2.8

Unionin jäsenvaltiossa sovelletaan kolmea erilaista ratkaisua: A) täydentävä järjestely Viranomaisten tukemat sosiaalisin perustein myönnettävät asunnot on varattu yksinomaan selkeästi heikommassa asemassa oleviksi tai syrjäytyneiksi luokitelluille henkilöille. Näiden asuntojen myöntämiseen sovelletaan tiukkoja sääntöjä. Vuokran hoitaa lähes kokonaisuudessaan sosiaalihuoltojärjestelmä. Tämä järjestely ei kilpaile yksityisen asuntosektorin kanssa, ja se vastaa täysin sosiaalisen asuntotarjonnan yleistä taloudellista etua koskevan palvelun yhteistä määritelmää, joka esitetään Euroopan komission 20. joulukuuta 2011 antamassa päätöksessä. Sen mukaan vapautusta julkisen palvelun velvoitteesta maksettavina korvauksina myönnettävän valtiontuen ilmoitusvaatimuksesta sovelletaan sosiaaliseen asuntotarjontaan ”muita heikommassa asemassa oleville kansalaisille ja yhteiskuntaryhmille, jotka eivät vähäisen maksukykynsä vuoksi kykene hankkimaan asuntoa markkinaehdoin”. Tähän ryhmään kuuluvat Bulgaria, Irlanti, Kypros, Latvia, Liettua, Viro, Malta, Portugali, Romania, Slovakia, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta sekä Espanja (osittain sosiaalisella vuokrasektorilla). B) yleinen järjestely Järjestelyn kohderyhmänä ovat heikommassa asemassa olevat ja syrjäytyneet (täydentävä järjestely) sekä vähävaraiset henkilöt, joilla on epävarmojen tulojen takia vaikeuksia saada asianmukaista asuntoa. Asunnon saannille on yleensä asetettu tulorajat ja kotitalouden koostumusta koskevat ehdot. Vuokrat ovat säänneltyjä ja kohtuullisia. Tällä järjestelyllä on yleensä rajallinen vaikutus asuntotarjonnan yleiseen tasoon ja sen hintoihin, eikä se ole ristiriidassa yksityisten asuntomarkkinoiden kanssa, koska voittomarginaalit jäävät vaatimattomiksi. Tämä järjestely koskee laajempia väestöryhmiä, mutta vastaa myös unionin vaatimusta keskittymisestä sosiaaliseen kysyntään. Järjestely on käytössä Belgiassa, Espanjassa (asunnon osto), Italiassa, Itävallassa, Luxemburgissa, Puolassa, Ranskassa, Saksassa, Sloveniassa, Suomessa ja Tšekissä. C) yleispätevä järjestely, jota sovelletaan Alankomaissa ja Tanskassa, mutta eri tavoin Alankomaissa tässä järjestelyssä on tarkoituksena tarjota asunto kaikille kansalaisille tuloista riippumatta (mukaan lukien muita heikommassa asemassa olevat ja pienituloiset), ja se täydentää perinteisten asuntomarkkinoiden tarjontaa. Se vaikuttaa suuresti markkinaolosuhteisiin ja hintoihin asuntojen hinnoittelupolitiikalla, joka perustuu todellisiin kuluihin eikä markkina-arvoon. Samalla annetaan varmuus asunnon saannista, mitä yksityisillä markkinoilla ei ole. Koska yleispätevää järjestelmää ei ole kohdennettu tiettyyn sosiaaliseen kysyntään, Euroopan komissio vastustaa sitä ja katsoo, ettei se vastaa yleistä taloudellista etua koskevaksi palveluksi luokitellun asuntotarjonnan yhteistä määritelmää. Yleispätevä järjestely ei ole enää käytössä Ruotsissa, joka on luopunut asuntotarjonnan määrittelystä nimenomaan yleistä taloudellista etua koskevaksi palveluksi. Tanskassa yleispätevä järjestely on juurtunut syvälle maan hyvinvointimalliin. Siinä muita heikommassa asemassa olevien, huono-osaisten tai syrjäytyneiden ryhmien tai henkilöiden käsitettä ei rajata tulotason mukaan. Ensisijaisena tarkoituksena on huolehtia siitä, että asuntoa tarvitsevilla on mahdollisuus saada asunto kohtuuhintaan ja vaivattomasti. Järjestely täydentää perinteisiä asuntomarkkinoita, sillä se vähentää oikeudellisia sosiaalisia velvoitteita ja takaa yhdenvertaisuuden ja sosiaalisen kirjon, joka kattaa etniseltä taustaltaan, sukupuoleltaan, tuloiltaan, iältään, vammoiltaan ja psyykkisiltä tai fyysisiltä tarpeiltaan erilaisia ihmisiä. Hinnoittelua säännellään ja se perustuu todellisiin kustannuksiin, mikä sulkee pois liiallisten korvausten mahdollisuuden.