Siitä päivästä alkaen, kun vahinkoa kärsineet tulevat tietoisiksi tuotteen puutteellisesta turvallisuudesta, heillä on 3 vuotta aikaa vaatia vahingonkorvausta. Vaateet eivät ole enää mahdollisia 10 vuoden kuluttua tuotteen liikkeelle laskemisesta. Osoittaakseen vaateen oikeaksi on vahinkoa kärsineiden näytettävä toteen vahinko, tuotteen puutteellinen turvallisuus sekä puutteellisen turvallisuuden ja vahingon välinen syy-yhteys.

Ankara vastuu on vahva väline vahinkoa kärsineiden suojelemiseksi. Direktiivi sallii kuitenkin useita tilanteita, joissa valmistajat voivat ottaa tiettyjä ennakoituja riskejä tuodessaan innovatiivisia tuotteita markkinoille. Valmistaja ei ole vastuussa, jos hänellä on näyttö siitä, että i) tuote ei ollut turvallisuudeltaan puutteellinen, kun se laskettiin liikkeelle, ii) tuotteen puutteellinen turvallisuus on seurausta siitä, että tuote on viranomaisten antamien määräysten mukainen tai iii) teknisen tiedon taso ei tuotetta liikkeeseen laskettaessa ollut sellainen, että puutteellinen turvallisuus olisi voitu havaita. Jäsenvaltioilla on mahdollisuus saada poikkeus tästä viimeisestä vastuuvapautuksesta.

Direktiiviä sovelletaan kaikkiin irtaimiin tuotteisiin, vaikka ne olisivat yhdistyneet toiseen irtaimeen tuotteeseen, ja jotka erityisesti ovat sähköisiä. Siinä esitellään myös valmistajien ankaran vastuun käsite. EU:n turvallisuuslainsäädännön mukaisesti valmistajat ovat vastuussa tuotteistaan. Jos tuote on turvallisuudeltaan puutteellinen ja aiheuttaa henkilövahinkoja tai aineellisia vahinkoja yli 500 euron arvosta esineelle, joka on tarkoitettu pääasiassa yksityiseen käyttöön tai kulutukseen, valmistajat ovat vastuussa riippumatta siitä, onko se heidän vikansa vai ei. Tuote on turvallisuudeltaan puutteellinen, jos se ei ole niin turvallinen kuin on aihetta odottaa.

Tavoitteenamme on varmistaa, että i) EU:lla on edelleen tuotevastuujärjestelmä, joka edistää innovointia, ii) EU:n markkinoille tuotavat tuotteet ovat turvallisia ja iii) henkilöt, jotka kärsivät vahinkoa turvallisuudeltaan puutteellisten tuotteiden takia, voivat vaatia korvausta onnettomuuksien sattuessa. Velvoitteemme koskee sekä yrityksiä että vahinkoa kärsineitä. Tämä on meidän kompassimme. Meidän on navigoitava tulevissa teknologisissa muutoksissa huolellisesti ja järkevästi, jotta voimme hoitaa molemmat velvoitteemme.

Lisäksi alustava analyysi uuden digitaaliteknologian vaikutuksista direktiivin toimivuuteen on herättänyt useita avoimia kysymyksiä. Näiden havaintojen perusteella komissio pyrkii laajalla kuulemisella saavuttamaan yhteisymmärryksen kaikkien sidosryhmien kanssa. Tavoitteena on laatia kattavat ohjeet siitä, miten direktiiviä on nykyisin sovellettava. Lisäksi siinä arvioidaan, missä määrin uutta digitaaliteknologiaa voidaan käsitellä asianmukaisesti nykyisessä direktiivissä. Ohjeet ja arviointi auttavat meitä avaamaan tietä eteenpäin tuoteturvallisuuskehykselle, joka sopii digitaaliseen teolliseen vallankumoukseen.

Arviointi on osoittanut, että vaikka tuotteet ovat nykyään paljon monimutkaisempia kuin vuonna 1985, tuotevastuudirektiivi on edelleen asianmukainen väline.

Direktiivi täydentää tuoteturvallisuutta koskevaa EU:n lainsäädäntöä ja niin kutsuttua tuoteturvallisuuden ”uutta lähestymistapaa”. ”Uusi lähestymistapa” esiteltiin samaan aikaan kuin direktiivi, ja sen tarkoituksena on estää onnettomuudet vahvistamalla yhteiset turvallisuussäännöt, joiden ansiosta tavaroiden sisämarkkinat voivat toimia sujuvasti ja hallinnollinen taakka vähenee. Direktiivi on turvaverkko silloin, kun onnettomuuksia kaikesta huolimatta tapahtuu.

Direktiivi ei ole oikeudellisessa tyhjiössä, eikä sitä voida tarkastella erikseen. Se on olennainen osa EU:n lainsäädäntökehystä, joka on olemassa sisämarkkinoiden toiminnan turvaamiseksi, innovoinnin ja kasvun edistämiseksi teknologiasta riippumattomien turvallisuussääntöjen avulla sekä kuluttajien turvallisuuden ja hyvinvoinnin suojelemiseksi.

Kaiken kaikkiaan direktiiviä pidetään toimivana sisämarkkinoiden vakaan oikeudellisen kehyksen luomisessa ja kuluttajansuojan yhdenmukaistamisessa. Direktiiviin liittyvien kustannusten ja hyötyjen välinen tasapaino ei kuitenkaan ole yhdenmukainen jäsenvaltioiden ja sektorien tai tuotetyyppien välillä vahinkoa kärsineiden henkilöiden osalta. Tuotteen monimutkaisuus määrittelee puutteellisen turvallisuuden todistamisen kustannukset. Esimerkiksi farmaseuttisten valmisteiden kohdalla kustannukset eivät välttämättä jakaudu oikeudenmukaisesti valmistajien ja vahinkoa kärsineiden välillä. On myös muita tekijöitä, joilla on merkittävä rooli direktiivin tehokkuuden määrittämisessä. Merkittävintä hallinnollista taakkaa edustava tekijä on oikeudenkäyntien kustannukset ja kesto. Ne vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen ja niillä on suorempi vaikutus vahinkoa kärsineisiin henkilöihin kuin valmistajiin. Koska nämä eivät kuitenkaan johdu itse direktiivin aiheuttamista taakoista, tässä suhteessa ei tunnistettu erityistä yksinkertaistamismahdollisuutta.

Direktiivillä pyritään löytämään tasapaino vahinkoa kärsineiden ja valmistajien etujen välillä. Kustannukset ovat selkeästi toisiaan vastaavat: vahinkoa kärsineiden saama hyöty on yhtä kuin valmistajien kustannukset ja päinvastoin. Valmistajille aiheutuva pääasiallinen kustannus on ankara vastuu. Kuluttajien kohdalla kustannukset liittyvät todistustaakkaan, 500 euron omavastuuseen ja määräaikoihin. Käsitteet ovat yksinkertaisia, mutta niiden soveltaminen ei välttämättä ole.

Uuden teknologian osalta ei voitu tehdä minkäänlaisia ​​lopullisia päätelmiä, koska asiaakoskevista oikeudenkäynneistä, kuluttajien valituksista tai sidosryhmiltä saaduista käytännön kokemuksista ei ollut käytettävissä tietoja. Kun otetaan huomioon uuden teknologian ominaisuudet (erityisesti monimutkaisuus ja autonomisuus), on selvää, että komission on pyrittävä vastaamaan kaikkiin vastaamattomiin kysymyksiin. Jotkin näistä ominaisuuksista voivat kyseenalaistaa sen, varmistaako nykyinen kuluttajille tosiasialliset korvaukset ja yrityksille investointivakauden. Muiden näkökohtien osalta nykyinen direktiivi sen sijaan on riittävä. Komissio analysoi tarkasti mahdolliset haasteet tämän raportin jatkotoimissa.

Sidosryhmät ovat laajalti tietoisia siitä, että valmistajat ovat vastuussa tuotteidensa puutteellisesta turvallisuudesta. Teollisuus on yleisesti tyytyväinen direktiiviin keinona varmistaa vastuu turvallisuudeltaan puutteellisista tuotteista. Sitä vastoin kuluttajajärjestöt ovat kriittisiä sen suhteen, että vahinkoa kärsineiden on vaikea todistaa vahinkojen ja puutteellisen turvallisuuden välinen yhteys erityisesti siksi, että niiden on maksettava kaikki todisteiden esittämiseen liittyvät kustannukset ja koska niillä ei ole kaikkia tuotteen teknisiä tietoja. Arvioinnissa todettiin, että tämä on vaikein asia kuluttajille korvauksen saamisessa. Se on kuitenkin vaatimus, jota ei voida sivuuttaa. 500 euron omavastuu ja vaateiden vanhentumisaika (erityisesti tietyille tuotteille, kuten lääkkeille) rajoittavat myös sellaisten tapausten lukumäärää, joista kuluttajat voivat vaatia korvausta.

Vaikein asia vahingonkorvauksen saamisessa on vahinkoa kärsineen todistustaakkatuotteen puutteellisen turvallisuuden ja vahingon välisen syy-yhteyden osoittamiseksi. Tuomioistuin on tehnyt tämän osoittamisen huomattavasti helpommaksi hyväksymällä kansalliset säännöt, jotka auttavat vahinkoa kärsinyttä näytön esittämisessä, edellyttäen ettei direktiivin mukaista vahinkoa kärsineen todistustaakkaa vähennetä. Tuomioistuin totesi esimerkiksi, että kansalliset säännöt, jotka antavat kuluttajille oikeuden vaatia tuotteen valmistajaa antamaan heille tietoja kyseisen tuotteen haitallisista vaikutuksista, voidaan hyväksyä, koska ne eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan. Tällaisten sääntöjen ansiosta vahinkoa kärsineen on helpompi osoittaa valmistajan vastuu. Unionin tuomioistuin on myös hyväksynyt kansalliset todistusmenettelyt, joiden mukaan kansallinen tuomioistuin voi pitää tietynlaista tosiasioihin perustuvaa näyttöä vakavana, täsmällisenä ja johdonmukaisena todisteena tuotteen puutteellisesta turvallisuudesta ja syy-yhteydestä vahinkoon, vaikka siitä ei olisikaan ratkaisevaa tieteellistä näyttöä. Erityisesti kun on kyse farmaseuttisten valmisteiden haittavaikutuksista, joissa todisteet ovat usein tulkinnanvaraisia, vahinkoa kärsineet voivat näin saada helpommin korvauksen. Tuomioistuin totesi myös, että yhden ryhmän tai saman tuotantosarjan tuotteita, jotka ovat mahdollisesti turvallisuudeltaan puutteellisia, voidaan pitää turvallisuudeltaan puutteellisina ilman, että on tarpeen osoittaa se, miten yksittäinen tuote on turvallisuudeltaan puutteellinen. Tällaisten mahdollisesti turvallisuudeltaan puutteellisten tuotteiden poistamiseen tarvittavan toiminnan kustannukset katsotaan myös direktiivissä tarkoitetuksi vahingoksi.

Direktiivin mukaan komission on raportoitava neuvostolle ja parlamentille joka viides vuosi sen täytäntöönpanosta. Tämä on viides raportti, jota täydentää arviointi.

Arvioinnissa on todettu, että direktiivi on linjassa asiaan liittyvien EU:n yleisten sääntöjen kanssa. Tämä kattoi nykyiset ja ehdotetut kuluttajansuojaa koskevat EU:n säännöt sopimusvastuun alalla sekä riitojenratkaisumenettelyssä. Vielä tärkeämpää on se, että direktiivi on johdonmukainen EU:n yhdenmukaistetuissa tuoteturvallisuussäännöissä ja yleisessä tuoteturvallisuusdirektiivissä vahvistettujen EU:n tuoteturvallisuussääntöjen kanssa. EU:n tuoteturvallisuussäännöissä kuvataan EU:n markkinoille saatettujen tuotteiden turvallisuustasot. Ne puolestaan ​​edustavat sitä turvallisuustasoa, jota vahinkoa kärsineellä on direktiivin mukaan näiltä tuotteilta aihetta odottaa. Valmistajat ovat myös vapautettuja vastuuvelvollisuudesta, jos he voivat todistaa puutteellisen turvallisuuden johtuvan näiden sääntöjen noudattamisesta. Koska teknologiset muutokset johtavat vastaaviin muutoksiin EU:n lainsäädännössä, johdonmukaisuus sääntöjen suhteen kaikkineen on säilytettävä.

5.4.Merkityksellisyys

Direktiivi on kestänyt teknisen innovoinnin kolme vuosikymmentä. Alkuperäiset tarpeet valmistajien vastuun, kuluttajansuojan ja vääristymättömän kilpailun varmistamiseksi ovat yhä merkityksellisiä. Sidosryhmät ovat kuitenkin ilmaisseet uuden teknologisen kehityksen kohdalla huolestuneisuutensa direktiivin käsitteiden jatkuvasta merkityksellisyydestä siten kuin ne ovat tällä hetkellä ilmaistuina. On olemassa avoimia kysymyksiä siitä, mikä erottaa tuotteen palvelusta (esim. tavaroiden internetissä, missä tuotteet ja palvelut ovat vuorovaikutuksessa), katettujen vahinkojen laajuudesta (tällä hetkellä se rajoittuu aineellisiin vahinkoihin) ja käsityksestä siitä, mitä on puutteellinen turvallisuus.

Esimerkiksi farmaseuttisia tuotteita on myös analysoitava erillisinä niiden monimutkaisuuden takia ja kunnostettuja tuotteita niiden muuttuneen luonteen takia, mikä saattaa aiheuttaa ongelmia, jotka erottavat ne muista tuoteryhmistä.

Vastaus näihin kysymyksiin edellyttää lisätutkimusta ja selkeää vastausta oikeusvarmuuden tuottamiseksi sekä valmistajille että kuluttajille.

5.5.EU:n tason lisäarvo

Direktiivi on erottamaton osa EU:n sisämarkkinasääntöjä. Sen edut ovat kiistattomat. Direktiivi tarjoaa yhdenmukaisen kuluttajansuojan toimimalla turvaverkkona, joka täydentää EU:n tuoteturvallisuuslainsäädäntöä. Direktiivillä saadaan myös aikaan herkkä tasapaino innovoinnin ja suojelun välillä, ja tämä voidaan saavuttaa vain EU:n tasolla sisämarkkinoiden hajanaisuuden ja kilpailun vääristymisen estämiseksi.

Direktiivin kumoaminen johtaisi kuluttajansuojan hajanaisuuteen ja vaihteleviin tasoihin, kun kansalliset tuomioistuimet soveltaisivat vain kansallisia sääntöjä, sopimus- tai vahingonkorvausoikeutta. On kuitenkin huomattava, että direktiivi on olemassa kansallisten välineiden rinnalla, ja että siksi on edelleen olemassa tilaa erilaisille kansallisille lähestymistavoille.

6.Päätelmä: Neljäs teollinen vallankumous – käytännöllinen lähestymistapa vastuuseen

Nykyisin kohtaamamme haasteet eroavat jossain määrin niistä, joita meillä oli suurimmalta osin analogisessa maailmassa vuonna 1985. Nyt on meneillään uusi teknologinen vallankumous. Talous ja tuotteet ovat yhä useammin toisiinsa kytkeytyneitä, digitaalisia, autonomisia ja älykkäitä. Näihin haasteisiin on vastattava johdonmukaisesti ja maailmanlaajuisesti, kuten tekoälyä koskevassa aloitteessa esitetään.

Direktiivin soveltamisalaan on tähän mennessä kuulunut laaja joukko tuotteita ja monenlaista teknologista kehitystä. Periaatteessa se on hyödyllinen väline vahinkoa kärsineiden suojelemiseksi ja kilpailun varmistamiseksi sisämarkkinoilla yhdenmukaistamalla vahinkoa kärsineitä ja yrityksiä koskevia sääntöjä sen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. EU:n tason säännöillä on tällä alalla selkeä lisäarvo. EU:n tason tuotevastuuta koskevien sääntöjen tärkeys on kiistaton.

Tämä ei tarkoita sitä, että direktiivi olisi täydellinen.

Sen vaikuttavuutta haittaavat käytännössä riittämättömän toimivat käsitteet (kuten ”tuote”, ”valmistaja”, ”puutteellinen turvallisuus”, ”vahinko” tai ”todistustaakka”). Arvioinnissa on lisäksi käynyt ilmi tapauksia, joissa kustannukset eivät jakaudu tasaisesti kuluttajien ja tuottajien kesken. Tämä pätee erityisesti silloin, kun todistustaakka on monimutkainen, kuten voi olla joidenkin uusien digitaalisten teknologioiden tai farmaseuttisten tuotteiden kohdalla.

Jotta direktiivi pysyisi merkityksellisenä tulevaisuudessa, tällaisten asioiden selventämisestä olisi etua. Direktiivi kattaa laajan joukon tuotteita ja mahdollisia skenaarioita. Näiden käsitteiden toimivuutta ja niiden jatkuvan merkityksellisyyden osoittamista voidaan parantaa ohjeilla.

Tavoitteemme on varmistaa edelleen kuluttajien ja valmistajien etujen oikeudenmukainen tasapaino kaikkien tuotteiden osalta:

Jotkut vuonna 1985 täysin selkeitä olleet käsitteet, kuten ”tuote” ja ”valmistaja” tai turvallisuudeltaan puutteellinen” ja ”vahinko”, ovat nykyisin vähemmän selkeitä. Teollisuus on yhä enemmän integroitunut hajautettuihin ja globaaleihin monen toimijan arvoketjuihin, joilla on vahvat palvelukomponentit. Tuotteita voidaan yhä enemmän muuttaa, mukauttaa ja kunnostaa valmistajan valvonnan ulkopuolella. Ne ovat myös yhä autonomisempia. Uudet liiketoimintamallit häiritsevät perinteisiä markkinoita. Tämän kehityksen vaikutusta tuotevastuuseen on edelleen pohdittava. Valmistaja on ja valmistajan täytyy olla vastuussa liikkeelle laskemastaan ​​tuotteesta, kun taas vahinkoa kärsineiden on pystyttävä osoittamaan, että vahinko on aiheutunut puutteellisesta turvallisuudesta. Sekä valmistajien että kuluttajien on selkeän turvallisuuskehyksen puitteissa tiedettävä, mitä tuotteiden turvallisuudelta voidaan odottaa.

Sitä vastoin vahvojen sisämarkkinoiden kehittymistä kyberturvallisuustuotteille ja -palveluille haittaavat ongelmat, jotka liittyvät yritysten ja toimitusketjujen vahinkojen osoittamiseen ja näiden ongelmien ratkaisemiseen, kuten komissio on korostanut tiedonannossaan ”Resilienssi, pelote ja puolustus: vahvan kyberturvallisuuden rakentaminen EU:lle”. Jälleen kerran kuluttajien ja yritysten on tiedostettava turvallisuustasot, joita ne voivat odottaa, ja niiden on tiedettävä kenen puoleen kääntyä, jos kyberturvallisuuden pettäminen johtaa aineellisiin vahinkoihin.

Viimeaikaiset laajamittaiset rajat ylittävät kysymykset, jotka vaikuttavat useisiin kuluttajiin EU:ssa, kuten ”Dieselgate”-skandaali, ovat vaikuttaneet kielteisesti kuluttajien luottamukseen sisämarkkinoihin. Komissio ehdottaa tiedonannossaan ”Kuluttajat vahvempaan asemaan” muun muassa korvausjärjestelmien nykyaikaistamista ja oikeuksien saamisen helpottamista kuluttajien kannalta. Jotta sisämarkkinat toimisivat mahdollisimman hyvin, meidän on vakuutettava kuluttajille, että heidän oikeuksiaan kunnioitetaan.

Muut laajemmat näkökohdat edellyttävät samanlaista huomiota. Tämä on erityisen tärkeää kestävämmän kehityksen mukaisessa taloudessa, jossa tuotteita kunnostetaan, korjataan ja käytetään uudelleen. Kuka on tällaisten tuotteiden valmistaja, esimerkiksi korjauksen, uudelleenkäytön ja kunnostuksen kohdalla? Entä ovatko kaikki farmaseuttisia ja lääkinnällisiä laitteita koskevat unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisut merkki tämän alan erityispiirteistä?

Komissio on perustanut vastuuta käsittelevän asiantuntijaryhmän, jonka tehtävänä on tutkia yksityiskohtaisesti näiden muutosten vaikutuksia. Ryhmä kokoontuu kahdessa kokoonpanossa. Yksi koostuu jäsenvaltioiden, teollisuuden, kuluttajajärjestöjen, kansalaisyhteiskunnan ja korkeakoulujen edustajista. Tämä ryhmä auttaa komissiota tulkitsemaan, soveltamaan ja mahdollisesti ajantasaistamaan direktiiviä ottaen huomioon EU:n ja kansallisen oikeuskäytännön kehityksen, uusien ja kehittyvien teknologioiden vaikutukset ja mahdolliset muut tuotevastuuseen liittyvät muutokset. Asiantuntijaryhmän toinen kokoonpano, joka koostuu yksinomaan riippumattomista akateemisista asiantuntijoista ja ammattilaisista, arvioi, onko koko vastuujärjestelmä riittävä uuden teknologian käyttöönoton helpottamiseksi investointien vakautta ja kuluttajien luottamusta edistämällä.