Ehdotus neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2000 /* KOM/99/0712 lopull. - CNS 99/0277 */



Virallinen lehti nro C 150 E , 30/05/2000 s. 0053 - 0058



Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2000 (komission esittämä) PERUSTELUT Komissio antoi 8 päivänä syyskuuta 1999 ehdotuksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 2000. Euroopan perustamissopimuksen uuden 128 artiklan 2 kohdan mukaisesti neuvosto kuuli asiassa Euroopan parlamenttia, talous- ja sosiaalikomiteaa, alueiden komiteaa sekä työllisyys- ja työmarkkinakomiteaa. Kukin komitea antoi ehdotuksesta lausuntonsa; työllisyys- ja työmarkkinakomitea antoi yhteislausunnon talouspoliittisen komitean kanssa. Työ- ja sosiaaliasioiden neuvosto ja Ecofin-neuvosto sopivat suuntaviivoista laajennetun neuvoston kokouksessa 29 päivänä marraskuuta 1999, ja Helsingissä 10 ja 11 päivänä joulukuuta 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi ehdotuksen työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 2000. Suuntaviivojen teksti kuvastaa sovitussa muodossaan komission ehdotusta ja nivoo siihen työllisyys- ja työmarkkinakomitean ja talouspoliittisen komitean lausunnon. Huomioon otetaan myös eräät Euroopan parlamentin ehdottamat tarkistukset. Käsillä oleva luonnos neuvoston päätökseksi sisältää liitteenä työllisyyspolitiikan suuntaviivojen tekstin sellaisena kuin Eurooppa-neuvosto sen hyväksyi. Lisäksi siinä määritellään työllisyyspolitiikan suuntaviivojen täytäntöönpanon päävaiheet vuonna 2000. Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2000 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 128 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [1], [1] EYVL C ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [2], [2] EYVL C ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [3], [3] EYVL C ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon [4], [4] EYVL C ottaa huomioon työllisyys- ja työmarkkinakomitean ja talouspoliittisen komitean yhteisen lausunnon, tukeutuu Helsingissä 10 ja 11 päivänä joulukuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin, sekä katsoo seuraavaa: 1) Luxemburgin prosessi, joka perustuu yhteensovitetun eurooppalaisen työllisyystrategian täytäntöönpanoon, käynnistettiin 20 ja 21 päivänä marraskuuta pidetyssä Eurooppa-neuvoston erityiskokouksessa työllisyydestä. Työllisyyden suuntaviivoista vuodeksi 1998 15 päivänä joulukuuta 1997 annetulla neuvoston päätöslauselmalla [5], jota voimakkaasti tuettiin, Eurooppa-neuvoston kokouksessa käynnistettiin erittäin näkyvä prosessi, joka on saanut osakseen vahvan poliittisen sitoutumisen ja laajan hyväksynnän kaikilta asianomaisilta. [5] EYVL C 30, 28.1.1998, s. 1. 2) Työllisyyden suuntaviivoista vuodeksi 1999 22 päivänä helmikuuta 1999 annettu neuvoston päätöslauselma [6] on johtanut Luxemburgin prosessin lujittamiseen mahdollistamalla merkittävän kehityksen mainittujen suuntaviivojen noudattamisessa. [6] EYVL C 69, 12.3.1999, s. 2. 3) Olisi otettava huomioon työmarkkinaosapuolten panos pysyvän työllisyyskomitean työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun puitteissa sekä yhteydet, jotka on toteutettu valtioiden ja hallitusten päämiesten ja kommission muodostaman troikan kanssa. 4) Neuvosto on 29 päivänä marraskuuta 1999 antanut suositukset jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta. 5) Neuvoston ja komission laatimassa vuoden 1999 yhteisessä selvityksessä kuvataan työllisyystilannetta yhteisössä ja tarkastellaan jäsenvaltioiden toimia työllisyyspolitiikan toteuttamiseksi työllisyyden suuntaviivoista vuodeksi 1999 mukaisesti. 6) Kölnissä 3 ja 4 päivänä kesäkuuta 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto teki aloitteen Euroopan työllisyyssopimukseksi, joka on kattava kokonaisvaltainen lähestymistapa työllisyyspolitiikkaan ja jossa sovitetaan keskenään yhteen makrotalous-, rakenne- ja työmarkkinapolitiikka. 7) Komission ehdotuksessa työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 2000 [7] tunnustetaan tarve lujittaa työllisyyspolitiikan puitteita. Siinä esitetään kuitenkin ainoastaan joitakin muutoksia, joilla suutaviivojen kohdentamista ja tavoitteellisuutta terävöitetään edelleen. [7] KOM(1999) 441 lopull. 8) Ehkäisevien ja aktiivisten toimien tarpeen pohjalta olisi edettävä edunsaajien tehokkaaseen integroimiseen työmarkkinoiden osaksi, ei pelkästään väliaikaisen tuetun toiminnan tarjoamiseen. 9) On tarpeen parantaa tietoteknisiä taitoja ja varustaa koulut tietokonein ja Internet-yhteyksin. 10) Suuntaviivojen täytäntöönpanossa on tarpeen entistä täysipainoisemmin tunnustaa työmarkkinaosapuolten, alue- ja paikallisviranomaisten sekä muiden alueellisten ja paikallisten kumppanien asema. 11) Julkisilla työvoimapalveluilla olisi oltava keskeinen asema ennaltaehkäisyssä ja aktivoinnissa samoin kuin paikallisten työllistämistilaisuuksien kartoittamisessa ja paikallisten työmarkkinoitten toiminnan paremmaksi toteuttamiseksi. 12) Työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpano voi vaihdella niiden luonteen tai kohderyhmän samoin kuin jäsenvaltioiden eri tilanteen mukaan. 13) Jäsenvaltioiden on toissijaisuusperiaatteen mukaisesti tarpeen ottaa työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanossa huomioon alueelliset olot, kunnioittaen samalla täysin kansallisten tavoitteitten saavuttamista ja kansalaisten tasapuolista kohtelua. 14) Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvoinlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä touko-kuuta 1977 annetussa neuvoston direktiivissä 77/388/ETY [8], sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/85/EY [9], säädetään mahdollisuudesta kokeiluluonteisesti soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa erityisen työvaltaisiin palveluihin. Näiden säännösten täytäntöönpanoa olisi tarkkailtava, jotta voidaan arvioida erityisesti kansallisten aloitteitten vaikutuksia työllistämismahdollisuuksiin. [8] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1. [9] EYVL L 277, 28.10.1999, s. 34. 15) Työnteko pimeästi on ongelma, joka olisi otettava huomioon työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanossa. 16) Indikaattorijärjestelmää on tarpeen kehittää edelleen asettamalla kansalliset tavoitteet, ottamalla huomioon jäsenvaltioissa sovellettavat parhaat menettelytavat sekä parantamalla vaikutusten arvioinnissa käytettäviä kvantitatiivisia ja kvalitatiivisia indikaattoreita ja tiedonkeruujärjestelmiä. 17) Työllisyyspolitiikan suuntaviivoista on tarpeen tehdä väliarviointi vuoden 2000 aikana suuntaviivojen edelleen tehostamiseksi ja lujittamiseksi nykyisen nelipilarirakenteen puitteissa. 18) Indikaattorien tukemat kohdennetut kansalliset selvitykset ovat olennainen edellytys muiden jäsenvaltioiden ja komission tekemälle vertailuryhmäarviolle, jolla arvioidaan kunkin jäsenvaltion edistymistä suuntaviivojen täytäntöönpanossa. 19) Euroopan sosiaalirahaston panosta Euroopan työllisyysstrategiassa olisi tuotava esiin seuraavan ohjelmointikauden aikana. 20) Amsterdamissa 16 ja 17 päivänä kesäkuuta 1997 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tähdensi kestävää kehitystä ja ympäristönäkökohtien sisällyttämistä muihin yhteisön politiikkoihin ja jäsenvaltioita kehotetaan sen vuoksi sisällyttämään nämä näkökohdat kansallisiin työllisyysstrategioihinsa korostamalla työpaikkojen luomista ympäristöalalle, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Vuoden 2000 työllisyyspolitiikan suuntaviivat Hyväksytään liitteenä olevat suuntaviivat jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikasta. 2 artikla Selvitykset kansallisista toimintasuunnitelmista Jokainen jäsenvaltio toimittaa neuvostolle ja komissiolle 1 päivään toukokuuta 2000 mennessä täytäntöönpanoselvityksen, jossa esitetään katsaus tärkeimpiin toimiin vuoden 1999 kansallisten toimintasuunnitelmien täytäntöönpanosta ja toiminnan tärkeimmät tulokset sekä ne kansalliseen toimintasuunnitelmaan tehdyt mukautukset, joilla otetaan huomioon vuoden 2000 suuntaviivojen mukaiset muutokset. Näissä selvityksissä on selostettava lisäksi, miten neuvoston vuoden 1999 suosituksia jäsenvaltioiden politiikan täytäntöönpanosta on noudatettu. 3 artikla Indikaattorit Komissiota ja jäsenvaltioita kehotetaan jatkamaan ja nopeuttamaan indikaattoreihin ja tiedonkeruujärjestelmiin liittyviä toimiaan, jotta yhteisön ja kansallisia tavoitteita voidaan laajentaa ja täsmentää edelleen. Huomioon olisi otettava myös jäsenvaltioissa sovellettavat parhaat menettelytavat. 4 artikla Yhteinen selvitys työllisyydestä Neuvosto toteaa, että komissio antaa jäsenvaltioiden täytäntöönpanoselvitykset arvioituaan syyskuun jälkipuoliskolla 2000 ehdotuksen yhteiseksi selvitykseksi työllisyydestä, tarvittaessa suosituksen neuvoston suosituksiksi jäsenvaltioille niiden työllisyyspolitiikan täytäntöön-panosta sekä luonnoksen työllisyyden suuntaviivoiksi vuodeksi 2001. Neuvosto tekee jäsenvaltioiden täytäntöönpanoselvityksien perusteella ja työllisyyskomitean näkemyksiä kuultuaan selvityksen siitä, miten jäsenvaltiot ovat panneet työllisyys-politiikkaansa täytäntöön työllisyyspolitiikan suuntaviivojen perusteella. Selvityksen tulosten perusteella neuvosto ja komissio laativat ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun komission ehdotuksen pohjalta yhteisen vuosiselvityksen joulukuussa 2000 kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle, jotta se voi tarkastella työllisyystilannetta yhteisössä ja tehdä siitä päätelmiä. 5 artikla Työllisyyden suuntaviivat vuodeksi 2001 Yhteinen selvitys Eurooppa-neuvoston päätelmien kanssa on työllisyyden suuntaviivojen vuodeksi 2001 perusta. 6 artikla Työllisyyssopimus Työllisyyspolitiikan suuntaviivojen ja talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen johdonmukaisuus ja synergia Euroopan työllisyyssopimuksen puitteissa on varmistettava. 7 artikla Työmarkkinaosapuolet ja paikallisviranomaiset Työmarkkinaosapuolia kaikilla tasoilla samoin kuin alue- ja paikallisviranomaisia kehotetaan osallistumaan tämän prosessin kaikkiin vaiheisiin sekä antamaan toimivaltansa puitteissa panoksensa näiden suuntaviivojen täytäntöönpanoon työllisyystilanteen parantamiseksi. Tätä osallistumista arvioidaan säännöllisesti. 8 artikla Osoitus Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE TYÖLLISYYSDEN SUUNTAVIIVAT VUODEKSI 2000 I PARANNETAAN TYÖLLISYYTTÄ Torjutaan nuorisotyöttömyyttä ja ehkäistään pitkäaikaistyöttömyyttä Nuorisotyöttömyyden ja pitkäaikaistyöttömyyden kasvun katkaisemiseksi, jäsenvaltioiden on pyrittävä entistä tehokkaammin kehittämään ennaltaehkäiseviä ja työllistyvyyttä edistäviä strategioita, jotka perustuvat yksilöllisten tarpeiden varhaiseen tunnistamiseen. Jäsenvaltion määrittämän, mutta enintään kolme vuotta kestävän ajanjakson kuluessa (ajanjakso voi olla pidempi, jos jäsenvaltiossa on erityisen paljon työttömyyttä) jäsenvaltiot varmistavat, että 1. kaikille työttömille nuorille tarjotaan uusi mahdollisuus, ennen kuin he ovat olleet kuusi kuukautta työttöminä, tarjoamalla heille koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikka tai muu työelämään pääsyä edistävä toimenpide, millä pyritään saamaan heidät tosiasiallisesti työmarkkinoille. 2. myös työttömille aikuisille annetaan uusi mahdollisuus, ennen kuin he ovat olleet 12 kuukautta työttöminä, jollain edellä mainituista keinoista tai yleisemmin yksilöllisellä ammatinvalinnanohjauksella, millä pyritään saamaan heidät tosiasiallisesti työmarkkinoille. Nämä ennaltaehkäisevät ja työllistyvyyttä edistävät toimenpiteet olisi yhdistettävä toimiin, joilla edistetään pitkäaikaistyöttömien paluuta työelämään. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden olisi edelleen nykyaikaistettava julkisia työvoimapalvelujaan voidakseen toteuttaa tehokkaasti ennaltaehkäisevää ja työllistävyyttä edistävää strategiaa. Siirrytään passiivisista aktiivisiin toimenpiteisiin Etuus-, verotus- ja koulutusjärjestelmiä on tarvittaessa tarkistettava ja muutettava niin, että ne aktiivisesti edistävät työllistyvyyttä. Lisäksi järjestelmien olisi oltava vuorovaikutteisia, siten, että ne kannustaisivat palaamaan työmarkkinoille. Jokainen jäsenvaltio 3. pyrkii antamaan huomattavasti aiempaa useammalle henkilölle mahdollisuuden osallistua aktiivisiin toimenpiteisiin, joilla edistetään heidän työllistyvyyttään työmarkkinoille pääsyn toteutumiseksi. Jotta koulutusta tai muita vastaavia toimenpiteitä voidaan tarjota yhä useammalle työttömälle, kukin jäsenvaltio asettaa lähtökohtansa perusteella tavoitteekseen asteittain saavuttaa kolmen parhaiten onnistuneen jäsenvaltion keskiarvo, kuitenkin vähintään 20 prosenttia. 4. tarkistaa ja tarvittaessa muuttaa etuus- ja verojärjestelmänsä painotusta · kannustaakseen työttömiä ja työelämän ulkopuolella olevia hakemaan työtä tai osallistumaan työllistyvyyttä edistäviin toimiin ja kannustaakseen työnantajia luomaan uusia työpaikkoja ja · lisäksi on tärkeää kehittää ikääntymiseen liittyvää toimintalinjaa, johon sisältyisi asianmukaisia toimenpiteitä, kuten työkyvyn säilyttäminen, elinikäinen oppiminen ja muut joustavat työjärjestelyt, jotta ikääntyvät työntekijät pystyvät edelleen osallistumaan aktiivisesti työelämään. Kehitetään kumppanuuteen perustuvaa toimintatapaa Jäsenvaltioiden toiminta ei yksin riitä takaamaan toivottuja tuloksia työllistyvyyden edistämiseksi. Tästä syystä 5. työmarkkinaosapuolia kehotetaan omalla vastuun ja toiminnan tasollaan mahdollisimman pian tekemään sopimuksia, joiden perusteella voidaan lisätä mahdollisuuksia saada koulutusta, työkokemusta ja harjoittelupaikkoja sekä ottaa käyttöön muita työllistyvyyttä edistäviä toimenpiteitä nuorille ja aikuisille työttömille ja edistää pääsyä työmarkkinoille 6. Jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet pyrkivät työvoiman ammattitaidon ja sopeutumiskyvyn parantamiseksi kehittämään mahdollisuuksia elinikäiseen oppimiseen erityisesti tieto- ja viestintätekniikan aloilla, ja kukin jäsenvaltio asettaa näistä toimenpiteistä hyötyvien määrää koskevan tavoitteen kansallisen tilanteensa mukaisesti. On erityisen tärkeää tehdä osallistuminen mahdollisimman helpoksi ikääntyville työntekijöille. Helpotetaan siirtymistä koulusta työelämään Nuoren on vaikea päästä työmarkkinoille, jos hän on päättänyt koulunkäyntinsä saamatta työelämään siirtymiseen tarvittavia valmiuksia. Tästä syystä jäsenvaltiot 7. parantavat koulujärjestelmiensä laatua vähentääkseen huomattavasti koulunkäynnin keskeyttävien nuorten määrää. Erityishuomiota olisi kiinnitettävä nuoriin, joilla on oppimisvaikeuksia. 8. varmistavat, että nuorille annetaan paremmat valmiudet sopeutua tekniikan ja talouden muutoksiin ja että heillä on työmarkkinoilla tarvittavia taitoja. Jäsenvaltiot kiinnittävät erityistä huomiota oppisopimus- ja ammattikoulutusjärjestelmiensä kehittämiseen ja uudistamiseen tarvittaessa yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa, oppilaiden ja opettajien atk-taitojen opetuksen kehittämiseen sekä koulujen tietokoneistamiseen ja oppilaiden Internet-yhteyksien parantamiseen vuoden 2002 loppuun mennessä. Edistetään kaikille avoimia työmarkkinoita Monilla ryhmillä ja henkilöillä on erityisiä vaikeuksia hankkia soveltuva ammattitaito, päästä työmarkkinoille ja pysyä siellä. Tarvitaan yhdenmukaisia toimintalinjoja, joilla edistetään näiden ryhmien ja henkilöiden osallistumista työmarkkinoille ja torjutaan syrjintää. Kukin jäsenvaltio 9. kiinnittää erityistä huomiota vammaisten, kansallisten vähemmistöjen ja muiden mahdollisesti toisia huonommassa asemassa olevien ryhmien ja henkilöiden tarpeisiin ja kehittää ehkäiseviä ja aktiivisia toimintalinjoja, joilla voidaan edistää heidän osallistumistaan työmarkkinoille. II KEHITETÄÄN YRITTÄJYYTTÄ Helpotetaan yritysten perustamista ja toimintaa Uusien yritysten kehitys sekä pienten ja keskisuurten (pk-) yritysten kasvu on olennaista työpaikkojen luomiseksi ja nuorten harjoittelumahdollisuuksien lisäämiseksi. Jäsenvaltioiden on edistettävä tätä kehitystä parantamalla tietoisuutta yrittäjyydestä kaikkialla yhteiskunnassa ja opinto-ohjelmissa. Päämäärän saavuttamiseksi on laadittava selkeät, vakaat ja ennakoitavissa olevat säännöt sekä parannettava riskipääoman markkinoiden kehitysedellytyksiä ja pääsyä niille. Jäsenvaltioiden pitäisi myös keventää ja yksinkertaistaa pk-yritysten hallinnollisia ja verorasitteita. Nämä toimintalinjat tukevat jäsenvaltioiden pyrkimystä puuttua pimeään työhön. Tästä syystä jäsenvaltiot 10. pyrkivät merkittävästi vähentämään yritysten ja erityisesti pk-yritysten yleiskustannuksia ja niihin kohdistuvia hallinnollisia rasitteita etenkin yritystä perustettaessa ja sen palkatessa uusia työntekijöitä 11. edistävät ryhtymistä itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi tarkastelemalla ja pyrkimällä siten vähentämään mahdollisia varsinkin vero- ja sosiaaliturvajärjestelmästä johtuvia esteitä itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ryhtymiselle tai pienyritysten perustamiselle sekä kehittämällä yrittäjäkoulutusta ja erityisesti yrittäjille ja yrittäjiksi aikoville tarkoitettuja tukipalveluita. Hyödynnetään uudet mahdollisuudet luoda työpaikkoja Euroopan unioni voi parantaa työllisyyttä vain hyödyntämällä tehokkaasti kaikkia työllistymismahdollisuuksia, uutta teknologiaa ja innovaatioita. Tästä syystä jäsenvaltiot 12. edistävät toimenpiteitä, joilla hyödynnetään kaikki mahdollisuudet, joita tarjoutuu uusien työpaikkojen luomisessa paikallistasolla, yhteisötaloudessa ja erityisesti uusilla aloilla, joilla markkinat eivät vielä pysty täyttämään tarpeita, ja tutkivat tätä vaikeuttavia esteitä voidakseen vähentää niitä. Paikallisten ja alueellisten viranomaisten, alueellisten ja paikallisten yhteistyökumppaneiden sekä työmarkkinaosapuolten erityisasema ja vastuu on tunnustettava laajemmin ja sitä on tuettava. Lisäksi olisi hyödynnettävä julkisten työvoimapalvelujen asemaa paikallisten työllistymis mahdollisuuksien havaitsemisessa ja paikallisten työmarkkinoiden toiminnan parantamisessa. 13. kehittävät edellytyksiä palvelualan ja liike-elämän palveluiden työllisyyspotentiaalin hyödyntämiseksi ja uusien sekä parempien työpaikkojen luomiseksi muun muassa tietoyhteiskuntaan ja ympäristönsuojeluun liittyvillä aloilla. Muutetaan verotusjärjestelmä työllisyyttä edistäväksi Samalla käännetään pitkän aikavälin kehitys, joka on johtanut työn verotuksen ja pakollisten maksujen nousuun 35 prosentista vuonna 1980 yli 42 prosenttiin vuonna 1995. Kukin jäsenvaltio 14. ottaa tarvittaessa ja omista lähtökohdistaan käsin tavoitteekseen vähentää asteittain kokonaisverorasitusta ja soveltuvin osin työhön kohdistuvaa verorasitusta ja välillisiä työvoimakustannuksia etenkin vähän ammattitaitoa vaativan ja heikosti palkatun työn osalta. Tämä ei kuitenkaan saa vaarantaa julkisen talouden tervehdyttämistä tai sosiaaliturvajärjestelmien taloudellista tasapainoa. Kukin jäsenvaltio tutkii tarvittaessa, onko aiheellista ottaa käyttöön energia- tai saastepäästövero tai muu verotustoimenpide. III PARANNETAAN YRITYSTEN JA TYÖNTEKIJÖIDEN SOPEUTUMISKYKYÄ Nykyaikaistetaan työn organisointia Työn organisoinnin ja työn muotojen nykyaikaistamiseksi pitäisi saada aikaan kiinteä kumppanuus kaikilla soveltuvilla tasoilla (Euroopan, kansallinen, paikallinen sekä ala- ja yrityskohtainen taso) seuraavasti: 15. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan neuvottelemaan ja panemaan kaikilla asiaan kuuluvilla tasoilla täytäntöön sopimuksia työn organisoinnin nykyaikaistamiseksi myös joustavin työjärjestelyin. Tavoitteena on tehdä yrityksistä tuottavia ja kilpailukykyisiä sekä saavuttaa tasapaino joustavuuden ja työsuhdeturvan välillä. Käsiteltäviä aiheita voisivat esimerkiksi olla koulutus ja uudelleenkoulutus sekä uuden tekniikan, uusien työskentelymuotojen ja työaikaan liittyvien asioiden omaksuminen, esimerkkeinä työajan ilmaiseminen vuotuisena työaikana, työajan lyhentäminen, ylityön vähentäminen, osa-aikatyön kehittäminen sekä mahdollisuus koulutus- ja sapattivapaaseen. 16. Jokainen jäsenvaltio tarkastelee mahdollisuutta säätää lainsäädännössään joustavammista sopimusmuodoista ja ottaa tässä yhteydessä huomioon sen, että työn muodot vaihtelevat yhä enemmän. Henkilöillä, joilla on tällainen työsopimus, tulisi kuitenkin olla riittävä turva ja parempi ammattiasema yrityksen tarpeiden kanssa yhteensopivalla tavalla. Tuetaan yritysten sopeutumiskykyä Jäsenvaltiot ryhtyvät seuraaviin toimiin ammattitaidon parantamiseksi yrityksissä: 17. Jäsenvaltiot tarkastelevat, mitkä erityisesti verotuksesta johtuvat esteet vaikeuttavat investointeja henkilöresursseihin, ja poistavat esteet tarvittaessa sekä mahdollisesti antavat verohelpotuksia tai muutoin kannustavat yritysten sisäisen koulutuksen kehittämiseen. Jäsenvaltiot tarkastelevat myös uusia säännöksiä ja tarkistavat nykyistä sääntelyä varmistaakseen, että nämä osaltaan vähentävät työllistyvyyden esteitä ja lisäävät työmarkkinoiden kykyä sopeutua talouden rakennemuutokseen. IV EDISTETÄÄN NAISTEN JA MIESTEN YHTÄLÄISIÄ MAHDOLLISUUKSIA Otetaan tasa-arvonäkökulma huomioon kaikessa toiminnassa (Gender mainstreaming) Naisilla on edelleen erityisiä vaikeuksia päästä työelämään, edetä urallaan ja sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämä, ja heidän ansiotasonsa on edelleen alhaisempi kuin miehillä keskimäärin. Tämän vuoksi on tarpeen muun muassa - varmistaa, että naisille suunnattuja aktiivisia työmarkkinatoimia toteutetaan suhteessa heidän osuuteensa työttömistä - vähentää verohelpotuksista aiheutuvia esteitä naisten hakeutumiselle työmarkkinoille, milloin sellaisia havaitaan - kiinnittää erityistä huomiota seikkoihin, jotka ovat esteenä yksityisyrittäjiksi tai itsenäisiksi ammatinharjoittajiksi aikoville naisille - varmistaa, että naiset voivat hyötyä joustavista työn muodoista. Tätä varten jäsenvaltiot 18. ottavat tasa-arvonäkökulman huomioon työllisyysstrategian kaikkia neljää pilaria koskevien suuntaviivojen toimeenpanossa. Jäsenvaltioiden on luotava asianmukaiset tietojenkeruujärjestelmät ja -menettelyt, jotta kehitystä voidaan arvioida luotettavasti. Korjataan miesten ja naisten eriarvoinen asema Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten olisi osoitettava tahtonsa edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia nostamalla naisten työllisyysastetta. Niiden olisi myös kiinnitettävä huomiota naisten ja miesten määrän epätasapainoon tietyillä aloilla ja tietyissä ammateissa sekä naisten uramahdollisuuksien parantamiseen. Jäsenvaltiot 19. pyrkivät kaventamaan naisten ja miesten työttömyysasteen välistä eroa tukemalla aktiivisesti naisten työssäkäynnin lisäämistä ja pyrkivät saamaan naisten ja miesten määrän tasapainoon kaikilla aloilla ja kaikissa ammateissa. Ne edistävät periaatetta, jonka mukaan samasta tai samanarvoisesta työstä maksetaan samaa palkkaa, ja pyrkivät vähentämään naisten ja miesten tuloeroja. Naisten ja miesten eriarvoisen aseman korjaamiseksi jäsenvaltiot tarkastelevat mahdollisuuksia käyttää naisten urakehitystä edistäviä toimia nykyistä laajemmin. Työ- ja perhe-elämä sovitetaan yhteen Politiikka, joka koskee sapattivapaita, vanhempainlomaa, osa-aikatyötä ja joustavia työjärjestelyjä, jotka ovat sekä työnantajien että työntekijöiden etujen mukaisia, on erittäin tärkeä sekä naisten että miesten kannalta. Alaa koskevien direktiivien ja työmarkkinaosapuolten sopimusten soveltaminen olisi toteutettava käytännössä ripeämmin ja soveltamista pitäisi seurata säännöllisesti. Käytettävissä on oltava riittävästi laadukkaita hoitopalveluja lapsille ja muille huollettaville, jotta tuetaan naisten ja miesten pääsyä työmarkkinoille ja pysymistä työelämässä. Perhevelvollisuuksien tasapuolinen jakaminen on tässä mielessä ratkaisevan tärkeää. Yhtäläisten mahdollisuuksien vahvistamiseksi jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet 20. laativat, toteuttavat ja edistävät perhettä tukevia politiikkoja, joihin kuuluvat kohtuuhintaiset, helposti saatavat ja laadukkaat lastenhoitopalvelut ja muut hoivapalvelut sekä vanhempainlomia ja muita lomia koskevat järjestelmät. Helpotetaan paluuta työmarkkinoille Työelämästä poissaolon jälkeen työmarkkinoille palaavien taidot ovat saattaneet vanhentua ja heillä voi olla vaikeuksia päästä koulutukseen. Jäsenvaltiot 21. kiinnittävät erityistä huomiota niiden naisten ja miesten asemaan, jotka suunnittelevat paluuta ansiotyöhön oltuaan poissa työelämästä, ja tutkivat tätä varten keinoja poistaa asteittain työelämään paluun esteitä.