taitotietoa muutetaan kannattaviksi
tuotteiksi.
Hallitukset ovat jo useiden vuosien ajan tunnustaneet tarpeen puuttua energia-alaan siten, että
yrityksille tarjotaan sopivia kannustimia ja hintasignaaleja sekä pyritään vaikuttamaan
kuluttajiin ja heidän käyttäytymiseensä. Näin ollen julkisella, myös Euroopan yhteisöltä
saatavalla, rahoituksella on usein ratkaiseva asema perustutkimuksen rahoittamisessa,
innovatiivisten tekniikoiden kehittämisessä ja monien lähes kilpailukykyisten
energiatehokkaiden tekniikoiden edistämisessä. Uusien tekniikoiden vaikutusta ja
houkuttelevuutta pyritään myös lisäämään yhä enemmän sisällyttämällä niitä laajamittaisiin,
monia tavanomaisia sektoreja kattaviin yhteistyöhankkeisiin.
Energiatekniikka on hyödyllinen energian toimitusvarmuutta edistävä väline ja sillä voidaan
täydentää muiden politiikan alojen, erityisesti ympäristö- ja talouspolitiikan, tavoitteita.
Energiatekniikka tarjoaa keinot energiatehokkuuden parantamiseksi, energiaintensiteetin
vähentämiseksi ja puhtaiden, kestävien ja uusiutuvien energialähteiden käytön huomattavaksi
lisäämiseksi. Energiatekniikalla voidaan myös vaikuttaa maailmanlaajuisesti energian
käyttötottumuksiin ja tuotantoon, koska edistyksellisillä eurooppalaisilla tekniikoilla voidaan
tarjotakehitysmaillekestävämmät ja vähemmänhaitalliset keinottaloudelliseenkasvuun.
Polttoainekuljetukset EU:hun (kauttakulku)
Energian kysynnän kasvu lisää toimitusreitteihin kohdistuvia paineita ja tekee uusien väylien
kehittämisen välttämättömäksi. Tämä vaikuttaa energian saatavuuteen ja hintoihin. Energian
toimitusvarmuus riippuu varantojen saatavuuden lisäksi muun muassa tuottajamaiden kyvystä
toimittaa riittäviä määriä, kolmansien maiden suostumuksesta sallia kauttakulku,
8toimitusreittien luomiseen ja ylläpitoon osoitettavista teknisistä ja taloudellisista
voimavaroista sekä kansainvälisestä, vakaat kaupankäyntiolosuhteet mahdollistavasta
toimintaympäristöstä. EU:nenergiantuontitarve korostaa kansainvälisen yhteistyön merkitystä
sekä EU:n ja sen toimittajien välillä että toimittajien ja niiden naapurivaltioiden välillä.
Lisäksi korostuvat ulkopolitiikka, rahoitus, kauppasopimukset ja tekninen yhteistyö. Tässä
yhteydessä energiaperuskirjaa koskeva sopimus ja prosessi, joilla luodaan vakaat puitteet
EU:nenergiahuollolle ja energiatoimitustenkauttakulkujärjestelyille, ovat tärkeitä välineitä.
xxxxxxxx
EU:n energiapolitiikan yhtenä keskeisenä tavoitteena on taata monipuolinen, turvattu,
ympäristömyötäinen ja kustannustehokas energiahuolto. Tämä edellyttää asianmukaista
poliittista, sosioekonomista, liiketoiminnallista ja teknologista ympäristöä sekä EU:ssa että
koko maailmassa. Tätä taustaa vasten tässä asiakirjassa käsitellään energiahuoltoon liittyviä
tekijöitä ja muita olennaisia asioita, jotka ovat vaikuttaneet energian toimitusvarmuutta
koskevan komission vihreän kirjan laadintaan.
9LIITE 2
POLTTOAINEVEROTUKSEN VAIKUTUS TEKNIIKANVALITSEMISEEN
Pitkänaikavälin energiamalleja koskevanpuitesopimuksen(ENER/4.1040/001) perusteella
tehtytilaustutkimus
Tekijät: P. Kapros, N. Kuvaritakis, L. Mantzos, V. Panos ja E. L. Vujukas
Ateena, marraskuu 2000
1. JOHDANTO
Tutkimuksen tämän osan tavoitteena on selvittää verotuksen tai valtion tukien muodossa
tapahtuvien julkistaloudellisten toimenpiteiden mahdollisia vaikutuksia energiankäyttäjien
valintoihin EU:n jäsenvaltioissa. Tehdessään päätöstä siitä, minkä tyyppiseen laitteistoon he
haluavat investoida, energian kuluttajat ottavat lähtökohdakseen energiantarpeen ja pohtivat
tarjolla olevia vaihtoehtoja ottaen huomioon kunkin järjestelmän kaikki kustannukset, joihin
sisältyvät niin investointikustannukset kuin kiinteät ja muuttuvat käyttö- ja
huoltokustannukset. Tavallisestipolttoainekustannukset muodostavat suuren osan muuttuvista
käyttökustannuksista, ja verotus voi vaikuttaa niihin paljonkin. Veroja ja tukia onkin usein
selvästi käytetty nimenomaan ohjailemaan valintoja. On kuitenkin myös niin, että joissakin
tapauksissa syrjivät käytännöt saattavat perustua vanhoihin poliittisiin näkökohtiin, jolloin
erilaiset verot ja tuet ovat säilyneet institutionaalisen tehottomuuden ansiosta ja valtion
tulojen keräämisen keinona, ilman että ne välttämättä heijastelevat nykyisiä poliittisia tarpeita.
Tässä esitettävässä analyysissä käytetään viimeisimpiä saatavilla olevia tietoja polttoaineiden
verotuksesta EU:n jäsenvaltioissa (Euroopan komission maaliskuussa 2000 julkaisemat
tiedot) sekä alustavia tietoja polttoaineiden hinnoista vuonna 2000. Hiiliteollisuuden tukia
koskevat tiedot on otettu PRIMES-mallitietokannasta (siten kuin ne on määritelty eri
jäsenvaltioista olevien asiantuntijoiden kanssa käydyissä keskusteluissa yhteisen
analyysihankkeenpuitteissa).
PRIMES-mallitietokanta toimi myös energiankäyttäjien valitsemia tekniikoita koskevien
teknis-taloudellisten tietojen lähteenä laskettaessa eri energiamuotojen keskimääräisiä
tuotantokustannuksia.
Vaihtoehtoisiapolttoaineita jatekniikoitatutkittiinseuraavillaaloilla:
1. Voimantuotanto
2. Höyryn tuotanto teollisuuslaitosten kattiloissa ja yhdistetyssä lämmön- ja
sähköntuotannossa
3. Kotitalouksien lämmitys
4. Yksityisautoilu
Vertailussa käytetty menetelmässä oletettiin, että kullakin alalla "tyypillinen"
energiankuluttaja, jonka täytyy hankkia uusi energiaa kuluttava laite joko korvaamaan vanha
laite tai vastaamaan uusiin energiatarpeisiin, toimii keskimääräisissä olosuhteissa valintaan
liittyvien tärkeimpien parametrien suhteen. On tärkeää huomata, että laskelmissa ei oteta
10huomioon vanhan laitteen käytön taloudellisuusnäkökohtia, vaikka se useimmissa tapauksissa
saattaisi olla kustannustehokas riippumatta siitä, olisiko kuluttaja päättänyt korvata vanhan
laitteistonsamantyyppisellä laitteistolla vaiei.
Laitteen koosta riippuen erilaiset investointikustannuksiin sekä kiinteisiin ja muuttuviin
käyttö- ja huoltokustannuksiin liittyvät mittakaavaedut saattavat toteutua eri tavoin eri
laitetyypeillä. Tässä käytetty lähestymistapa ei luonnollisestikaan pysty ottamaan huomioon
tällaisia vivahde-eroja.
Samoin polttoaineiden suurostot ja erilaiset toimitusehdot (esimerkiksi keskeytysehdot)
saattavat alentaa yksikkökohtaisia polttoainekustannuksia huomattavasti ja vastaavasti
pienistä toimituseristä saattaa aiheutua kiinteitä lisäkustannuksia. Tällainen hintojen vaihtelu
on normaalia, kun se perustuu erilaisiin toimituskustannuksiin, ja myös vaihtelee
polttoaineittain. Öljytuotteiden kohdalla tällainen vaihtelu ei ole kovin suurta, koska ne ovat
luonteeltaan helppoja varastoida, kuljettaa ja käsitellä, kun taas sähkön, maakaasun ja hiilen
kohdalla vaihtelu voi olla hyvinkin merkittävää. Viimeksi mainitun hinnassa voi olla myös
maantieteellisesti suuriakin vaihteluita, koska sopivien satamien läheisyydellä ja muulla
kuljetuksessa ja käsittelyssä tarvittavalla infrastruktuurilla on ratkaiseva merkitys
kokonaistoimituskustannusten muodostumisessa, ja joissakin tapauksissa
toimituskustannusten osuus voi olla hyvinkin suuri. Nämäkin ääritapaukset on jätetty
tarkastelun ulkopuolelle ja on keskitytty vain keskimääräisiin olosuhteisiin.
Analyysissä käytetty perusvuosi on vuosi 2000, jolloin olosuhteet energiamarkkinoilla ovat
olleet monella tapaa hyvin erilaiset kuin viime vuosikymmenellä (tarkemmin ottaen vuoden
1991 jälkeen). Alkukesän jälkeen raakaöljyn hinnat kansainvälisillä markkinoilla ovat
nousseet voimakkaasti, ja niitä on seurannut jopa vieläkin voimakkaampi öljytuotteiden spot-
hintojen ja erityisesti tärkeimpien keskitisleiden hinnannousu. Maakaasun tuontihinnat, jotka
ovat edelleen huomattavassa määrin sidoksissa öljytuotteiden spot-hintojen kehitykseen, ovat
nousseet niille ominaisella viiveellä, mutta lopullisiin kuluttajiin kohdistuvat kaasunhintojen
korotukset ovat edelleen olleet suhteellisen pieniä. Hiilen hintoihin sen sijaan viimeaikaisella
kehityksellä ei näytä olleen vaikutusta. Koska analyysissä on käytetty keskimääräisiä
vuosihintoja, edellä kuvatusta kehityksestä saadaan sellainen kuva, että eri polttoaineiden
kilpailukyky on muuttunut selvästi; tilanne on tuskin pysyvä. Lisäksi vaikka raakaöljyn
hintojen on tutkimuksessa oletettu pysyvän loppuvuoden varsin korkealla tasolla, 36 euron
tietämissä, olisi kuitenkin varsin uskallettua tehdä sellaista johtopäätöstä, että suhteelliset
hinnat ja niiden vaikutus kilpailuun säilyisi ennallaan edes muutamaa vuotta, kun otetaan
huomioon, kuinka epävakaisia markkinat ovat viime aikoina olleet.
Edellä esitettyjen varausten tarkoituksena on muistuttaa, ettei tämän analyysin tuloksia pidä
tulkita liioitellen etenkään absoluuttisen kustannustason osalta. Yleisesti ottaen varsin pieniä
eroja kilpailukyvyssä on pidettävä merkkinä siitä, että hiukan erilaisissa olosuhteissa (jotka
ovat nytkin epävarmoja edellä mainituista syistä) eri energiamuotojen välinen järjestys
saattaisi hyvinkin suurella todennäköisyydellä kääntyä jopa päinvastaiseksi.
112. Voimantuotanto
Voimantuotannon analyysia varten valittiin kahdeksan tavallisimmin käytettyä tekniikkaa:
•Paineistettu leijukerrospolttotekniikka (PFBC), joka edustaa nykyisin laajalti saatavilla
olevaa puhdashiilitekniikkaa
•Yksinomaan ligniittiä (ruskohiiltä) polttoaineenaan käyttävä, rikinpoistoyksiköillä
varustettu voimalaitos, joka on edelleen yleisin menetelmä tuottaa sähköä ligniitistä.
Irlannissa, Ruotsissa ja Suomessa tämänotsikonalle lasketaan myös turvevoimalaitokset
•Yksinomaanmatalarikkistäraskaspolttoöljyäkäyttävä voimalaitos
•Kaasuturbiinikombitekniikka (GTCC), josta pääomakustannusten merkittävän
pienenemisen ja kokonaistehokkuuden huomattavan kasvun ansiosta on tullut ensisijainen
valinta voimantuotannossa erilaisilla tuotantomäärillä
•Yksinomaan biomassaa tai jätettä polttoaineenaan käyttävä lämpövoimalaitos, jossa
käytettävän biomassan tyyppi ja hinta vaihtelevat maasta toiseen riippuen kunkin maan
teollisuuden rakenteeseen liittyvistä edellytyksistä (onko maassa käyttökelpoista jätettä
tuottavaa teollisuutta) tai esimerkiksi siitä, syntyykö maatalousjätettä riittävästi
neliökilometriä kohti, taionko mahdollista käyttää energiaviljelmiä
•Isot rannikoille rakennettavat tuuliturbiinit, jotka soveltuvat erittäin tuulisiin paikkoihin,
joissa mahdollisuudet tuulivoimankäyttöönovattilastokeskiarvoja suuremmat
•Aurinkosähkökennot, jotka luonnollisestikin edustavat pienimittaisia sovelluksia, joiden
käyttökelpoisuus vaihtelee vyöhykkeittäin auringon säteilymäärien (korkea,
keskimääräinen ja alhainen) mukaan; vyöhykkeet vastaavat karkeasti ottaen auringon
säteilymääriä Välimeren alueella, keskisillä leveysasteilla ja Pohjois-Euroopassa
•Isot (yliyhdengigawatin) painevesireaktoreilla toimivat ydinvoimalaitokset
Tuotantokustannukset laskettiin kolmella erilaisella voimalaitosten käyttöasteella (7000
tuntia, 5000 tuntia ja 2500 tuntia), jotka vastaavat suurin piirtein erittäin runsaasti sähköä
käyttävän teollisuuslaitoksen, pienteollisuuden tai energiaintensiivisten palveluiden ja
keskimääräisenkotitaloudensähkölaitteidenkäytönkäyttöasteita.
Taulukossa 1 kuvataan vaihtoehtoisten voimantuotantotekniikoiden tuotantokustannuksia
7000 tunnin käytöllä (lihavoidut luvut osoittavat taloudellisimman ratkaisun). Tällä
käyttöasteella Tanskaa lukuun ottamatta taloudellisimpia vaihtoehtoja näyttäisivät olevan
kaasuturbiinikombilaitokset ja (tuontiruskohiilellä käytettävä) leijukerrospolttolaitokset.
Leijukerrospolttolaitoksilla näyttää olevan melko selkeä etulyöntiasema Saksassa ja Italiassa,
kun taas Belgiassa, Alankomaissa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa
kombilaitoksilla näyttäisi olevan vielä selvempiä etuja. Nämä erot johtuvat lähes yksinomaan
voimalaitosten käyttämän maakaasun hintojen vaihtelusta eri maissa. Edes näin korkeilla
käyttöasteilla painevesireaktoreilla tuotettu ydinvoima ei ole kilpailukykyinen vaihtoehto
juuri missään EU:n jäsenvaltiossa, koska sen pääomakustannukset ovat hyvin korkeat. Ainoa
poikkeus on Ranska, jossa lupa- ja rakennusmenettelyjen yksinkertaistaminen, tarvittavan
infrastruktuurin olemassaolo ja alan käytännön kokemus ovat merkinneet sitä, että
rakennusajat ja sitä kautta kustannukset ovat huomattavasti alhaisemmat kuin muualla
EU:ssa. Kuitenkin Ranskassakin painevesireaktoreilla tuotettu ydinvoima on kohtuullisen
12kilpailukykyinen vaihtoehto vain tällaisella erittäin suurilla tuotantomäärillä. Tanskassa
tuulivoima on alhaisten kustannusten ja riittävän tuen ansiosta kiistatta houkutteleva
vaihtoehto, mutta jää selvästi jälkeen taloudellisimmasta vaihtoehdosta kaikissa muissa EU-
maissa.
Valmisteverojen ja tukien poistaminen ei merkittävästi muuta vaihtoehtojen järjestystä. Se
hyödyttää ensisijaisesti kombilaitoksia, koska maakaasua verotetaan joissakin maissa varsin
raskaasti (Tanskassa ja vähäisemmässä määrin myös Italiassa ja Saksassa). Tanskassa
kombilaitoksista tulee selvästi houkuttelevin vaihtoehto, kun taas Italiassa kombilaitosten
tuotantokustannukset ovat niin lähellä leijukerrospolttoa, että sen perusteella voidaan päätellä,
että muualla kuin hiilen käsittelyyn erityisesti suunniteltujen satamien välittömässä
läheisyydessä kombilaitokset olisivat parempi vaihtoehto jopa näinkin korkeilla käyttöasteilla.
Saksan kotimaiselle hiilelle maksamien tukien poistamisen vaikutuksista sen sijaan voidaan
sanoa, että vaikka tukien poistaminen mitä ilmeisimmin tekee tästä vaihtoehdosta entistä
kalliimman, tuet eivät ole alunperinkään olleet riittäviä tekemään saksalaisesta hiilestä
houkuttelevaa vaihtoehtoa uusille käyttäjille. Kuten taulukosta näkyy, valmisteverot1johtavat
markkinoiden vääristymiseen teknisten valintojen osalta ainoastaan Tanskassa ja Saksassa
(molemmissa tapauksissa hiilen eduksi ja maakaasun vahingoksi). Tämä tulos selittyy
suurelta osin sillä, että useimmissa EU:n jäsenvaltioissa voimantuotantoon käytettävistä
polttoaineista kannettavat valmisteverot ovat varsin pieniä (monissa tapauksissa ne ovat jopa
verottomia) lukuunottamatta polttoöljyä, joka eikuitenkaanole kilpailukykyinen vaihtoehto.
1Saksassa on käytössä kotimaisellehiilellemaksettaviahintatukia.
13Taulukko 1: Eri voimantuotantotekniikoiden tuotantokustannukset 7000:lla
käyttötunnilla
PFBC
(tuontihiili)PFBC
(kotimainen
hiili)vain rusko-
hiiltävainöljyäGTCCvain biomas-
saa/jätettäTuuli-
turbiinit*Aurin-
kosähkö*Ydinvoima
Itävalta 0.036 na 0.040 0.054 0.034 0.036 0.048 0.483 0.059
Belgia 0.032 na na 0.050 0.028 0.037 0.048 0.483 0.040
Tanska 0.037 na na 0.098 0.041 0.039 0.034 0.644 0.059
Suomi 0.032 na 0.036 0.056 0.026 0.039 0.048 0.644 0.038
Ranska 0.032 0.041 0.039 0.056 0.032 0.040 0.040 0.386 0.034
Saksa 0.032 0.038 0.040 0.055 0.038 0.043 0.045 0.483 0.051
Kreikka 0.035 na 0.040 0.056 0.035 0.040 0.048 0.386 0.046
Irlanti 0.032 na 0.037 0.050 0.032 0.045 0.048 0.644 0.047
Italia 0.032 na na 0.049 0.038 0.040 0.048 0.386 0.050
Alankomaat 0.036 na na 0.054 0.027 0.040 0.044 0.483 0.051
Portugali 0.032 na na 0.049 0.034 0.043 0.048 0.386 0.059
Espanja 0.036 0.050 0.038 0.053 0.035 0.043 0.047 0.386 0.047
Ruotsi 0.036 na 0.039 0.087 0.033 0.034 0.048 0.644 0.047
Yhd. kuningaskunta 0.032 0.045 na 0.055 0.026 0.038 0.044 0.483 0.043
PFBC
(tuontihiili)PFBC
(kotimainen
hiili)vain rusko-
hiiltävainöljyäGTCCvain biomas-
saa/jätettäTuuli-
turbiinit*Aurin-
kosähkö*Ydinvoima
Itävalta 0.036 na 0.040 0.049 0.034 0.036 0.072 0.640 0.059
Belgia 0.032 na na 0.049 0.028 0.037 0.072 0.640 0.040
Tanska 0.036 na na 0.049 0.029 0.039 0.067 0.853 0.059
Suomi 0.032 na 0.036 0.049 0.026 0.039 0.072 0.853 0.038
Ranska 0.032 0.041 0.039 0.049 0.032 0.040 0.072 0.512 0.034
Saksa 0.032 0.041 0.040 0.049 0.035 0.043 0.068 0.640 0.051
Kreikka 0.035 na 0.040 0.048 0.035 0.040 0.072 0.512 0.046
Irlanti 0.032 na 0.037 0.049 0.032 0.045 0.072 0.853 0.047
Italia 0.032 na na 0.049 0.034 0.040 0.072 0.512 0.050
Alankomaat 0.036 na na 0.050 0.026 0.040 0.072 0.640 0.051
Portugali 0.032 na na 0.049 0.034 0.043 0.072 0.512 0.059
Espanja 0.036 0.050 0.038 0.051 0.035 0.043 0.071 0.512 0.047
Ruotsi 0.036 na 0.039 0.052 0.033 0.034 0.072 0.853 0.047
Yhd. kuningaskunta 0.032 0.045 na 0.049 0.026 0.038 0.072 0.640 0.043Tuotantokustannukset (euroa/kWhvuoden1990hintoina)voimalaitoksissa7000käyttötunnilla
valmistevero jen/tukienkanssa
ilmanvalmisteveroja/tukia
*Laitoksissa,jotkaeivät ole jatkuvastikäytössä, 7000 tuntiaviittaalaitoksen potentiaaliseenkäyttööneikätodelliseenkäyttöön,
jokaonselvästi paljonpienempijaon otettuhuomioonlaskelmissa
Tarkasteltaessa voimantuotannon eri vaihtoehtojen kustannustehokkuutta, kun käyttötunteja
on 5000 (ks. Taulukko 3), on selvää, että kombilaitosten alhaiset pääomakustannukset tekevät
niistä vieläkin houkuttelevamman vaihtoehdon. Ainoat maat, joissa leijukerrospolttolaitokset
säilyttävät selkeän etulyöntiaseman, ovat Saksa ja Italia pääasiassa näissä maissa käytössä
olevien valmisteverojen takia. Tämä etu luonnollisestikin kumoutuu, mikäli valmisteverot ja
tuet poistetaan. Kaikki muut luetellut voimalaitostyypit ovat selvästi huonompia vaihtoehtoja
riippumatta siitä, onko valmisteveroja tai tukia käytössä vai ei. Tämä tulos selittyy sillä, että
alhaisemmilla käyttöasteilla polttoainekustannusten osuus kokonaiskäyttökustannuksista
pienenee.
Jos käyttötunteja on 2500, edellä esitetyt havainnot tulevat vielä selvemmin esiin, ja
kombilaitoksista tulee selvästi paras vaihtoehto kaikkialla. Mahdolliset valmisteverot tai tuet
eivät aiheuta minkäänlaisia markkinoiden vääristymiä tuottajavalintojen suhteen (ks.
Taulukko 5).
14Taulukko 2: Eri voimantuotantotekniikoiden tuotantokustannukset 5000:lla
käyttötunnilla
PFBC
(tuontihiili)PFBC
(kotimainen
hiili)vainrusko-
hiiltävain öljyäGTCCvain biomas-
saa/jätettä ydinvoima
Itävalta 0.043 na 0.050 0.061 0.039 0.045 0.080
Belgia 0.039 na na 0.056 0.032 0.046 0.053
Tanska 0.045 na na 0.104 0.045 0.048 0.080
Suomi 0.039 na 0.045 0.062 0.030 0.048 0.050
Ranska 0.039 0.049 0.048 0.063 0.036 0.049 0.045
Saksa 0.039 0.046 0.050 0.061 0.043 0.052 0.068
Kreikka 0.042 na 0.049 0.062 0.039 0.049 0.062
Irlanti 0.039 na 0.046 0.057 0.036 0.054 0.063
Italia 0.039 na na 0.055 0.043 0.049 0.067
Alankomaat 0.043 na na 0.061 0.031 0.049 0.069
Portugali 0.039 na na 0.055 0.039 0.052 0.080
Espanja 0.043 0.059 0.048 0.060 0.039 0.052 0.063
Ruotsi 0.043 na 0.048 0.094 0.038 0.041 0.063
Yhd. kuningaskunta 0.040 0.053 na 0.062 0.030 0.048 0.057
PFBC
(tuontihiili)PFBC
(kotimainen
hiili)vainrusko-
hiiltävain öljyäGTCCvain biomas-
saa/jätettä ydinvoima
Itävalta 0.043 na 0.050 0.055 0.039 0.045 0.080
Belgia 0.039 na na 0.055 0.032 0.046 0.053
Tanska 0.043 na na 0.055 0.034 0.048 0.080
Suomi 0.039 na 0.045 0.055 0.030 0.048 0.050
Ranska 0.039 0.049 0.048 0.055 0.036 0.049 0.045
Saksa 0.039 0.049 0.050 0.055 0.039 0.052 0.068
Kreikka 0.042 na 0.049 0.055 0.039 0.049 0.062
Irlanti 0.039 na 0.046 0.055 0.036 0.054 0.063
Italia 0.039 na na 0.055 0.039 0.049 0.067
Alankomaat 0.043 na na 0.056 0.030 0.049 0.069
Portugali 0.039 na na 0.055 0.039 0.052 0.080
Espanja 0.043 0.059 0.048 0.058 0.039 0.052 0.063
Ruotsi 0.043 na 0.048 0.058 0.038 0.041 0.063
Yhd. kuningaskunta 0.040 0.053 na 0.055 0.030 0.048 0.057Tuotantokustannukset(euroa/kWh vuoden1990hintoina) voimalaitoksissa 5000 käyttötunnilla
valmisteverojen/tukienkanssa
ilmanvalmisteveroja/tukia
Voimantuotantoon käytettävien polttoaineiden kokonaisverorasitus on suhteellisen alhainen,
koska valtiot ovat yleisesti haluttomia verottamaan tuotantoa selkeästi tukevaa toimintaa.
Ainoa merkittävä poikkeus tähän on useimmissa maissa toteutettava raskaan polttoöljyn
verotus, joka otettiin alunperin käyttöön vastauksena 1970-luvun ja 1980-luvun alun
öljykriiseihin nopeuttamaan tämän epävarman polttoaineen korvaamista alalla, jolla muitakin
vaihtoehtoja oli useita. Tämä korvausprosessi on nyt käytännöllisesti katsoen lo ppuun
saatettu, ja polttoöljyä käyttävien laitteistojen haitat verrattuna nykyään käytössä oleviin
uudentyyppisiin voimalaitoksiin ovat niin suuria, että ne ovat ilman polttoaineen verotustakin
erittäin huono vaihtoehto hankittaessa uusia laitteistoja. Tässä mielessä verotus ei tällä
hetkellä ole tärkeä tekijä polttoainevalinnoissa (ja sen merkitys valtion tulolähteenä on myös
pienenemässä).
15Yleisesti ottaen kombilaitosvaihtoehdon ylivoimainen kilpailukyky hyvinkin erilaisilla
käyttöasteilla tulee hyvin selvästi esiin käytännöllisesti katsoen kaikissa EU:n jäsenvaltioissa.
Tämä ylivertaisuus korostuu entisestään, kun verot ja valtion tuet poistetaan. Uusiutuville
energialähteille ja erityisesti tuulivoimalle maksettavat erilaiset tuet lisäävät merkittävästi
näiden vaihtoehtojen houkuttelevuutta. Kuitenkin näiden tekniikoiden kustannukset ovat
muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta edelleen korkeita eikä tuen taso ole riittävä tekemään
niistä varteenotettavia vaihtoehtoja laajempaankäyttöön.
Näin ollen voimantuotantoon kohdistuvien valmisteverojen ja valtion tukien tämänhetkisellä
tasolla ei näytä olevan merkittävää vaikutusta alalla käytettävien polttoaineiden ja
tekniikoiden kilpailukykyyn.
Taulukko 3: Eri voimantuotantotekniikoiden tuotantokustannukset 2500:lla
käyttötunnilla
PFBC
(tuontihiili)PFBC
(kotimainen
hiili)vainrusko-
hiiltävainöljyäGTCCvain biomas-
saa/jätettä ydinvoima
Itävalta 0.070 na 0.082 0.083 0.054 0.078 0.153
Belgia 0.065 na na 0.079 0.047 0.078 0.098
Tanska 0.071 na na 0.127 0.061 0.080 0.153
Suomi 0.065 na 0.078 0.085 0.046 0.081 0.093
Ranska 0.065 0.079 0.080 0.085 0.052 0.081 0.084
Saksa 0.065 0.076 0.082 0.084 0.059 0.084 0.129
Kreikka 0.067 na 0.080 0.084 0.054 0.080 0.116
Irlanti 0.065 na 0.078 0.079 0.049 0.086 0.119
Italia 0.065 na na 0.078 0.059 0.082 0.127
Alankomaat 0.070 na na 0.083 0.047 0.081 0.130
Portugali 0.065 na na 0.078 0.054 0.084 0.153
Espanja 0.070 0.088 0.080 0.082 0.055 0.084 0.120
Ruotsi 0.070 na 0.080 0.116 0.054 0.068 0.118
Yhd. kuningaskunta 0.066 0.083 na 0.084 0.046 0.080 0.107
PFBC
(tuontihiili)PFBC
(kotimainen
hiili)vainrusko-
hiiltävainöljyäGTCCvain biomas-
saa/jätettä ydinvoima
Itävalta 0.070 na 0.082 0.078 0.054 0.078 0.153
Belgia 0.065 na na 0.078 0.047 0.078 0.098
Tanska 0.070 na na 0.078 0.050 0.080 0.153
Suomi 0.065 na 0.078 0.078 0.046 0.081 0.093
Ranska 0.065 0.079 0.080 0.078 0.052 0.081 0.084
Saksa 0.065 0.079 0.082 0.078 0.055 0.084 0.129
Kreikka 0.067 na 0.080 0.077 0.054 0.080 0.116
Irlanti 0.065 na 0.078 0.078 0.049 0.086 0.119
Italia 0.065 na na 0.078 0.055 0.082 0.127
Alankomaat 0.070 na na 0.078 0.046 0.081 0.130
Portugali 0.065 na na 0.078 0.054 0.084 0.153
Espanja 0.070 0.088 0.080 0.080 0.055 0.084 0.120
Ruotsi 0.070 na 0.080 0.080 0.054 0.068 0.118
Yhd. kuningskunta 0.066 0.083 na 0.078 0.046 0.080 0.107Tuotantokustannukset(euroakWh vuoden 1990hintoina)voimalaitoksissa 2500 käyttötunnilla
valmisteverojen/tukienkanssa
ilmanvalmisteveroja/tukia
163. Höyryn tuotantoteollisuuslaitosten kattiloissa
Analyysissä tutkittiin neljää eri tyyppistä teollisuuslaitosten kattilaa: hiiltä, polttoöljyä,
dieselöljyä ja maakaasua käyttävät kattilat. Lisäksi käsiteltiin kolmea tyypillistä esimerkkiä
yhdistetyistä lämpö- ja voimalaitoksista: kivihiiltä käyttävät leijukerrospolttolaitokset,
polttoöljyä käyttävät voimalaitokset ja kombilaitokset. Yhdistetyssä lämmön- ja
sähköntuotannossa käytettävissä kombilaitoksissa on mahdollista saavuttaa hyvin korkea
lämpöenergian tuotannon hyötysuhde sähköntuotannossa, ja johtamalla lisää polttoainetta
pakokaasukattilaan voidaan saada aikaan höyryä, jonka lämpötila on hyvin korkea ja jota
voidaan käyttää tavallisimpiin höyryn käyttötarkoituksiin teollisuudessa.
Lämpövoimalaitosten kustannukset laskettiin niin, että ensin laskettiin höyryn ja sähkön
tuotannon yhteiskustannukset, josta vähennettiin tuotetun sähkön arvo Tämän arvon
laskemisessa käytetty viitearvo oli vähimmäiskustannukset kilowattituntia kohti, kuten edellä
olevissa taulukoissa 1–3 esitetään. Toisin sanoen se edustaa vähimmäishintaa, jolla tuottaja
voikohtuudella odottaa myyvänsä lämmitysvoimalaitoksessa tuotetun energian. Jos oletetaan,
että oman teollisuuslaitoksen ulkopuolelle myymisen sijaan sähkö käytetään omiin tarpeisiin,
vältetyt kustannukset voisivat olla korkeammat ja samassa prosessissa tuotetun höyryn
kustannukset vastaavastialhaisemmat.
Samoin kuin voimantuotannon yhteydessä, vaihtoehtoisten höyryntuotantojärjestelmien
käyttökustannukset laskettiin 7000, 5000 ja 2500 tunnilta. Ne edustavat hyvin korkeaa,
normaalia (kaksi vuoroa) ja hyvin alhaista höyryn tarvetta teollis uudessa. Höyryn
tuotantokustannusten vertailun tulokset sekä valmisteverojen kanssa että ilman esitetään
jäljempänä olevissa taulukoissa 4–6.
17Taulukko 4: Höyryntuotannon kustannukset teollisuuslaitosten kattiloissa 7000
käyttötunnilla
PFBC
(tuontihiili)vain öljyäGTCC Hiili Polttoöljy Maakaasu
Itävalta 0.008 0.031 0.006 0.018 0.024 0.017
Belgia 0.009 0.032 0.005 0.018 0.022 0.014
Tanska 0.009 0.085 0.014 0.019 0.047 0.022
Suomi 0.011 0.041 0.003 0.022 0.026 0.014
Ranska 0.005 0.036 0.005 0.024 0.026 0.016
Saksa 0.005 0.034 0.014 0.037 0.023 0.019
Kreikka 0.006 0.032 0.005 0.020 0.026 0.019
Irlanti 0.005 0.029 0.007 0.019 0.022 0.020
Italia 0.005 0.026 0.014 0.016 0.027 0.019
Alankomaat 0.015 0.038 0.004 0.018 0.025 0.015
Portugali 0.005 0.026 0.008 0.018 0.026 0.017
Espanja 0.007 0.029 0.006 0.019 0.024 0.016
Ruotsi 0.009 0.072 0.005 0.018 0.041 0.017
Yhd. kuningaskunta 0.012 0.041 0.003 0.019 0.027 0.014
PFBC
(tuontihiili)vain öljyäGTCC Hiili Polttoöljy Maakaasu
Itävalta 0.008 0.024 0.006 0.018 0.021 0.017
Belgia 0.009 0.030 0.005 0.018 0.021 0.014
Tanska 0.013 0.029 0.004 0.015 0.021 0.015
Suomi 0.011 0.032 0.003 0.015 0.021 0.012
Ranska 0.005 0.026 0.005 0.024 0.022 0.016
Saksa 0.005 0.026 0.009 0.037 0.021 0.017
Kreikka 0.006 0.023 0.005 0.019 0.023 0.018
Irlanti 0.005 0.026 0.007 0.019 0.021 0.020
Italia 0.005 0.026 0.008 0.016 0.022 0.018
Alankomaat 0.016 0.033 0.003 0.018 0.022 0.014
Portugali 0.005 0.026 0.008 0.018 0.024 0.017
Espanja 0.007 0.026 0.006 0.018 0.023 0.016
Ruotsi 0.009 0.028 0.005 0.018 0.023 0.017
Yhd. kuningaskunta 0.012 0.032 0.003 0.019 0.023 0.014Kattilat
Lämpövoimalaitokset KattilatTuotantokustannukset (euroa/kWhvuoden1990hintoina)lämpövoimalaitoksissa/kattiloissa7000käyttötunnilla
valmisteverojen/tukien kanssa
iilman valmisteveroja/tukiaLämpövoimalaitokset
18Taulukko 5: Höyryntuotannon kustannukset teollisuuslaitosten kattiloissa 5000:lla
käyttötunnilla
PFBC
(tuontihiili)vain öljyäGTCC Hiili Polttoöljy Maakaasu
Itävalta 0.012 0.034 0.006 0.021 0.026 0.017
Belgia 0.013 0.034 0.005 0.020 0.023 0.014
Tanska 0.007 0.081 0.008 0.021 0.048 0.022
Suomi 0.015 0.044 0.004 0.024 0.028 0.014
Ranska 0.008 0.038 0.005 0.027 0.027 0.017
Saksa 0.006 0.034 0.011 0.039 0.024 0.020
Kreikka 0.010 0.035 0.006 0.023 0.027 0.020
Irlanti 0.009 0.032 0.008 0.021 0.024 0.021
Italia 0.006 0.026 0.011 0.019 0.029 0.020
Alankomaat 0.019 0.041 0.004 0.020 0.026 0.016
Portugali 0.006 0.026 0.006 0.020 0.028 0.017
Espanja 0.011 0.032 0.006 0.021 0.025 0.017
Ruotsi 0.013 0.075 0.006 0.020 0.043 0.017
Yhd. kuningaskunta 0.016 0.043 0.004 0.022 0.028 0.014
PFBC
(tuontihiili)vain öljyäGTCC Hiili Polttoöljy Maakaasu
Itävalta 0.012 0.026 0.006 0.021 0.023 0.017
Belgia 0.013 0.033 0.005 0.020 0.023 0.014
Tanska 0.016 0.031 0.005 0.018 0.023 0.015
Suomi 0.015 0.035 0.004 0.018 0.023 0.012
Ranska 0.009 0.029 0.005 0.027 0.023 0.017
Saksa 0.006 0.026 0.006 0.039 0.023 0.017
Kreikka 0.010 0.026 0.006 0.022 0.024 0.019
Irlanti 0.009 0.029 0.008 0.021 0.023 0.021
Italia 0.006 0.026 0.006 0.019 0.023 0.018
Alankomaat 0.020 0.036 0.004 0.020 0.023 0.015
Portugali 0.006 0.026 0.006 0.020 0.025 0.017
Espanja 0.011 0.029 0.006 0.020 0.024 0.017
Ruotsi 0.013 0.031 0.006 0.020 0.024 0.017
Yhd. kuningaskunta 0.016 0.035 0.004 0.022 0.025 0.014Lämpövoimalaitokset KattilatLämpövoimalaitokset KattilatTuotantokustannukset (euroa/kWhvuoden1990hintoina)lämpövoimalaitoksissa/kattiloissa5000käyttötunnilla
valmisteverojen/tukienkanssa
ilmanvalmisteveroja/tukia
19Taulukko 6: Höyryntuotannon kustannukset teollisuuslaitosten kattiloissa 2500:lla
käyttötunnilla
PFBC
(tuontihiili)vain öljyäGTCC Hiili Polttoöljy Maakaasu
Itävalta 0.025 0.043 0.006 0.030 0.030 0.020
Belgia 0.027 0.044 0.007 0.029 0.028 0.017
Tanska 0.020 0.090 0.008 0.030 0.053 0.025
Suomi 0.028 0.053 0.004 0.033 0.032 0.017
Ranska 0.022 0.047 0.006 0.036 0.032 0.020
Saksa 0.015 0.039 0.007 0.048 0.029 0.022
Kreikka 0.023 0.046 0.007 0.032 0.032 0.023
Irlanti 0.025 0.043 0.011 0.031 0.028 0.024
Italia 0.015 0.031 0.007 0.028 0.034 0.023
Alankomaat 0.033 0.050 0.004 0.029 0.031 0.018
Portugali 0.020 0.036 0.006 0.029 0.032 0.020
Espanja 0.024 0.041 0.007 0.030 0.030 0.020
Ruotsi 0.026 0.084 0.006 0.029 0.047 0.020
Yhd. kuningaskunta 0.029 0.052 0.004 0.031 0.033 0.017
PFBC
(tuontihiili)vain öljyäGTCC Hiili Polttoöljy Maakaasu
Itävalta 0.025 0.036 0.006 0.030 0.027 0.020
Belgia 0.027 0.043 0.007 0.029 0.027 0.017
Tanska 0.030 0.040 0.005 0.027 0.027 0.018
Suomi 0.028 0.044 0.004 0.027 0.027 0.015
Ranska 0.022 0.038 0.006 0.036 0.028 0.020
Saksa 0.019 0.035 0.007 0.048 0.027 0.020
Kreikka 0.023 0.036 0.007 0.031 0.029 0.022
Irlanti 0.025 0.041 0.011 0.031 0.027 0.024
Italia 0.019 0.035 0.006 0.028 0.028 0.021
Alankomaat 0.034 0.045 0.004 0.029 0.028 0.018
Portugali 0.020 0.036 0.006 0.029 0.030 0.020
Espanja 0.024 0.038 0.007 0.029 0.029 0.020
Ruotsi 0.026 0.040 0.006 0.029 0.029 0.020
Yhd. kuningaskunta 0.029 0.044 0.004 0.031 0.029 0.017Tuotantokustannukset (euroa/kWhvuoden1990hintoina)lämpövoimalaitoksissa/kattiloissa2500käyttötunnilla
valmisteverojen/tukienkanssa
ilmanvalmisteveroja/tukiaLämpövoimalaitokset Kattilat
Lämpövoimalaitokset Kattilat
Yllättävin havainto, joka edellä esitetyistä taulukoista voidaan tehdä, on se, että yhdistetty
lämmön- ja sähköntuotanto muodossa tai toisessa näyttäisi olevan kustannustehokkaampi
vaihtoehto verrattuna kaikkiin yksinomaan höyryntuotantoon käytettäviin kattilajärjestelmiin
kaikissa maissa, kaikilla kolmella käyttöasteella ja riippumatta siitä, sisältyykö kustannuksiin
valmistevero vai ei. Tämä johtuu selvästikin yhdistetylle lämmön- ja sähköntuotannolle
tyypillisestä korkeasta hyötysuhteesta sekä hyvin kilpailukykyisistä kustannuksista. Tämä
usein hyvinkin suurelta tuntuva etu ei kuitenkaan tarkoita sitä, että yhdistetty lämmön- ja
sähköntuotanto pystyisi tällä hetkellä valtaamaan uusien höyryntuotantolaitteistojen
markkinat kokonaan. Paljon riippuu siitä, saadaanko aikaan tarvittava institutionaalinen ja
sääntelyjärjestelmä, joka helpottaisi ylijäämäsähkön myymistä verkkoon. Sitä paitsi
yhdistetyille lämpö- ja voimalaitoksille on tyypillistä suurtuotannon edut, mikä saattaa estää
niidenvalinnan, jos höyryntarve onpienempi.
20Tutkituista yhdistetyn lämmön- ja sähköntuotannon tyypeistä maakaasua polttoaineenaan
käyttävät kombilaitokset näyttäisivät olevan useimmissa tapauksissa kustannustehokkain
vaihtoehto, ja edut näyttäisivät lisääntyvän, jos valmisteverot poistetaan ja käyttöaste
pienenee. Jälkimmäinen seikka johtuu siitä, että yhdistetyssä lämmön- ja sähköntuotannossa
käytettävien kombilaitosten pääomakustannukset ovat huomattavasti alhaisemmat kuin
leijukerrospolttovaihtoehdon. Korkeammilla käyttöasteilla leijukerrospoltolla näyttäisi olevan
selkeitä etuja joissakin maissa (Tanska, Saksa, Italia ja Portugali), joissa maakaasun hinta on
usein verotuksenvuoksikorkea. Nämä edut säilyvät joissakin tapauksissa (Saksa, Italia) myös
5000 tunnin käyttöasteella (vaikkakin siinä tapauksessa edut häviävät, jos valmisteverot
poistetaan). Näille eduille, joita hiilikäyttöisillä lämpövoimalaitoksilla näyttäisi olevan
joissakin maissa, on kuitenkin ehtona se, että voimalaitoksen olisi sijaittava alueella, josta on
suora yhteys hiilen tuontisatamiin, ja samalla ilman laadun vuoksi riittävän kaukana
asutuksesta. Öljykäyttöisille lämpövoimalaitoksille on tyypillistä alhainen muuntohyötysuhde
eivätkä ne pysty kilpailemaan hiilen kanssa (kaasusta puhumattakaan) edes alhaisilla
käyttöasteilla taiedes ilman valmisteveroja.
Kuten edellisessä kappaleessa mainittiin, yksinomaan höyryntuotantoon käytettävä kattilat
ovat huomattavasti heikommassa kilpailuasemassa yhdistettyyn lämmön- ja sähköntuotantoon
verrattuna, mutta viimeksi mainittu ei välttämättä ole kaikissa tapauksissa mahdollinen
vaihtoehto. Maakaasun ylivoima pelkässä höyryntuotannossa on täydellisempi kuin
kombilaitosten yhdistetyssä lämmön- ja sähköntuotannossa. Myös hyvin korkeilla
käyttöasteilla ja sellaisissa maissa, joissa teollisuuslaitoksilta perittävä kaasun hinta on
erityisen korkea (Tanska, Italia, Irlanti) hiilikattiloiden suhteelliset edut ovat varsin pieniä ja
kumoutuvat lähes kokonaan, kun valmisteverot poistetaan. Kun käyttöaste on 2500 tuntia
vuodessa, raskasta polttoöljyä käyttävät kattilat voivat olla monissa maissa kilpailukykyinen
vaihtoehto hiilikäyttöisiin verrattuna, ja ainakin niistä tulee kilpailukykyisiä siinä vaiheessa,
kun valmistevero poistetaan. Maakaasuvaihtoehtoon verrattuna se ei kuitenkaan ole
kilpailukykyinen vaihtoehto missään.
Yleisesti ottaen niillä valmisteveroilla ja valtion tuilla, joita teollisuuden höyryntuotannon
alalla on käytössä, näyttäisi olevan jonkinlaista vaikutusta hiilen käytön edistämiseen
sellaisissa tapauksissa, joissa käyttöaste on hyvin korkea. Näyttää siltä, että nämä
verotusrakenteet on suunniteltu aikaansaamaan juuri tällaisen vaikutuksen, kun on pyritty
monipuolistamaan teollisuuden energiahuoltoa energiavarmuuden parantamiseksi.
Pääomakustannuksiltaan alhaisten kaasutekniikoiden sekä yhdistettyyn lämmön- ja
sähköntuotantoon käytettävien, korkean lämpöhyötysuhteen omaavien kombilaitosten
kehittyminen on merkinnyt sitä, että suurin osa edellä mainituista verotuksen ja tukien
syrjivistä vaikutuksista on suurelta osin kumoutunut. Näin ollen verotuksellisilla
toimenpiteillä ei näytä olevan juurikaan vaikutusta tällä alalla tehtäviin valintoihin muutamia
paikallisia poikkeuksia lukuunottamatta.
214. Kotitalouksien lämmitys
Arvioitaessa valmisteverojen vaikutusta kotitalouksien tekemiin valintoihin
lämmityslaitteistojenosalta tutkimuksessa otettiin huomioon kolme vaihtoehtoista tekniikkaa:
kaasuöljyä käyttävä keskuslämmityslaitteisto, maakaasua käyttävä keskuslämmityslaitteisto ja
sähkölämpöpumput. Arvioinnissa käytettiin yhtä edustavaksi katsottua asuntotyyppiä
(kooltaan 90 neliömetriä). Erot eri jäsenvaltioiden sääoloissa otettiin myös huomioon, sillä
sääolojen ankaruus vaikuttaa asennettavan laitteiston käyttöasteeseen. Analyysin tulokset
esitetäänTaulukossa 7.
Taulukko 7: Kotitalouksien lämmitysjärjestelmien vuosikustannukset
Kaasuöljy Maakaasu Sähkö Kaasuöljy
lMaakaasu Sähkö
Itävalta 614 533 1124 508 456 1041
Belgia 511 441 952 484 415 936
Tanska 875 821 1636 477 404 718
Suomi 583 303 603 478 267 522
Ranska 606 442 1092 489 437 1006
Saksa 574 468 851 478 429 782
Saksa 891 470 845 532 470 845
Irlanti 525 478 708 459 478 708
Italia 1097 738 851 513 432 744
Alankomaat 558 460 806 467 353 611
Portugali 673 513 1219 574 513 1218
Espanja 662 562 1035 550 553 1001
Ruotsi 824 448 911 495 448 719
Yhd.kuningaskunta 488 402 741 432 402 741Tuotantokustannukset (euroav. 1990/käytetty toe)lämmityksessä
valmisteverojenkanssa ilmanvalmisteveroja
Tässäkin maakaasulla toimiva keskuslämmitys näyttäisi nousevan parhaaksi vaihtoehdoksi,
kun kotitaloudet EU:ssa valitsevat asennettavaksi uusia lämmitysjärjestelmiä. Valintaan
vaikuttavat kuitenkinseuraavat seikat:
•Se, miten laajasti kaasun jakeluverkosto yltää kotitalouksiin, vaihtelee huomattavasti
maasta toiseen. Suomessa, Kreikassa, Portugalissa ja Ruotsissa maakaasun saatavuutta
kotitalouksille on kehitetty niin vähän, että näissä maissa tämä vaihtoehto on
käytännöllisesti katsoen olematon. Espanjassa ja Tanskassa kaasuverkon kattavuus on eri
syistä hyvin pieni. Edes kehittyneillä asuntokiinteistöjen kaasumarkkinoilla verkosto ei
ulotu kaikille paikkakunnille, ja verkoston laajentaminen on monissa tapauksissa
epätodennäköistä korkeidenkustannusten ja kysynnänarvioidunvähäisyyden vuoksi.
•Kuten johdannossa mainittiin, vuosi 2000 ei ole ollut kovin tyypillinen vuosi siinä
mielessä, ettäöljytuotteiden, kuten kaasuöljyn, hinnat ovat nousseet huomattavasti, samaan
aikaan kun maakaasun hinta on seurannut tätä kehitystä vain osittain. Tällaiset erot eivät
välttämättä voisäilyä edes aivan lähitulevaisuudessa.
Valmisteveroilla näyttäisi olevan varsin vähän vaikutusta valintoihin ainakaan tärkeimpien
kilpailevien järjestelmien (maakaasulla tai kaasuöljyllä toimiva keskuslämmitys) kesken.
Tästä poikkeavat selvästi vain Espanja ja Irlanti, joissa, kuten edellä mainittiin,
asuinkiinteistöjen kaasunjakeluverkosto ei ole riittävän kehittynyt, jotta kaasusta voisi
muutenkaan tulla varteenotettava vaihtoehto. Tärkein syy tähän suhteellisen suureen
riippumattomuuteen verotuksesta on, että kotitalouksien käyttämiin lämmityspolttoaineisiin
kohdistuva verotus näyttäisi suureksi osaksi kohdistuvan tasapuolisesti kaikkiin
22polttoaineisiin. Näin on erityisesti niissä maissa, joissa verotuksen taso on korkea (Tanska ja
Italia) ja joissa valmisteverot kohdistuvat yhtä rankasti kumpaankin kahdesta tärkeimmästä
polttoaineesta.
Valintojen näennäinen riippumattomuus valmisteveroista saattaisi heiketä merkittävästi
sellaisessa tilanteessa, jossa öljytuotteiden hinnat olisivat alhaiset (niin kuin oli vasta vähän
aikaa sitten) ja maakaasun hinta vain hieman alhaisempi kuin tässä tutkimuksessa käytetyt
hinnat. Tässä tapauksessa öljyn käytön rajoittamiseen suunnitellun verotuksen voisi sanoa
vastaavantarkoitustaan.
Sähkölämpöpumppu näyttäisi tässä tutkimuksessa tehtyjen oletusten mukaisesti olevan
kilpailukyvytön vaihtoehto valmisteverotuksesta riippumatta. Mikäli asuinkiinteistöille
tarjottavaa kaasuverkkoa ei kehitetä, sähkölämpöpumpusta saattaisi kuitenkin Ruotsissa ja
Suomessa tulla mahdollinen vaihtoehto sillä edellytyksellä, että kaasuöljyn verotus säilytetään
ennallaan(Ruotsintapauksessa se onerittäinkorkea).
5. Yksityisautoilu
Liikenteen alalla analyysi rajoitettiin avainasemassa olevaan yksityisautoiluun, jota tällä
hetkellä hallitsevat öljytuotteet (bensiini, diesel ja nestekaasu) ja johon on viime aikoina
kiinnitetty runsaasti huomiota niin energiavarmuuden osalta (onhan se tärkein syy
öljytuotteiden tuonnin kasvuun) kuin myös siihen liittyvien suurien ulkoisten vaikutusten
(ruuhkat ja ympäristönsaastuminen) vuoksi.
Tutkimuksessa käytettiin yhtä automerkkiä ja -mallia edustamaan keskimääräistä autoa niin
koon kuin varustelunkin puolesta. Maita ei eroteltu sen mukaan, mikä niissä on
keskimääräinen ajomatka, vaikka tällaisia eroja selvästi on, mutta maiden välisen
vertailukelpoisuuden säilyttämiseksi niitä ei otettu huomioon. Kulutukseen kilometriä kohti
liittyvät erot eri maiden välillä kuitenkin otettiin huomioon, koska ne heijastelevat
tutkimuksen kannalta tärkeitä avaintekijöitä, kuten ajo-olosuhteita (kaupunkiajo vs.
maantieajo, ruuhkien määrä teillä jne.) sekä kuluttajien mieltymyksiä esimerkiksi moottorin
tehonosalta.
Verotuksen analyysiei rajoittunut polttoaineiden verotukseen, vaan se laajennettiin kattamaan
auton hankintavero (rekisteröintivero) sekä vuosittain maksettavat tieverot. Rekisteröintiverot
ovat merkittävä tekijä määriteltäessä ajoneuvojen kokonaiskäyttökustannuksia, koska verot
peritään ajoneuvon hinnasta, joka jo itsessään muodostaa suuren osan koko elinkaaren
kustannuksista. Nämä verot vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen huolimatta
paineista, joita niiden yhdenmukaistamiseen EU:ssa on ollut koko 1990-luvun ajan.
Tanskassa, Suomessa, Kreikassa ja Portugalissa peritään muodossa tai toisessa hyvin korkeaa
rekisteröintiveroa, mikä selittää osittain sen, miksi useimmissa näistä maista autojen määrä
asukaslukua kohden on muihin EU:n jäsenvaltioihin verrattuna alhaisempi kuin tulotason
perusteella voisi olettaa. Toisessa ääripäässä ovat Belgia, Saksa, Ranska, Italia ja Yhdistynyt
kuningaskunta, joissa ei peritä muuta rekisteröintiveroa kuin arvonlisävero (jota ei oteta
huomioon tämän tutkimuksen analyysissa verojen poistamisen vaikutuksista, koska tässä
keskitytään nimenomaan valmisteveroihin). Tieverot voivat myös muodostaa merkittävän
osan ajoneuvon käyttökustannuksista. Tämä pätee erityisesti Alankomaihin ja Irlantiin, mutta
myös Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Tanskaan ja Saksaan, kun taas Italiassa jaPortugalissa ne ovat hyvin alhaisia. Joissakin maissa on myös käytössä autojen
vakuutusmaksuista kannettavia erityisveroja ja monet valtiot keräävät tietulleja joidenkin
moottoriteiden ja muun tieliikenneinfrastruktuurin (sillat, tunnelit, jne.) käytöstä. Tässä
analyysissä ei ole otettu tällaisia kustannuselementtejä huomioon, koska niiden vaikutusta
23yksityisautojen käyttökustannuksiin on vaikea määritellä ja lisäksi ne eivät vaikuttaneet yhtä
merkittäviltäkuinrekisteröinti- jatieverot.
Analyysissä tarkasteltiin neljää moottorityyppiä: tavallista bensiinimoottoria, dieselmoottoria,
nestekaasumoottoria, joita on rajoitetusti saatavilla useimmissa maissa, sekä metanolilla
toimivaa moottoria, jolle ei tällä hetkellä juurikaan ole jakeluverkostoa. Se on otettu tähän
tutkimukseen mukaan nimenomaan siitä syystä, että se edustaa öljytöntä teknologiaa, joka on
tällä hetkellä lähimpänä toteutumista markkinoilla. Analyysissä oletettiin, että metanolia
saadaan maakaasusta 70 prosentin hyötyteholla ja että sitä verotetaan samalla tavoin kuin
bensiiniä verotuksen tasapuolisuuden säilyttämiseksi. Dieselautot, vaikka ovatkin
tehokkaampia kuin bensiinikäyttöiset, ovat myös raskaampia ja kalliimpia kuin vastaavat
bensiiniautot. Samoin nestekaasulla ja metanolilla toimivat ajoneuvot ovat kalliimpia rakentaa
kuin tavalliset bensiinikäyttöiset.
Vuosittaisen kilometrimäärän osalta tutkittiin kahta vaihtoehtoa, jotka olivat 18 000 km, joka
on suurin piirtein EU:n keskiarvo dieselkäyttöisillä autoilla, sekä 13 000 km, joka edustaa
EU:n keskiarvoa bensiiniautoilla.
Kahdessa jäljempänä olevassa taulukossa esitetään eri autotyyppien väliset kustannusvertailut
kahdella erikäyttöasteella ja sekä valmisteverojen kanssa että ilman valmisteveroja.
24Taulukko 8: Bensiiniauton kilometrikustannukset (keskimääräinen ajokilometrimäärä
vuodessa)
Diesel Bensiini Nestekaasu Metanoli
Itävalta 0.570 0.547 0.602 0.581
Belgia 0.626 0.618 0.635 0.649
Tanska 0.976 0.918 1.044 0.970
Suomi 0.778 0.739 0.805 0.785
Ranska 0.495 0.487 0.511 0.522
Saksa 0.629 0.619 0.653 0.654
Kreikka 0.730 0.688 0.770 0.723
Irlanti 0.884 0.841 0.915 0.874
Italia 0.426 0.409 0.447 0.439
Alankomaat 0.929 0.911 0.945 0.950
Portugali 0.592 0.553 0.634 0.588
Espanja 0.490 0.470 0.547 0.496
Ruotsi 0.581 0.568 0.597 0.608
Yhd. kuningskunta 0.726 0.702 0.726 0.743
Diesel Bensiini Nestekaasu Metanoli
Itävalta 0.345 0.317 0.373 0.330
Belgia 0.344 0.314 0.370 0.328
Tanska 0.343 0.313 0.375 0.327
Suomi 0.344 0.311 0.367 0.326
Ranska 0.341 0.309 0.372 0.324
Saksa 0.341 0.309 0.369 0.324
Kreikka 0.341 0.315 0.374 0.328
Irlanti 0.341 0.308 0.364 0.323
Italia 0.340 0.309 0.368 0.324
Alankomaat 0.344 0.316 0.363 0.330
Portugali 0.339 0.312 0.372 0.327
Espanja 0.341 0.310 0.372 0.324
Ruotsi 0.350 0.322 0.374 0.335
Yhd. kuningaskunta 0.345 0.312 0.381 0.326ilman valmisteveroaKuljetuskustannukset(euroinav.90/ajokilometri) yksityisautoilla,kun
ajokilometrejä 13000 kmvuodessa
valmisteveron kanssa
25Taulukko 9: Dieselauton kilometrikustannukset (keskimääräinen ajokilometrimäärä
vuodessa)
Diesel Bensiini Nestekaasu Metanoli
Itävalta 0.423 0.413 0.444 0.441
Belgia 0.463 0.464 0.464 0.491
Tanska 0.716 0.680 0.765 0.722
Suomi 0.572 0.552 0.585 0.589
Ranska 0.368 0.370 0.376 0.400
Saksa 0.465 0.466 0.481 0.496
Kreikka 0.536 0.511 0.563 0.538
Irlanti 0.647 0.619 0.666 0.645
Italia 0.318 0.311 0.331 0.336
Alankomaat 0.682 0.677 0.687 0.710
Portugali 0.435 0.413 0.465 0.440
Espanja 0.363 0.353 0.412 0.375
Ruotsi 0.434 0.434 0.439 0.468
Yhd. kuningaskunta0.543 0.530 0.535 0.566
Diesel Bensiini Nestekaasu Metanoli
Itävalta 0.255 0.237 0.275 0.246
Belgia 0.253 0.234 0.272 0.243
Tanska 0.253 0.233 0.276 0.243
Suomi 0.253 0.232 0.269 0.241
Ranska 0.250 0.230 0.274 0.240
Saksa 0.251 0.229 0.270 0.239
Kreikka 0.251 0.235 0.276 0.244
Irlanti 0.251 0.228 0.266 0.238
Italia 0.250 0.230 0.270 0.239
Alankomaat 0.254 0.236 0.265 0.245
Portugali 0.249 0.233 0.274 0.242
Espanja 0.251 0.230 0.273 0.240
Ruotsi 0.259 0.242 0.276 0.250
Yhd. kuningaskunta0.255 0.232 0.283 0.242Kuljetuskustannukset(euroinav.90/ajokilometri) yksityisautoilla,kun
ajokilometrejä 18000 kmvuodessa
ilman valmisteveroavalmisteveron kanssa
Eniten näissä luvuissa herättää huomiota se, miten paljon verotus vaikuttaa yksityisautojen
käyttökustannuksiin. Useimmissa tapauksissa se nostaa kustannukset noin kaksinkertaisiksi,
ja joissakin maissa (erityisesti Tanskassa, Alankomaissa ja Irlannissa), joissa autoiluun
kohdistuva verotusonsuunniteltu aktiivisestirajoittamaan yksityisautoilua, kustannukset jopa
kolminkertaistuvat. On selvää, että julkistaloudelliset toimenpiteet eivät selvästikään suosi
auton omistamista ja käyttöä, ja on syytä epäillä, että ilman verotusta autojen määrän kasvu
saattaisiolla hallitsematonta.
Tähän yleiseen havaintoon verrattuna valmisteveron vaikutus ajoneuvotyypin valintaan
näyttää verrattain pieneltä. Bensiinin ja dieselin valmisteverojen suuret erot, jotka
aikaisemmin olivat tyypillisiä joillekin maille ja joiden tarkoituksena oli suosia kaupallista
tieliikennettä, ovat kaventuneet huomattavasti viime vuosina. Sitä paitsi kaasuöljyn erityisen
korkeat jalostamohinnat vuoden 2000 toisella vuosipuoliskolla ovat merkinneet erojen
kaventumista entisestään jopa perinteisesti dieselautomaina tunnetuissa Ranskassa,
Espanjassa, Italiassa ja Belgiassa. Näin ollen dieselautojen korkeammat hankintahinnat
26huomioonottaendieselonvain vähän houkuttelevampivaihtoehto kuin bensiini, ja ainoastaan
muutamissa maissa (Ranska, Saksa ja Belgia) jopa käyttöasteella 18 000 km/vuodessa.
Tilanne muuttuisi, jos tarkasteltavaksi otettaisiin keskimääräistä korkeampia vuosittaisia
kilometrimääriä, mutta tällainen analyysin laajentaminen ei ole mahdollista tämän
tutkimuksen puitteissa. Joka tapauksessa ne pienet edut, joita dieselillä on joissakin maissa,
häviävät, kun valmisteverot poistetaan ja korkeammat hankintakustannukset kumoavat
selkeästipolttoainetalouden mahdolliset edut.
Nestekaasu vaikuttaa korkeammalla käyttöasteella kohtuullisen kilpailukykyiseltä joissakin
maissa, kuten Belgiassa, Ruotsissa ja hieman vähemmässä määrin myös Ranskassa. Nämä
pienet edut johtuvat kuitenkin toisia polttoaineita syrjivästä verotuksesta ja katoavat, jos
kaikki valmisteverot poistetaan, ja edut peittyvät ajoneuvojen korkeampien
hankintakustannusten alle.
Aiemmin mainittu metanolikäyttöinen auto on edelleen jokseenkin teoreettinen vaihtoehto.
Sen hankkimiselle ovat esteenä korkeat hankintakustannukset, mutta siitä tulee
kilpailukykyinen ainakin dieselkäyttöisiin ajoneuvoihin verrattuna, jos kaikki valmisteverot
poistetaan. Tämä on kuitenkin erittäin epätodennäköistä, kun otetaan huomioon, kuinka
tärkeää ajoneuvojen polttoaineiden verotus on valtion tulojen keräämisen keinona. Analyysi
osoittaa kuitenkin selvästi, että tullakseen varteenotettavaksi vaihtoehdoksi ajoneuvojen
polttoaineena laajemmassa käytössä metanoli saattaa tarvita jonkinlaisia verotusetuja
tuekseen. Tarvittavat verohelpotukset voisivat kuitenkin olla suhteellisen vaatimattomia.
27LIITE 3
KIVIHIILITEOLLISUUDEN ASEMA EUROOPAN HIILI- JA TERÄSYHTEISÖN
PERUSTAMISSOPIMUKSEN (EHTY) VOIMASSAOLON PÄÄTYTTYÄ
Maailman hiilimarkkinat ovat vakaat markkinat, joiden ominaispiirteitä ovat runsaat varannot
ja tarjonnan geopoliittinen monipuolisuus. Vaikka maailmanlaajuinen kysyntä kasvaisi
jatkuvasti, toimituksen pitkäaikaisen keskeytymisen vaara on pitkällä aikavälilläkin erittäin
pieni, vaikkakaan sitä ei voida täysin sulkea pois. Hiiltä tuodaan Euroopan yhteisöön
pääasiassa Kansainväliseen energiajärjestöön (IEA) kuuluvista kumppanimaista tai maista,
joiden kanssa yhteisö tai jäsenvaltiot ovat tehneet kauppasopimuksia. Nämä kumppanit ovat
luotettaviatoimittajia.
Yhteisössä hiiliteo llisuutta ohjataan Euroopan h iili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksella
(EHTY:n perustamissopimus), joka allekirjoitettiin Pariisissa 18. huhtikuuta 1951. Tämän
sopimuksen perusteella on annettu lukuisia säädöksiä, mm. jäsenvaltioiden
kivihiiliteollisuuden hyväksitoteuttamia toimia koskevasta yhteisön järjestelmästä 28 päivänä
joulukuuta 1993tehtykomissionpäätös N:o 3632/93/EHTY(1).
EHTY:n perustamissopimuksen ja sen nojalla annettujen säädösten voimassaolo päättyy 23.
heinäkuuta 2002. Tästä syystä on tarpeen pohtia tulevaa yhteisön järjestelmää, johon olisi
sisällyttävä viime vuosikymmenten aikana alalle erittäin merkittäviksi muodostuneet
valtiontuet. EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättyminen antaa tilaisuuden
pohtia laajemmin hiilenasemaa yhteisönmuidenprimaaristenenergialähteidenjoukossa.
1. Yhteisön kivihiiliteollisuuden tärkeimmät tavoitteet vuosina 1950–2000
Hiilen asema energiahuollon turvaamisessa Euroopassa oli keskeinen, ja siitä säädetään
EHTY:n perustamissopimuksessa. Sopimuksessa määrätään, että yhteisön toimielimet
”huolehtivat säännöllisistä toimituksista yhteismarkkinoille ottaen huomioon kolmansien
maidentarpeet”(3artiklana kohta) ja ”edistävät kansainvälisenkaupan kasvua sekä valvovat,
että ulkomaanmarkkinoilla sovelletuissa hinnoissa pysytään kohtuullisissa rajoissa” (3
artiklanfkohta).
Sopimuksen soveltamisen ensimmäisinä vuosina hiilen osuudesta energiahuollossa vastasi
yksinomaan yhteisön teollisuus, joka oli elinvoimainen ja jota uudistettiin. Joidenkin vuosien
kuluttua alettiin yhteisön tuotantoa kuitenkin täydentää kolmansista maista tuotavalla
kivihiilellä. Tämä tuontialkoivähitellenkilpailla yhteisönhiilentuotannonkanssa.
1970-luvun öljykriisit, jotka sattuivat samaan aikaan kun Rooman klubi pohti kasvun rajoja,
nosti uudelleen pinnalle kysymyksen energian toimitusvarmuudesta. Kriisien seurauksena
jäsenvaltiot alkoivat painottaa korvaavia toimia, joiden tarkoituksena oli vähentää maidenriippuvuutta öljystä. Hiilen käyttö lukeutui toimiin, joilla pyrittiin torjumaan öljykriisiä.
Yhteisössä käynnistettiin lisäksi tutkimusta, teknologista kehittämistä ja esittelyä koskevia
kunnianhimoisia ohjelmia. Öljyriippuvuuden torjumiseen tarkoitetu illa kansallisilla
strategioilla kannustettiin hiilen tuottamista yhteisössä sekä sen tuontia kolmansista maista.
Näillä strategioilla on ollut hyvin erilaisia tuloksia.
(1)EYVLL329, 30.12.1993, s. 12.
28Kansainvälisten markkinoiden jatkuvasti voimistuessa yhteisön kivihiiliteollisuuden oli 1980-
luvun alussa aloitettava perusteellinen rakenneuudistus, joka joitakin vuosia aiemmin tehtyjen
laajennuspäätösten vuoksi oli sitäkin tarpeellisempi. Tuontihiili korvasi vähitellen yhteisössä
tuotetun hiilen ilman, että toimitusten keskeytymisen riski ja hiilen hinnan epävakauden riski
juurikaankasvoivat.
Kun 1970-luvulla korostettiin toimitusvarmuutta, niin 1990-luvulle ominaista oli
huolestuminen ympäristöstä. Näytti yhä selvemmältä, että hiiltä voidaan käyttää
energiahuollossa ainoastaan, jos sen ympäristövaikutuksia pystytään hallitsemaan.Ympäristöhaasteeseen, joka johtuu etupäässä ilmastonmuutoksesta ja happamoitumisesta,
voidaan vastataosaltaantekniikanavulla.
EHTY:n perustamissopimuksen allekirjoittamisen tausta-ajatuksena oli luoda hiilen
yhteismarkkinat. Hiiliteollisuutta koskeviin päätöksiin ovat kuitenkin ainakin viimeisten 25
vuoden aikana paljon enemmän jättäneet jälkensä energiapolitiikka ja erityisesti
toimitusvarmuutta ja ympäristöäkoskevat huolenaiheet.
2. Taloudellinen arvio yhteisön kivihiiliteollisuudesta
2.1. Kivihiilimarkkinat
EU (15 jäsenvaltiota)
(miljoonaa tonnia)1975 1985 1990 1995 1998 1999 2000(*)
Yhteisön tuotanto 268 217,4 197 136 108 100 85
Kulutus 327 343 329 280 263 253 243
Tuonti 59 114 132 137 145 150 154
(*) Arvio
LisäksiEuroopan yhteisö tuotti235 miljoonaa tonnia ruskohiiltä (mikä vastaa 70:tä miljoonaa
hiiliekvivalenttitonnia).
2.2. Kokonaisarvio
Vuonna 1999 kivihiilentuotanto Euroopan unionissa oli noin 100 miljoonaa tonnia. Tuotanto
jakautuiseuraavasti: Ranska tuotti4 miljoonaa tonnia, Saksa 41 miljoonaa tonnia, Yhdistynyt
kuningaskunta 36 miljoonaa tonnia ja Espanja 16 miljoonaa tonnia.
Siitä huolimatta, että vuonna 1965 aloitettiin kivihiiliteollisuuden rakenneuudistus-,
nykyaikaistamis- ja järkeistämisprosessi, johon myönnettiin erittäin suuria valtiontukia, suurin
osa yhteisön kivihiilentuotannosta ei pysty kilpailemaan kolmansista maista tuotavan
kivihiilen kanssa. Erilaisten käyttöön otettujen tukijärjestelmien avulla Euroopan
kivihiiliteollisuuden rakenneongelmia ei ole pystytty ratkaisemaan taloudellisesti. Nykyistä
tukijärjestelmää hallinnoidaan EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla tehdyllä
päätöksellä N:o 3632/93/EHTY. Tuottavuuden kasvu ei ole ollut riittävää
maailmanmarkkinahintoihin nähden.
29Lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jossa kivihiiliteollisuudella on joitakin
toimintaedellytyksiä, tavoite kansainvälisillä markkinoilla kilpailukykyisestä yhteisön
kivihiiliteollisuudesta ei ole toteutettavissa siitä huolimatta, että tuotantoyritykset ovat
toteuttaneet teknologiaan ja organisaatioon liittyviä merkittäviä toimia tuottavuuden
parantamiseksi. Tilanteen taustalla ovat pääasiassa yhä epäsuotuisammat geologiset
olosuhteet, jotka johtuvat helppopääsyisten esiintymien ehtymisestä sekä hiilen suhteellisenalhaisesta maailmanmarkkinahinnasta.
2.3. Arviot ja näkymät tuottajamaittain
•Ranska
Työmarkkinaosapuolten vuonna 1995 tekemän kansallisen hiilialan sopimuksen nojalla
kivihiilen louhintaa vähennetään asteittain, ja se lopetetaan kokonaan vuonna 2005. Kaikki
kaivokset ovat siis mukana lopettamissuunnitelmassa, ja ne saavat ainoastaan tuotannon
vähentämistukea saamatta jääneidentulojenkorvaamiseksi.
Sosiaalisten ja alueellisten ongelmien vakavuuden takia Ranskan viranomaiset eivät ole
pystyneet noudattamaan päätöksessä N:o 3632/93/EHTY säädettyä määräaikaa (2002).
Näyttää kuitenkin siltä, että kun otetaan huomioon erittäin epäsuotuisat toimintaolosuhteet,
kivihiilen louhinta saattaa loppua jo ennen vuotta 2005. Tuotantokustannukset ovat kasvaneet
jatkuvasti, ja vuonna 2000 niiden arvioidaan olevan 170 euroa tonnilta (kun tuodun hiilen
hinta on35–40 euroatonnilta).
•Espanja
Espanja on laatinut vuosiksi 1998–2005 rakenneuudistusohjelman, jonka mukaisestituotantoa
vähennetään vuosittain siten, että vuonna 2002 se on enintään 14,5 miljoonaa tonnia. Vaikka
ohjelmaan sisältyykin nykyiseen tuotantoon myönnettävien tukien asteittainen alentaminen 4
prosentilla vuodessa, kivihiilentuotannon kilpailukyvyn näkymät ovat Espanjassa erittäin
huonot. Tuotantokustannukset ovattällä hetkellä 130–140 euroatonnilta.
Espanjan valtio on viime vuosina myöntänyt tukea miljardi euroa vuodessa. Merkittävä osa
eli 70 prosenttia tästä määrästä on nykyiselle tuotannolle myönnettävää tukea. Vaikka monet
kaivokset kuuluvatkin jo lopettamissuunnitelmaan ja saavat tämän vuoksi tuotannon
vähentämistukea, suurelle osalle tuotannosta myönnetään edelleen toimintatukea.
Toimintatuki on periaatteessa tarkoitettu tuotantoyksiköille, jotka pystyvät parantamaan
taloudellista kannattavuuttaantuotantokustannuksia alentamalla.
•Saksa
Saksan vuonna 1997 hyväksymän rakenneuudistussuunnitelman mukaisesti
kivihiilentuotantoa vähennetään 26 miljoonaan tonniin vuoteen 2005 mennessä. Saksan
kivihiilentuotannolla ei näytä pitkällä aikavälillä olevan edellytyksiä kilpailla tuontihiilen
kanssa. Tuotantokustannukset ovat alentuneet vuodesta 1994 vain erittäin vähän, mikä johtuu
yhä epäsuotuisammista geologisista olosuhteista, ja tällä hetkellä ne ovat 130–140 euroa
tonnilta.
Saksanvaltio myönsivuonna 1999 tukea yhteensä 4,6 miljardia euroa, joista 4 miljardia euroa
myönnettiin nykyiseen tuotantoon. Vuonna 1997 hyväksytyn rakenneuudistussuunnitelman
mukaisestitukienkokonaismäärää vähennetäänasteittain2,8 miljardiineuroonvuonna 2005.
30•Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdistynyt kuningaskunta on yhteisön ainoa valtio, jonka kivihiiliteo llisuus ei ole saanut
vuoden 1995 jälkeen lainkaan valtiontukea. Tämä on sen ansiota, että toimintaa on keskitetty
tuottavimpiin kaivoksiin ja kannattavuuden parantamiseksi on toteutettu tehokkaita toimia
pitkän aikaa. Tietyt tekijät, kuten maailmanmarkkinahintojen jyrkkä lasku vuonna 1999, ovat
kuitenkin pakottaneet Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset harkitsemaan tukien
myöntämistä. Niitä myönnettäisiin kuitenkin erittäin vähän, 110 miljoonaa Englannin puntaa
vuosina 2000–2002.
Yhdistyneen kuningaskunnan tukisuunnitelman avulla on tarkoitus tukea tilapäisesti, eli
EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymiseen asti, pitkällä aikavälillä
taloudellisesti ja rahoituksellisesti elinkelpoisia tuotantoyksikköjä, mutta joita uhkaa
sulkeminenohimenevienvaikeuksientakia.
3. Mikä on yhteisön kivihiiliteollisuuden tulevaisuus?
Kun Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen voimassaolo päättyy, suurin osa
Euroopan kivihiiliteollisuudesta on lopetettava lyhyessä ajassa, ellei sille päätetä myöntää
taloudellista tukea. Tällainen kehitys vain lisäisi todennäköisesti jatkuvaa epävarmuutta
Euroopan yhteisönenergiahuollosta pitkällä aikavälillä.
Yhteisön kivihiiliteollisuuden tulevan tukiohjelman periaatteita, kun Euroopan hiili- ja
teräsyhteisön perustamissopimuksen voimassaolo päättyy, voisivat olla ne kaksi tärkeää
tavoitetta, jotka ovat ilmaantuneet sen jälkeen, kun perustamissopimus allekirjoitettiin, ja
jotka mainitaan edellä 1 kohdassa. Hiilellä voisi siis olla Euroopan yhteisön energiahuoltoon
liittyvä tehtävä, kun samalla otetaan huomioon ympäristökysymykset.
Jos aiotaan taata, että Euroopan unionilla säilyy pitkällä aikavälillä jonkin verran
kivihiilentuotantokapasiteettia energiamarkkinoihin mahdollisesti liittyvien riskien varalta, on
otettava huomioon, että yhteisön kivihiiliteollisuudelle voidaan suunnitella tulevaisuutta vain
siten, ettäsiihenliittyyjonkinlainenjulkistenviranomaisteninterventiomekanismi.
Sellainen järjestely mahdollistaisi sen, että taataan varantojen käyttömahdollisuus. Sitä varten
pientä osaa kivihiilentuotannosta olisi tuettava jatkossakin, ei sinänsä tuotantoa varten, vaan
siksi, että laitteet voidaan pitää toimintakunnossa ja kaivostyöläisten ammattitaito ja tekninen
asiantuntemus voidaan säilyttää. Tällainen perusta myötävaikuttaisi energiahuollon
vahvistamiseen yhteisössä pitkällä aikavälillä.
4. Euroopan unionin laajentuminen
Pohdittaessa yhteisön kivihiilialan tulevaisuutta on otettava huomioon Euroopan unionin
jäsenyyttä hakeneiden maiden tilanne. Kysymystä on pohdittava erityisesti Keski- ja Itä-
Euroopan kahden suuren hiilentuottajamaan Puolan ja Tšekin kohdalla. Näiden kahden maan
huomioon ottamien on tärkeää etenkin siksi, että pelkästään Puolan tuotanto vastaa tällä
hetkellä yhteisönneljänhiilentuottajamaantuotantoa.
Puola tuotti 112 miljoonaa tonnia kivihiiltä vuonna 1999. Tšekki puolestaan tuotti kivihiiltä
14 miljoonaa tonnia. Myös muut Keski- ja Itä-Euroopan maat tuottavat hiiltä, kuitenkin paljon
vähemmän. Nämä maat ovat Bulgaria, Unkari ja Romania, jotka tuottavat jokainen 2–3
31miljoonaa tonnia kivihiiltä vuodessa. Kivihiilen lisäksi ne tuottavat vuodessa 186 miljoonaa
tonnia ruskohiiltä (mikä vastaa 55:tä miljoonaa hiiliekvivalenttitonnia).
Tšekissä toteutetaan nyt kivihiiliteollisuuden rakenneuudistuksen toista vaihetta.
Ensimmäinen vaihe toteutettiin vuonna 1993, ja sen yhteydessä kivihiiliteollisuutta
yksityistettiin voimakkaasti.
Puola on laatinut vuosille 1998–2002 rakenneuudistusohjelman, jonka mukaisesti tuotantoa
vähennetään 100 miljoonaan tonniin vuonna 2002 (vuonna 1998 määrä oli 148 tonnia).
Työpaikkojen määrää vähennetään 128 000:een, kun vuonna 1990 työpaikkoja oli 391 100.
Puola oli 1980-luvun puolivälissä neljänneksi merkittävin Euroopan unioniin hiiltä tuova
maa. Menetettyään 1980- ja 1990-lukujen taitteessa markkinaosuuksiaan sen vienti on taas
asteittain kasvanut, ja nyt sen osuus Euroopan unioniin tuotavasta hiilestä on noin 12
prosenttia, eli noin 20 miljoonaa tonnia.
Tuotantokustannukset ja erityisesti palkkakustannukset asettavat kivihiiliyrityksille yhä
enemmän paineita. Voimassa olevan rakenneuudistussuunnitelman mukaisesti tuotantoa
vähennetään huomattavasti, minkä avulla tilanteen pitäisiperiaatteessa vakiintua. Toimia olisi
kuitenkin jatkettava vuoden 2002 jälkeenkin, ja kansallista tuotantoa on vähennettävä
edelleen erityisestikaikkein tappiollisimmissa kaivoksissa.
Puolan kivihiiliteo llisuus on hyvin samankaltaisessa tilanteessa kuin Saksan, koska geologiset
olosuhteet ovat monin paikoin samanlaiset. Näin ollen voidaan todeta, että suuri osa Puolan
kivihiilentuotannosta ei pysty kilpailemaan Euroopan ulkopuolisista maista (Kiinasta,
Yhdysvalloista ja Etelä-Afrikasta) tuotavan hiilen kanssa. Puolan kivihiilentuotanto onkin yhä
riippuvaisempi julkisten viranomaisten myöntämästä tuesta.
5. Päätelmä
Koska primaarienergiajärjestelmään perustuva rahoitus antaa liikkumavaraa jäsenvaltioille,
jotka ovat sitoutuneet kivihiiliteollisuutensa rakenneuudistukseen, se mahdollistaa myös
uusiutuvien energialähteiden edistämisen, mikä vahvistaa osaltaan sekä energiahuoltoa että
ympäristöpolitiikkaa.
Yhteisön kivihiiliteollisuuden osalta voidaan todeta, että jos tällainen järjestelmä otetaan
käyttöönEHTY:nperustamissopimuksenvoimassaolon päätyttyä, sen eipitäisi millään tavoin
vapauttaa jäsenvaltioita velvoitteistaan järkeistää hiilialaa. Kivihiiliteo llisuuden
rakenneuudistustoimenpiteitä, joihin on ryhdytty EHTY:n perustamissopimuksen puitteissa,
onjatkettava. Vaikka toimitusvarmuus on selvästietusijalla, siihen ei voi missään tapauksessa
vedotataloudellisestikannattamattomankivihiilentuotannon jatkamiseksi.