Uusi koheesiokumppanuus  
Lähentyminen,  kilpailukyky,  yhteistyö  
 
 
 
  
 
 
Kolmas taloudellista ja sosiaalista  koheesiota käsittelevä kertomus  
 
    
 
    
 
    
 
     
 
 
Euroopan yhteisöt  
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA KOHEESIOTA KÄSITTELEVÄ KERTOMUS   
Europe Direct -palvelu auttaa sinua löytämään 
vastaukset EU:hun liittyviin kysymyksiisi  
 
Uusi yhteinen maksuton palvelunumero:  
00 800 6 7 8 9 10 11  
 
 
 
 
 
 
Suuri määrä muuta tietoa Euroopan unionista on käytettävissä Internetis sä Europa-palvelimen  
kautta (http://europa.eu.int).  
Luettelointitiedot ovat teoksen lopussa. 
 
Luxemburg: Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto, 2004 
 
ISBN 92-894-4916-0 
 
© Euroopan yhteisöt, 2004 Tekstin jäljentäminen on salli ttua, kunhan lähde mainitaan. 
 
Painettu Belgiassa 
 
PAINETTU KLOORIVALKAISEMATTOMALLE PAPERILLE  
 
 iiiKOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA KOHEESIOTA KÄSITTELEVÄ KERTOMUS 
Esipuhe  
 
 
 
   Tämän kertomuksen tarkoituksena on esittää viimeisten kolmen vuo-
den aikana tehdyn työn pohjalta komission visio eriarvoisuuden vä-
hentämiseen ja taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen koheesion 
edistämiseen tähtäävän EU-politiikan tulevaisuudesta.  Kyse ei ole ollut pelkästä teknisluon teisesta valmistelutyöstä. Valmis-
teluvaiheeseen on päinvastoin kuulunut laaja kuulemisprosessi EU:n 
ja jäsenvaltioiden tasolla sekä alue- ja paikallistasolla, koska on halut-
tu varmistaa, että tämä uusi visio vastaa Euroopan kansalaisten tar-peita ja oikeutettuja odotuksia.  Kuulemisprosessin aikana minua on usein vaadittu kertomaan, mitä 
vaikutuksia, "lisäarvoa", Euroopan unionin toimilla tällä alalla on. On 
esimerkiksi kysytty, onko koheesiopo litiikalla onnistuttu vähentämään 
taloudellista, sosiaalista ja alueellista eriarvoisuutta elintason ja tarjol-la olevien mahdollisuuksien osalta.  Kertomuksessa vastataan seikkaperäis esti näihin tärkeisiin kysymyk-
siin. Siinä osoitetaan, että EU:n toimien aikaansaama lisäarvo on ollut monilla tasoilla merkittävä ja johtanut rikkaiden ja köyhien välisten tu-loerojen nopeaan kaventumiseen, monien uusien mahdollisuuksien luomiseen usein innovatiivisen toiminnan piirissä sekä verkostoihin, jotka yhdistävät alueita, yrityksiä ja ihmisiä mantereemme kaikissa 
osissa.  Kertomuksessa osoitetaan myös, että koheesiopolitiikalla on ollut yhtä merkittävä vaikutus siihen tapaan, jolla talousongelmia pyritään rat-kaisemaan Euroopassa. EU:n koheesiopolitiikka on antanut sysäyk-sen uusille yhteistyömuodoille, joissa on mukana niin alue- ja paikal-
listason viranomaisia kuin jäsenvaltioiden keskushallinnon ja unionin 
edustajia ja joiden puitteissa harjoitetaan myös rajat ylittävää toimin-taa ja suunnitellaan ja toteutetaan yhteisiä kehittämisstrategioita.  Tämä tärkeä työ ei missään tapauksessa lopu, kun nykyinen ohjelma-
kausi päättyy vuonna 2006. Tulevaisuus tuo tullessaan monia haastei-
ta. Nämä ovat seurausta unionin sosiaalisten ja taloudellisten erojen merkittävästä kasvusta laajentum isen myötä, talouden muutosvauhdin 
todennäköisestä kiihtymisestä globalisaation aiheuttaman kilpailun kovenemisen vuoksi, uusien teknologioiden aiheuttamista mullistuk-sista ja osaamistalouden kehityksestä. Näihin maailmanlaajuisiin ta-
loudellisiin muutoksiin voidaan vielä lisätä haasteet, jotka aiheutuvat 
väestön  ikääntymisestä  ja  EU: n kaupunkeihin  unionin  ulkopuolelta  
Esipuhe 
  iv suuntautuvan siirtolaisuuden vaikutuksista. Lisäksi Lissabonissa maa-
liskuussa 2000 kokoontuneet unionin valtion- ja hallitusten päämiehet asettivat kunnianhimoiseksi tavoitteekseen tehdä Euroopasta maail-
man menestyvin ja kilpailukykyisin osaamistalous . 
 
Jotta näihin taloudellisiin ja poliittisiin haasteisiin voitaisiin vastata, 
komissio ehdottaa vuosiksi 2007–2013 uutta koheesiopolitiikkaa, joka antaa kaikille jäsenvaltioille ja alueille mahdollisuuden tehdä kumppa-nuuden pohjalta työtä kestävän kasvun ja paremman kilpailukyvyn varmistamiseksi. Myös tulevaisuudessa on pyrittävä ennen kaikkea 
auttamaan unionin köyhimpiä osia, etenkin uusissa jäsenvaltioissa, 
saavuttamaan muiden tason. Komissio ehdottaa kuitenkin myös puut-tumista unionin muiden osien vakaviin ongelmiin, jotka voivat olla seu-rausta esimerkiksi taloudellisista muutoksista, kaupunkialueiden rap-peutumisesta tai pysyvistä luonnonhaitoista.  
Tämä koheesiopolitiikan uusi vaihe olisi pantava täytäntöön yksinker-
taisempaa ja hajautetumpaa hallinnointijärjestelmää käyttäen. Eu-rooppa voi menestyä vain, jos kaikki saavat mahdollisuuden vaikuttaa ja jos kaikkien alueiden ja kansalaisten taidot ja resurssit otetaan käyttöön. Tämä juuri on ehdotetun uuden koheesiokumppanuuden  
tavoite.   
 
 
Michel Barnier 
    

 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA KOHEESIOTA KÄSITTELEVÄ KERTOMUS vSisällysluettelo 
 
 
  
Esipuhe........................................................................................................................ ......................... iii 
Tiivistelmä.................................................................................................................... ........................ vii 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi ............................................................................. xxv  
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
Taloudellinen ja sosiaa linen yht eenkuuluv uus................................................................................... ............2 
Alueiden yhte enkuuluv uus....................................................................................................... .....................27 
Kasvuun, työllisyyteen ja kilpa ilukykyyn vaikuttavat tekijät................................................................... .......36 
Tilastoliite  osaan 1........................................................................................................... ..............................65   
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
Johdant o....................................................................................................................... .................................84 
Kansallisten politiikkojen ju lkisten menoje n vaik utus.......................................................................... .........84 
Valtion menojen  alueel liset vaik utukset....................................................................................... ................87 
Verotuspolitiikka ja alueel linen brutto kansant uote............................................................................. ..........91 
Jäsenvaltioiden al uekehityspo litiikka.......................................................................................... ..................95 
Tilastoliite  osaan 2........................................................................................................... ............................101 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
Johdant o....................................................................................................................... ...............................114 
Yhteisön politiikkojen vaikutukset yht eenkuuluvuuteen Lissabonin ja Göteborgin  
strategioi den valo ssa .......................................................................................................... ........................114 
Yhteisten politiikkojen uudistaminen: YM P ja yhteisön ka lastuspolit iikka.................................................125 
Valtionavut ja koheesiopolitii kka täydentävä t toisiaan......................................................................... ......129 
Oikeus- ja sisäasiat: kehi tyksen ehtojen paranta minen.......................................................................... ...131 
Yhteisön politiikkojen nä kyvyys aluetasolla.................................................................................... ............132 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
Johdant o....................................................................................................................... ...............................138 
Rakenteelliset toimet  Tavoite 1 -alueilla:  kasvu, lähentyminen ja yhdent yminen....................................139 
Rakenteelliset toimet  Tavoite 1 -alueilla:  kasvu, lähentyminen ja yhdent yminen....................................140 
Toimet Tavoite 2 alueilla: rakennem uutos ja työpaikko jen luom inen........................................................150 
Maatalouden,  maaseudun kehittämisen  ja kalataloude n tukemi nen ...................................................... 152 
Työllisyyden, yleissivistävän ja ammattikoulutu ksen edistäminen Euroopan sosiaalirahaston tuella .....154 
Yhteisöaloitteet: yhteistyön ja verkostoitumis en edistä minen ................................................................... 156 
Hallinnoinnin menetelmien tehokkuuden par antami nen............................................................................1 62 
Laajentuminen ja koheesiopo litiikka: haast eita edessä .......................................................................... ...170 
Keskustelu koheesiopolit iikan tule vaisuudes ta.................................................................................. ........176 
Tilastoliite  osaan 4........................................................................................................... ............................179 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit........................................................................................... ........187 
Kaavio-, kartta ja taulukkoluettelo............................................................................................ .........205 
 
 
Sisällysluettelo 
 
 KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA KOHEESIOTA KÄSITTELEVÄ KERTOMUS vi  
 
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS vii 
 
Tiivistelmä 
      
Johdanto: politiikan ympäristö ja koheesiotavoitteet 
EU:n talouskasvu on hidastunut huomattavasti vii-
meisen koheesiokertomuksen julkaisua seurannei-
den kolmen vuoden aikana. Sen seurauksena työt-
tömyys on lisääntynyt jälleen monissa unionin osissa kaikkine yhteiskunnallisine seurauksineen. 
EU:n talouden heikko tulos jo pidemmällä aikajän-
teellä kuitenkin näyttää osoittavan, että on perus-tavampaa laatua olevia, ratkaistavia ongelmia, jos 
kasvun halutaan pysyvän tulevaisuudessa hyväk-
syttävässä vauhdissa. 
Nämä ongelmat heijastuvat EU:n tuottavuuden 
viime aikojen vähäisessä kasvussa, erityisesti ver-
rattuna USA:han. Toisin kuin unioni, USA:n kasvu 
on kiihtynyt innovatiivisuuden lisääntyessä ja tieto- 
ja viestintätekniikoiden käytön yleistyessä. Sa-
manaikaisesti, aina vuoden 2001 lamaan asti, työl-lisyyden kasvu oli yleensä korkeampaa kuin 
EU:ssa ja suuri määrä työikäistä väestöä kävi 
työssä. Tästä seurasi, että henkeä kohden lasketut tulot USA:ssa ovat pysyneet noin 30% EU:n tason 
yläpuolella. 
Jos EU:n kasvun pitäisi jatkua talouden elpymisen 
alettua, sijoituksia fyysiseen ja inhimilliseen pää-
omaan on lisättävä, innovaatiota on vauhditettava 
ja tieto- ja viestintätekniikoiden käyttöä laajennet-tava tuottavuuden ja työl lisyyden edistämiseksi. 
Tämän on kuitenkin tapahduttava, ei pelkästään keskeisissä osissa, joissa tuottavuus ja työllisyys 
ovat suurimpia ja innovatiivinen kapasiteetti kehit-
tynein, vaan koko unionin alueella.  Vaikka onkin opettavaista tarkastella EU:n talou-
den suorituskykyä kokonaisuudessaan, on tärkeää olla unohtamatta alueiden ja maiden välisiä, tuo-
tosten, tuottavuuden ja työllisyyden välisiä isoja 
eroja. Nämä erot johtuvat kilpailukyvyn avainteki-jöiden rakenteellisista heikkouksista — fyysisen ja 
inhimillisen pääoman riittämättömyydestä (yhdys-
kuntarakenteet ja työvoiman taidot), innovatiivi-suuden puutteesta, tehokkaan liikeyritysten tuke-
misen puutteesta ja ympäristöpääoman vähäisyy-
destä (tuhoutuva luonnonympäristö ja/tai slummiu-tuva kaupunkiympäristö). 
Maat ja alueet tarvitsevat tukea näiden rakenteel-
listen heikkouksien korjaamiseksi ja suhteellisten kilpailuetujensa kehittämiseksi voidakseen kilpailla 
sekä sisämarkkinoilla että niiden ulkopuolella
1. 
Samalla tavoin ihmisten on saatava yleissivistävää 
ja ammattikoulutusta kehittääkseen kykyjään 
asuinpaikastaan huolimatta. EU:n koheesiopolitiik-
kaa vahvistettiin noin 15 vuotta sitten yhtenäis-markkinahankkeen aloittamisen yhteydessä juuri 
näiden tarpeiden tyydyttämiseksi. Sellainen tuki on 
jopa tärkeämpää nyt erojen kasvaessa itälaajen-tumisen myötä. 
Koheesiopolitiikan vaikutus EU:n kasvuun 
Jos EU aikoo ottaa täysin käyttöönsä talouspoten-tiaalinsa, kaikki alueet, missä ne sijaitsevatkin, jo-ko olemassa olevissa jäsenvaltioissa tai hakija-
maissa, on otettava mukaan kasvuhankkeeseen ja 
kaikille unionin ihmisille annettava mahdollisuudet osallistua. Elinvoimaisen, erojen vähentämiseen 
tähtäävän koheesiopolitiikan hylkäämisen seura-
uksina eivät ole pelkästään henkilökohtaisen ja 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  viii yhteiskunnallisen hyvinvoinnin menettäminen, 
vaan myös talouden kielellä mahdollisen reaalitu-lon ja korkeamman elintason menettäminen. Yh-
dentyneen talouden keskinäiset riippuvuussuhteet 
huomioon ottaen, nämä menetykset eivät koske pelkästään vähemmän kilpailukykyisiä alueita tai 
yksilöitä, jotka eivät ole ty öelämässä tai joiden työ 
ei ole tuottavaa, vaan ne vaikuttavat kaikkiin koko 
unionissa.  
Alueellisen kilpailukyvyn vahvistaminen koko unio-
nissa ja ihmisten auttaminen käyttämään kykyjään 
kasvattaa EU:n koko talouden kasvupotentiaalia 
kaikkien eduksi. Ja varmistamalla taloudellisen 
toiminnan tasapainoisempi leviäminen unionin alu-eella, pullonkaulojen riski pienenee kasvun alkaes-
sa, mikä vähentää kasvupyrähdyksiä ennen aiko-
jaan tukahduttavien inflaatiopaineiden todennäköi-syyttä. Näin myös helpottuu eurooppalaisen yh-
teiskuntamallin säilyttäminen ja kasvavan eläkevä-
estön kanssa selviäminen ja siten sosiaalisen yh-teenkuuluvuuden ylläpito
2. 
Tilanne ja suuntaukset 
EU:n jäsenvaltioiden välisten  
erojen kaventuminen, mutta  suuria haasteita on edelleen 
Tulo- ja työllisyyserot koko Euroopan unionin alu-
eella ovat kaventuneet viime vuosikymmenellä, erityisesti 1990-luvun puolivälistä alkaen. Vuosina 
1994 – 2001 koheesiomaiden henkeä kohden las-
ketun bruttokansantuotteen kasvu, jopa Irlantia lukuun ottamatta, oli 1% vuodessa EU:n keskiar-
von yläpuolella, ja työllisen työikäisen väestön 
osuus kaikissa maissa Kreikkaa lukuun ottamatta kasvoi selvästi keskiarvoa enemmän.  
Kreikassa taas, Irlannin tavoin, työvoiman tuotta-
vuuden kasvu oli yli kaksi kertaa EU:n keskiarvo kyseisenä ajanjaksona ja se oli myös Portugalissa 
selvästi yli keskiarvon. Näissä kahdessa maassa 
tuotantopohja näyttää siksi vahvistuneen, lisäten 
jatkuvan tulotasojen lähentymisen potentiaalia tu-
levaisuudessa.  Huolimatta erojen kaventumisesta ne ovat yhä 
suuria. Kreikassa ja Portugalissa bruttokansan-tuote henkeä kohden on yhä noin 70% tai sen alle 
EU:n keskiarvosta ja Krei kassa ja Espanjassa noin 
6–8% keskiarvoa vähemmän työikäisiä ihmisiä käy 
töissä. 
Sekä tulo- että työllisyy serot kasvavat edelleen 
uusien jäsenvaltioiden liittyessä EU:iin tulevina 
kuukausina. Näiden 10 maan keskimääräinen brut-
tokansantuote henkeä kohden on alle puolet kes-
kiarvosta nykyisen EU:n alueella ja vain 56% työ-ikäisistä on työelämässä, kun osuus EU:n nykyi-
sissä jäsenvaltioissa on 64%. 
Vaikka näiden maiden yhteenlaskettu kasvu on 
ollut noin 1½% vuodessa EU:n keskiarvoa korke-
ampi 1990-luvun puolivälistä alkaen, se on hidas-tunut vuodesta 2001 unionin markkinoiden, joista ne ovat riippuvaisia, taannuttua. Korkeiden kasvu-
lukujen saavuttaminen tulevaisuudessa, mitä nii-
den kehitys edellyttää, riippuu nykyisten jäsenval-tioiden kasvun jatkumisesta. Kuitenkin, keskinäi-
sestä riippuvuussuhteesta johtuen, voimakas kas-
vu uusissa maissa voi ed istää merkittävästi muun 
laajentuneen EU:n taloutta. Mutta sen saavuttami-
seksi ne tarvitsevat tuntuvasti apua tulevina vuosi-
na laaja-alaisten rakenneongelmiensa ratkomisek-si ja kasvupotentiaalinsa toteuttamiseksi.  
Aluetason erot 
Rakenteellisista, kilpailukykyä vähentävistä ja kes-tävää talouskasvua ehkä isevistä heikkouksista 
kärsivät EU-alueet ovat yleensä niitä, jotka kärsivät 
alhaisesta tuottavuudesta, alhaisesta työllisyydes-
tä ja yhteiskunnallisesta syrjäytymisestä. 
Alueet, joilla on kilpailukykyongelmia, eivät rajoitu 
nyky-EU:ssa koheesiomaihin ja uusiin jäsenvaltioihin. Monen alueen, huolimatta y hdyskuntarakenteiden ja 
inhimillisen pääoman saatavuudesta, innovaatiokyky on puutteellinen ja niiden on vaikeaa ylläpitää talous-kasvua.  
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS ixEU:n taantuneiden alueiden  
kasvava lähentyminen 
Kehitysongelmat ovat pahempia taantuneilla alueil-
la, joilla ei ole riittävästi yhdyskuntarakenteita, 
ammattitaitoista työvoimaa ja sosiaalista pääomaa 
kilpailemaan tasa-arvoisesti unionin muiden osien kanssa. Näitä alueita, jotka joko saavat tukea ra-
kennerahastojen Tavoite 1 -ohjelman kautta nyt tai 
lähitulevaisuudessa, ovat erityisesti koheesiomaat ja uudet jäsenvaltiot.  
Vuodesta 1994 lähtien, kun rakennerahastoja vah-
vistettiin, bruttokansantuote henkeä kohden Tavoi-te 1 -alueilla on lähentynyt EU:n keskiarvoa. Vuo-
sina 1994 – 2001 henkeä kohden lasketun brutto-
kansantuotteen kasvu näillä alueilla yhteensä oli keskimäärin miltei 3% vu odessa, kun se muualla 
EU:ssa oli hieman yli 2% vuodessa. 
Lähentymisen aste on kuitenkin vaihdellut merkit-
tävästi eri alueiden kesken, mikä johtuu niiden suh-
teellisesta merkittävyydestä sijaintivaltioon näh-
den. Niissä neljässä koheesiomaassa, jotka saivat sekä merkittävästi tukea että hyötyivät kasvua tu-
kevasta politiikasta kansallisella tasolla, henkeä 
kohden laskettu bruttokansantuote oli suurempi kuin muualla EU:n alueella. 
Työllisten määrä on myös kasvanut huomattavasti 
koheesiomaissa 1990-luvun puolivälistä alkaen. Kasvu oli erityisen suurta Irlannissa ja jopa voi-
makkaampaa Espanjassa, vaikka työllisyysaste 
pysyy selvästi EU:n keskiarvon alapuolella. Kasvu oli vaatimattomampaa Portugalissa ja Kreikassa. 
Koheesiomaiden ulkopuolella Tavoite 1 -alueiden 
kasvu on ollut vähäisempää, osittain hitaan kansal-lisen kasvun seurauksena. Saksan uusissa osaval-
tioissa bruttokansantuote henkeä kohden kasvoi 
paljolti yhtä paljon kuin EU:n keskiarvo vuosina 1994 - 2001, mutta Italian Mezzogiornossa se oli 
alle keskiarvon. Kummassa kin tapauksessa tuotta-
vuus kuitenkin kasvoi enemmän kuin muussa 
EU:ssa, mikä osoittaa ehkä kilpailukyvyn parane-
mista, mutta vain hienoista työllisyyden kasvua, 
mikäli sellaista yleensä onkaan. Vain 43% Etelä-Italian työikäisestä väestöstä oli kuitenkin työssä 
vuonna 2002, selvästi alle unionin muiden alueiden osuuden, kun taas työttömyys on korkea uusissa 
osavaltioissa.  
Kilpailukyvyn vahvistaminen  
ja työpaikkojen luominen 
EU:ssa on useita alueita, joilla rakenteelliset on-
gelmat karkottavat sijoittajia ja estävät uusien ta-
loudellisten toimintojen kasvua huolimatta hyväk-
syttävistä yhdyskuntarakenteiden tasoista ja työ-voiman taidoista. Ne ovat yleensä vanhoja teolli-
suusalueita tai alueita, joilla on pysyviä maantie-
teellisiä tai muita kehitystä vaikeuttavia piirteitä. 
Nykyisen EU:n alueella on esimerkiksi 11 NUTS 2 
aluetta, joilla bruttokansantuotteen kasvu vuosina 
1994 - 2001 oli noin puolet keskiarvosta tai vä-hemmän (vain noin 1% vuodessa) ja joilla brutto-
kansantuote henkeä kohden ostovoimana mitattu-
na oli yli 75% kynnysarvosta Tavoite 1 -tuen saa-miseksi, mutta merkittävästi alle EU:n keskiarvon. 
Näitä alueita on kaikkialla unionissa, Englannin 
koillisosissa, Saksan po hjois-osissa ja Ruotsin 
pohjoisosien haja-asutusalueilla. Jokaisessa tapa-
uksessa niiden tuottavuus ja bruttokansantuote 
henkeä kohden ovat matalat. Monilla alueilla on seutuja, joiden bruttokansantuote henkeä kohden 
on alle 75% EU:n keskiarvosta.  
Koheesiopolitiikan haaste on näissä tapauksissa 
tukea talouden rakennemuutosta ja innovatiivisen 
kapasiteetin kehitystä kilpailukyvyn heikkenemi-
sen, suhteellisen tulotason, työllisyyden ja väestö-määrien laskun pysäyttämiseksi. Jollei niin tehdä, 
ongelmat pahenevat. 
Alueellisten erojen tuntuva  
kasvaminen itälaajentumisen yhteydessä 
Noin 92% uusien jäsenvaltioiden kansalaisista 
asuu alueilla, joiden bruttokansantuote henkeä 
kohden on alle 75% 25 jäsenvaltion EU:n keskiar-vosta ja yli kaksi kolmasosaa alueilla, joilla se on 
alle puolet keskiarvosta. 
Bulgariassa ja Romaniassa, jossa bruttokansan-
tuote henkeä kohden on alle 30% 25 jäsenvaltion 
EU:n keskiarvosta ja jotka liittyessään yli kaksin-
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  x kertaistavat sellaisilla alueilla elävän väestön mää-
rän, joilla bruttokansantuote on 75% EU:n keskiar-vosta (73 miljoonasta henkilöstä 153 miljoonaan). 
Alueiden keskivertaisen bruttokansantuotteen ja 
EU:n keskiarvon välinen ero myös kaksinkertais-tuisi (noin 30%:ista alle keskiarvon yli 60%:iin). 
Samanaikaisesti talouden rakennemuutos on joh-
tanut uusien jäsenvaltioiden työllisen työväestön määrän laskuun, josta seurauksena työllisen työ-
ikäisen väestön osuus on selvästi alle EU:n nykyis-
ten jäsenvaltioiden keskiarvon. 
Laajentumisen vaikutuksena EU:n bruttokansan-
tuote lisääntyy vain hieman alle 5% (euroina mitat-
tuna) mutta unionin väestö miltei 20%. Siitä tulok-
sena 25 jäsenvaltion EU:n bruttokansantuote hen-
keä kohden on noin 12½% alle nyky-EU:n keskiar-
von. 18 alueen kohdalla, joiden bruttokansantuote henkeä kohden on tällä hetkellä alle 75% nyky-
EU:n keskiarvosta ja joiden väestön kokonaismää-
rä on yhteensä noin 19 miljoonaa, mukaan lukien Malta, yksi uusista jäsenvaltioista, se tarkoittaa, 
että niiden tulo henkeä kohden ei enää alita 75%:n 
kynnysarvoa. 
Koska kyseisillä alueilla on täysin samat rakenteel-
liset heikkoudet laajenemisen jälkeen kuin ennen 
sitä, tuki on ehdottomasti säilytettävä.  
Sosiaalinen yhteenkuuluvuus  
ja köyhyysriski 
Merkittävällä määrällä sekä nykyisten että uusien 
jäsenvaltioiden ihmisiä tulotaso on lähellä suhteel-
lista köyhyysrajaa (tulotaso alle 60% asuinmaan mediaanista). Vuonna 2000 noin 55 miljoonaa 
henkeä, noin 15% kokonaisväestöstä, kärsi köy-
hyysriskistä, näistä puolen tulotaso oli ollut yhtä alhainen kolmen vuoden ajan. Osuus oli suhteelli-
sen korkea Etelä-Euroopan maissa ja Irlannissa ja 
myös monissa hakijamaissa  se on nyky-EU:n kes-
kiarvoa korkeampi. (Hakijamailla tarkoitetaan tässä 
kertomuksessa 10 uutta jäsenvaltiota sekä Bulga-
riaa ja Romaniaa.) 
Eniten köyhyysriskistä kärsivät kotitaloudet ovat 
yleensä niitä, joissa asukas on vähintään 65-vuotias, erityisesti, jos hän elää yksin ja yksinhuol-
tajat (ensisijaisesti naiset), erityisesti Yhdistynees-sä Kuningaskunnassa.  
Köyhyysriski liittyy kiinteästi työttömyyteen ja työ-
elämästä syrjäytymiseen. Miltei 40%:lla työttömistä tulotaso oli alle köyhyysrajan vuonna 2000, kun 
taas vammaisten, pitkäaikaistyöttömien ja etnisten 
vähemmistöjen työllistäminen on yhä haaste pyrit-täessä vähentämään köyh yysriskiä ja yhteiskun-
nallista syrjäytymistä. 
Väestön vanheneminen ja kasvava  
hoidosta riippuvaisen väestön osuus 
Työikäisen väestön määrä alkaa laskea tällä vuo-
sikymmenellä kaikissa ne ljässä jäsenvaltiossa, 
Saksassa ja useimmissa hakijamaissa. Seuraaval-
la vuosikymmenellä laskusuhdanne leviää kaikkiin maihin Irlantia, Luxemburgia ja Kyprosta lukuun 
ottamatta. Viimeisimmissä ennusteissa 15 – 64-vuotiaiden osuuden ennustetaan olevan nyky-
EU:ssa 4% pienempi vuonna 2025 kuin vuonna 
2000 ja hakijamaissa 10% pienempi. 
Tähän laskuun liittyy merkittävä vähintään 65-
vuotiaan väestön määrän lisääntyminen. Vuoteen 
2025 mennessä on 40% nykyistä enemmän eläke-läisiä sekä nyky-EU:n jäsenvaltioissa että hakija-
maissa, mikä tarkoittaa al le kolmea työikäistä jo-
kaista vähintään 65-vuotiasta kohden nykyisten yli 
neljän sijaan. Muiden osatekijöiden pysyessä 
muuttumattomina väestön ikääntyminen johtaa 
EU:n työvoiman asteittaiseen vähenemiseen ja todennäköisesti se vaikuttaa kasvupotentiaaliin. 
Tämän suuntauksen merkittävyys riippuu kuitenkin 
reaalituloista ja työllisyyden kasvusta tulevaisuu-dessa, jotka vaikeuttavat tai helpottavat eläkeväes-
tön ylläpitoa. Käytännössä vain 64% nyky-EU:n 
työikäisestä väestöstä ja 56% hakijamaiden väes-töstä käy työssä ja hankkii tuloa tällä hetkellä. To-
dellinen suhde on jo vain noin 2½ työssäkäyvää 
henkilöä jokaista eläkkeellä olevaa kohden laajen-tuneessa EU:ssa. Vuonna 2025, jos työllisyys py-
syy samana, tämä suhde laskee kahteen yhtä 
kohden. 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xiNämä näkymät lisäävät tarvetta talouskasvun tu-
kemiselle koko EU:ssa ja  työllisyyden kasvua ja 
vähentävät varhaiseläkkeelle siirtymistä. Maahan-muutto voisi joissakin tapauksissa olla lisätyövoi-man tarjoaja, antaen yhdentymispolitiikoille enem-
män pontta.  
Alueellisten kilpailutekijöiden  
kaventuminen 
Kuten yllä on osoitettu, kaksi lisäehtoa on täytettä-
vä, jotta unionin alueiden talouskasvu ja työllisyyttä 
kilpailukelpoisessa ympär istössä ylläpitävä suun-
taus jatkuu. Ensimmäisenä ehtona on, että niiden 
fyysisten yhdyskuntarakenteiden tason on oltava 
riittävä (tehokas liikenne, tietoliikenne ja energia-
verkosto, hyvät ympäristöpalvelut ja niin edelleen) ja inhimillistä pääomaa on löydyttävä (työvoima, 
jonka taidot ja koulutus ovat riittävät). Toisena eh-
tona on, että uudessa tietopohjaisessa taloudessa alueilla on oltava innovaatiokykyä ja kykyä käyttää 
sekä olemassa olevaa asiantuntemusta että uusia 
teknologioita tehokkaasti ja seurattava ympäristön kannalta kestävää kehityspolkua. Kummankin eh-
don täyttämiseksi ja kehityksen tueksi edellytetään 
tehokasta toimielinten ja hallinnon kehystä. 
Yhdyskuntarakenteiden  
luomisen tukeminen 
Viime vuosikymmenellä lii kenneyhteydet sekä ko-
heesiomaiden sisällä että niiden ja EU:n välillä 
ovat kohentuneet merkittävästi. Erityisesti rakenne-
rahastojen tuella moottoritieverkoston tiheys näis-
sä maissa lisääntyi nyky-E U:n keskiarvon 20% alit-
tavasta määrästä vuodelta 1991 vuoden 2001 lu-
kuun, joka ylitti keskia rvon 10%. Tämä lisäys kes-
kittyi kuitenkin voimakkaasti Espanjaan ja Portuga-
liin. Kaikilla tavoite 1 alueilla, vaikka tiheys oli suu-
rempi kuin 10 vuotta aiemmin, se oli yhä vain noin 
80% nyky-EU:n keskiarvosta. Hakijamaissa moot-toriteiden tiheys on yhä paljon pienempi (alle 20% 
nyky-EU:n keskiarvosta). Teitä rakennetaan nope-
aan tahtiin huolimatta ympäristökysymyksistä, mut-ta enimmäkseen pääkaupunkien ympäristöön tai 
kauttakulkupaikoille nykyisissä jäsenvaltioissa. Unionin läpi kulkeva rautatieverkosto nykyaikaistet-
tiin viime vuosikymmenellä, mutta raiteiden säh-
köistäminen ja kaksoisraiteiden rakentaminen ta-
pahtui paljolti samaan tahtiin EU:n taantuneilla alueilla kuin muualla ja siksi erot ovat yhä suuria. 
Hakijamaissa rautateiden huono kunto johtuu vuo-
sikymmenten laiminlyönneistä ja tuntuvia sijoituk-sia tarvitaan sekä kuluneiden rautateiden nykyai-
kaistamiseen että niiden korvaamiseen uusilla. 
Sijoitusten tarve ei ole kuitenkaan vähemmän tär-keä maanteillä. Teiden rakentamisen lisääntymi-
nen edistää kuitenkin sekä matkustaja- että rahtilii-
kenteen nopeaa siirtymistä rautateiltä maanteille. 
Tietoliikenteessä lankapuhelinliittymien lukumäärä 
suhteessa väestöön pysyy paljon alempana sekä 
koheesiomaissa että hakijamaissa. Käsipuhelinten määrä taas lisääntyy, vai kka niiden käyttö Kreikas-
sa ja hakijamaissa onkin vähäisempää kuin EU:n keskiarvo, useimmissa viimeksi mainituista  
merkittävästi vähäisempää. Samanaikaisesti laaja-
kaistaliittymien saatavuudessa, joka on tärkeää 
Internetin käytön kannalta ja eri tietotekniikan so-vellusten ja palvelujen kehittämiselle, on suuria 
eroja unionin alueella, mikä liittyy alueen suhteelli-
seen varakkuuteen. Saatavuus on yhä kovin vä-häinen monissa osissa nyky -EU:ia ja miltei kaikis-
sa hakijamaissa. 
Muut yhdyskuntarakenteet — oppilaitokset, ter-
veydenhoito ja erilaiset sosiaalipalvelut — ovat 
aivan yhtä tärkeitä, koska myös ne vaikuttavat sii-
hen, miten todennäköisesti johonkin alueeseen sijoitetaan ja asettaudutaan. Näin on erityisesti 
tietopohjaisten toimintojen laita, jotka eivät ole si-
doksissa mihinkään paikkaan siksi, että tarvitsisi-vat tiettyjä raaka-aineita tai suurempia markkinoita.  
Ympäristön osalta sijoitusten tarve on ko-
heesiomaissa merkittävä ja hakijamaissa jopa enemmän, mikä heijastuu esimerkiksi paljon pie-
nempinä määrinä jätevedenpuhdistuslaitosten pal-
veluja käyttävää väestöä ku in unionin muissa osis-
sa. Tarve ei ole kuitenkaan vähäisempää jätehuol-
lon ja päästöjen valvonnassa, erityisesti ottaen 
huomioon maanteiden käytön nopea kasvu haki-jamaissa. 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xii Inhimillisen pääoman vahvistaminen 
Samalla kun vuonna 1997 lanseerattu Euroopan 
työllisyysstrategia myötäv aikutti työllisyyden jous-
toja lisäävästi talouden taantumassa, merkittäviä 
rakenteellisia heikkouksia jäi sekä nykyisiin että 
uusiin jäsenvaltioihin. 
Työttömyyden estäminen ja työttömän työväestön 
työllistämisen tukeminen edellyttää yksilökohtais-
ten palvelujen tarjoamista työnhakijoille neuvojen, koulutuksen ja uusien työmahdollisuuksien muo-
dossa. Ennaltaehkäisevän ja aktiivisen työmarkki-
napolitiikan kehittäminen on erityisen tärkeää uu-sissa jäsenvaltioissa talouden rakennemuutoksen 
tukemiseksi. 
Koulutuksen ja taitojen korkea taso on yhä tärke-
ämpää sekä henkilökohtaiselle kehittymiselle että 
talouden kilpailukyvylle. Ni iden ihmisten suhteelli-
nen määrä, joilla on peruskoulua enemmän koulu-
tusta on edelleen matalampi tavoite 1 alueilla kuin 
nyky-EU:n muissa osissa, erityisesti Espanjassa, 
Italiassa ja Portugalissa, Saksan uusien osavaltioi-den tehdessä poikkeuksen. Siellä suhteellinen lu-
kumäärä muistuttaa enemmän hakijamaiden vas-
taavaa, joissa se on paljon nyky-EU:n keskiarvoa korkeampi (noin 80% tai enemmän, kun nyky-EU:n 
keskiarvo on 64%). 
Hakijamaissa jatkokoulutuksella ja alkuperäisellä 
ammattikoulutuksella saadut taidot eivät kuiten-
kaan välttämättä kohtaa työmarkkinoiden tarpeita 
ja opetussuunnitelmat ja opetusrakenteet eivät sovellu hyvin nykytalouteen. Lisäksi selvästi nyky-
EU:n keskiarvoa harvemmin nuoret hankkivat kor-
keakoulututkinnon, mikä olisi puolestaan avainvaa-timus tietopohjaisen taloud en toimijana toimimisel-
le. Näin on myös unionin nykyisillä tavoite 1 alueil-la, joilla, huolimatta viime vuosikymmenen tai pi-demmän aikajänteen kasvusta, kuilu muun EU:n 
suuntaan jää suureksi. 
Samalla tavoin yhä harvemmat ihmiset sekä ko-
heesiomaissa että hakijamaissa näyttävät jatko-
kouluttavan itseään kuin muualla unionissa (alle 
20% Kreikan, Portugalin ja kaikkien hakijamaiden yrityksissä työskentelevistä ihmisistä lukuun otta-
matta Tšekin tasavaltaa ja Sloveniaa vuonna 1999), huolimatta taloudelliseen muutokseen so-
peutumisen välttämättömyydestä. 
Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden  
vahvistaminen 
Talous-, työllisyys- ja sosiaalipolitiikat vahvistavat 
toisiaan. Talouskehityksen on seurattava köyhyy-den vähentämiseksi ja syrjäytymisen ehkäisemi-
seksi tehtyjä toimia. Yh teiskunnallisen lähentymi-
sen edistäminen ja syrjinnän vastustaminen on ensiarvoisen tärkeää ehkäistäessä yhteiskunnallis-
ta syrjäytymistä ja korkean työllisyyden ja talous-
kasvun saavuttamiseksi, er ityisesti alue- ja paikal-
listasolla.  
Samalla tavoin epäsuotuisassa asemassa olevien, 
kuten etnisten vähemmistöjen ja koulunsa keskeyt-tävien voimakas tukeminen voi olla tärkeää koko 
EU:n taloudellisten ja sosiaalisten hyötyjen tur-
vaamiseksi. 
Innovaatiokapasiteetissa jatkuvia eroja 
Kasvavasti tietopohjaisessa taloudessa innovaatiot 
ovat alueen kilpailukyvyn avain. Kykyä innovaatioi-hin, tiedon saatavuus ja sen käyttö vaihtelevat kui-
tenkin alueelta toiselle sekä nykyisten jäsenvaltioi-
den että uusien jäsenvaltioiden kesken. Vaikka politiikan tavoitteena ei ole sen varmistaminen, 
että kaikilla alueilla on mahdollisuudet uuden tek-
nologian tasa-arvoiseen saatavuuteen, niiden pi-täisi olla kaikkien saatavilla siten, että ne saa halu-
tessaan tuottavaan käyttöön. 
Useat indikaattorit kuitenkin — T&K-menojen suh-
teellinen osuus, tutkimusto iminnan työllistävyys ja 
patenttihakemusten määrä aivan erityisesti — edellyttävät, että unionin keskeisten osien vah-vempien alueiden ja muiden alueiden välillä on 
isoja eroja. (Viimeisten lukujen perusteella 8 213 
nyky-EU:n NUTS-alueesta ovat noin neljännes unionin koko T&K-menoista 31 on vastuussa puo-
lesta.) On myös suuri ero sekä hakijamaiden ja 
EU:in keskiarvon välillä ja viimeksi mainituissa pääkaupunkiseudun ja muiden alueiden välillä. 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xiiiHyvän hallintotavan merk ityksestä alueiden kilpai-
lukyvylle ollaan yhä enemm än yhtä mieltä — te-
hokkaiden toimielinten kautta ja luomalla tuottavia 
suhteita kehittymisprosessin eri tekijöiden välille ja myönteisiä asenteita liikeyrityksiä ja yrittäjyyttä 
kohtaan. Tästä huolimatta alueiden välillä on silti 
merkittäviä eroja. Eroja on myös niiden kyvyssä kehittää omaa kilpailuetuaan, ottaen huomioon 
niiden asiantuntemuksen. 
Jäsenvaltioiden politiikkojen 
vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
Jäsenvaltioiden julkiset menot ovat selvästi suu-
remmat kuin EU:n koheesiopolitiikkaan käyttämä 
rahasumma. Siinä missä edellä mainittu on noin 
47% bruttokansantuotteesta, koheesiopolitiikkaan tarkoitettu budjetti on hieman alle 0,4% EU:n brut-
tokansantuotteesta. Kuitenkin suhteellisen pienes-
tä koosta huolimatta EU:n koheesiopolitiikan rooli on ensiarvoisen tärkeä unionin tulo- ja työllisyyse-
rojen syihin puuttujana. Samalla kun jäsenvaltioi-
den julkisia menoja edellyttävät politiikat suuntau-tuvat pääasiassa peruspalveluiden tuottamiseen ja 
tulotukeen, EU:n koheesiopolitiikka keskittyy vä-
hentämään rakenteellisia eroja, jotka vaikuttavat suoraan alueiden talouden kilpailukykyyn ja ihmis-
ten työllistettävyyteen. 
Julkiset menot keskittyvät  
pääasiassa peruspalvelujen  saatavuuden varmistamiseen… 
Jäsenvaltioiden julkisten menojen valtaosa menee 
niiden palvelujen tuottamiseen, joilla varmistetaan, 
että kaikki saavat koulutusta, terveydenhoitoa ja 
sosiaaliturvan. Yhdessä näiden toimien osuus on miltei kaksi kolmasosaa valtionmenoista EU:ssa. 
Sitä vastoin julkiset menot inhimilliseen ja fyysi-
seen pääomaan sijoittami sessa ovat keskimäärin 
vain hieman yli 2% bruttokansantuotteesta ja alle 
4% bruttokansantuotteesta kaikissa maissa Irlantia 
ja Luxemburgia lukuun ottamatta. Kansallisten hal-litusten liikeyritysten tukipalveluihin, koulutukseen, 
innovaatioon ja T&K-toimintaan kuluttama raha-määrä on yhtä vähäinen (keskimäärin vain noin 
0,3% bruttokansantuotteesta koko EU:ssa).  
Suhteessa jäsenvaltioiden rakennemenoihin jaet-
tuihin rahamääriin koheesiopolitiikan budjetin laa-juus ei enää näytä niin pieneltä. Lisäksi, toisin kuin 
edellinen, EU:n rakenteelliset menot keskittyvät 
alueille, jotka eniten tarvitsevat tukea (EU:n raken-nevarat Kreikkaan ja Portugaliin ovat esim. noin 
2½% kunkin bruttokansantuotteesta kummassakin 
tapauksessa). 
Ja myötävaikuttavat merkittävästi  
alueellisia tuloeroja vähentävästi… 
Yleisesti ottaen valtion peruspalvelume noissa ku-
ten koulutus- ja terveydenhoitomenoissa henkeä 
kohden suhteessa bruttokansantuotteeseen ei ole paljonkaan vaihtelua jäsenvaltioiden kesken, mikä 
johtuu yrityksistä varmistaa yhteneväinen palvelu-
taso ihmisten elinpaikasta huolimatta. Kuitenkin tärkein ero on sosiaaliturvamenoissa johtuen työt-
tömien ja eläkeläisten määrien eroista, vaikka hal-
lintomenot ovat myös erilaiset johtuen ministeriöi-den keskittymisestä pääkaupunkiin. 
Näiden suuntausten yhteisvaikutuksena on, että  
julkisten menojen osuus tuloista on paljon suurem-pi köyhemmillä alueilla, mutta se johtuu pikemmin-
kin alemmasta tulotasosta kuin korkeammista jul-
kisista menoista.  
Kun taas valtion tulot ovat  
suhteessa tulotasoon 
Valtion tulot näyttävät toisaalta olevan suhteessa 
tulotasoon pääasiassa siksi, että kaikissa jäsenval-
tioissa useimpia veroja kannetaan keskitetysti joko 
tuloihin ja menoihin perustuen. Siten julkisten me-
nojen myönteinen, alueiden välisiä tuloeroja vä-
hentävä vaikutus ei häviä. Lisäksi maissa joissa merkittävä osuus valtion tuloista kerätään paikalli-
sesti, uudelleenjakomekanismit ovat paikoillaan 
aluemenojen kattamiseksi kerättyjen tulojen erojen vähentämiseksi. 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xiv Laajalle levinnyttä suuntausta julkisvallan vastuun 
siirtämisestä alue- ja paikallistasolle ei ole seuran-nut samanlainen suuntaus näiden palvelujen ra-
hoittamisessa. Tärkein poi kkeus on Italia, jossa 
vastuuta tulojen keräämisestä siirretään enene-
vässä määrin alueille tasapainottamatta tilannetta 
alueellisin varainsiirroin. 
Suorat ulkomaiset sijoitukset: merkittävä  
tekijä aluetta kehitettäessä 
Suorat ulkomaiset sijoitukset voivat olla tärkeällä 
sijalla alueellisia talouden suorituskyvyn eroja tulo-
tasona ja työpaikkoina vähennettäessä, mutta kei-
no teknologian ja asiantuntemuksen levittämiseksi taantuville alueille. Hakijamaille on niiden talouden 
rakennemuutoksen takia erityisen tärkeää lisätä 
tuottavuutta ja kilpailukykyä. Tarjontaan kohdistu-vista vaikutuksista huolimatta ulkomaisia sijoittajia, 
sen paremmin kuin kotimaisiakaan, eivät välttä-
mättä houkuttele paikat, joissa tarve on suurin (yh-dyskuntarakenteiden puutteellisuus, taitavan työ-
voiman puute ja niin edelleen). 
Suorat ulkomaiset sijoitukset suuntautuvat siten 
suhteettoman usein unionin vahvemmille alueille. 
Ajanjaksolla 1999–2001 sijoitusten rahavirtojen 
osuus oli noin 21% Irlannin bruttokansantuotteesta — maan bruttokansantuote henkeä kohden on 
EU:n toiseksi suurin — 15% Tanskassa (kolman-
neksi tullut maa) ja 13% Alankomaissa (neljäs maa). Sitä vastoin rahavirra t Portugaliin olivat vain 
hieman yli 4% bruttokansantuotteesta, kun taas pienimpien rahavirtojen maat olivat Espanja (1½% bruttokansantuotteesta), Italia (1%) ja Kreikka 
(hieman alle 1%).  
Maiden sisäisesti katsottuna suorat ulkomaiset 
sijoitukset keskittyvät yleensä suurkaupunkeihin ja 
niiden ympäristöön, erityisesti kansallisiin pääkau-
punkeihin, ja hyvin vähän suuntautuu taantuville alueille. Saksan uusien osavaltioiden osuus, lu-
kuun ottamatta Berliinin itäosaa, oli vain hieman yli 
2% kaikista Saksaan suun tautuvista rahavirroista 
vuosina 1998 - 2000 ja Espanjan Tavoite 1 
-alueilla alle 10% maahan suuntautuvista rahavir-
roista vuonna 2000. Samalla tavoin Italiassa alle 4% kaikista ulkomaalaiso mistuksessa olevista yri-
tyksistä oli maan eteläosissa. 
Sama suuntaus näkyy hakijamaissa. Vuonna 2001 
yli kaksi kolmasosaa Unkariin suuntautuvista suo-
rista sijoituksista meni Budapestin alueelle, yli 60% rahavirroista Tšekin tasavaltaan Prahan alueelle ja 
vastaavansuuruinen osuus rahavirroista suuntautui 
Slovakiaan Bratislavan alueelle.  
Yhteisön politiikkojen vaikutus: 
kilpailukyky, työllisyys ja 
yhteenkuuluvuus 
Toisin kuin rakennepolitii kka, muita EU:n politiikko-
ja ei ole tarkoitettu pääasiassa alueellisten erojen 
kaventamiseen tai ihmisten välisen epätasa-arvon purkamiseen. Ne vaikuttavat kuitenkin yhteenkuu-
luvuuteen ja usein huomioivat tarkkaan eroja. 
Tietopohjaisen talouden rakentaminen 
Yhteisön yritys-, teollisuus- ja innovaatiopolitiikka 
on tarkoitettu EU:n tuottajien kilpailukyvyn vahvis-
tamiseen tukemalla kilpai lua, varmistamalla mark-
kinoille pääsyn ja luomalla ympäristön, joka edis-
tää T&K-toimintaa koko unionin alueella.  
Kuten on tunnustettu innovaatiokyvyn puute alue-
tasolla ei johdu pelkästään tutkimusperustan heik-kouksista, T&K-menojen alhaisesta tasosta, vaan 
myös tutkimuskeskusten ja  liikeyritysten välisten 
yhteyksien heikkou ksista ja tieto- ja viestintätekno-
logioiden hitaasta kehityksestä. Perustetut inno-vaatiokeskukset ja Euroopan innovaatioaluever-
kosto on siksi tarkoitettu alueiden innovaatiopoli-tiikkojen edistämiseksi ja teknologisen tuen toimit-
tamiseksi liikeyrityksille. 
Erot yhteisön rahoituksen saatavuudessa tutkimus-
ten rahoitusta varten ovat yhä ilmeiset, erityisesti 
aluetasolla, vaikka kuudes puiteohjelma on osittain 
tarkoitettu tiedekeskuksien välisten yhteyksien pa-rantamiseen keskeisimmissä osissa EU:ia ja syrjä-
alueilla. 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xvYleissivistävän ja  
ammattikoulutuksen vahvistaminen 
EU:n tärkein kilpailuetu maailmanlaajuisessa kil-
pailussa on sen työvoiman pätevyys. Koulutuksen 
korkea taso ja korkea ammatillisen koulutuksen 
taso, jotka ovat ihmisten saatavilla koko heidän työikänsä, ovat avain innovaatiokyvyn vahvistami-
seen ja Lissabonin tavoitteiden (unionista maail-
man dynaamisin tietopohjainen talous) saavutta-miseen kaikkialla EU:ssa . Yleissivistävän ja am-
mattikoulutuksen ohjelmaa 2010 on toimeenpantu tämän päämäärän saavuttamiseksi, lisätavoitteena oli yleissivistävän ja ammattikoulutuksen tason 
nostaminen maailmanennätystasolle vuoteen 2010 
mennessä.  
Enemmän ja parempia töitä 
mukaanottavassa yhteiskunnassa 
Lissabonin Eurooppa-neuvostossa EU määritteli 
talouskasvua, täystyöllisy yttä, sosiaalista yhteen-
kuuluvuutta ja kestävää kehitystä pitkällä aikavälil-
lä tavoittelevan, mukaanottavan, tietopohjaista yh-
teiskuntaa tukevan strategian. Euroopan työlli-
syysstrategia tarkastettiin vuonna 2003 tukemaan paremmin Lissabonin tavoitteita laajentuneessa 
unionissa ja se suuntautui jäsenvaltioiden työ-
markkinoiden uudistamisen , täystyöllisyyden saa-
vuttamisen, työn laadun ja tuottavuuden paranta-
misen pyrkimysten ja yhteiskunnallisten erojen vä-
hentämisen tukemiseen. 
 Euroopan työllisyysstrategian toimeenpanossa 
menestyminen riippuu jäsenvaltioiden selkeästä 
sitoutumisesta työntekijöiden ja yritysten auttami-seen näiden mukautuvuuden edistämiseksi ja use-
ampien ihmisten houkuttelemiseksi työelämään; 
tavoitteena ovat myös suuremmat ja tehokkaam-mat investoinnit inhimilliseen pääomaan ja parem-
paan hallintotapaan. Sosiaalisen mukaanoton li-
sääminen myötävaikuttaa sekä työhön pääsyä helpottamalla ja kasvattamalla talouden kasvupo-
tentiaalia. Lissabonin ohjelman mukaisesti EU hy-
väksyi yhteisön yhteiskunn allisesti mukaan ottavan 
strategian vuonna 2001. Toisessa jäsenvaltioiden 
vuonna 2003 laatimassa kansallisten toiminta-suunnitelmien sukupolvessa tunnustetaan yhteis-
kunnallisen syrjäytymisen monitahoisuus ja tarve 
vastustaa sitä monilla erilaisilla toimenpiteillä teh-
den talous-, työllisyys- ja sosiaalipolitiikoista toisi-aan tukevat. 
Unionin sitoutumisen miesten ja naisten väliseen 
tasa-arvoon on ehdottomasti näyttävä valtavirtais-tavana lähestymistapana, jolla varmistetaan, että 
kaikissa politiikoissa otet aan huomioon sukupuolen 
vaikutus suunnitteluun ja toimeenpanoon. Jotta 
Lissabonin työllisyystavoite vuodelle 2010 saavu-
tettaisiin, työllisyyden, työttömyyden ja maksutar-
peiden takana oleviin sukupuolikuilun aiheuttajiin 
on puututtava aktiivisesti. Tässä mielessä toimia, 
joilla naisia houkutellaan työelämään, rohkaistaan 
pysymään pidempään työmarkkinoilla ja helpotta-maan uran ja perheen yhteensovittamista toimit-
tamalla lastenhoitopalveluja, on jatkettava. 
Ympäristönsuojelu kestävän  
kasvun ja työpaikkojen hyväksi 
Talouskehityksen ylläpito ja pitkäaikaisten, pysyvi-
en työpaikkojen luominen riippuvat kyvystä suojella 
ympäristöä kasvun mahdollisilta vahingoittavilta 
vaikutuksilta ja uusiutumattomien luonnonvarojen tuhlaamiselta. Kuudennessa ympäristötoimintaoh-
jelmassa, Meidän tulevaisuutemme — Meidän va-
lintamme , ovat EU:n taloudellisten ja yhteiskunnal-
listen tavoitteiden ajamiseen tarvittavat ympäristö-toimet. Näihin kuuluu ilmastonmuutoksen rajoitta-
minen, luonnonympäristön ja luonnon monimuotoi-suuden säilyttäminen, terveyttä vahingoittavien 
päästöjen vähentäminen ja luonnonvarojen käytän 
minimointi jätteitä vähentämällä. Niihin kuuluu myös ympäristönäkökohtien huomioiminen sijoi-
tuksia edellyttäviä rakennepolitiikan päätöksiä toi-
meenpantaessa. 
Vaikka ympäristönsuojelu maksaakin, eikä vähiten 
taantuvilla alueilla, joilla yhdyskuntarakenteisiin 
kohdistuvat tarpeet ovat suurimmat, terveydenhoi-don ja ekoteollisuuden työpaikkojen luomisesta ja 
kestävämmästä kehityksestä saattaa myös olla 
selvästi hyötyä. 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xvi Sisämarkkinat ja yleistä taloudellista  
etua koskevat palvelut 
Liikenne- tietoliikenne- ja energiamarkkinoiden  
vapauttaminen on lisännyt tehokkuutta ja alentanut hintoja. Se myös kuitenkin samalla uhkaa tiettyjä 
yhteiskunnan ryhmiä tai alueita sulkemalla heidän 
tärkeimpien palvelujen ulkopuolelle. Julkisia palve-luvelvoitteita on siksi perustettu sen varmistami-
seksi, että jokainen voi saada tärkeimpiä palvelu-
ja — tai yleistä taloudelli sta etua koskevia palvelu-
ja — jotka ovat laadukkaita ja edullisia EU:n pe-russopimuksen mukaisesti (artikla 16). Yhteisön 
rahastot on perustettu sen varmistamiseksi, että näitä velvoitteita noudatetaan kaikkialla EU:ssa. 
Samanaikaisesti Euroopan laajuisen liikenneverkot 
ovat parantaneet kaukaisemmille alueille pääsyä ja helpottaneet kaupan levittäytymistä ja jäsenvaltioi-
den välisten yhteyksien luoj iksi suunnitelluilla lii-
kenneverkoilla on todennäköisesti samanlaiset 
vaikutukset. Euroopan-laajuisten energiaverkkojen 
suuntaviivoissa, jotka hyvä ksyttiin vuonna 2003, 
korostettiin enemmän kaasuputkiin ja sähkönjake-
luverkkoihin sijoittamista vaikeapääsyisillä ja syr-
jäisillä alueilla tulevina vuosina. Ja Euroopan-
laajuisten tietoliikenneverkkojen ohjelma (tai eTEN) on tarkoitettu ei pelkästään kaukaisempien 
alueiden ja EU:n muiden osien välisten viestintäyh-
teyksien parantamiseksi vaan myös tieto- ja vies-tintätekniikan sovellusten ja palvelujen puutteiden 
korjaamiseksi. 
Yhteisten politiikkojen uudistaminen:  
maatalous ja kalastus 
Vaikka yhteisen maatalouspolitiikan menot ovat 
laskeneet asteittain ajan mittaan, sen osuus on 
yhä miltei 47% yhteisön budjetista. Siitä asti, kun 
uudistus aloitettiin vuonna 1992, suorat tuottajatuet ovat nousseet 70%:iin kokonaiskustannuksista, 
mutta ne pysyvät EU:n keskiarvon alapuolella Es-
panjassa, ainoassa koheesiomaassa, jossa tilanne on sellainen. Keskimäärin maksut ovat suurempia 
suhteessa tuloihin isoilla ja keskisuurilla tiloilla kuin 
pienillä. Maaseudun kehittämisen tukeminen vuosina 2000–2006 on voimakkaampaa Tavoite 1 -alueilla (56% kaikista menoista) kuin EU:n muissa osissa, 
vaikka vain noin 10% tästä menee maatalouden 
ulkopuolisiin maaseudun taloudellisen vahvistami-sen toimenpiteisiin. Seuraavalla ohjelmakaudella, 
2007 – 2013 tosiasialliset YMP-menot ovat alem-
mat siitä syystä, että suorat maksut irrotetaan  tuotannosta, isojen tilojen maksatuksia vähenne-
tään, hintoja alennetaan ja sekä maaseudun kehit-
tämiseen että ympäristönsuojeluun keskitytään enemmän. 
Laajenemisen yhteydessä maatalouden työpaikko-
jen lukumäärä kasvaa noin 60% pienten tilojen määrän lisäyksen myötä. YMP:n kokonaismenojen 
osuuden Tavoite 1 -alueilla uusissa ja nykyisissä 
jäsenvaltioissa arvioidaan kasvavan noin 10 pro-senttiyksikköä kahteen kolmasosaan. 
Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena on pääasi-
assa kalakantojen suojelu ja elinkeinon rakenne-muutos sen kestävän kehityksen varmistamiseksi. 
Viimeaikaiset hätätoimenpiteet vaikuttavat merkit-
tävästi useisiin aluetalouksiin, erityisesti Espanjas-sa ja Portugalissa. Samalla kun pitkällä aikavälillä 
heikentynyt elinkeino pitäisi tehdä kannattavaksi 
lyhyen aikavälin hätätoimenpiteiden loputtua, kiel-teisten yhteiskunnallisten ja taloudellisten vaikutus-
ten helpottaminen on pitkälti jäsenvaltioiden vas-
tuulla. 
Hakijamaista vain Puolalla ja kolmella Baltian 
maalla on jonkinlaista kalataloutta ja sekin taantu-
vaa. Niiden yhteenlaskettu kokonaissaalis on alle 7% jäsenvaltioiden saaliista. 
Valtiontuki ja koheesiopolitiikka 
Niin pitkään kuin tämä järjestelmä mahdollistaa syrjinnän ongelma-alueiden hyväksi, valtiontuen valvonta voi sekä myötävaikuttaa koheesiopolitiik-
kaan että tukea sitä. Tukholman Eurooppa-
neuvoston sitoumusten mukaisesti valtiontuen ko-konaismenot laskivat rahamääräisesti tuntuvasti 
vuosina 1997 - 2001 ja suhteessa bruttokansan-
tuotteeseen 12:ssa 15:sta jäsenvaltiosta. Saman-aikaisesti menot suuntautuvat kasvavasti horison-
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xviitaalisiin tavoitteisiin. Menot ovat kuitenkin korke-
ammat varakkaammissa jäs envaltioissa kuin ko-
heesiomaissa.  
Vuonna 2001 vain noin 9% EU:n valtiontuen koko-
naismäärästä annettiin Tavoite 1 -alueiden tukena 
ja määrä oli alle kolmanneksen siitä huippuvuonna 
1993, pääosassa johtuen Saksan uusille osavalti-oille ja Etelä-Italialle maksettavan tuen voimak-
kaasta vähentämisestä. Aluetuki tavoite 2 alueilla 
on noin 6% valtiontuen kokonaismäärästä. 
Ottaen huomioon valtiontukien vaikutukset talous-
elämään ja tuloihin, on tärkeää valvoa valtion tukia 
laajenemisen yhteydessä . Ajanjaksolla vuoden 
2006 jälkeen ponnistuksia jatketaan valtiontuki-
sääntöjen nykyaikaistamise ksi, yksinkertaistami-
seksi ja selkiyttämiseksi, ottaen huomioon ko-
heesiopolitiikan muutokset, joilla saadaan vähem-
män mutta paremmin kohdennettua tukea. 
Oikeus- ja sisäasiat: kehityksen  
ehtojen kohentaminen 
Suuri rikollisuuden määrä, järjestäytyneen rikolli-
suuden olemassaolo ja korruptio ehkäisevät talo-
uskehitystä ja karkottavat mahdollisia sijoittajia. 
Rikollisuuden vastaisten kapasiteetin vahvistami-nen, lisääntynyt rajat ylittävä toiminta, ulkorajojen 
parempi valvonta ja kolmansien maiden kansalais-
ten parempi mukaanotto yhteiskunnan toimintaan tukevat kaikki aluekehitystä. Näin on erityisesti ha-
kijamaissa. 
Yhteisön politiikkojen näkyvyys alueilla 
EU:n alueviranomaisilta kys yttäessä tutkimuksessa 
kävi ilmi, että yhteisön po litiikat mielletään yhteisön 
rahoitukseen kiinteästi liittyviksi ja että rakennera-
hastoista rahoitetut hankkeet ovat yleensä sekä näkyvimmät että vaikuttavimpina pidetyt. Näin on 
erityisesti Tavoite 1 -alueilla ja vieläkin selvemmin 
koheesiomaissa. Yhteisön INTERREG-aloite tun-nustettiin myös hyvin kohdennetuksi, näkyväksi ja 
yhteistyötä edistäväksi. Samalla kun YMP:n vaikutusta yhteenkuuluvuu-
teen pidettiin yleisesti maatalousvaltaisilla alueilla 
myönteisenä, sen väitetään syrjivän Välimeren 
alueita ja tukevan erityisesti kannattavimpia tiloja ja kehittyneimpiä alueita. YMP:n ja ympäristöpoli-
tiikan välisen yhteyden pu utetta arvosteltiin, kun 
taas ympäristönäkökohtien huomioiminen alueke-
hityspolitiikassa toivotettiin tervetulleeksi, kuten 
myös T&K-yhdyskuntarakenteisiin sijoittamisen 
mukaanottaminen viimeksi mainitussa, mitä pidet-tiin erityisen tärkeänä Tavoite 1 -alueilla. 
Samanaikaisesti rakennerahasto-ohjelmien korkei-
ta hallintokuluja ja menettelyjen kasvavaa moni-mutkaisuutta arvosteltiin laajalti kyseisellä ajanjak-
solla. Sitä vastoin liikeyritysten ja työmarkkinaosa-
puolten voimakkaampi mukaanotto nähtiin tärkeä-nä edistysaskeleena, jota pitäisi tukea jatkossakin. 
Rakennepolitiikkojen 
vaikutus ja lisäarvo 
Tavoite 1 alueiden toimien  
laajuus ja suunta 
Rakennerahastot ja koheesiorahastot, joiden 
osuus on vain noin 0,4% EU:n bruttokansantuot-teesta, ovat keskittyneet tukemaan unionin vähiten 
varakkaita osia. Vuosina 2000–2006 Tavoite 1  
-alueille siirretyt varat olivat 0,9% Espanjan brutto-kansantuotteesta ja yli 2½% Kreikan ja Portugalin 
bruttokansantuotteesta. Näiden siirtojen arvioitiin 
lisäävän sijoittamista Espanjaan noin 3% ja Kreik-kaan ja Portugaliin noin 8–9% sekä Italian Mezzo-
giornoon 7% ja Saksan uusiin osavaltioihin 4%.  
Useimmissa tapauksissa kansalliset julkiset menot 
rakennerahastojen toimien täydentämiseksi olivat 
tosiasiassa suuremmat ohjelmakaudella 1994–
1999 kuin edellisellä, mikä lisäsi sijoituksiin käytet-
tävissä olevia varoja 40– 50%. Siihen laskettiin li-
säksi yksityistä rahoitusta, joka oli erityisen merkit-
tävää Itävallassa, Saksassa , Alankomaissa ja Bel-
giassa, vaikka tällä tavoin  kerätyt rahavarat olivat 
suhteellisen vähäiset koheesiomaissa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yksityiseen 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xviii rahoitukseen kohdistuva nostovaikutus tällä ajan-
jaksolla näyttää Saksassa sa manlaiselta, vaikkakin 
paljon pienemmältä. 
Euroopan investointipankki osallistuu lainanannolla 
rakennemenojen kattamiseen. Lainaamalla rahaa nyky-EU:n tukialueille yhteensä 20 miljardia euroa 
vuodessa vuosina 2000 - 2002, josta yli puolet 
meni Tavoite 1 -alueille, ja 3 miljardia euroa vuo-dessa hakijamaille. Yli kolmannes lainoista meni 
liikennesijoituksiin nykyisille Tavoite 1 -alueille, kun 
taas hakijamaissa 90% suuntautui liikenteeseen, ympäristöön ja energiaan. 
Rakennerahastot perustettiin erityisesti yhdyskun-
tarakenteiden ja inhimillisen pääoman erojen vä-hentämiseksi Tavoite 1 -alueiden ja EU:n muiden 
osien välillä. Liikennejärjestelmät, sekä Euroopan 
laajuisia verkkoja ja toissijaisia alueverkostoja, on siten parannettu huomattavasti kuluneen vuosi-
kymmenen aikana, samalla kun neuvoja ja ammat-
tikoulutusta on annettu ty öttömille ja työttömyys-
uhan alaisille heidän ty öllistettävyytensä lisäämi-
seksi ja taitojensa kasv attamiseksi. Samanaikai-
sesti tukea on annettu T&K-toiminnalle ja innovaa-tioille sekä uuden tutkimuskapasiteetin rakentami-
seksi ja aivan yhtäläisesti aluestrategioiden muo-
dostamiseksi T&K-toiminnan ohjaamiseksi paikal-listen kehitysmahdollisuu ksien käyttämiseksi ja 
tieto- ja viestintätekniikoiden ja uusien tekniikoiden käyttötaidon levittämisen jatkamiseksi.  
Lisäksi merkittävä osuus rakennerahastojen va-
roista (14% ajanjaksolla 2000–2006) on suuntau-
tunut ympäristönsuojelu-, jätehuolto- ja erityisesti jätteiden uudelleenkäsittelysijoitusten rahoittami-
seen, kun taas ympäristöhuomiot otetaan erityises-
ti huomioon päätettäessä rakenteellisista toimenpi-teistä. 
Toimien vaikutus todelliseen lähentymiseen  
ja taloudelliseen yhdentymiseen 
Empiirinen analyysi osoittaa, että ei ainoastaan 
bruttokansantuotteen, työllisyyden ja tuottavuuden 
kasvu Tavoite 1 -alueilla ole ylittänyt muuta EU:ta 
erityisesti 1990-luvun puolivälistä, vaan että lähen-tyminen on ollut selvintä näistä köyhimmillä alueil-la. (Tulisi huomioida, että tämä analyysi perustuu yhtäpitäviin tietoihin, jotka koottiin tätä kertomusta varten.) Se myös osoittaa, että rakenteelliset toi-
met ovat edistäneet koheesiomaiden kasvua sekä 
kysyntää lisäämällä että tarjontaa voimistamalla. Espanjassa bruttokansantuotteen arvioidaan ol-
leen vuonna 1999 noin 1½% korkeampi kuin se 
olisi ollut ilman toimia, Kreikassa yli 2% korkeampi, Irlannissa miltei 3% korkeampi ja Portugalissa yli 
4½% korkeampi. Lisäksi uusien Saksan osavaltioi-
den bruttokansantuotteen arvioidaan kasvaneen noin 4% toimien seurauksena. 
Rakenteelliset toimet ovat myös rohkaisseet ko-
heesiomaiden ja unionin muiden alueiden välisen kaupan kasvuun — kauppa on yli kaksinkertaistu-
nut viime vuosikymmenellä — ja tiukempaan yh-
dentymiseen. Todistusaineiston perusteella keski-määrin noin neljännes rakennemenoista palautuu 
muuhun unioniin erityisesti koneiden ja laitteiden 
tuonnin lisääntymisenä. Tällainen ‘vuoto’ on erityi-sen voimakas Kreikassa (42% menoista) ja Portu-
galissa (35%). 
Koska suuri osuus minkäänlaisesta uusien jäsen-
valtioiden menojen kasvusta suuntautuu tuontiin ja 
noin 60% siitä tulee nykyisistä jäsenvaltioista, näi-
den maiden rakenteellisiin menoihin kuuluu samal-la tavoin laajoja, kasvua tukevia vuotovaikutuksia 
muun unionin alueella. Kuten koheesiomaissakin, 
menot ovat selvästi suuremmat kuin koneiden ja laitteiden tuonti, mistä erityisesti Saksalle on hyö-
tyä, koska sen osuus on noin 45% kaikesta nyky-
EU:sta ostetusta tuonnista. 
Tavoite 2 alueiden toimet:  
rakennemuutos ja työpaikkojen luominen 
Ajanjaksolla 1994–1999 82 aluetta 12 jäsenvalti-
ossa sai Tavoite 2 -tukea, jonka kokonaismäärä oli 
noin 2.4 miljardia euroa vuodessa (kasvoi 3.3 mil-jardiin euroon vuodessa tällä ajanjaksolla) johtuen 
taantuvien teollisuusalueiden vaikutuksesta. Tähän 
tuli lisäksi vastaava määrä rahoitusta sekä kansal-lisista julkisista varoista että yksityisistä lähteistä, 
mikä nosti kokonaisrakennemenojen määrän alu-
eilla 7 miljardiin euroon vuodessa. Menot keskittyi-vät erityisesti vanhojen teollisuustoimitilojen kun-
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xixnostamiseen ja liikeyritysten tukipalveluihin (joiden 
yhteenlaskettu osuus oli puolet kokonaismääräs-
tä), kun taas noin 20% suuntautui inhimillisten 
voimavarojen kehittämiseen ja 10% T&K-toiminnan ja tieto- ja viestintäteknologioiden tukemiseen. 
Arviointitutkimuksissa esitetään, että rakenteelliset 
kokonaistoimet näillä alueilla johtivat noin 700 työ-paikan syntyyn kyseisen ajanjakson aikana ja hie-
man alle 500 tuhannen nettotyöpaikan lisäykseen, 
samalla kun noin 300 tuhatta pk-yritystä sai tukea tuotantomenetelmiensä kehittämistä varten ja uu-
sien markkinoiden etsimiseksi. Samanaikaisesti 
noin 115 miljoonaa neliömetriä jätemaata puhdis-tettiin ja otettiin toisee n käyttötarkoitukseen, mikä 
mahdollisti uusien taloustoimintojen kehittämisen, mukaan lukien vapaa-ajan toimet ja kulttuuritoimet. Osittain näiden toimenpiteiden tuloksena työttö-
myys laski hieman enemmän näillä alueilla kuin 
muun EU:n alueella, vaikka bruttokansantuote henkeä kohden nousi vain hieman vähemmän. 
Yksityiskohtaisempi analyysi osoittaa, että T&K-
toiminnan, innovaatioiden ja teknologian siirtojen tuki oli jokseenkin tehokas uusien työpaikkojen 
luomisessa tai nykyisten säilyttämisessä, vaikka 
yleensä useimpien Tavoite 2 -alueiden innovaa-tiokyky on yhä vähäisempi kuin menestyksek-
käämmillä alueilla. Sitä vastoin yhdyskuntaraken-
teiden ja inhimillisen pääoman syntyminen näyttää olevan verrattavissa vastaavanlaisten alueiden 
tilanteeseen. 
Vaikka toimilla on ollut myönteisiä vaikutuksia, ne 
olisivat voineet olla merk ittävämmät, jos sekä tuki-
kelpoiset alueet että rahoitettujen toimien laajuus olisi ollut suurempi ja jos hankkeiden aikaväli (kol-me vuotta) olisi ollut pidempi. Nämä muutokset 
mahdollistaisivat aluekehityksen kannalta strategi-
sesti merkittävämpien hankkeiden tukemisen. 
Maatalouden, maaseudun kehittämisen  
ja kalatalouden tukeminen 
Tavoite 5a toimet ajanjaksolla 1994–1999 oli tar-
koitettu maatalouden tehokkuuden parantamiseen 
ja maaseudun säilyttämiseen ja ne näyttävät olleen suhteellisen tehokkaat tuettaessa pienten maatilo-jen rakennemuutosta tavoite 1 alueilla. 
Tavoite 5b toimien vuosittainen varojen määrä oli 
noin 1.2 miljardia euroa ja alueilla asui yhteensä noin 9% EU:n väestöstä. Näyttää siltä, että maata-
loustuotantoa on monipuolistettu ja maatilamatkai-
lu ja ympäristöpalvelut ovat lisääntyneet, auttaen kaupunkien uudistamisessa julkisten palvelujen 
kehittämisessä. 
Tällä ohjelmakaudella maaseudun kehittämisen 
tukeminen on integroitu yhdeksi kokonaisstrategi-
aksi, vaikkakin kahden ohjelman kesken, joista 
yksi on rakennerahastolainsäädännön alainen ja toinen EMOTR-tukiosaston rahoitusta saava. Vii-
meksi mainittu on suunniteltu maatalousmarkkina-
politiikkoja varten eikä se ole kovin hyvin monivuo-tisten toimintaohjelmien tarpeita vastaava. 
Kalatalousala on keskittynyt muutamalle EU:n reu-
naosien alueelle, joita kalakantojen suojelutoimen-piteet ovat koskettaneet ja joilla yhteisen kalastus-
politiikan toimet voivat vaikuttaa merkittävästi mui-
den taloudellisten toimien kehittämiseen 
Työllisyyden ja ammatillisen ja 
yleissivistävän koulutuksen edistäminen Euroopan sosiaalirahaston avulla 
Ajanjaksolla 1994-1999 Euroopan sosiaalirahasto 
tuki inhimillisten voimavarojen kehittämistä ra-
hasummalla, joka oli kolmannes rakennerahasto-toimien varoista ja josta puolet meni tavoite 1 alu-
eille. 
Tavoite 3 toimet suunnattiin nuorten, pitkäaikais-
työttömien, työttömyysuhan alaisten integrointiin ja 
yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseen. Tavoi-
te 4 ohjelman alaiset toimet keskitettiin auttamaan työntekijöitä mukautumaan teolliseen muutokseen. 
Todistusaineiston perusteella onnistuneimmat toi-
menpiteet olivat tukitoimenpiteiden yhdistelmiä, joihin kuului yksilöllisiin tarpeisiin räätälöityjä neu-
vontaa, harjoittelua ja työnhakua. 
Lisäksi Euroopan sosiaalirahasto toimittaa rahoi-
tusta yleissivistävien ja ammattikoulutusjärjestel-
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xx mien tarpeisiin sekä kansallisella että aluetasolla. 
Tavoite 1 alueilla Euroopan sosiaalirahasto auttoi lisäämään julkista investointia yleissivistävään ja 
ammattikoulutukseen. Vaikka Euroopan työllisyys-
strategia käynnistettiin vasta ohjelmakauden alet-tua, Euroopan sosiaalirahasto  toimitti merkittävästi 
tukea vuodesta 1997 kansallisissa työllisyystoimin-tasuunnitelmissa mainituille politiikoille, erityisesti eteläisissä jäsenvaltioissa. 
Ajanjaksolla 2000-2006 Euroopan sosiaalirahaston 
ja Euroopan työllisyysstrategian välinen yhteys on vahvistunut huomattavasti. Noin 60 miljardin koko-
naisbudjetin avulla Euroopan sosiaalirahastosta on 
tullut yhteisön rahoituksen pääväline Euroopan työllisyysstrategian osana, ja Euroopan työllisyys-
strategia luo vahvemman politiikan kehyksen Eu-
roopan sosiaalirahaston toimille ja työpaikkojen luomiselle. 
Yhteistyön ja verkostoitumisen  
edistäminen 
Yhteisöaloitteet suunniteltiin innovaation, kumppa-
nuuden ja yhteistyöhankkeiden kehittämisen edis-täjiksi maiden ja alueiden välillä ja ne vastaavat 
rakennerahastojen tavoitteiden valtavirtaohjelmis-
sa usein käsittelemä ttömiin tarpeisiin. 
Ajanjaksolla 1994–1999 INTERREG II-ohjelmalla 
tuettiin kolmenlaisia ohjelmia, rajat ylittävää yhteis-
työtä (Vaihe A), energiaverkostoja (Vaihe B) alue- ja tilasuunnitteluyhteistyötä (Vaihe C). Suurin osa 
rahoituksesta meni vaihe A:n ympäristönparannus-
, kulttuuritoimintojen tuki-, matkailu- ja pk-yritysten palveluohjelmiin ja liik enneyhteyksien kehittämisen 
tukemiseen, erityisesti rajan ylittävän tiestön kehit-tämiseen. Merkittäviä parannuksia tehtiin erityisesti Tavoite 1 -alueiden rajanylityspaikoilla Kreikassa, 
Saksassa ja Suomessa. Tärkeimmät hyödyt ovat 
kuitenkin tulleet julkisviranomaisten ja yksityisten ja puolijulkisten järjestöjen lisääntyneestä yhtey-
denpidosta ja paremmasta ymmärryksestä kum-
mankin puolen rajaa. 
Ajanjaksolla 2000–2006 INTERREG III — jonka 
varojen kokonaismäärä on noin 5 miljardia euroa 
— vahvisti rajanylityskomponenttia (vaihe A), edisti strategista aluesuunnittelun rajaseutuyhteistyötä (vaihe B) ja edisti alueiden välistä yhteistyötä ja kokemusten vaihtoa (vaihe C). 
Tulevaisuudessa INTERREG-ohjelman on otettava 
huomioon uusi konteksti, jossa raja-alueiden osuus EU:sta on aiempaa suurempi sekä väestömäärien 
että maa-alueen suhteen. 
URBAN-aloite kattaa 44% EU:n suurkaupunkiväes-
töstä (yli 50,000 hengen kaupungit). Ajanjaksolla 
1994–1999 tuen määrä oli 148 miljoonaa euroa 
vuodessa ja se jakaantui 118 suurkaupungin kes-ken. Tällä ajanjaksolla se laski 104 miljoonaan eu-
roon vuodessa ja jakautui 70 suurkaupungin hank-
keiden kesken. Pääkohde oli korttelit ja paikallisten rohkaiseminen osallistumaan ohjelmiin, jotka vai-
kuttavat suoraan ihmisten elämään. Tämä on aut-
tanut kohentamaan koko EU:n rakennepolitiikan näkyvyyttä. Se on autta nut houkuttelemaan yksi-
tyisiä sijoituksia. Toisaalta tuen keskittyminen pie-nille alueille jättää ulkopuolelle laajempia alueelli-sia asioita, kuten suurkaupunkien ja niitä ympäröi-
vän maaseudun välisiä suhteita käsitteleviä hank-
keita. 
EMPLOYMENT ja ADAPT aloitteilla tuettiin noin 
9,300 hanketta ajanjaksolla 1994–1999 ja työ-
markkinoiden integrointi- ja paikallistason työpaik-kojen luomisohjelmiin osallistui noin 1.6 miljoonaa 
henkeä. Rahoitettuihin hankkeisiin kuului työn-
saantia ja ammatilliseen koulutukseen pääsyä hel-pottavia sekä uudenlaisten työpaikkojen perusta-
mistoimenpiteitä, tukea pk-yrityksille muutosten 
edistämisessä ja lastenhoidon tukea työelämässä oleville naisille.  
Ajanjaksolla 2000–2006 EQUAL on keskittynyt uu-
siin innovaatiolähestymistapoihin eriarvoisuuden ja syrjinnän vastustamiseksi työvoimamarkkinoilla, 
korostaen voimakkaasti rajat ylittävää yhteistyötä, 
kumppanuutta ja hyvien käytäntöjen vaihtoa. 
LEADER II toimitti tukea maaseutualueille, noin 
900 paikalliselle toimintaryhmälle ajanjaksolla 
1994–1999 300 miljoonan euron vuosibudjetista, jota lisättiin 700 miljoonaan euroon yhteisrahoituk-
sen avulla. Tärkein rahoitettu toimi oli matkailu, 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxivaikka tukea annettiin myös pk-yrityksille ja paikal-
listen tuotteiden kehittämiseen.  
LEADER+ -ohjelman avulla (2000–2006), jonka 
vuosibudjetti on samansuuruinen kuin LEADER II ohjelman budjetti, hankkeiden pilottiluonnetta on 
korostettu entistä enemmän ja yhteistyötä on hel-
potettu. 
Innovatiiviset pilottitoimet 
Miltei yksi kolmesta nyky-EU:n alueviranomaisesta 
on muotoillut alueellisen innovaatiostrategian (RIS) 
tai alueellisen tietoyhteiskunta-aloitteen (RISI). Kahden mainitun aloitteen näkyvimmät vaikutukset 
ovat olleet julkisten ja yksityisten tahojen kump-
panuusohjelmat ja pk-yritysten tukeminen uusien teknologioiden saatavuuden parantamiseksi.  
Uusi innovaatiotoimien järjestelmä, jota tuetaan 
rakennerahaston varoista yhteensä noin 400 mil-joonalla eurolla, otettiin käyttöön vuonna 2001 alu-
eiden rohkaisemiseksi kehittämään ohjelmia alu-
eellisen kilpailukyvyn parantamiseksi teknologian ja innovaation kautta (Lissabonin strategia), uusia 
tietotekniikan muotoja soveltamalla (e-Europe-
toimintasuunnitelma) ja kestävää kehitystä edistä-mällä (Göteborg). Toistaiseksi kolme neljästä unio-
nin alueesta on soveltanut rahoitusta yhteen näistä 
teemoista liittyviin ohjelmiin. 
Rakennerahastojen hallinnoinnin 
tehokkuuden parantaminen 
Rakennerahastojen asetusten viimeisessä tarkis-
tuksessa vuodelta 1999 jä senvaltioissa yritettiin 
yksinkertaistaa järjestelmää ja hajauttaa päivittäis-
tä hallintoa. Vaikka jäsenvaltiot ovat yhä enemmän 
vastuussa siitä, kuinka rahastojen varoja käyte-
tään, komissio on menoista yhä tilivelvollinen bud-jettiviranomaiselle. Ennen uutta rahoituskautta on 
tarvetta tarkistaa asetuksia järjestelmän tehokkuu-
den lisäämiseksi ja sen monimutkaisuuden vähen-tämiseksi edelleen. Pääperiaatteet 
Ohjelmointi, kumppanuus, keskittäminen ja täyden-
tävyys ovat yhä, vuoden 1988 uudistuksesta lähti-
en, rakennerahastojen hallinnoinnin pääperiaat-
teet. Ohjelmointi, menojen monivuotisen suunnitte-lun osana strategisten tavoitteiden saavuttamisek-
si, on lisännyt harjoitetun politiikan ja rahoitettujen 
hankkeiden varmuutta, vakautta ja johdonmukai-suutta. Ohjelmakauden pidennyttyä suunnitteluky-
vyn lisäännyttyä ja tavoi tteiden tultua määrälli-
semmiksi, ohjelma-asiakirjojen hyväksymiseen 
käytetty aika on lisääntynyt ja tehtävä on monimut-
kaistunut ja on tarvetta varmistaa, että ohjelmat 
ovat riittävän joustavia muutokseen mukautumi-seksi. 
Kumppanuus ohjelmien suunnittelussa ja toteutuk-
sessa on vahvistunut ja sisältää nykyään enem-män, yksityissektorin yksiköitä, mukaan lukien 
työmarkkinaosapuolet ja alue- ja paikallisviran-
omaiset. Tämä on johtanut paremmin kohdennet-tuihin ja innovatiivisempiin hankkeisiin, parantanut 
suoritteen seurantaa ja arviointia ja levittänyt tietoa 
niiden tuloksista joskus ohjelman hallinnan ylimää-
räisten vaikeuksien hinnalla. 
Keskittäminen suurimman tarpeen alueille on li-
sääntynyt ajan, vaikka arvioinneissa edellytetään, että varoja levitetään silti joskus liian laajalti ja 
ohuelti. Nykyisellä ohjelmakaudella 41% nyky-
EU:n väestöstä asuu joko Tavoite 1- tai Tavoite 2- alueella, vaikka monimutkainen prosessi, jolla vii-
meksi mainittu määritellään, johti alueiden hajanai-
suuteen ja varojen ylimääräiseen hajanaisuuteen. 
Täydentävyysperiaatetta on noudatettu laajalti Ta-
voite 1 -alueilla siinä mielessä, että rakennerahas-
toista on täydennetty pi kemminkin kuin korvattu 
olemassaolevaa rahoitusta. Kuitenkin asian toden-
peräisyyden tarkistaminen Tavoite 2 ja 3  
-ohjelmien, erityisesti viimeksi mainitun, osalta on osoittautunut vaikeammaksi. 
Suuremman tehokkuuden hakeminen 
Vaikka rahastojen hallinnoinnin asiantuntemus on 
lisääntynyt ajan mittaan, ohjelmien tehokkuuden 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxii parantaminen on yhä yksi avainhaasteista. Jäsen-
valtiot pitävät vaadittuja valvontamenettelyjä usein epävarmoina, ottaen hu omioon toimenpiteiden 
kustannukset ja kansallisten järjestelmien päällek-käisyyden. Erityistä kritiikkiä on, että nykyisistä vaatimuksista päätettiin niin myöhään, että ne joh-
tivat viivästyksiin ohjelman toimeenpanossa, luo-
den paineita rahastojen varojen nopealle käytölle laadun kustannuksella. Rahoitushallinnon kustan-
nukset näyttävät erityisen korkeilta Tavoite 2  
-ohjelmien osalta. 
Samalla kun julkisten varojen hallinnointi on paran-
tunut, viimeisellä ohjelmakaudella yhä vain kol-
mannes arvioiduista Tavoite 1 -hankkeista saatet-tiin ajoissa loppuun, samalla kun kolmannes oli yli 
vuoden myöhässä. Lisäksi kaksi kolmasosaa 
hankkeista ylitti budjetin. N+2-säännön mukainen budjettikuri nykyisen ajanjakson aikana myötävai-
kutti merkittävästi rakenne rahastojen varojen käyt-
töön. Vuonna 2003 rakennerahastojen rahoituksen 
käyttöaste oli liki 100%. 
Seuranta on oleellinen osa järjestelmää, mutta ar-
vioinneissa esitetään, että se ei ole ollut yhtä teho-kas kuin odotettiin, osittain johtuen vaikeuksista 
kerätä merkittävää tietoa. Lisäksi keskittyminen 
rahoituskysymyksiin strategisten sijaan johtaa yleensä siihen, että rahat käytetään siellä, missä 
ne varmimmin käytetään loppuun tehokkaimman 
käyttökohteen sijaan. Va ikka parannuksia onkin 
tehty nykyisellä ajanjaksolla indikaattorit ja tavoit-
teet määrittelemällä, ensiksi mainitut eivät usein 
ole hyvin määriteltyjä ja viimeksi mainitut määri-telmältään liian laajoja. 
Arviointi on myös parantunut ajan mittaan, mutta 
vaihtelee silti merkittävästi jäsenvaltiosta toiseen toimeenpanonsa suhteen. Arviointien tekoa edelly-
tetään nyt jäsenvaltioilta ex ante-vaiheessa, kes-
kellä ohjelman toteuttamista yhdessä komission kanssa — ajoissa ohjelman loppuosan päätöksen-
tekoon vaikuttavien tulosten osalta — ja ex post –
arvioinnin tekee komissio, vaikka vain kaksi vuotta 
ohjelman loputtua. Alueiden ja jäsenvaltioiden ak-
tiivisempi mukaanotto saettaisi tehdä ohjelmasta 
käyttökelpoisemman ja asianmukaisemman. Paremman hallinnoinnin ed istämiseksi suoritusva-
rauksen muodossa annettu rahoituksellinen houku-tin, jonka varoista 4% on rakennerahastojen varo-
ja, on otettu käyttöön tä llä ajanjaksolla varojen  
jakamiseksi vuonna 2004 alussa tarkennettujen 
ohjelman tavoitteiden loppuunsaattamisen perus-
teella. 
Hallinnointijärjestelmistä on monissa tapauksissa 
tullut ajan mittaan hajautetumpia arvioiden perus-
teella ja niiden tehokkuus on pyrkinyt kasvamaan 
sitä mukaa kun niitä on mukautettu alueiden tar-peisiin. 
Laajenemisen haaste 
Rakennerahastot ovat ensisijaisen tärkeät uusille jäsenvaltioille autettaessa niitä vahvistamaan kil-pailukykyään. Ajanjaksolla 2000–2006 hakijamaat 
saavat noin 3 miljardia euroa vuodessa ISPA-
varoja (liikenne- ja ympäristöhankkeisiin), SAPARD-varoja (maataloutta  ja maaseudun kehit-
tämistä varten) ja PHARE-varoja (taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja hallinto- ja toi-mielinkapasiteetin vahvistamiseksi). Kymmenen 
uuden jäsenvaltion liityttyä EU:iin ne ovat edelleen 
Bulgarian ja Romanian tavoin PHARE-tukikelpoisia kolmen vuoden ajan (yhteensä 1.6 miljardia euroa 
vuodessa). 
ISPA:n osana on hyväksytty  324 hanketta vuoden 
2003 loppuun mennessä ja varat on jaettu tasai-
sesti liikenteen ja ympäristön välille ja edellisen 
kohdalla maanteiden ja rautateiden välille. SAPARD-ohjelman osana 500 miljoonaa euroa 
vuodessa ohjataan maatalouden ja maaseutualu-eiden kehittämiseen maiden itsensä päättämällä tavalla. 
Uudet jäsenvaltiot saavat tukea rakennerahastois-
ta ajanjaksolla 2004 - 2006. Tuki, jonka kokonais-määrä on noin 21.8 miljardia euroa kolmen vuoden 
ajan, keskitetään muutamaan priorisoituun kohtee-
seen ohjelman toteuttamisen vaikutusten maksi-moimiseksi ja ongelmien minimoimiseksi. Maiden 
valitsemat ensisijaiset kohteet eroavat merkittäväs-
ti toisistaan, jos niitä tarkastellaan yhdyskuntara-kenteisiin, inhimillisiin voimavaroihin ja tuottaviin 
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxiiiinvestointeihin sijoittamisen näkökulmasta, mikä 
heijastaa osittain eroja pääomarakenteen eroja 
näillä alueilla. 
Tarve kehittää strategista lähestymistapaa ja kes-
kittyä muutamiin ensisijaisuuksiin, joita korostettiin 
neuvotteluissa, on säilytettävä toimeenpanossa. 
Lisäksi erityishuomiota on annettava mahdollisim-man selvän johdonmukaisuuden varmistamiseksi 
rakennerahastojen ja kansallisten politiikkojen, 
ympäristönäkökohtien ja tasavertaisten mahdolli-suuksien välille. Samanaikai sesti hallinnollisen ka-
pasiteetin kysymys on edelleen huolenaiheena huolimatta sekä kansalli sen hallituksen että alue-
tason välillä otetuista edistysaskeleista, vaikka täl-
lä hetkellä toimeenpantavien ohjelmien avulla saa-
tu kokemus vahvistaa kapasiteettia. 
Tästä ja muista näkökulmista ajanjaksoa 2004–
2006 voidaan pitää siirtymäkautena, koska se 
mahdollisti kyseisten uusien jäsenvaltioiden siirty-
misen seuraavan, paljon pidemmän ohjelmakau-
den valmisteluun. 
Rakennepolitiikan haasteena uusissa jäsenvalti-
oissa on: 
• rakenteellisten puutteiden tunnistaminen jo-
kaisella alueella, mikä vaikuttaa vahingolli-simmin kilpailukykyyn ja kasvupotentiaaliin ja 
asettaa ensiksi mainitun ratkaisemisen ensi 
sijalle; 
• pitkän aikavälin kehitysstrategian muotoilemi-
nen jokaisen alueen osalta sen suhteellisten vahvuuksien ja heikkouksien perusteella, jos-
sa tunnustetaan, että kaikkia tarpeita ei voida tyydyttää samanaikaisesti ja jossa laitta sijoi-
tushankkeet järjestykseen niiden välisen vuo-
rovaikutuksen ja kasvupolun valossa pitkällä aikavälillä; 
• antaa riittävästi painoarvoa ympäristönäkö-
kohdille sijoituspäätöksiä tehtäessä sen var-mistamiseksi, että valittu kasvupolku on kes-
tävä; 
• sijoitustoiminnan ylimääräisen keskittämisen 
välttäminen nykyisissä kasvukeskuksissa, joissa vaikutus taloudelliseen toimintaan saat-
taa olla suurin lyhyellä aikajänteellä, mutta saattaa tapahtua tasapainoisen kehityksen 
kustannuksella pitkällä aikavälillä; 
• hallinnollisen kapasiteetin vahvistamisen  
tukeminen kehitysohjelomien suunnittelussa, toimeenpanossa ja hallinnoinnissa alueta-
solla. 
 
                                                 
1  Ks. esimerkiksi T. Padoa-Schioppa, Effi ciency, stability and equity - A strategy for the evolution of the economic system of  the 
European Community, Oxford University Press 1987, jossa koro stetaan, että markkinoiden vapauttamisesta seuraa vakava alu-
eellisen epätasapainon vaara ... ja että asiaank uuluvia täydentäviä toimenpiteitä tarv itaan mukauttamisen nopeuttamiseksi raken -
teellisesti heikoilla alueilla ja maissa ...yhteisön rakennerahasto jen uudistamista ja kehittämistä tarvitaan tätä varten (s. 5 -6). 
2  Tässä ja edellisissä kohdissa ks. kasvavan Euroopan pöytäk irja, riippumattoman korkeatasoi sen opintoryhmän kertomus, pu-
heenjohtaja André Sapir, heinäkuu 2003. 
 
 
 
  
 
  
 
  
 
  
 
   
 
  
Tiivistelmä 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS                                                                                                                                                                   
xxiv  
  
 
  
 
  
 
  
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxv 
 
Päätelmät: ehdotus uudeksi 
koheesiopolitiikaksi 
 
   
Komissio hyväksyi 10. helmikuuta 2004 ehdotuk-
sen laajentuneen 27 jäsenvaltion Euroopan unio-
nin budjetiksi1 kaudelle 2007-2013. 
Se oli tärkeä päätös, sillä komissio esitti, että unio-
nin toimia oli vahvistettava useilla politiikan avain-
alueilla. Komissio päätti erityisesti, että kunnianhi-moisen koheesiopolitiikan tulisi olla koko paketin 
olennainen osa. Mikä on myös merkittävää, uu-
dessa budjettirakenteessa  komissio on sillä kan-
nalla, että koheesiopolitiikalla tulisi olla oma ja lä-
pinäkyvä budjettikohta, koska se on olennaisen 
tärkeä seuraavan sukupolve n kansallisten ja alu-
eellisten monivuotisten  ohjelmien suunnittelussa 
vaadittavan varmuuden ja vakauden luomiseksi. 
Päätös heijasti toisen koheesiokertomuksen vuon-
na 2001 tapahtuneen julkaisun jälkeistä työtä, ja 
se käynnisti keskustelun laajentuneen unionin ko-
heesiopolitiikan tulevaisuudesta vuonna 2007 al-kavalla ajanjaksolla. Alla olevissa kolmannen ko-
heesiokertomuksen päätelmissä on yksityiskohtai-
nen ehdotus koheesiopolitiikan uuden sukupolven ohjelmien ensisijaisista tavo itteista ja toimitusjär-
jestelmästä rahoituksellise sta näkökulmasta annet-
tujen laajojen suuntaviivojen mukaisesti. Alku-huomioiden perusteella osassa I esitellään ko-
heesiopolitiikan uudet ensisijaiset tavoitteet. Osas-
sa II kuvataan uuden toimitusjärjestelmän pääkoh-dat.  Osassa III esitellään va ikutukset resursseihin.  
On syytä muistaa, että koheesiopolitiikka – yksi Euroopan rakentamisen peruspilareista yhdessä yhtenäismarkkinoiden ja rahaliiton kanssa – on 
ainoa Euroopan unionin politiikka, joka suorasa-
naisesti puuttuu taloudelliseen ja yhteiskunnalli-seen epätasa-arvoon. Se on siten hyvin erityinen 
politiikka, johon liittyy varojen siirtoja jäsenvaltioi-
den välillä Euroopan unionin budjetin välityksellä talouskasvun ja kestäv än kehityksen tukemiseksi 
sijoittamalla ihmisiin ja fyysiseen pääomaan.  
Tämä tarkoittaa myös, että yhteenkuuluvuuden 
käsite, jota on sovellettu Euroopan tasolla, ei ole 
ollut passiivinen tulojen tasauksen käsite vaan dy-
naaminen politiikka, jolla yritetään luoda varoja keskittymällä talouden kilpailukyvyn osatekijöihin ja 
työllisyyteen, erityisesti sinne, missä käyttämätön 
potentiaali on korkea.  
Neljä tulevaisuuden haastetta 
Laajentuneessa unionissa tarvitaan  
tiukempaa yhteenkuuluvuutta 
Unionin laajeneminen ensin 25 jäsenvaltiota käsit-
täväksi ja sittemmin 27 tai enemmän jäsenvaltiota 
käsittäväksi on ennennäkemätön haaste unionin 
kilpailukyvylle ja sisäiselle yhteenkuuluvuudelle. Kuten tässä kertomuksessa on kuvattu, laajenemi-
nen johtaa talouskuilun syvenemiseen, taloudellis-
ten ja elintasoerojen ongelman siirtymiseen itään päin ja entistä vaikeampaan työllisyystilanteeseen: 
taloudellis-yhteiskunnalliset erot kaksinkertaistuvat 
ja unionin keskimääräinen BKT laskee 12.5%. 
Samanaikaisesti koko unioni joutuu kohtaamaan 
maailmanlaajuistumisen, kaupan vapautumisen, 
teknologisen vallankumouksen, tietotalouden ja tietopohjaisen yhteiskunnan kehityksen, väestön 
ikääntymisen ja maahanmuuton kasvun aiheutta-
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxvi mia, talouden rakennemuutoksen kiihtymisestä 
johtuvia haasteita.  
Euroopan väestön ikääntyminen on erityinen haas-
te. Syntyvyyden, kuolleis uuden ja maahanmuuton 
suuntauksia heijastava alueellinen vaihtelu on 
huomattavaa tässä asiassa. Ongelmiin puuttumi-
nen ei ole pelkästään selviytymisetä hoidosta riip-puvaisen väestön määrän kanssa. Vaaditaan myös 
sen varmistamista, että kansalliset ja alueelliset 
kehitysstrategiat mukautetaan väestötekijöihin ja että niiden avulla pystytään erityisesti edistämään 
aktiivisia ikääntymispolitiikkoja ja käyttämään usein 
alikäytettyä vanhemman väestön potentiaalia. 
Lopuksi, EU:n talouskasvu on hidastunut huomat-
tavasti viimeisen koheesiokertomuksen julkaisemi-
sesta. Tästä seuraa, että työttömyys on lisääntynyt jälleen monissa osissa unionia kaikkine yhteiskun-
nallisine vaikutuksineen.  Tulevaisuuteen tähdä-
tessään unionin olisi osattava käyttää hyväkseen nykyisten suuntausten elpymiseen antamat mah-
dollisuudet. 
Unionin ensisijaisten tavoitteiden korostaminen 
Yrittäessään parantaa EU:n talouden suoritusky-
kyä unionin valtion- ja hallitustenpäämiehet loivat Lissabonissa maaliskuussa 2000 strategian teh-
däkseen Euroopasta maailman menestyksek-
käimmän ja kilpailukykyisimmän tietopohjaisen ta-louden vuoteen 2010 mennessä. Nizzan kokous 
joulukuussa 2000 muutti Lissabonin tavoitteet köy-
hyyden vähentämisestä yhteiskunnallisesti mu-kaan ottavaksi, koordino iduksi EU-strategiaksi. 
Göteborgin neuvostossa kesäkuussa 2001 Lissa-bonin strategiaa laajennettiin uuden ympäristön-suojelua ja kestävämpää kehitystä korostavan 
suuntauksen suuntaan.  
Koheesiopolitiikka myötävaikuttaa näiden tavoittei-
den saavuttamiseen merkit tävästi. Itse asiassa 
kasvu ja koheesio tukevat toisiaan. Eroja vähen-tämällä unioni varmistaa, että kaikki alueet ja sosi-aaliryhmät voivat myötävaikuttaa, ja hyötyä, unio-
nin talouden kokonaiskehityksestä. Perussopimuk-
sen artiklat 3 ja 158 heijastavat tätä visiota, jota on vahvistettu perustuslakiluonnoksessa selvemmän alueellisen yhteenkuuluvuuden aikaansaamiseksi. 
Koheesiopolitiikka on myös välttämätön tilantees-
sa, jossa muut yhteisön politiikat saavat huomatta-
vat edut, kustannusten ollessa rajoitetut ja paikalli-
set.  Koheesiopolitiikka auttaa etujen levittämises-
sä. Ennakoimalla muutoksia ja helpottamalla so-peutumista koheesiopolitiikka voi auttaa rajoitta-
maan kielteisiä vaikutuksia.  
Tästä syystä koheesiopolitiikka täytyy kaikissa sen 
ulottuvuuksissa nähdä olennaisena osana Lissa-
bonin strategiaa, vaikka tänään, kuten komissio 
korosti rahoitusnäkökohtia käsitellessään, Lissa-bonin tavoitteiden mukaista politiikkaa on täyden-
nettävä ja päivitettävä. Toisin sanoen, koheesiopo-
litiikkaan on sisällyttävä Lissabonin ja Göteborgin tavoitteet ja sen on tultava niiden toteuttamisen 
avainkeinoksi kansallisten ja alueellisten kehitys-
ohjelmien kautta. 
Laatua parannettava tasapainoisemman  
ja kestävämmän kehityksen edistämiseksi  
Tämä kertomus näyttää, että tuotoksen, tuottavuu-
den ja työn saannin erot, joita yhä on maiden ja 
alueiden välillä, johtuvat kilpailukyvyn avaintekijöi-
den rakenteellisista heikkouksista: fyysisen ja in-himillisen pääoman riittämättömyys, innovatiivisen 
kyvyn ja aluehallintokulttuurin puute ja  vähäinen 
ympäristöpääoma. 
Kasvua lisäävän ja elintasoeroihin pureutuvan 
elinvoimaisen koheesiopolitiikan toteuttamatta jät-
tämisen kustannukset näkyvät henkilökohtaisen ja kollektiivisen hyvinvoinnin menettämisen ohella 
taloudellisesti reaalitulopotentiaalin menettämisenä 
ja korkeampana elintasona. Ottaen huomioon yh-dentyneeseen talouteen liittyvän keskinäisen riip-
puvuuden nämä menetykset eivät kosketa pelkäs-
tään vähemmän kilpailukykyisiä alueita tai yksilöi-tä, jotka eivät työskentele tai joiden työ ei ole tuot-
tavaa, vaan vaikuttava t kaikkiin unionissa.  
Alueellisen kilpailukyvyn vahvistaminen hyvin koh-
dennettujen sijoitusten avulla kaikkialla unionissa 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxviija sellaisten taloudellisten edellytysten luominen, 
joilla ihmisiä autetaan käyttämään kykyjään, tukee 
siten EU:n talouden kasvupotentiaalia kaikkien 
hyödyksi. Varmistamalla tasapainoisemman talou-dellisen toiminnan leviämisen koko unionin alueelle 
aluepolitiikalla autetaan vähentämään ylikeskitty-
misen, ruuhkautumisen ja pullonkaulojen aiheut-tamia paineita. 
Uusi kumppanuus  
yhteenkuuluvuuden lisäämiseksi  
Koheesiopolitiikan uudistuksen olisi myös tehostet-
tava toimintoja tehden ne samalla läpinäkyviksi ja 
poliittisesti vastuullisiksi. Tämä edellyttää, ensisi-
jaisesti ja etenkin, politiikan strategisen lähestymis-
tavan määrittelyä eritellen ensisijaiset kohteet, 
varmistaen yhteensopivuuden taloudellisen ja yh-teiskunnallisen hallintotavan kanssa ja mahdollis-
taen säännöllisen, avoimen, edistymistä koskevan 
tarkistuksen.  
Edellä mainitusta seuraa, että toimielinkapasiteet-
tia on vahvistettava kaik illa hallitustasoilla koko 
unionin alueella rakentaen yhden koheesiopolitii-
kan tärkeimmän vahvuustekijän pohjalle. 
Uudet EU:n koheesiopolitiikan 
rakenteet vuoden 2006 jälkeen 
Paremmin kohdennetut toimet 
Edellä mainitussa, koheesiopolitiikan tulevaisuu-
desta käytävässä julkisessa keskustelussa päädyt-tiin yleensä siihen, että on useita asioita, jotka ovat 
koko unionin yhteenkuuluvuuden kannalta tärkeitä. 
(…“kilpailukykyasiat, kestävä kehitys ja taloudelli-
nen ja yhteiskunnallinen rakennemuutos ovat 
olennaisen tärkeitä kaikissa jäsenvaltioissa”
2). 
Nämä asiat ovat tärkeitä alla olevan tulevaisuuden 
ensisijaisia tavoitteita esittelevän ehdotuksen ym-
märtämiseksi. Itse asiassa komissio esittää, että koheesiopolitii-kan tukemien toimien tuli si keskittyä sijoittamaan 
muutamaan yhteisön ensisijaisiksi nimeämään kohteeseen perustuen Lissabonin ja Göteborgin asialistoilla olleisiin asioihin, jolloin yhteisön toimil-
la voidaan olettaa olevan nostovaikutusta ja mer-
kittävää lisäarvoa. Sen mukaisesti komissio esittää alueellisiksi ohjelmiksi vain muutamista asioista 
koostuvan seuraavan luettelon: innovaatio ja tie-
totalous, ympäristö ja riskien ehkäisy sekä 
yleistä taloudellista hyötyä edustavien palvelu-
jen saatavuus . Työllisyysohjelmien keskiössä on 
täystyöllisyyden toteutumiseksi tarvittavien uudis-
tusten toimeenpano, laadun ja tuottavuuden paran-
taminen työssä ja yhtei skunnallisen yhteisöön kuu-
lumisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden ed-
istäminen Euroopan työllisyysstrategian suunta-
viivojen ja suositusten mukaisesti. 
Nämä ensisijaiset tavoitteet  olisivat voimassa koko 
unionin alueella, mutta niitä olisi täydennettävä  
ja laajennettava vähemmän kehittyneiden alueiden 
ja jäsenvaltioiden erityistarpeiden huomioon otta-miseksi siellä, missä lisätarvetta yhä on, esimer-
kiksi yhdyskuntarakenteiden ja toimielinkapasitee-
tin luomisessa. Näitä näkökulmia on käsitelty alla (ks. myös tämän osuuden ensimmäisen laatikon 
tiedot).   
Kolme ensisijaista yhteisön tavoitetta 
Ensisijaisten tavoitteiden ajaminen järjestettäisiin 
yksinkertaistetun ja läpinäkyvämmän kehyksen 
sisään ohjelmien tulevan sukupolven jakautuessa 
kolmeen osaan: lähentyminen; alueellinen kilpailu-
kyky ja työllisyys; alueellinen yhteistyö .  
Lähentyminen: kasvun tukeminen  
ja työpaikkojen luominen vähiten  kehittyneisiin jäsenvaltioihin ja alueille 
Lähentymisohjelmat koskevat vähemmän kehit-
tyneitä jäsenvaltioita ja alueita, jotka pe-
russopimuksen mukaisesti ovat yhteisön kohee-
siopolitiikan ensisijaisia tavoitteita. Perussopimus 
edellyttää seuraavien erojen pienentämistä “usei-
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxviii den alueiden väliset kehitystasoerot ja epäsuotui-
simpien alueiden tai saarien takapajuisuus, mu-
kaan lukien maaseutualueet”  (158 artikla). Laaje-
neminen tuo mukanaan ennennäkemättömän isot 
unionin sisäiset erot, joiden pieneneminen edellyt-
tää pitkäaikaista, jatkuvaa yrittämistä.  
Tämä tavoite koskisi ensisijaisesti ja erityisesti niitä 
alueita3, joiden BKT henkeä kohden on alle 75% 
yhteisön keskiarvosta4.  
Koheesiopolitiikan tärkein tavoite tässä yhteydessä olisi kasvun edellytysten ja todelliseen lähentymi-
seen johtavien tekijöiden edistäminen. Strategiat 
tulisi suunnitella pitkäaik aisen kilpailukyvyn ja työl-
lisyyden kehittämiseksi.  
Komissio ehdottaa, että väliaikaista tukea tulisi 
soveltaa tämän kohdan mukaisesti niihin alueisiin, joiden BKT henkeä kohden olisi ollut alle 75% 15 
jäsenvaltion yhteisön keskiarvosta (laajentumisen 
nk. tilastollinen vaikutus). Näihin alueisiin lukeutu-vat ne, joiden objektiiviset olosuhteet eivät ole 
muuttuneet siitä huolimatta, että niiden BKT hen-
keä kohden on suhteellisesti korkeampi laajentu-neessa unionissa. Kohtuuden nimessä, ja jotta 
kyseiset alueet voisivat viedä lähentymisproses-
sinsa loppuun, tuki olisi korkeampi kuin Berliinissä vuonna 1999 päätettiin tällä hetkellä tuettujen alu-
eiden nk. “phasing out” -järjestelyn osalta.  
Olisi huomattava, että tätä ehdotusta tehdessään 
komissio valitsee tiukimman toisessa koheesioker-
tomuksessa esitetyist ä vaihtoehdoista, ko-
heesiopolitiikan keskittämisen ja tehokkaamman 
politiikan ajamiseksi. Olis i ymmärrettävä, että ky-
seinen tuki loppuu vuoden 2013 lopussa eikä sitä ajankohtaa seuraisi uusi “phasing out” -jakso. 
Ohjelmia tuettaisiin Euroopan aluekehitysrahaston, 
Euroopan sosiaalirahaston ja koheesiorahaston 
varoista
5 perustamissopimuksessa olevien periaat-
teiden mukaisesti. 
ETKR  voisi esimerkiksi tukea: 
• jäsenvaltioiden ja alueiden nykyaikaistamista ja 
monipuolistamista, erityishuomion kohteena in-novaatio ja yrittäjyys, erityisesti luomalla tii-
viimmät yhteydet tutkimuskeskusten ja teolli-suuden välille, edistäen tieto- ja viestintätekno-logian saatavuutta ja käyttöä, kehittämällä T&K-toiminnan edellytyksiä, parantamalla rahoituk-
sen ja asiantuntemuksen saatavuutta ja roh-kaisemalla uusia liikeyrityshankkeita; 
• liikenteen, tietoliikenteen ja energiaverkkojen, 
vesihuollon ja ympäristöpalvelujen perusyhdys-kuntarakenteiden laajentamista ja päivittämistä; 
• ympäristön suojelua, erityisesti tukemalla jä-
senvaltioita EU:n lain  noudattamisessa, tuke-
malla ekoteollisuuden ke hittämistä, käyttämät-
tömien teollisuushallien uudelleenkäyttöä, tu-
kemalla toimenpiteitä luonnon ja teknologisten 
riskien ehkäisemistä, Natura 2000 ohjelmaan 
liittyviä sijoituksia, kestävää talouskehitystä, vähemmän saastuttavien kulkuneuvojen kehit-
tämistä sekä uusiutuvien energiamuotojen ke-
hittämistä ja käyttöä; 
• Kansallisen ja aluehallinnon toimielinkapasitee-
tin vahvistamista rakennerahastojen ja ko-
heesiorahaston hallinnoinnissa. 
ESR  vahvistaisi asemaansa yhteisön tärkeimpänä 
rahoitusvälineenä Euroopan työllisyysstrategian 
tukemiseksi. Se tukisi seuraavia toimia: 
• työmarkkinoiden toimielimien laadun ja reagoin-
tikyvyn, yleissivistävän ja ammattikoulutusjär-
jestelmien, sosiaali- ja hoitoalan palvelujen  pa-
rantaminen;  
• koulutustasoa nostavan inhimilliseen pääomaan 
sijoittamisen lisääminen, sopeuttaen kansalais-ten taitoja ja varmistaen kaikkien pääsyn työ-markkinoille; 
• julkishallinnon muutokseen sopeutumisen edis-
täminen hallinnon kapasiteettia rakentamalla. 
Uuden työllisyyteen liittyvi en ohjelmie n sukupolven 
tulisi myös yrittää ottaa huomioon nykyisen 
EQUAL-aloitteen tavoitteet koko EU:ssa (innovaa-
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxixtio, kykyjen esiin nosto, kumppanuus ja rajat ylittä-
vä yhteistyö työllisyysasioissa). 
Koheesiorahasto  soveltaa toimenpiteitä niihin 
jäsenvaltioihin, joiden bruttokansantulo on alle 
90% yhteisön keskiarvosta6.. Nykyisellä ajanjaksol-
la komissio ehdottaa tuki kelpoisuuden keskivälin 
arviointia koheesiorahaston varojen osalta.  
Rahoituksen ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti 
koheesiorahaston tulisi vahvistaa osuuttaan kestä-
vään kehitykseen. Tässä suhteessa erityisesti Eu-roopan laajuiset liikenneverkot, Euroopan kannalta 
tärkeät hankkeet ja ympäristöalan yhdyskuntara-
kenteet jäisivät keskeisiksi asioiksi. Asiaankuulu-van tasapainon saavuttamiseksi uusien jäsenvalti-
oiden erityistarpeiden mukaisesti on suunniteltu 
sellaisten hankkeiden kuten rautateiden, merikulje-tusten, sisävesireittien ja monimuotoliikenteen oh-
jelmien tukemista Euroopan laajuisten liikenne-
verkkojen, kestävän kaupunkiliikenteen ja ympäris-tön kannalta tärkeiden sijoitusten hyväksi energian 
tehokkuuden ja uusiutuvien energiamuotojen 
avainalueilla. 
Alueellinen kilpailukyky ja työllisyys:  
muutoksen ennakointi ja edistäminen 
Samalla kun vähemmän kehittyneiden jäsenvalti-
oiden ja alueiden alueella tehdyt toimenpiteet ovat 
koheesiopolitiikan ensisijainen tavoite, kolmannen 
kertomuksen analyysit vahvistavat, että on kaikkia EU:n jäsenvaltioita koskevia,  eri tasoisia haasteita. 
Erityisesti jäsenvaltioiden, alueiden ja kansalaisten on sopeuduttava nopean taloudellisen ja yhteis-kunnallisen ja rakennemuutoksen  maailmaan, 
kaupan maailmanlaajuistumiseen, muutokseen 
kohti tietopohjaista taloutta ja yhteiskuntaa. Niiden on myös tartuttava erityisiin haasteisiin, jotka ovat 
seurausta ikääntyvästä väestöstä, kasvavasta 
maahanmuutosta, avainalojen työvoimapulasta ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen ongelmista. 
Tässä yhteydessä unionin asema on tärkeä. En-
siksikin Lissabonin periaatteiden toimeenpano on ollut pettymys. Näissä olosuhteissa yhteisön rahoi-tustuki voi toimia katalysa attorina, tukien kansallis-
ten ja aluepolitiikkojen toimivuutta ja niiden sovit-
tamista unionin tavoitteisiin. 
Toiseksi koheesiotoim ien näkyvyys kaikkialla 
EU:ssa on olennainen osa unionin poliittista, ta-
loudellista ja yhteiskunnallista yhdentymistä ja jul-
kisten ja yksityisten toimijoiden osallistumisen edistämistä, tukien niiden sitoutumista unionin ta-
voitteisiin. 
Vähiten kehittyneiden jäsenvaltioiden ja alueiden 
koheesiopolitiikan osalta komissio ehdottaa kak-
sisuuntaista lähestymistapaa: 
1) Ensiksi alueellisten  ohjelmien avulla ko-
heesiopolitiikka auttaisi alueita ja alueviran-
omaisia ennakoimaan ja edistämään taloudel-lista muutosta teollisuusalueilla, kaupungeissa ja maaseudulla vahvistamalla niiden kilpailuky-kyä ja houkuttelevuutta ottaen huomioon ole-massaolevat taloudelliset,  yhteiskunnalliset ja 
alueelliset erot; 
2) Toiseksi kansallisten ohjelmien kautta ko-
heesiopolitiikka auttaisi ihmisiä ennakoimaan ja mukautumaan talouden muutokseen, joka on Euroopan työllisyysstrategian poliittisten ensisijaisten tavoitteiden mukainen, tukemalla täystyöllisyyteen, työn laatuun ja tuottavuuteen ja yhteiskunnalliseen mukaanottavuuteen täh-tääviä politiikkoja.  
Alueellisen muutoksen  ennakointi ja edistäminen  
Alueelliset ohjelmat auttavat kohtaamaan kaupun-
kien ja maaseutualueiden ongelmia, jotka liittyvät 
talouden rakennemuutokseen ja muihin puutteisiin. 
Tämä kertomus kuvailee vaikeuksia, joita on monil-la alueilla, esimerkiksi perinteisistä teollisuu-
denaloista riippuvaisilla alueilla tai taantuvilla teol-
lisuusalueilla tai maaseutualueilla, joiden väestö on hajallaan tai ikääntynyttä ja jotka ovat maantie-
teellisesti vaikeapääsyisiä. 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxx Uusien ohjelmien mukaisesti komissio ehdottaa 
tiukempaa keskittymistä toimiin, jotka käsittelevät 
kolmea yllä mainittua ensisijaista tavoitetta (ks. 
laatikko).  
Tämä uusien ohjelmien yksittäinen rahoituslähde 
olisi ETKR.  Varojen jakamisen näkökulmasta on 
eriteltävä kaksi alueryhmää: 
• Ne unionin alueet7, joita lähentymisohjelmat ja 
yllä kuvattu “phasing in”tuki eivät kata; 
• Tavoite 1 -tukikelpoiset alueet, jotka eivät täytä 
lähentymisohjelmien kriteerejä edes ilman laa-
jenemisen tilastollista vaikutusta. Tällaiset alu-eet hyötyisivät voimakkaammasta siirtymäajan 
tuesta (“phasing in” -kohdan mukaisesti) (ale-
neminen seurailisi niiden alueiden kehitystä, jotka eivät enää saisi Tavoite 1 -tukea ajanjak-
solla 2000-06). 
Miten ihmisiä autetaan ennakoimaan  
muutosta ja vastaamaan siihen 
Tämäntapaisia toimia toteutettaisiin kansallisten 
ohjelmien avulla, joiden tavoitteena on työmarkki-
noiden rakenneuudistusten käytön ja toimeenpa-
non voimistaminen ja yhteiskunnallisen mukaanot-tavuuden vahvistaminen Euroopan työllisyysstra-
tegian tavoitteiden ja suuntaviivojen mukaisesti.  
Tässä tarkoituksessa tuki tulisi keskittää kolmeen 
politiikan ensisijaiseen tavoitteeseen, jotka ovat  
ratkaisevia Euroopan työllisyysstrategian toimeen-
panon kannalta ja joille yhteisön rahoitus voi antaa lisäarvoa:  
• työntekijöiden ja yritysten sopeutumiskyvyn li-
sääminen sijoittamalla taitoihin ja yrityksessä 
tapahtuvaan harjoitteluun ja tukemalla tehok-
kaiden elinikäisen oppimisen strategioiden ke-hittämistä; 
• useampien ihmisten työ llisyyden edistäminen ja 
aikaisen työmarkkinoilta poistumisen estäminen erityisesti aktiivisten ikääntymispolitiikkojen ja naisten työllistymistä edistävien toimenpiteiden avulla;  • työmarkkinoille vaikeasti pääsevien ihmisten, 
kuten vammaisten, etnisten vähemmistöjen ja maahanmuuttajien työvoimapotentiaalin kasvat-taminen ja heidän työpaikkojensa säilyttäminen. 
Uusien ohjelmien ainoa rahoituslähde olisi Euroo-
pan sosiaalirahasto. 
Euroopan alueyhteistyö:  
unionin alueen sopusointuisen ja  
tasapainoisen kehityksen edistäminen 
Taloudellista yhteenkuuluvuutta käsittelevässä toi-
sessa edistymiskertomuksessa
8 komissio korosti 
“unionin yhteistyölle, kokemusten vaihdolle ja hy-
ville käytännöille tuomaa korkeaa lisäarvoa, ja yh-teisöaloiteohjelmien asema tunnustettiin laajalti. 
Rajat ylittävän, monikansallisen ja alueiden välisen yhteistyön välineiden voimistaminen unionin ulko-
rajoilla oli yksi useimmin mainituista näkökohdista ”. 
Rakentamalla nykyisestä INTERREG-aloitteesta 
saadun kokemuksen perust alle komissio esittää 
luovansa uuden tavoitteen, joka on omistettu unio-nin alueen sopusointuisen ja tasapainoisen yhden-tymisen edistämiselle tukemalla yhteistyötä sen eri 
osasten kesken koskien yhteisön kannalta merkit-
täviä kysymyksiä rajat ylittävällä, valtioiden ja alu-eiden välisellä tasolla. 
Toimintaa rahoittaisi ETKR ja se keskittyisi integ-
roituihin ohjelmiin, joita hallinnoisi yksittäinen vi-
ranomainen Lissabonin ja Göteborgin esityslistoi-
hin liittyvien yhteisön ensisijaisten tavoitteiden  
hyväksi. 
Periaatteessa kaikki alueet (määritelty NUTS III 
tasolla) ulkoisilla ja sisäisillä, maa- ja merirajoilla
9 
olisivat rajat ylittävän yhteistyön piirissä. Tavoit-
teena olisi yhteisten ratkaisujen edistäminen yhtei-siin ongelmiin vierekkäin sijaitsevien viranomaisten 
kesken kaupunkeja, maaseutua ja rannikkoseutua kehitettäessä ja taloussuhteita ja pk-yritysten ver-
kostoitumista kehitettäessä. 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxxiTässä yhteydessä ko missio aikoo ehdottaa uuden 
lainsäädännön välineen  käyttöönottoa Euroopan 
yhteistyörakenteen muodossa (“Rajat ylittävä alue-
viranomainen”), antaakseen jäsenvaltioille, alueille 
ja paikallisviranomaisille – sekä yhteisöohjelmien 
sisäisesti että niiden ulkopuolella – mahdollisuudet 
ratkaista rajat ylittäviä oh jelmia ja hankkeita hallin-
noitaessa kohdattuja perinteisiä lainkäytön ja hal-
linnon ongelmia. Tavoitteena olisi viranomaisten 
välisen yhteistyön sovittaminen tähän uuteen ra-kenteeseen. 
Salliakseen tehokkaampia toimia laajentuneen 
unionin ulkorajoilla komissio ehdottaa uutta naapu-rialuevälinettä (NNI) Euroopan naapurialuestrate-
gian osana. Se toimisi ulkorajan molemmin puolin 
ja tarpeen mukaan merirajoilla. Euroopan naapu-rialuestrategialla edistetään muun muassa  kestä-
vää taloudellista ja yhte iskunnallista kehitystä ja 
sen varassa rakennetaan rajat ylittävää yhteistyö-tä, erityisesti kumppanuusohjelmia, monivuotista 
ohjelmointia ja yhteisrahoitusta.  
Mitä laajempiin kansalliset rajat ylittäviin  edistämis-
toimiin tulee, olisi opittava nykyisestä kokemukses-
ta. Erityisesti jäsenvaltioilta ja alueilta edellytettäi-
siin olemassa olevien 13 kansalliset rajat ylittävän yhteistyöalueen käyttökelpoisuuden ja tehokkuu-
den arviointia (määritelty INTERREG IIIB-
ohjelmassa) laajentumista silmällä pitäen. Tavoit-teena olisi päättää yhdessä komission kanssa 
useista kansalliset rajat ylittävän yhteistyön alueis-
ta, jotka ovat riittävän yhteneväisiä ja joilla on yh-teisiä intressejä ja mahdollisuuksia kehitettävänä. 
On arvioitu, että tällainen yhteistyö keskittyisi stra-
tegisesti ensisijaisiin, kansalliset rajat ylittäviin ta-
voitteisiin kuten T&K-toimintaan, tietoyhteiskun-
taan, ympäristökysymyksiin, riskien hallintaan ja 
integroituun vesihuoltoon. 
Loppujen lopuksi komissio ehdottaa, että alueiden 
olisi tulevaisuudessa harjoitettava alueidenvälistä 
yhteistyötä  alueohjelmissaan. Tämän saavuttami-
seksi alueellisissa ohjelmi ssa olisi varattava tietty 
määrä varoja muiden jäsenvaltioiden alueiden 
kanssa rakennettavaan yhteistyöhön, vaihtoon ja verkostoihin. Lisäksi komissio yrittäisi helpottaa kokemusten ja hyvien kä ytäntöjen vaihtoa Euroo-
pan tasolla järjestämällä verkostoja, joihin kuuluu 
alueita ja suurkaupunkeja. 
Yhtenevä vastaus alueellisiin 
erikoispiirteisiin  
Yksi tehokkaan koheesiopolitiikan avainpiirteistä 
on sen kyky mukautua alueiden erityispiirteisiin ja 
tarpeisiin.  
Tässä kertomuksessa näytetään, että erityiset 
maantieteelliset tai luonnonhaitat saattavat voimis-
taa kehitysongelmia erityisesti unionin kaukaisim-
milla alueilla, monilla saarilla, vuoristoalueilla ja unionin pohjoisosien harvaan asutuilla alueilla. 
Tässä kertomuksessa on myös eritelty ne tehtävät, 
joita suurkaupungeilla kaikkialla unionissa on talo-uskasvun keskuksina, vaikka ne joutuvat myös 
kohtaamaan ympäristöpaineisiin, yhteiskunnalli-
seen syrjäytymiseen ja talouden rakennemuutok-seen liittyviä ongelmia. Analyysistä käy myös ilmi, 
että suureet muutokset jatkuvat maaseutualueilla 
edelleen. Alueiden elinvoimaisuuden palauttami-nen riippuu taloudellisesta toiminnasta ja maaseu-
tualueiden yhteyksien vahvistamisesta kaupunkien 
suuntaan.  
Samalla kun eri olosuhteet ja haasteet tunnuste-
taan, komissio on sitä mieltä, että seuraava ohjel-
masukupolvi tulisi määritellä  sellaisella tavalla, että 
erilaiset alueelliset ongelmat (ja mahdollisuudet) 
voidaan ratkaista moninkertaistamatta ohjelmien 
määrää tai välineiden lukumäärää. Yksittäisen oh-jelman tulisi siksi antaa k ehys niille eri tilanteille, 
joita ratkotaan, ja ongelmien integroiduille ja holis-tisille ratkaisuille.  
Kaupunkiköyhyyden ja sen hoidon  
mukaanotto alueohjelmiin: URBAN+ 
Edellä mainittu kuuluu asiaan kaupunkipolitiikassa. 
URBAN-aloitteen vahvuuksien varaan rakentamal-
la komissio aikoo vahvistaa kaupunkikysymysten 
paikkaa sisällyttämällä kyseiset toimet ohjelmiin. 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxxii Tämän toteuttamiseksi seuraavan ohjelmakauden 
alussa jokainen jäsenvalti o esittäisi luettelon kau-
punkialueista, jotka hyötyvät erityisistä ohjelmiin liittyvistä toimista. Kaupunkien kohtaamien ongel-mien laajuus ja niiden asema alueellisen kehityk-
sen edistäjinä edellyttäisi, että URBAN-aloitteen 
perusteella tuettavien suurkaupunkialueiden määrä ylittäisi 70. Tällä hetkellä määrä on viisitoista. 
Suurkaupunkien toimien kannalta ensisijaista on 
kaupunkiviranomaisten mukaanotto sekä ohjelmi-en suunnitteluun että niiden hallinnointiin. Siksi 
järjestelyt, joissa vastuuta siirretään näille viran-
omaisille, olisivat välttämättömät alueohjelmien osana. Tällä tavalla järjestettyjen toimien laajuu-
desta päätettäisiin, kun ohjelmia laaditaan, mutta 
on syytä huomioida, että tänään yli 10% EU:n Ta-voite 1 ja 2 -ohjelmiin käytetyistä kokonaisvaroista 
menee suoraan tai epäsuorasti suurkaupunkitoi-
menpiteiden rahoittamiseen. 
Yllämainitun kaltaisesti yhteistyö kaupunkien kes-
ken – tärkeä osa Euroopan toiminnan lisäarvoa – 
sisällytettäisiin alueelliseen yhteistyöhön. 
Reuna-alueet 
Lähentymistavoitteensa mukaisesti komissio aikoo 
perustaa erityisen ohjelman reuna-alueiden erityis-
haittojen korvaamiseksi perustamissopimuksen 
299.2 artiklan mukaisesti ja Eurooppa-neuvoston pyynnöstä 21.-22. kesäkuuta 2002 Sevillassa. Li-
säksi “Grand Voisinage” -toiminta, jonka tarkoituk-
sena on yhteistyön helpottaminen naapurimaiden suuntaan, sisällytettäisiin uusiin “Euroopan alueel-
lisen yhteistyön” ohjelmiin. Neuvoston pyynnöstä 
komissio esittää piakkoin kertomuksen reuna-alueiden kokonaisstrategiasta. 
Luonnonhaitta-alueiden jatkuvien 
kehitysongelmien kohtaaminen 
Vaikeapääsyisyys ja merkittävä etäisyys suurilta 
markkinoilta ovat erityisen akuutteja monilla saaril-
la, joillakin vuoristoalueilla ja harvaan asutuilla alu-eilla, erityisesti unionin pohjoisimmissa osissa. Varojen kohdentamisessa al ueellisen kilpailukyvyn 
ja työllisyyden edistämiseksi “alueelliset” kriteerit 
olisi asetettava ensi sijalle, koska ne heijastavat 
luonnonhaitta-alueiden suhteellista epäsuotuisuut-ta. Jäsenvaltioiden tulisi varmistaa, että näiden 
alueiden erityispiirteet otetaan huomioon, kun ky-
seessä on varojen kohd entaminen alueellisissa 
ohjelmissa. 
Yritettäessä edistää toimia näillä joskus laimin-
lyödyillä alueilla ja ottaen huomioon julkisten sijoi-tusten korkeat kustannukset henkeä kohden seu-
raavaa ajanjaksoa silmällä pitäen on esitetty, että 
pysyvistä luonnonhaitoista kärsivien alueiden olisi hyödyttävä maksimaalisesta yhteisörahoituksesta.  
Maaseutualueiden ja kalatalouden 
rakennemuutoksen edistämisen rahoitusvälineiden parempi järjestely 
Rahoituksellisesta näkökulmasta komissio esittää 
eri välineiden tehtävien yksinkertaistamista ja sel-keyttämistä maaseudun kehittämisen ja kalata- 
lousalan tukemiseksi.  
Nykyiset maaseudun kehittämispolitiikan välineet 
koottaisiin yhdeksi yhteisen maatalouspolitiikan 
alaiseksi rahoitusvälineeksi, jonka tarkoituksena 
on: 
• Maatalousalan kilpailukyvyn lisääminen raken-
nemuutosta tukemalla (esimerkiksi nuorten vil-
jelijöiden investointituet, tiedotus ja myyn-ninedistämistoimet); 
• Ympäristön ja maaseudun kehittämisen edistä-
minen tukemalla maan hallinnointia, mukaan lukien maaseudun kehittämisen yhteisrahoitus Natura 2000 -luonnonsuojelukohteiden mukai-sesti (esimerkiksi maatalouden ympäristötuki, metsätalous ja epäsuotuisten alueiden toimet); 
• Elämänlaadun kohentam inen maaseutualueilla 
ja taloudellisten toimien monipuolistamisen tu-
keminen keskittymällä maatiloihin ja muihin maaseudun toimijoihin (esimerkiksi tuotannon 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxxiiilaadullinen uudelleensuuntautuminen, elintar-
vikkeiden laatu, kylien elinvoimaisuuden palaut-
taminen). 
Nykyinen yhteisöaloite LEADER+ integroitaisiin 
valtavirtaohjelmiin.  
Samalla tavoin kalatalousalan rakennemuutoksen 
edistämisestä tehtäisiin yksi ainoa rahoitusväline, joka keskittyisi kalatal ousalan rakenneuudistustar-
peiden tukemiseen ja kalatalousalasta, mukaan lukien vesiviljely, riippuvaisien alueiden työskentely ja elinolosuhteiden kohentamiseen. 
Tärkeä osa näitä ehdotuksia on, että koheesiopoli-
tiikasta näihin uusiin rahoitusvälineisiin siirrettyjä rahavaroja jaettaisiin edelleen sellaisella tavalla, 
että saavutettaisiin saman asteen keskittäminen 
kuin tänään auttamalla vähemmän kehittyneitä, lähentymisohjelmien kattamia alueita ja maita.  
Näiden toimien ulkopuolella koheesiopolitiikalla 
tuettaisiin maaseudun ja kalataloudesta riippuvais-ten alueiden talouden monipuolistamista uusien 
elinkeinojen suuntaan laatikossa olevien ensisijais-
ten kohteiden mukaisesti. 
Koordinointi yhteisön politiikkoihin  
ja niiden täydentäminen 
Koheesiopolitiikka täydentää muita yhteisön laa-
juisten menoeriä innovaatiotoiminnan alalla (T&K, 
yrittäjyys, tietoyhteiskunta ja ympäristöystävälliset teknologiat), verkostot (liikenne, energia, viestintä) 
koulutus ja kulttuuri. Itse asiassa  koheesiopolitiik-
ka auttaa varmistamaan, e ttä vaadittava fyysinen 
ja toimielinkapasiteetti syntyy jäsenvaltioissa koko 
yhteisön alueella mahdollistaen näiden politiikko-
jen hyödyntämisen. Viimeksi  mainittujen politiikko-
jen hallinnointia ja kohe esiopolitiikkaa voisi paran-
taa tulevaisuudessa jatkuvan vuoropuhelun ja tie-tojen vaihdon ja toimintojen paremman koordinoin-nin kautta. 
Täydentävyyskysymys koskee useita politiikan alu-
eita. Erityistä huomiota kiinnitetään miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi tehtyjen toimien integroimiseksi kansallisiin ja alu-eellisiin ohjelmiin. 
Samalla tavoin koheesiopolitiikan toimeenpano 
edistäisi sisämarkkinoiden sääntöjen noudattamis-ta erityisesti julkisia hankintoja koskevan lainsää-
dännön osalta. Uuden lainsäädäntöpaketin nopea 
ja tehokas toimeenpano jäsenvaltioissa yksinker-taistaisi menettelyjä ja siten koheesiopolitiikan vai-
kuttavuutta. 
Toisella tasolla politiikan laajojen talouslinjausten 
ja Euroopan työllisyysstrategian mukainen toiminta 
auttaisivat lisäämään koheesiopolitiikan vaikutta-
vuutta. 
Avainkysymys on yhteenkuuluvuuden ja kilpailupo-
litiikkojen yhteensopivuus. Näiden alueiden, joiden 
BKT henkeä kohden on alle 75% keskiarvosta, tulisi saada valtiontukea perustamissopimuksen 
artiklan 87.3(a) mukaisesti. “Tilastollisen vaikutuk-
sen” kohteena olevien alueiden valtiontuki olisi ra-jattava artiklan 87.3(a) mukaiseksi ajanjakson 
aluksi. Nämä alueet sisällytettäisiin valtiontukijär-
jestelmään artiklan 87.3(c) mukaisesti, mutta niitä koskisivat artiklan 87.3(c) mukaisesti viimeistään 
2013 myönnetyn tuen määrää koskevat rajat. 
Perustamissopimuksen artiklan 299 mukaiset reu-
na-alueet, jotka eivät sisältyisi uuden lähentymis-
tavoitteen piiriin, hyötyisivät erityisestä siirtymäajan 
tuesta, joka rajoittaa tukea,  joka voisi aluksi olla 
artiklassa 87.3(a) määritellyn suuruinen ja jota sit-
ten voitaisiin asteittain vähentää. 
Muiden alueohjelmien osalta komissio ehdottaa 
nykyisen järjestelmän hylkäämistä niiltä osin, kun 
siinä laaditaan yksityiskohtaisia tukikelpoisten alu-
eiden luetteloja (ks. alla). Ehtojen mukaisuus voi-taisiin varmistaa rahoitettavien ensisijaisten tavoit-
teiden tasolla pikemmin kuin niiden maantieteellis-
ten alueiden tasolla, joilla tuettuja toimia sovelle-taan. Tämä tarkoittaa, e ttä lähentymistavoitteen 
ulkopuolella eri toiminta-alueita on sovellettava valtiontukisääntöjen mukaisesti. Samanaikaisesti komissio aikoo tarkistaa asiaankuuluvat valtiontu-
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxxiv kea määrittelevät säännöt ensisijaiset tavoitteet 
huomioon ottaen. 
Komissio aikoo yksinkertaistaa nykyisten kehysten 
ulkopuolelta jaettua valtiontukea sääteleviä sään-töjä ja asetuksia. Toimenpide koskee tapauksia, 
joissa valtiontukea jaetaan rajallisia määriä. Peri-
aatteena olisi nk. “näkyvän vaikutuksen koe”. Tu-loksena olisi selvästi suuremman lainsäädännölli-
sen varmuuden ja joustavuuden syntyminen, kuin 
mikä on nykyisellä vähimmäistasolla mahdollista sekä jäsenvaltioiden että alueiden osalta paikallis-
ta kehitystä ja työllisyy ttä koskevissa kysymyksis-
sä. 
Uudistettu toimitusjärjestelmä 
Tavalla, jolla politiikkoja toimeenpannaan, on rat-kaiseva vaikutus niiden vaikuttavuuteen. Ko-
heesiopolitiikan toimeenpanomekanismi on osoit-tanut kapasiteettinsa Euroopan kannalta tärkeiden 
laatuhankkeiden toteuttajana ylläpitäen korkeata 
julkisten menojen hallinnoinnin ja valvonnan tasoa, koska: 
• se mahdollistaa toimien suunnittelun vakaassa, 
keskipitkän aikavälin (monivuotisessa) kehyk-
sessä, joka tarvitaan tärkeimpien sijoitusten to-
teuttamiseen; 
• integroitujen kehitysstrategioiden kautta se si-
too yhteen, yhtenäiseen kehykseen kohdenne-tut sijoitukset välineistöön, yhdyskuntaraken-teeseen, innovaatioon ja inhimillisiin voimava-roihin, ottaen huomioon alueiden erityisolosuh-teet; 
• se edistää hyvää hallintotapaa tiiviimmän julkis-
ten ja yksityisten tahojen yhteistyön avulla;  
• yhteisrahoitusjärjestelyjen tuloksena siihen si-
sältyy täydentäviä menoja yhteisrahoitusjärjes-telyjen tuloksena kansallisista ja julkisista sekä yksityisistä rahoituslähteistä; • se edistää julkisten menojen tarkentamista  
niin, että toimet ovat kustannustehokkaampia samalla, kun ne ovat yhtenäismarkkinoiden mukaiset.  
Kuitenkin tässä kertomuksessa korostetaan tarvet-
ta puuttua joihinkin vaikeuksiin, joita on kohdattu 
nykyisiä ohjelmia toimeenpantaessa. Vaikka ko-
heesiopolitiikan avainperiaatteet – ohjelmointi, kumppanuus, yhteisrahoitus ja arviointi – pitäisi 
pitää yllä, laajentuneen unionin politiikan tehok-
kuutta voitaisiin edistää useiden uudistusten avulla siten, että ensin rohkaistaisiin ohjelmoinnin strate-
gisempaan lähestymistapaan ja toiseksi vastuu-
alueiden hajauttamiseen edelleen kumppanuusso-pimuksiksi jäsenvaltioissa, alueilla ja paikallisvi-
ranomaisten tasolla, kolmanneksi vahvistetun ja 
läpinäkyvämmän kumppanuuden ja selkeiden ja tiukempien seurantamekanismien avulla osarahoi-
tettujen ohjelmien suorituskyvyn ja laadun vahvis-
tamiseksi, ja neljänneksi hallintojärjestelmän yk-sinkertaistamiseksi läpinäkyvyyttä, eriytymistä ja 
suhteellisuutta lisäämällä, samalla kun toimivasta 
rahoitushallinnosta huolehditaan. 
Olisi huomioitava, että yksinkertaistamisesta seu-
raavan hajauttamisen rajat asetetaan sillä tavoin, 
että komissio on budjettivir anomaiselle ja yleiselle 
mielipiteelle tilivelvollinen toimivan rahoitushallin-
non ja kyseisten osarahoitettujen toimien tulosten 
osalta. Toimitusjärjestelmän uudistaminen tehtäi-siin kaikilta osin perustamissopimuksen ja uuden 
rahoitusasetuksen sen perusperiaatteiden mukai-
sesti (artikla 155)
10.  
Uuden koheesiopolitiikan lakikehys esitellään ja 
hyväksytään samanaikaise sti suuremman johdon-
mukaisuuden ja tehokkuuden varmistamiseksi oh-
jelmakauden alusta alkaen. 
Unionin ensisijaisten tavoitteiden 
strategisempi suuntaaminen 
Komissio esittää, että neuvosto hyväksyisi ko-
heesiopolitiikan kokonaisstrategisen asiakirjan, parlamentin lausunnon perusteella, ennen uutta 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxxvohjelmakautta ja komiss ion esityksestä, jossa 
määritellään jäsenvaltioille ja alueille selkeät ensi-
sijaiset tavoitteet.  
Tämä strateginen lähestymistapa ohjaisi politiikkaa 
sen toimeenpanossa ja teki si siitä poliittisesti us-
kottavamman. Se auttaisi tarkentamaan ko-heesiopolitiikan haluttua synergiatasoa ja Lissabo-nin ja Göteborgin esityslistoja ja lisäisi laajojen ta-
louspolitiikan suuntaviivojen ja Euroopan työlli-
syysstrategian mukaisuutta.  
Joka vuosi Euroopan toimie limet tutkisivat strate-
gisten ensisijaisten tavoitteiden edistymistä ja saa-
tuja tuloksia komission jäsenvaltioiden edistymis-kertomuksista koostuvan kertomuksen pohjalta.  
Tämän työn tukemiseksi arviointitehtävät on määri-teltävä uudelleen, jotta niistä saadaan strategi-semmat ja tuloslähtöisemmät. 
Suurempaan läheisyyteen  
perustuva yksinkertaistaminen 
Jo kyseisen ajanjakson aikana komissio on aloitta-
nut koheesiopolitiikan hallinnoinnin tehostamisen keinoja tyhjentävän tutkimuksen. Seuraavan ajan-
jakson osalta komissio esittää järjestelmän yksin-
kertaistamista edelleen useiden avainnäkökohtien osalta.  
Ohjelmointi 
Ohjelmointijärjestelmää voisi yksinkertaistaa seu-
raavalla tavalla: 
• 
Poliittisella tasolla : Neuvoston hyväksymän 
strategisen asiakirjan perusteella jokainen jä-
senvaltio valmistaisi kehitysstrategiaansa käsit-televän politiikan asiakirjan, josta neuvoteltaisiin komission kanssa ja joka olisi temaattisten ja alueellisten ohjelmien suunnittelun kehys, mutta jolla ei olisi – olemassa olevana yhteisön tuki-kehyksenä – hallinnointivälineen tehtävää; • Toiminnallisella tasolla : Komissio hyväksyisi 
politiikan asiakirjan perusteella kullekin jäsen-valtiolle kansalliset ja alueelliset ohjelmat. Oh-jelmat määriteltäisiin tärkeiksi tai erittäin tär-keiksi korostaen tärkeimpiä toimenpiteitä. Yli-määräiset yksityiskohdat, joita on nykyään nk. “ohjelman lisäosassa”, hylättäisiin mittatilaus-hallinnoinnin ohella. 
Rahastojen välinen koordinointi ja yhteensopivuus 
taattaisiin sekä poliittisella että toiminnallisella ta-
solla.  
Rahastojen lukumäärä rajattaisiin kolmeen (ETKR, 
ESR ja koheesiorahasto) verrattuna nykyiseen 
kuuteen (ks. laatikko tämän jakson lopussa).  
Toisin kuin nykyisissä monen rahaston ohjelmissa 
ETKR:n ja ESR:n toimet tähtäisivät toimintaan, 
joka perustuisi jokaisen ohjelman osalta yhteen 
rahastoon. Tässä mielessä jokaisen rahaston toi-
minta tehtäisiin johdonmukaisemmaksi antaen 
ETKR:n ja ESR:n rahoittaa inhimilliseen ja fyysi-
seen pääomaan liittyviä jälj elle jääneitä toimia. 
Näiden toimintojen rahoitta minen olisi rajallista ja 
suoraan yhteydessä jokaisen rahaston toimien pääalueisiin. Tämä mahdollistaisi sekä ohjelmoin-nin yksinkertaistamisen että sen lisääntyneen te-
hokkuuden. 
Koheesiorahasto ja ETKR noudattaisivat yhtä ja 
ainoaa ohjelmointijärjestelmää liikenne- ja ympäris-
töalan yhdyskuntarakenteiden hallinnoinnissa. 
Komissio hyväksyisi suuret hankkeet erikseen hal-linnoituina niihin liittyvien ohjelmien osana. 
Rahoitushallinto, yhteisrahoitus 
Maksatuksia suoritettaisiin vain erittäin tärkeiden 
tavoitteiden osalta eikä enää, kuten tänään “toi-
menpiteen” alemmalla tasolla. Maksujärjestelmä (ennakkomaksut ja hyvi tykset) ja automaattinen 
sitoumusten purku pääperiaatteena (“N+2”-sääntö) olisi säilytettävä. 
Kansallisilla säännöillä määriteltäisiin laajalti me-
nojen tukikelpoisuus, poikkeuksina rajattu määrä 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxxvi aloja kuten ALV, tekninen tuki ja passiiviset korot11, 
joihin yhteisön sääntöjä voitaisiin soveltaa. 
Rahoituksen valvonta 
Suhteellisuusperiaatetta sovellettaisiin valvontajär-
jestelmien toimintaan, komission toimien tason 
riippuessa komission yhte israhoituksesta ja kan-
sallisten tai alueellisten järjestelmien soveltuvuu-
desta. Tiettyjen kynnysarvojen alapuolella jäsen-
valtiolla olisi mahdollisuus  käyttää kansallista val-
vontajärjestelmäänsä kyseisiin ohjelmiin, ja komis-
sio luottaisi pääasiassa riippumattoman kansalli-
sen valvontaelimen juhlavaan vakuutukseen. Ko-missio jatkaisi tilinsulkemismenettelyjen ja rahoi-
tuksen korjaamismekanismien soveltamista, mikä 
antaa sille mahdollisuuden täyttää budjettivelvoit-teensa. 
Suhteellisuusperiaatteen ja rahoitushallinnon ja  
-valvonnan yksinkertaistamisen tulisi kulkea käsi kädessä tiukempien sanktioiden, ja todettaessa 
säännönvastaisuuksia tai petoksia, pikaisten seu-
raamusten langettamiseksi. 
Täydentävyysperiaate 
Täydentävyysperiaate - jonka mukaan EU:n varoil-
la täydennetään kansallisista varoista annettavaa 
rahoitusta sen korvaamisen sijaan – jää ko-
heesiopolitiikan avainperiaatteeksi. Kuitenkin ko-missio tarkistaisi suhteellisuusperiaatteen mukai-
sesti sen soveltamista “lähentymisen” tavoittee-
seen nähden. Jäsenvaltiot olisivat vastuussa sen varmistamisesta, että täydentävyysperiaatetta so-
velletaan “alueellisen kilpailukyvyn ja työllisyyden” 
ja “Euroopan alueellisen yhteistyön” ohjelmiin. 
Kumppanuus ja koordinointi 
Kumppanuutta edistettäisiin vahvistamalla jäsen-
valtioiden, alueiden ja paikallisviranomaisten välis-
tä täydentävyyttä ja yhte istyötä sekä suunnittelu-
vaiheessa että toimeenp anon yhteydessä. Tässä 
suhteessa sen toimielinjärjestelyjen mukaan jokai-sen jäsenvaltion tulisi yrittää koordinoida eri hallin-
totasojen toimintaa kolmikantasopimusten pohjalta.  
Paremman hallintotavan edistämiseksi työmarkki-
naosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan edustajien 
tulisi osallistua entistä aktiivisemmin asiaankuulu-
vien mekanismien avulla toimien suunnitteluun, 
toimeenpanoon ja seurantaan. 
Nostovaikutuksen lisäämiseksi tarvitaan enemmän 
nykyaikaisten rahoitusmuotojen käyttöönottoa. Yk-
si uudistusmalli olisi Euroopan investointipankin ja Euroopan investointirahaston välisen kumppanuu-
den vahvistaminen luomalla vahvemman yhteyden 
hankkeiden ja ohjelmien yhteisrahoituksen ja ta-loudellisen elinkelpoisuuden välille. 
Näiden ehdotettujen muutosten tulisi tuoda suu-
rempaa läpinäkyvyyttä politiikan to imeenpanoon 
helpottaen kansalaisten ja yritysten pääsyä toimin-
taan mukaan lisäämällä uusien hankkeiden luku-
määrää ja antamalla rahalle enemmän vastinetta voimakkaamman tuki kilpailun kautta. 
Enemmän keskittämistä  
Varojen maksimaalisen keskittämisen tulisi jäädä köyhimpiin jäsenvaltioihin ja köyhimmille alueille korostaen uusia jäsenvaltioita. Yksittäisten kehi-
tysohjelmien tasolla keskittäminen voitaisiin saa-
vuttaa keskittymällä Lissabonin ja Göteborgin en-sisijaisiin tavoitteisiin ja alueiden “lähentymisen” 
osalta toimielinkapasiteetin rakentamiseen.  
Alueellisen kilpailukyvyn ohjelmista puhuttaessa 
nykyinen painopiste (Tavoite 2:n mukaan) on tuki-
kelpoisten alueiden valinta kuntien ja muiden pai-
kallishallinnon yksiköiden joukosta ja se on mer-kinnyt sitä, että keskittämi nen on ymmärretty miltei 
pelkästään mikromaantieteellisenä ilmiönä.  Kun varojen maantieteellisen keskittämisen pahiten kärsiviin taskuihin tai alueille on oltava myös tule-
vaisuudessa olennainen osa ponnistusta, on myös 
tunnistettava, että tällai sten alueiden näkymät liit-
tyvät kiinteästi koko alueen menestymiseen.   
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxxviiKuten monet alueet ovat tunnustaneet, tämä edel-
lyttää koko alueella johdonmukaisen strategian 
kehittämistä keinona alueen heikoimpien osien 
tarpeiden kohtaamiseen. Tulevaisuuden osalta ehdotetaan nykyisen mikrovyöhykkeisiin perustu-
van järjestelmän hylkäämistä, mikä mahdollistaa 
sopivan tasapainon määrittelemisen  maantieteel-listen muiden tyyppisten ke skittymien välillä laadi-
taessa alueellisia kilpailukykyohjelmia komission kanssa kumppanuussuhteessa. 
Tämä ei tarkoita EU:n rahavarojen käyttöponnis-
tusten vähentämistä. “A lueellisen kilpailukyvyn” 
ylläpitämiseksi keskittymi nen tapahtuisi kahdella 
tasolla:  
• Temaattinen keskittyminen olisi voimakkaam-
paa lähentymisalueiden ulkopuolella siinä mie-
lessä, että ohjelmissa käsiteltäisiin enintään kolmea aihepiiriä (ks. laatikko);  
• Toinen keskittämisen taso varmistetaan ohjel-
mien ja ensisijaisten tavoitteiden rahoituksellis-ta vähimmäismäärää säätelevin säännöin. 
Kumppanuusasiassa alueilla olisi ensisijainen vas-
tuu rahavarojen keskittämisestä taloudellisten, yh-teiskunnallisten ja alueellisten erojen tasoittami-
seen tarvittaviin aiheko konaisuuksiin. Komissio 
voisi tarkastaa ja vahvistaa säännönmukaisuuden 
päättäessään ohjelmista.  
Lopuksi käyttämättömien varojen sitoumustenpur-
kuperiaatetta (“N+2-sääntö”) noudattaen, joka on ainutlaatuinen alue- ja koheesiopolitiikan periaate,  
kannustetaan tehokkaan ja nopean ohjelmien toi-
meenpanon edistämiseen. 
Vahvempi panostus  
suorituskykyyn ja laatuun 
Vaikuttavuus edellyttää suurempaa keskittymistä 
vaikutuksiin ja suoritusky kyyn ja saavutettujen tu-
losten parempaa määrittelyä. Koheesiopolitiikan 
tehokkuus paranisi kaikkialla aloittamalla vuosittai-
sen vuoropuhelun (ks. yllä) Euroopan toimielinten kanssa – komission vuosikertomuksen perusteella, 
johon liitetään komission suositukset – kansallisten 
ja alueellisten ohjelmien edistymisestä ja tuloksista 
läpinäkyvyyden ja toimielint en ja kansalaisten väli-
sen luottamuksen edistämiseksi. 
Arviointi ennen ohjelmia, niiden aikana (jatkuva) ja 
niiden loputtua on olennaisen tärkeää laadun yllä-pidon kannalta. Alueellisia vahvuuksia ja heikkouk-
sia arvioitaessa jokaisen ohjelman alussa on tar-
vetta muun muassa  ylimääräisille pyrkimyksille 
ennakoida kussakin jäsenvaltiossa ja kullakin alu-
eella kaupan vapautumisesta ja maailmanlaajuis-
tumisesta seuraavia sopeuttamistoimenpiteitä. Li-säksi suositellaan, että kaupan vaikutusten arvi-
oinnin tulisi tulevaisuudessa EU:ssa sisältää sys-
temaattisesti alueellinen ulottuvuus. 
Lisäksi komissio esittää yhteisön suoritusvarauk-
sen perustamista, jonka päätavoite olisi niiden jä-
senvaltioiden ja alueiden palkitseminen, jotka osoittavat eniten edistymistä kohti sovittuja tavoit-
teita. Suoritusvarauksen myöntämistä sääteleviä 
sääntöjä parannettaisiin ja yksinkertaistettaisiin ottaen huomioon suoritusvarauksesta kyseiseltä 
ohjelmakaudelta saatu kokemus. 
Tässä yhteydessä voitaisi in luoda voimakkaampi 
täydentävyys ja kumppanuus rakennerahastojen, 
Euroopan investointipankin ja Euroopan investoin-
tirahaston välille. 
Lopuksi komissio esittää, että jäsenvaltiot loisivat 
kansalliseen varojen jakoonsa pienen varauksen, 
joka mahdollistaisi niitä vastaamaan nopeasti odot-tamattomiin, teollisuuden rakennemuutoksista joh-
tuviin alakohtaisiin ja paikallisiin heilahteluihin tai 
kauppasopimusten vaikutusten uudelleenjärjeste-lyihin. Tämä varaus käyte ttäisiin sivutuen toimitta-
miseen pahiten seurauksista kärsiville työntekijöille ja talouden monipuolistamiseen kyseisillä alueilla toimien kansallisia ja alueellisia ohjelmia täyden-
täen siten, että kyseiset ohjelmat olisivat rakenne-
muutoksen pääväline talouden muutosta ennakoi-taessa. Varauksen mobilisoinnista keskusteltaisiin 
ja sovittaisiin komission kanssa. 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xxxviii Tässä kohden on tärkeää muistaa, että uusi rahoi-
tusnäkökulma sisältää erityisvälineen luomisen 
(kasvun mukautusrahasto) kasvu- ja yhteenkuu-
luvuustavoitteiden täydentämiseksi unionin tavoit-teiden valossa ja reagoidakseen kansainvälisen 
talouden ja kaupan kehittymisestä seuraaviin krii-
seihin. Komissio ehdottaa tämän välineen lisää-mistä käyttäen sidottuja mutta käyttämättömiä 
ETKR:n ja ESR:n varoja enintään 1 miljardia euroa 
vuodessa. 
Rahavarat 
Koheesiopolitiikkaan ohjattujen rahavarojen tulisi 
heijastaa laajentuneen unionin kunnianhimoa kas-
vun edistämiseksi ja työp aikkojen luomiseksi epä-
suotuisilla alueilla. Komissio on ehdottanut ajan-
jaksoa 2007-2013 varten rahoituksen suuntavii-
voissa sellaisen määrärahan jakamista, joka vas-taa 0,41%:a 27 jäsenvaltion EU:n bruttokansantu-
losta (mikä vastaa 0,46%:a ennen siirtoja ehdotet-
tuihin yksittäisiin maaseudun kehittämisen ja kala-talouden välineisiin) uudistetun koheesiopolitiikan 
kolmen ensisijaisen tavoitteen tueksi. Tämä pro-
senttiluku vastaa 336,3 miljardia euroa ajanjaksolla (tai 344,9 miljardia euroa ottaen huomioon hallin-
nolliset menot ja solidaarisuusrahaston). Solidaa-
risuusrahastoa lukuun ottamatta nämä varat jäävät tänään menoeräksi, samalla kun niitä sääntelevät sitoumustenpurkusäännöt (N+2). 
Tämän rahasumman suuntaa-antava jakauma uu-
distetun politiikan kolmen ensisijaisen tavoitteen 
kesken on seuraavanlainen: 
1) Noin 78%  “lähentymisen” ensisijaista tavoittetta 
varten (alikehittyneet alueet, koheesiorahasto ja  
“tilastollisesta vaikutuksesta” kärsivät alueet) 
korostaen kahdentoista uuden jäsenvaltion aut-
tamista. Rahoituksellisten siirtojen jäsenvaltiolle määrätty käyttöraja (“capping”) koheesiopolitii-
kan piirissä pidettäisiin nykyisessä 4%:ssa kan-
sallisesta bruttokansantuotteesta, ottaen huo-
mioon rahasummat, jotka on sisällytetty maa-
seudun kehittämisen ja kalatalouden rahoitus-
välineisiin. 
Koheesiorahaston suhteellista merkitystä lisät-
täisiin siten, että sen osuus olisi kolmannes ky-
seisille uusille jäsenvaltioille osoitetusta rahoi-tuksesta. Tämän tarkoituksena on vahvistaa 
vuosina 2004-2006 näiden maiden merkittävien 
liikenteen ja ympäristöalan yhdyskuntarakentei-den tarpeiden perusteella aloitettua suuntausta. 
Maiden välisissä varainsiirroissa otettaisiin huo-
mioon kunkin jäsenvaltion tarpeet ja ala- ja ylärajat säädettäisiin avain kuten tänään (rahoi-
tukselliset “haarukat”). 
010000200003000040000500006000070000
2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 20130,000,040,080,120,160,200,240,280,320,360,400,440,480,52Maaseudun kehityksen poisto (vasen akseli)
Nykyisten EU:n jäsenvaltioiden menot (vasen akseli)
Uusien 12 jäsenvaltion menot (vasen akseli)
Miljoonaa euroa (vuoden 2004 hinnoin)I Koheesiopolitiikan menot 2000 - 2013
Lähde: aluepolitiikan pääosastoNykyisen EU:n menot % 27 valtion EU:n BKT:sta (oikea akseli)
Uusien 12 jäsenvaltion menot % 27 valtion EU:n BKT:sta (oikea akseli)% 27 jäsenvaltion EU:n 
bruttokansantuotteesta
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xxxixNk. tilastollisesta vaikutuksesta kärsivät alueet 
hyötyisivät erityisestä, asteittain alenevasta lä-
hentymistavoitteen mukaisesta määrärahasta  
“phasing out” -ohjelman helpottamiseksi. 
2) Noin 18% “alueellisen kilpailukyvyn ja työllisyy-
den” ensisijaisuuden edistämiseksi. Phasing-in -alueiden ulkopuolella ETKR:sta rahoitettujen alueellisten ja ESR:sta rahoitettujen kansallis-
ten ohjelmien jakosuhde on 50-50. 
“Phasing in” -hankkeiden alueelliset ohjelmat 
seuraavat samaa yhden rahoituslähteen rahoi-
tusperiaatetta (ETKR). Näiden alueiden sisäiset 
toimenpiteet Euroopan työllisyysstrategian to-teuttamiseksi tapahtuvat kansallisten, ESR:sta 
rahoitettujen ohjelmien yhteydessä asiaankuu-
luvan ESR:n korvamerkinnän tuella phasing in -ohjelmien suunnitellun mukaisen toteutumisen 
varmistamiseksi ETKR ja ESR yhdessä. Jokai-
sen rahaston osuus kyseisillä alueilla olisi kes-kimäärin sama kuin nykyisissä monen rahaston 
ohjelmissa. 
3) Noin 4% “alueellisen yhteistyön” ensisijaista 
tavoitetta varten. 
Jäsenvaltioiden kesken tapahtuvaa rahavarojen 
jakelua varten komissio ehdottaa Berliinin Euroop-
pa-neuvoston aikoihin “lähentymisen” ensisijaiseen tavoitteeseen käytetyn objektiivisen kriteerin mene-
telmän soveltamista (1999) ottaen huomioon varo-
jen reilun jaon tarpeen laajenemisen tilastollisen vaikutuksen kohteena olevilla alueilla. 
Komissio jakaisi “alueellisen kilpailukyvyn ja työlli-
syyden” tavoitteen määrärahat jäsenvaltioiden kes-ken yhteisön taloudellisten, yhteiskunnallisten ja 
alueellisten kriteerien perusteella. 
Loppujen lopuksi kyseisillä  alueilla asuvan väestön 
määrä ja heidän yhteiskunnallis-taloudelliset olo-
suhteensa ohjaisivat varojen jakoa “Euroopan 
maankäytöllisen yhteistyön” tavoitteen pohjalta. 
* * * * * Komissio järjestää foorumin 10. -11. toukokuuta 2004, ennen komission uusien lainsäädännöllisten 
ehdotusten esittämistä. Kyseinen foorumi tuo yh-
teen kaikki koheesiopolitiikan koskettamat keskus-telemaan tämän kertomuksen sisältämistä ehdo-
tuksista. 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xl  
Ensisijaiset aihepiirit 
 “Lähentymisen” ensisijainen ta voite “Alueellinen kilpailukyky  
ja työllisyys”- tavoite 
Alueellisen kilpailukyvyn osuus 
1. Innovaatio ja tietopohjainen talous 
• Tuottava sijoitus;  
• Sisäsyntyisen potentiaalin kehittäminen. Muun 
muassa :  
• yrityspalvelut  
• Innovaatioiden ja T&K-toiminnan edistämi-
nen • Innovaatioiden ja T&K-toiminnan edistäminen 
muun muassa  vahvistamalla pk-yritysten yh-
teyksiä tietopohjaan, tukemalla verkostoja ja 
yhteenliittymiä tai edistämällä pk-yritysten mahdollisuuksia saada käyttöönsä kehittynyt-tä teknologiaa ja innovaatioalan liikeyrityspal-veluja. 
• Yrittäjyyden edistäminen • Yrittäjyyden edistäminen muun muassa  tu-
kemalla yliopistoista ja toisten yritysten tuella uusien yritysten perustamista tai uusien ra-hoitusvälineiden ja yrityshautomoiden perus-tamisen avulla.  
• Suora investointituki  
• Paikalliset yhdyskuntarakenteet  
• Tietoyhteiskunta  
• Matkailu ja kulttuuriin sijoittaminen   
2. Palvelujen saatavuus ja yleistä tal oudellista hyötyä merkitsevät palvelut 
• Liikenne, tietoliikenne ja energiaverkostot, mu-
kaanlukien Euroopan laajuiset verkot; • Toissijaiset verkostot, muun muassa  maan-
tieyhteydet Euroopan laajuisiin liikenneverk-koihin, mutta myös alue elliset juna -risteykset, 
lentokentät ja satamat tai monitoimialueet, alueelliset ja paikalliset sisävesireitit, rauta-tieosuudet, jotka yhdi styvät pääratoihin. 
• Toissijaiset verkostot; • Tietoyhteiskunta, muun muassa  tasaveroinen 
laajakaistayhteyksien ja –palvelujen saata-vuus ja käyttö; pk-yritysten tukeminen tieto- ja viestintäverkkoyhteyksien käytössä. 
• Yhteiskunnalliset yhdyskuntarakenteet  
3. Ympäristö ja riskien ehkäisy ETKR 
 
                                      
• Jäsenvaltioita autetaan noudattamaan EU:n 
lainsäädäntöä • Sijoittaminen Natura 2000 -ohjelmaan liitty-
viin yhdyskuntarakenteisiin, joilla tuetaan 
kestävää talouskehitystä 
 
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS xli 
 
• Ekoteollisuuden kehittämisen tukeminen • Puhtaampien teknologioiden integroimisen 
edistäminen ja saastumisen ehkäisytoimet 
pk-yrityksissä 
• Ränsistyneiden teollisuuskohteiden kunnosta-
minen • Ränsistyneiden teollisuushallien korjaaminen 
• Tukitoimenpiteet luonnon ja teknologisten riski-
en ehkäisemiseksi • Luonnon ja teknologisten riskien ehkäisyn 
tukitoimenpiteet 
• Puhtaampien kulkuneuvojen suosiminen • Kaupunkien kestävän julkisen liikenteen edis-
täminen 
• Energian käytön tehokkuus  
• Uusiutuvien energiamuotojen käyttö ja kehittä-
minen • Uusiutuvien energiamuotojen kehittäminen ja 
käyttö  
4. Kansalisen ja alue hallinnon toimielinkapasi-
teetin vahvistaminen rakennerahastojen ja koheesiorahaston hallinnointia  varten   
  “Alueellinen kilpailukyky  
ja työllisyys” ensisijainen  
työllisyystavoite 
1. Koulutus, työllisyys ja yhteiskunnalliset tukijärjestelmät 1. Työntekijöiden sopeutuvuus 
• Työmarkkinoiden toimielinten vahvistaminen • Elinikäisten oppimisstrategioiden edistämi-
nen, erityisesti julkishalllinnon viranomaisten ja työmarkkinaosapuolten parissa 
• Yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen 
järjestelmien kehittäminen  • Työntekijöiden sopeuttamiseen tähtäävä har-
joittelu tehtaissa 
• Yhteiskunnallisten ja hoitoalan palvelujen kehit-
täminen  ESF 
2. Inhimillinen pääoma ja työvoiman tarj onta 2a.Työvoiman tarjonta ja 2b. heikossa ase-
massa olevat ihmiset  
 • Perus- ja jatkokoulutustoimenpiteet • Aktiivisten ikääntymisstrategioiden edistämi-
nen ja aikaisen työelämästä poistumisen eh-käisy 
 • Aktiiviset työmarkkinatoimenpiteet työmarkki-
noille pääsyn helpottamiseksi kaikkien osalta • Naisten työelämään osallistumisen edis-
täminen 
 • Yhteiskunnalliset tukitoimenpiteet yhteiskun-
taan mukaan ottamiseksi • Toimenpiteet työvoimapotentiaalin lisäämi-
seksi, tasavertaisen työllistymisen ja vam-maisten, maahanmuuttajien ja etnisten vä-hemmistöjen työllistymisen edistämiseksi 
 3. Julkishallinnon mukau ttaminen muutoksen 
hallintoa ja kapasiteettia rakentamalla  
Päätelmät: ehdotus uudeksi koheesiopolitiikaksi 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  xlii  
 
Rahoitusvälineet ja tavoitteet  
2000-2006 2007-2013 
Tavoitteet Rahoitusvälineet Tavoitteet Rahoitusvälineet 
Koheesiorahasto Koheesiorahasto 
Tavoite 1 ETKR 
ESR EMOTR-ohjaus KOR Lähentyminen ja  
kilpailukyky Koheesiorahasto 
ETKR ESR 
Tavoite 2 ETKR ESR 
Tavoite 3 ESR Alueellinen kilpailukyky ja 
työllisyys 
• Aluetaso 
• kansallinen taso: Euroo-
pan työllisyysstrategia  
 
ETKR ESR 
INTERREG ETKR 
URBAN ETKR 
EQUAL ESR 
LEADER + EMOTR-Ohjaus Euroopan alueellinen  
yhteistyö ETKR 
Maaseudun kehittäminen ja kalatalousalan rakennemuutos Tavoite  1 -alueen ulkopuolella EMOTR-Tuki 
KOR   
9 tavoitetta 6 rahoitusvälinettä 3 tavoitetta 3 rahoitusvälinettä 
    
 
                                                 
1  Euroopan komissio, Yhteisen tulevaisuutemme rakentaminen: politiikan muutokset ja budjettikeinot laajentuneessa unionissa 
2007-2013 COM(2004)101 
2  COM(2003)34 final 30.1.2003, s.4. 
3  Tarkasti määritelty NUTS II tasolla. 
4  Mitattu ostovoimana ja laskettu yhteisön lukujen perusteella  kolmen päätöksentekohetkellä saat avissa olevan viimeisen vuoden  
osalta. 
5  Jokaisessa näistä rahasto ista olisi käytössään varoja  teknisen tuen rahoittamiseksi. 
6  Mitattu ostovoimana ja laskettu yhteisön lukujen perusteella  kolmen päätöksentekohetkellä saat avissa olevan viimeisen vuoden  
osalta. 
7  Määritelty NUTS I tai NUTS II tasolla rii ppuen kunkin jäsenvaltion to imielinjärjestelmästä 
8  COM(2003)34 final 30.1. 2003, s.27. 9  Vain jäsenvaltioiden esittämät merirajat ovat tukikelpoisia.  
10  Neuvoston asetus (EY, Euratom), 1605/2002 25.6.2002. 11  Hallinnointiviranomaisen tai lopulli sen hyödynsaajan maksettavat korot. 
 
 
  
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 1 
Osa 1 — Yhteenkuuluv uus, kilpailukyky,  
työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
 
      
Sisällysluettelo 
Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus................................................................................ 2  
Alueiden yhteenkuuluvuus....................................................................................................... ..... 27  
Kasvuun, työllisyyteen ja kilpailukykyyn vaikuttavat tekijät........................................................... 36  
Tilastoliite osaan 1 ........................................................................................................... ............. 65
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  2 Taloudellinen ja sosiaalinen 
yhteenkuuluvuus 
Johdanto 
Euroopan unionin sisäiset tulo- ja työllisyyserot ovat 
kaventuneet viimeisen vuosikymmenen aikana ja erityisesti 1990-luvun puolivälistä alkaen. Näin on 
tapahtunut sekä maiden että alueiden välisille eroille. 
Samanaikaisesti unionin köyhempien osien tuotta-vuus on kasvanut suhteessa muihin alueisiin, mikä 
osoittaa niiden kilpailukyvyn parantuneen. Suuret 
erot suhteellisen varakkuuden ja taoudellisen suori-tuskyvyn välillä ovat kuit enkin säilyneet, heijastaen 
jatkuvia rakenteellisia heikkouksia huolimatta raken-nerahastojen tuella tehdyistä parannuksista.  
Sekä maiden että alueiden väliset tulo- ja työllisyyse-
rot kasvavat edelleen, kun uudet jäsenvaltiot liittyvät 
EU:iin toukokuussa 2004. Miltei kaikkien näiden mai-den kasvu on on ollut huomattavasti suurempaa kuin 
EU:n nykyisten jäsenvaltioiden 1990-luvun puolivälis-
tä alkaen siirtymäkauden alkuvuosien kuohunnan jälkeen, mutta niiden henkeä kohti laskettu brutto-
kansantuote ja työllisyys ov at alle EU:n nykyisten 
jäsenvaltioiden keskiarvon.  
Nykyisen unionin kasvun tason ylittävä jatkuva kasvu 
on välttämätöntä pidemmän aikaa, jotta nämä maat 
saavuttaisivat EU:n keskiar von lähellä olevan tulota-
son. Kasvaakseen voimakkaasti työllisyytensä säilyt-
täen uudet jäsenvaltiot tarvitsevat huomattavasti 
apua laaja-alaisten rakenteellisten ongelmien ratkai-semiseksi ja käyttääkseen taloudellisen potentiaalin-
sa hyödyksi. Kuten unionin nykyisissäkin osissa, jois-
sa taloudellinen suorituskyky on taantunut, rakenteel-
listen heikkouksien voittaminen uusissa jäsenvaltiois-
sa lisäisi kilpailukykyä nostaen myös elintasoa, ja 
lisäisi EU:n kokonaistaloudellista kasvua. 
Tässä olivat allaolevan selvityksen pääkohdat. Siinä 
tutkitaan ensinnäkin koheesiomaiden bruttokansan-
tuotteen ja työllisyyden kasvua viime vuosina verrat-tuna muuhun Euroopan unioniin; toiseksi unionin 
nykyisten jäsenvaltioiden alueellisten erojen suuruut-
ta ja niiden muuttumista viime vuosikymmenen aika-
na, keskittyen erityisesti rakennerahastojen tukea saaviin Tavoite 1 -alueisiin; kolmanneksi, hakijamai-den taloudellista kehitystä lähimenneisyydessä ja 
sitä, miten taloudellinen suorituskyky on vaihdellut näiden maiden eri alueiden välillä; neljänneksi sitä kasvun tasoa, jota näissä maissa edellytetään nykyi-
sen EU:n tulotason saavuttamiseksi kohtuullisessa 
ajassa; ja viidenneksi vanhenevan väestön vaikutuk-sia. Lisäksi tarkastellaan kahta sosiaalisen yhteen-
kuuluvuuden näkökohtaa, työttömyyttä ja alhaista 
tulotasoa koko EU:n alueella. 
Taloudellinen yhteenkuuluvuus 
Koheesiomaiden henkeä kohtia lasketun 
bruttokansantuotteen lähentyminen muiden maiden tasoa 
Kaikissa neljässä koheesiomaassa
1, Kreikassa, Es-
panjassa, Irlannissa ja Portugalissa kasvu oli selvästi 
yli EU:n keskiarvon 1994 - 2001. Sen jälkeen niiden väestönkasvu on Irlantia lukuunottamatta ollut vain 
hieman keskiarvoa korkeampi, se näkyi henkeä kohti 
lasketun bruttokansantuotteen selvänä kasvuna mui-hin EU:n maihin verrattuna. 
Irlannissa, jossa väestö kasvoi vuodessa yli 1%, 
henkeä kohti laskettu bruttokansantuote kasvoi tosi-asiassa miltei neljä kertaa EU:n keskiarvoa korke-
ammaksi (8% vuodessa/hieman yli 2% vuodessa). 
Tästä johtuen henkeä kohti laskettu bruttokansan-tuote oli Irlannissa vuonna 2001 ostovoimana mitat-
tuna yli 17% EU:n nykyisiä jäsenvaltioita korkeampi, 
kun se oli ollut 25% keskiarvoa alempi 1990-luvun 
alussa. Irlannin esimerkki osoittaa selvästi rakenne-
rahastojen tuen vaikuttavuuden yhdistettynä kasvu-
hakuisiin kansallisiin politiikkoihin.  
Muissa kolmessa koheesiomaassa bruttokansantuot-
teen todellinen henkeä kohti laskettu kasvu on ollut 
vaatimattomampaa, mutta silti voimakkaampaa kuin muualla EU:ssa 1990-luvun puolivälistä alkaen. La-
man loputtua vuonna 1994 viimeiseen talouden taan-
tumaan bruttokansantuotteen todellinen henkeä kohti laskettu kasvu Kreikassa, Portugalissa ja Espanjassa 
oli jatkuvasti EU:n keskiarvoa korkeampi, kun taas 
lamavuosina se olli jatkuvasti keskiarvon alapuolella (Kaavio 1.1).  
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 3Siksi henkeä kohti laskettu bruttokansantuote vuo-
sina 1991 - 1994 laski sekä Kreikassa että Portuga-
lissa, kun se Espanjassa kasvoi EU:n keskiarvoa hitaammin. Vuodesta 1994 vuoteen 2001 bruttokan-
santuotteen kasvua oli saman verran kaikissa näistä 
kolmesta maasta, yli 3% vuodessa Espanjassa ja Portugalissa ja hieman sen alle Kreikassa, verrattuna 
EU:n keskiarvoon, joka on hieman yli 2% vuodessa. 
Näiden seitsemän unionin taloudellisen elpymisen vuoden aikana henkeä kohti laskettu bruttokansan-
tuote näissä kolmessa maassa kasvoi tosiasiassa 1 
prosenttiyksikön EU:n keskiarvoa enemmän (ks. me-netelmiä koskevat huomautukset jakson lopussa).  
Tästä seurasi, että kolmen koheesiomaan yhteenlas-
kettu bruttokansantuote henkeä kohti kasvoi 79%:iin EU:n nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvosta vuonna 
2001 ja 81%:iin vuonna 2002 ostovoimana mitattuna, 
eri hintatasot huomioon ottaen. Espanjassa brutto-kansantuote henkeä kohti oli tällä tavoin laskettuna 
alle 15% EU:n keskiarvon vuonna 2002. Kreikassa ja 
Portugalissa vajetta oli silti paljon, huolimatta 1990-luvun puolivälissä alkanees ta lähentymisestä. Kum-
massakin maassa henkeä kohti laskettu bruttokan-santuote oli silti vain 71% EU:n keskiarvosta vuonna 2002. 
Työllisyyslukujen lähentyminen 
Työssä käyvän väestön lukumäärä kasvoi ko-
heesiomaissa huomattavasti 1990-luvun puolivälistä alkaen. Vuosina 1996 - 2002 EU:n nykyisten jäsen-valtioiden työssä käyvän ty öikäisen väestön (15 - 64) 
osuus — työllisyysaste — ka svoi hieman yli 4 pro-
senttiyksikköä. Neljän koheesiomaan yhteenlaskettu kasvu oli kaksinkertainen, keskimääräisen työlli-syysasteen noustessa 60%:iin vuonna 2002, juuri 4 
prosenttiyksikköä alle EU:n nykyisten jäsenvaltioiden 
keskiarvon (64%), puolet kuilusta 6 vuotta aiemmin (Taulukko A1.1). 
Irlannin kasvu oli erityisen suurta (10 prosenttiyksik-
köä), heijastaen sen nopeaa talouskasvua, nostaen työllisyysasteen hieman ylle EU:n nykyisten jäsenval-
tioiden keskiarvon. Kasvu oli Espanjassa jopa suu-
rempaa (miltei 11 prosenttiyksikköä), vaikka työlli-syysaste vuonna 2002 (58½%) oli yhä alle EU:n ny-
kyisten jäsenvaltioiden keskiarvon.  
Kasvu (6½ prosenttiyksikköä) oli vaatimattomampaa 
Portugalissa, jossa työllisyys oli jo suhteellisen kor-
kealla tasolla, mutta silti selvästi EU:n keskiarvon 
yläpuolella, nostaen työllisyysasteen 68½%:iin, vain hieman alle Lissabonissa EU:lle vuotta 2010 silmällä 
pitäen asetetusta 70%:in tavoitteesta.  
Työllisyyden kasvu oli toisaal ta selvästi vähäisempää 
Kreikassa, vain 2 prosenttiyksikköä näinä 6 vuonna, 
huolimatta selvästi keskiarvon ylittävästä talouden 
kasvusta. Vuoden 2002 työllisyysaste (57%) oli siksi vielä alempana EU:n nykyisten jäsenvaltioiden kes-
kiarvoa kuin 1990-luvun puo-livälissä, vain Italian 
työllisyysasteen ollessa alempi. Tästä seuraa, että kasvava työllisyys unionin jo issakin osissa, joissa se 
on selvästi alle keskiarv on, pysyy EU-politiikan pää-
tavoitteena. 
Kasvava tuottavuus  
Espanjassa ja vähemmässä määrin Portugalissa 
työllisyyskasvu on myötävaikuttanut voimakkaasti 
bruttokansantuotteen kasvuun, Irlannin tavoin, jossa työllisten määrä nousi noin 5% vuodessa vuosina 
1996 - 2002. Irlannissa työllisyyden kasvuun liittyi 
hieman alle 4%:n vuotuinen työvoiman tuottavuuden kasvu, joka oli kolme kertaa EU:n keskiarvoa suu-
rempi. Portugalissa t uottavuuden kasvu oli myös 
EU:n keskiarvoa korkeampi, kun taas Espanjassa, 
jossa työllisyys kasvoi merkittävästi, se oli vain noin 
puolet keskiarvosta. -2,0-1,00,01,02,03,04,0
-2,0-1,00,01,02,03,04,0
1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002Espanja
Portugali
Kreikka
Koheesiomaat 3% muutos EU:n nykyisiin jäsenvaltioihin nähden1.1 Henkeä kohden lasketun bkt:n kasvu Espanjassa, 
Portugalissa ja Kreikassa EU:n nyk. jäsenten 
keskiarvoon nähden 1992-2002
Lähde: Eurostat, kansalliset luvut
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  4 Kreikassa työvoiman tuottavuuden kasvu oli toisaalta 
lähellä 3% vuodessa vuosina 1996 - 2002, selvästi yli 
EU:n keskiarvon, ja se oli merkittävin bruttokansan-
tuotteen kasvun aiheuttavista tekijöistä. Kreikassa ja 
Portugalissa, joissa ovat unionin vähiten varakkaat 
alueet, tuotantoperusta näyttää vahvistuneen 1990-
luvun puolivälistä, kasvattaen tulojen jatkuvan lähen-tymisen potentiaalia tulevina vuosina. 
EU:n talouden viimeaikainen taantuma  
EU:n talouskasvu on hidastunut huomattavasti ko-
heesiokertomuksen julkaisemisesta viimeksi kulunei-den kolmen vuoden aikana. Tämä taantuma on väis-
tämättä vaikuttanut yhteen kuuluvuuteen, ei vähiten 
siksi, että se on johtanut työttömyyden kasvuun mo-
nissa osissa (ks. alla), mutta myös, koska se on luo-
nut alueellisten tulo- ja ty öllisyyserojen kaventami-
seen epäsuotuisan ilmapiirin. Unionin talouskasvu oli 
kolmantena peräkkäisenä vuonna pettymys vuonna 
2003 (alle 1%). Bruttokansantuotteen kasvu voi 
nousta 2%:iin vuonna 2004 ja lähentyä 2.5%:ia vuonna 2005.
2  
Taantuma on vaikuttanut melkein kaikkiin jäsenvalti-oihin. Jopa Irlannissa kasvun arvioidaan laskeneen 1½%:iin vuonna 2003 ja sen ennustetaan jäävän yhä 
alle 4% vuonna 2004. Portugaliin se on vaikuttanut 
aivan erityisesti, maan bruttokansantuotteen lasket-tua miltei 1% vuonna 2003, kasvettuaan ensin alle 
½% vuonna 2002 ja sen ennustetaan kasvavan vain 
1% vuonna 2004. Mikäli tämä ennuste toteutuu, se lähentyminen, joka 1990-luvun jälkimmäisellä puolis-
kolla saavutettiin, menetett iin suurelta osin vuosina 
2001 - 2004. 
Kaksi muuta koheesiomaat a ovat selviytyneet pa-
remmin. Espanjassa bruttokansantuotteen vuotuinen 
kasvu näyttää olevan kesk imäärin hieman yli 2% 
vuonna 2002 ja vuonna 2003 ja sen ennustetaan 
kasvavan miltei 3%:iin vuonna 2004, kun taas Kreik-
ka näyttää selvinnen suuremmitta vaikutuksitta. Siellä kasvu oli noin 4% sekä vuonna 2002 että vuonna 
2003 ja samaa ennustetaan vuodelle 2004, mikä on 
muuta EU:ta huomattavasti paremmin. Näissä kah-dessa maassa rakennerahastojen tuki on saattanut 
auttaa talouskasvun ylläpidossa. Kasvun hidastuminen vaikutti työllisyyteen vasta var-
sin pitkällä aikavälillä, osittain ehkä johtuen al-
kuperäisistä työnantajien odotuksista, että se olisi 
lyhytkestoisempaa. Vuonna 2003 se laski kuitenkin Irlannin työllisyysastetta, jonka arvioidaan olevan alle 
1%, mikä on osoitus työllisyysasteen laskusta (ottaen huomioon suhteellisen voimakas työikäisen väestön kasvu). Sillä oli lamauttava vaikutus Espanjassa, 
vaikka työllisten lukumäärän lisäys oli silti yhä noin 
1½% vuonna 2003, mikä os oittaa työllisyysasteen 
kasvaneen (noin 1 prosenttiyksikköä). Kreikassa ar-
viot osoittavat, että työl lisyysaste kasvoi samansuu-
ruisesti. Portugalissa työllisten lukumäärän arvioi-
daan toisaalta laskeneen 1% vuonna 2003 ja sen 
ennustetaan pysyvän laajalti muuttumattomana 
vuonna 2004 osoituksena merkittävästä työllisyysas-teen laskusta. 
Muista unionin maista Saksan ja Italian suorituskyky 
on pysynyt alhaisena. Saksa ssa ei käytännöllisesti 
katsoen ollut bruttokansantuotteen kasvua lainkaan 
vuonna 2002 ja vuonna 2003 ja Italiassa kasvua oli 
alle ½% molempina vuosina. Ranskassa, jossa brut-tokansantuotteen kasvu oli lähellä EU:n keskiarvoa 
ennen vuotta 2001, kasvun arvioidaan olleen vain 
marginaalista vuonna 2003. Alankomaissa, jossa kasvu oli aiemmin ylittänyt selvästi keskiarvon, brut-
tokansantuote kasvoi vain hieman vuonna 2002 sen 
arvioidaan laskeneen vuonna 2003. 
Alueelliset bruttokansantuotteen erot  
henkeä kohti ovat myös kaventuneet 
Aina viimeiseen vuoden 2001 kasvun taantumaan 
asti bruttokansantuotteena henkeä kohti laskettu kui-
lu unionin köyhimpien alueiden — EU:n yh-teenkuuluvuuspolitiikan tärkeimpien kohteiden — ja 
muiden alueiden välillä on myös kaventunut viime 
vuosina. Vielä ei ole mahdollista sanoa kuitenkaan, mitä on tapahtunut vuodesta 2001
3. On huomioitava, 
että tässä jaksossa esille tuodut aluekohtaiset luvut ja kertomuksen loppuosa liittyvät tosiasiassa henkeä kohti lasketun bruttokansantuotteen kasvuun. Ne 
perustuvat ensimmäistä kertaa uudesta tietokannas-
ta otettuihin alueellisiin indikaattoreihin, jotka on ra-kennettu erityisesti siten, että ne ovat yhteensopivia 
ajan mittaan kaikkien EU:in NUTS 2-luokituksen  
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 5© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 km1.1 BKT henkeä kohden (ostovoimana), 2001
Indeksi EU25 = 100
<5 0
5 0-7 5
7 5-9 090 - 100
100 - 125>= 125
Lähde: EurostatCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Ei tietojaFR (merten takaiset departementit): 2000
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  6 alueiden kanssa. Ne poikkeavat tavanomaisesti käy-
tetyistä ostovoimana mitatusta bruttokansantuottee-
seen liittyvästä empiirisen tutkimuksen tiedosta joka 
ei sovellu tähän käyttöön (ks. menetelmiä koskevat 
huomautukset jakson lopussa). 
Tavoite 1 alueen aseman saaneiden alueiden, joiden 
bruttokansantuote oli alle 75% EU:n keskiarvosta ostovoimana mitattuna, kasvu oli voimakkaampaa 
kuin unionin muissa osissa vuodesta 1988 eli raken-
nerahastouudistuksesta vuoteen 2001. Ylläolevasta selvityksestä käy ilmi, että kasvu on ollut erityisen 
voimakasta koheesiomaiden alueilla (joiden osuus on 
yli puolet Tavoite 1 -alueista ja yli puolet niissä asu-vasta väestöstä). 
Tavoite 1 alueiden yhteenlaskettu bruttokansantuote 
henkeä kohden nousi tosiasiassa miltei 3% vuodessa vuosien 1994 ja 2001 välillä (viimeinen vuosi, jona 
alueelliset tiedot ovat saatav illa ja kattavat edellisen 
ohjelmakauden ja nykyisen ohjelmakauden ensim-
mäiset kaksi vuotta) verrattuna muun EU:in yli 2%:iin 
vuodessa. Sitä edeltävinä kuutena vuotena, vuodes-
ta 1988 vuoteen 1994, kasvua oli alle 2% vuodessa, vaikka luku silti oli muun unionin kasvua suurempi 
(hieman yli 1% vuodessa
4). Vuodesta 1988, jolloin 
rakennerahastot uudistettiin ja laajennettiin, Tavoite 1  
-alueiden yhteenlaskettu bruttokansantuote henkeä 
kohden on lähentynyt tuntuvasti EU:n keskiarvoa. 
Mutta lähentymisen taso on vaihdellut alueittain 
Tavoite 1 alueiden kesken on kuitenkin ollut merkittä-
viä kasvuvauhdin eroja. Lähentyminen ei siksi ole 
ollut yhtä nopeaa koko unionin alueella, mutta on 
ollut selvästi merkittävämpää koheesiomaissa kuin muualla, ehkä johtuen suhteellisten suurten rakenne-
tukien yhdistämisestä ja kasvuun suuntautuneista 
kansallisista politiikoista (Taulukko A1.2).  
Neljän koheesiomaan Tavoite 1 -alueilla bruttokan-
santuotteen kasvu henkeä kohden oli selvästi EU:n 
keskiarvoa korkeampi 1990-luvun puolivälistä alkaen, kuten yllä on kuvattu. Näin oli myös Espanjan Tavoi-
te 1 -alueilla, missä noin 40% väestöstä astuu Tavoi-
te 1 -alueiden ulkopuolella, kuin kolmessa muussa maassa, missä kaikki alueet  ovat tukikelpoisia. (Es-
panjassa bruttokansantuotteen kasvu henkeä koh-den Tavoite 1 -alueilla oli keskimäärin 3% vuodessa vuosina 1994 - 2001, vain hieman vähemmän kuin 
muilla Espanjan alueilla.) 
Koheesiomaiden ulkopuolella ainakin joidenkin Ta-
voite 1 -alueiden kasvu on ollut vähemmän merkittä-
vää, selvästi kansallisen hitaan kasvun taannutta-
maa. Erityisesti Saksan uusissa osavaltioissa, joissa bruttokansantuote kasvoi merkittävästi 1990-luvun 
alussa, bruttokansantuotteen kasvu henkeä kohden 
seuraili EU:n keskiarvoa seitsemän vuoden ajan vuodesta 1994 vuoteen 2001 (alle 2½% vuodessa). 
Taso jäi silti selvästi a lle muun Saksan tason (alle 
1½% vuodessa). Italiassa Mezzogiornon kasvu (vuo-
tuiset 2%) seuraili muun maan tasoa, ollen EU:n keskiarvoa alempi.  
Unionin muilla Tavoite 1 -alueilla, joiden väestön 
osuus kansallisesta väestömäärästä on hyvin pieni, 
bruttokansantuotteen kasvu henkeä kohden seuraili 
EU:n keskiarvoa kyseisen ajanjakson ajan (ks. me-netelmiä koskeva huomautus).  
Huolimatta vähemmän kehittyneiden alueiden hen-
keä kohden lasketun bruttokansantuotteen lähenty-misestä EU:n keskiarvoa, kuilu pysyy suurena. Niillä 
29 alueella, joilla asuu 13% EU:n nykyisten jäsenval-
tioiden väestöstä, vuoden 2001 ostovoimana laskettu bruttokansantuote henkeä kohden oli alle kaksi kol-
masosaa keskiarvosta. Näin on erityisesti Kreikassa, 
Portugalissa, Etelä-Espanjassa ja Etelä-Italiassa, vaikka niihin kuuluu kuusi itäisen Saksan aluetta 
(Chemnitz, Dessau, Mecklenburg-Vorpommern, 
Magdeburg, Brandenburg-Nordost ja Thüringen), Yhdistyneen Kuningaskunnan Cornwall ja kolme nel-
jästä Ranskan merten takaisesta departementista 
(Kartta 1.1). 
Useiden alueiden työllisyysaste  
ja tuottavuus ovat myös lähentyneet 
Henkeä kohti lasketun bruttokansantuotteen lähen-
tymiseen on liittynyt työllisyyserojen kaventuminen 
useilla alueilla. Samalla kuin työllisyys on kasvanut EU:ssa merkittävästi 1990-lu vun puolivälistä alkaen, 
kasvu on ollut suurempaa Tavoite 1 -alueilla kuin muualla. Vuosina 1994 - 2001 näillä alueilla työsken-televien lukumäärä nousi vuosittain hieman alle 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 71½%, hieman enemmän kuin EU:ssa keskimäärin, ja 
vuonna 2002 työllisyysaste oli yli 5 prosenttiyksikköä 
korkeampi kuin 6 vuotta aiemmin, kun taas muualla 
unionin alueella kasvua ol i 4 prosenttiyksikköä. 
Työvoiman tuottavuuden kasvu oli myös korkeampi 
Tavoite 1 -alueilla kuin muissa osissa, keskimäärin yli 
1½% vuodessa vuosina 1994 - 2001, kun taas muu-alla EU:ssa luku oli noin 1% vuodessa. Itse asiassa 
tuottavuuden kasvu myötävaikutti enemmän brutto-
kansantuotteen kasvuun kuin työllisyyden kasvu. 
Työllisyyden kasvu vaihteli merkittävästi Tavoite 1  
-alueiden kesken. Sen ollessa hieman EU:n keskiar-
voa korkeampi Portugalissa ja selvästi alle sen Krei-kassa, kuten yllä on mainittu, työllisten määrä nousi 
merkittävästi Tavoite 1 -alueilla Espanjassa (noin 3% 
vuodessa) — enemmän kuin muualla maassa — ja vielä enemmän Irlannissa (5% vuodessa). Luonnolli-
sena seurauksena tästä oli Espanjan alueilla työvoi-
man tuottavuuden vähäinen kasvu (½% vuodessa). 
Sitä vastoin Saksan Tavoite 1 -alueilla — uusissa 
osavaltioissa — työllisten määrä laski samana aikana 
(miltei ½% vuodessa), mutta työvoiman tuottavuus kasvoi enemmän kuin maan muissa osissa ja itse 
asiassa koko unionin alueella ( 2% vuodessa). Sa-
malla tavoin Italian Tavoite 1 -alueilla — Mezzogior-nossa — työllisyys kasvoi verrattain vähän (alle ½% 
vuodessa), kun taas tuo ttavuuden kasvu oli myös 
keskiarvoa korkeampi, vaikka ei kuitenkaan paljoa 
(yli 1½% vuodessa/1% muualla Italiassa).  
Vaikka kilpailukyky vaikuttaakin parantuneen hieman 
näillä kahdella alueella, työpaikkojen puute on siis tärkein ongelma. Näin on erityisesti Etelä-Italiassa, 
jossa vain 43% työikäisestä väestöstä työskenteli 
vuonna 2002, mikä on selvästi muita Tavoite 1  -alueita vähemmän — tai muualla unionin alueella. 
Tavoite 1 alueiden keskimääräinen työllisyysaste oli 
kaikkiaan yli 10 prosenttiyksi kköä alle EU:n muiden 
osien (56% /66½%) (Kartt a 1.2). Vähemmän kehitty-
neiden alueiden työllisyysasteen lisäys sitä vastoin on yhä EU:n koheesiopolitiikan keskeisiä osia. Ongelma-alueita eivät ole yksinomaan  
henkeä kohden lasketun alhaisen bruttokansantuotteen maat 
EU:n heikko taloudellinen suorituskyky ja sen taustal-
la olevat rakenteelliset ongelmat eivät rajoitu aluei-
siin, joilla on alhaisin mahdollinen henkeä kohden 
laskettu bruttokansantuote. Ongelma-alueita, sekä NUTS 2-alueita että vielä enemmän NUTS 3 alueita, 
on kaikkialla unionin alueella. Näiden alueiden on-
gelmiin on useita eri syitä, mukaanlukien perinteisten teollisuudenalojen taantuminen, maantieteelliset, ke-
hitystä jarruttavat seikat, työllisyyden ja väestömääri-
en lasku ja tärkeimpien palvelujen taantuma tai inno-vatiivisuuden puute ja välttämättömät tukirakenteet. 
Kaikilla näillä, joko yksinään tai yhdessä, on taipu-
mus vähentää sijoitushalukkuutta ja ehkäistä uusien yritysten kehitt ymistä. Nämä ongelmat on kuvattu 
myöhemmissä osissa (ks. alueellisen yhteenkuulu-vuuden jaksot ja kilpailukykytekijät). Jollei niihin puu-tuta, ne pahenevat ajan mittaan johtaen asteittaiseen 
taloudellisen suorituskyvyn heikkenemiseen. 
On esimerkiksi 11 NUTS 2 aluetta, joilla on suhteelli-
sen alhainen bruttokansantuotteen taso henkeä koh-
den ja joiden bruttokansantuotteen todellinen kasvu 
oli vuosina 1994 - 2001 noin puolet EU:n keskiarvos-ta tai vähemmän. Kaikkien näiden alueiden brutto-
kansantuotteen taso henkeä kohden ostovoimana 
mitattuna jäi selvästi alle EU:n keskiarvon, mutta ylitti Tavoite 1 -aseman saamiselle asetetun 75%:in tuki-
kelpoisuusrajan. 
Nämä 11 aluetta kattavat Englannin koillisosat, useat 
Saksan (Koblenzin ja Münsterin, esimerkiksi) sekä 
Ruotsin osat. Joka tapauksessa niiden tuottavuuden 
kasvu on matala, kasvaen keskimäärin vain vuotuiset ½% — vain hieman yli kolmanneksen EU:n keskiar-
vosta — ja työllisyyden kasvu vähäinen (hieman yli 
½% vuodessa, kun taas EU:n keskiarvo on miltei 1½% vuodessa). 
Niiden yhteenlaskettu bruttokansantuote henkeä 
kohden ostovoimana mitattuna vuonna 2001 oli noin 85% EU:n keskiarvosta, mutta miltei kaikissa niistä 
on alueita, joilla on ollut hyvin vähän kasvua vähin-
tään viimeksi kuluneiden 10 vuoden ajan ja joiden   
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  8 1.2 Työllisyysluvut, 2002
Työllisiä 15-64 — vuotiaita % 15-64 — vuotiaasta väestöstä
< 56,0
56,0 - 60,260,2 - 64,4
64,4 - 68,6
>= 68,6
Ei tietojaKeskihajonta = 8,4EU27 = 62,4
Lähde: Eurostat ja kansalliset tilastokeskukset
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 9bruttokansantuote henkeä kohden laskettuna oli alle 
75% EU:n keskiarvon.  
Mikäli näiden alueiden talouskehitys on jatkuvasti 
taantuvaa, henkeä kohden laskettu bruttokansan-tuote laskee ennen pitkää alle 75%:in tason, jona 
aikana ne voisivat saada tukikelpoisuuden Tavoite 1 
-tukea varten. Siihen mennessä ne rakenteelliset ongelmat, jotka tulisi voittaa, ovat vaikeutuneet edel-
leen, edellyttäen tehokkaampia toimia. Tämä herät-
tää kysymyksen siitä, kuinka pitkälle koheesiopolitii-kan tulisi pystyä ennakoimaan tilanteen pahenemista 
ja puuttumaan tilanteeseen aiemmin yrittäen leikata 
taantumaa alemmin kustannuksin. 
Bruttokansantuotteen kasvu hakijamaissa 
Uusissa jäsenvaltioissa bruttokansantuotteen kasvu 
oli keskimäärin kaikkiaan vain hieman yli 4% vuo-
dessa vuosina 1994 ja 2001 Unkaria (hieman alle) ja Tsekin tasavaltaa lukuunottamatta. Jälkimmäisessä 
maassa vuotuinen kasvu oli vain hieman yli 2%, kun 
taas Bulgariassa ja Romaniassa (kaksi hakijamaata, jotka eivät liity EU:iin  vuonna 2004) bruttokansan-
tuote kasvoi tuskin lainkaan. Koska kyseisten maiden väestössä kuitenkin oli erilaisia muutoksia — kasva-en merkittävästi Kyproksella ja Maltalla, laskien noin 
1% vuodessa kolmessa Baltian maassa ja Bulgarias-
sa ja muuttuen suhteellisen vähän muualla — brutto-kansantuotteen kasvu henkeä kohden vaihteli hie-
man enemmän kuin bruttokan-
santuotteen kasvu. 
 Kaikkiaan bruttokansantuotteen 
kasvu henkeä kohden oli uusis-
sa jäsenvaltioissa vuosittain noin 1½% EU:n 15 jäsenvaltion kes-
kiarvoa korkeampi kyseisenä 
aikana. 
Vuodesta 2001 alkaen näiden 
maiden yhteenlaskettu kasvu 
hidastui osittain johtuen EU:n, niiden tärkeimpien vientimarkki-
noiden taantumasta. Kaikkialla 
kasvu oli hieman alle 2½% sekä vuonna 2001 että vuonna 2002 
sen arvioidaan olevan 3% vuon-na 2003. Taantuma näkyi erityisesti Puolassa, jossa 
kasvua oli keskimäärin vain hieman yli 1% vuosina 
2001 ja 2002 ja se oli jopa alempi Maltalla EU:sta 
tulevien matkailijavirtojen huvettua. 
Mutta vähän työllisyyden kasvua 
rakennemuutosten jatkuessa 
Jopa ennen viimeistä taantumaa kasvu helpotti siir-
tymävaiheen maissa 1990-luvun alussa ilmenneitä 
työllisyysongelmia vain vähän. Kaikissa voimakkaan kasvun maissa Unkaria ja Sloveniaa lukuunottamatta 
työvoiman tuottavuus kasvoi  merkittävästi ja työlli-
syys joko nousi vain vähän (Latvia) tai laski (kaikissa 
muissa tapauksissa) heijastaen niiden talouksien 
jatkuvia rakennemuutoksia, joille ei useimmissa ta-
pauksissa ole loppua näkyvissä. 
Hakijamaiden siirtymävaiheen kasvu johtuu siksi 
pääasiassa työllistä henkilöä kohti lasketun työ-
panoksen kasvusta pikemminkin kuin kasvaneesta työllisyydestä. Useimmissa maissa tilanne on pysy-
nyt tällaisena lähivuosina, erityisesti alhaisimman 
henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen mais-sa. (Hakijamaat-termiä käytetään tässä kertomuk-
sessa puhuttaessa 10 uudesta jäsenvaltiosta, Bulga-
riasta ja Romaniasta.) 
01020304050607080
DK NL SE UK FI AT PT DE IE LU FR BE ES EL IT CY CZ SI EE LT LV RO HU SK PL BG010203040506070801998
2002
EU:n nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvo vuonna 2002
Lissabonin tavoite 2010Työlliset 15-64-vuotiaat % 15-64-
vuotiaiden kokonaismäärästä1.2 Työllisyysaste 1998 ja 2002
MT: ei tietoja; BG ja CY: ei tietoja vuodelta 1998
Lähde: Eurostat, LFS
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  10 Vuosina 1998 (kun useimpien maiden tiedot tulivat 
saataville) ja 2002 työllisyysaste laski yli 7 prosent-
tiyksikköä sekä Puolassa että Romaniassa, miltei 4 
prosenttiyksikköä Virossa ja 2 prosenttiyksikköä Tse-kin tasavallassa, Slovakiassa ja Liettu-assa. Toisaal-
ta työllisyysaste nousi Sloveniassa, vaikka alle 1 pro-
senttiyksikköä, Latviassa ja Unkarissa (viimeksi mai-nitussa yli 3 prosenttiyksikköä), vaikka se jäikin sel-
västi alle Euroopan unionin nykyisten jäsenmaiden 
tason (Kaavio 1.2). 
Taantuma on johtanut työllisyyden jatkuvaan las-
kuun, erityisesti Puolassa, jossa työllisten lukumäärä 
laski 2% vuonna 2002 ja arvioidaan laskevan edel-leen vuonna 2003. Jälkimmäisenä vuonna työllisyy-
den yli ½%:in kasvun arvioidaan toteutuvan vain 
kahdessa maassa, Liettuassa ja Slovakiassa. 
Hakijamaiden työllisyys yhä alhaista 
Seurauksena työllisyyden taantuneesta kasvusta 
hakijamaiden työllisen työväestön osuus on laskenut 
tasaisesti siirtymäkauden al usta, samalla kun EU:n 
nykyisissä jäsenvaltioissa osuus on kasvanut. Vuon-
na 2002 osuus — työllisyysaste — oli keskimäärin 
vain 56% kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa, pal-jon EU:n nykyisiä jäsenvaltioita alempana (hieman yli 
64%), vaikka samalla tasolla kuin nykyisillä Tavoite 1 
-alueilla. Tämä samankaltaisuus kuitenkin kätkee sen yllä mainitun tosiasian, että Tavoite 1 -alueiden työlli-
syysasteet kasvoivat merk ittävästi viimeiseen taan-
tumaan asti, kun taas uusi ssa jäsenvaltioissa ne oli-
vat laskussa. 
Kaikissa hakijamaissa Kyprosta lukuunottamatta työl-
lisyysaste oli Lissabonin huippukokouksessa vuodel-le 2005 asetettua 67 %:n tavoitetta ja vuodelle 2010 
asetettua 70 %:n tavoitetta alempi. Vaikka se oli suh-
teellisen lähellä 67%:n tavoitetta Tsekin tasavallassa (65½%) ja lähellä EU:n keskiarvoa Sloveniassa, 
muualla kuilu oli huomattava. Unkarissa ja Slovaki-
assa luku oli noin 56%, samalla tasolla kuin Kreikan vastaava, Italiassa hieman keskiarvoa korkeampi ja 
Puolassa se oli juuri alle 52%, alempana kuin mis-sään nykyisistä jäsenvaltioista.  Harkijamaiden suuret alueelliset henkeä  
kohti lasketun bruttokansantuotteen erot 
Hakijamaiden kasvu ei ole ollut kovinkaan alueelli-
sesti tasapainoista. Siirtymä kautta läpikäyvissä mais-
sa kasvu on ollut suhteettoman keskittynyttä muuta-maan alueeseen, erityisesti pääkaupunkeihin ja nii-den lähiympäristöön. Henkeä kohti laskettuna brutto-
kansantuotteena ilmenevät alueelliset erot ovat sen 
seurauksena kasvaneet huomattavasti.  
Sekä Tsekin tasavaIlassa että Slovakiassa rikkaim-
milla alueilla asuva 20% väestöstä ansaitsee henkeä 
kohti laskettuna bruttokansantuotteena hieman yli kaksi kertaa niin paljon kuin ne 20% väestöstä, jotka 
elävät köyhimmillä alueilla. Tilanne on samanlainen 
Italiassa tai Saksassa. Unkarissa bruttokansantuote henkeä kohden niillä alueilla, joilla asuu väestön rik-
kaimmat 20% on noin 2.4 kertainen verrattuna köy-himpien alueiden tasoon, ero on suurempi kuin mis-sään EU:n nykyisistä jäsenvaltioista. 
Laajentuminen kasvattaa henkeä kohti lasketun 
bruttokansantuotteen eroja EU:ssa merkittävästi 
Kymmenen uutta jäsenvaltiota kasvattavat paljon 
enmmän EU:n väestömäärää (hieman alle 20%) kuin sen bruttokansantuotetta (noin 5% euroina laskettu-
na). Bulgaria ja Romania yhdessä kasvattavat EU:n 
väestömäärää 8% mutta bruttokansantuotetta alle 1%. Vaikka alemmat elinkustannukset huomioitaisiin, 
kaikki maat ovat selvästi  köyhempiä kuin EU:n ole-
massaolevat jäsenvaltiot, vaikkakin niiden keskinäi-
setkin erot ovat suuria. Meneillään oleva laajenemi-
nen nyt 25 jäsenvaltiota, myöhemmin 27 ja enem-
mänkin, käsittäväksi unioniksi muutta siksi perusteel-lisesti EU:n keskinäisten erojen suuruusluokkaa. Ko-
heesiopolitiikan — ja muiden EU-politiikkojen — on 
ehdottomasti pystyttävä huomioimaan tämä. 
Vaikka uudet jäsenvaltiot ovat 1990-luvun puolivälistä 
kasvaneet nopeammin kuin EU:n nykyiset jäsenvalti-
ot, kuten yllä on mainittu, henkeä kohden laskettujen bruttokansantuotteiden erot ovat yhä selvät. Vain 
Maltan, Kyproksen, Tsekin tasavallan ja Slovenian bruttokansantuote henkeä kohden ostovoimana mi-tattuna oli yli 60% EU:n ny kyisten jäsenvaltioiden 
keskiarvosta vuonna 2002. Puolassa, Virossa ja 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 11Liettuassa se oli vain noin 40% keskiarvosta ja Latvi-
assa vain 35% keskiarvosta. Bulgariassa ja Romani-
assa se oli vain noin 26-27% keskiarvosta. 
Laajentumisen toteutuessa köyhimpien ja rikkaimpi-
en jäsenvaltioiden tulokuilu siis laajenee merkittäväs-
ti. Vaikka henkeä kohden laskettu bruttokansantuote laajentuneessa EU:ssa jää alle EU:n nykyisten jä-
senvaltioiden tason, vain Kyproksen taso on yli 80% 
25 jäsenvaltion EU:n keskiarvosta. Latviassa taso on 38% 25 jäsenvaltion EU:n kes-kiarvosta, alle puolet 
Kreikan tai Portugalin tasosta (77-78%), kun taas 
Romaniassa ja Bulgariassa se on alle 30% keskiar-vosta (Kaaviokuva 1.3). 
Toisin sanoin, ottaen huomioon, että EU:n henkeä 
kohti lasketun bruttokansantuotteen keskiarvon ja köyhiempien jäsenvaltioi den tason välinen ero on 
hieman alle 30% (esim. Kreikan ja Portugalin taso on miltei 30% keskiarvoa alempana), ero kaksinkertais-tuu uusien jäsenvaltioiden liittyessä unioniin vuonna 
2004 (esim. Latvian bruttokansantuote henkeä koh-
den on yli 60% alle 25 jäsenvaltion EU:n keskiarvon) ja todennäköisesti se vielä kasvaa Bulgarian ja Ro-
manian liittyessä. 050100150200250300
BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK BG CY CZ EE HU LT LV MT PL RO SI SK050100150200250300Indeksi EU25=1001.3 Ostovoimana henkeä kohden laskettu bruttokansantuote maittain ja alueelliset ääriarvot 2001
HainautAntwerpen Bryssel
DessauOberba yernHamburg
Dytiki ElladaSterea Ellada
ExtremaduraMadrid
GuyaneÎle de France
Border, Midland ja 
läntiset alueetEteläiset ja itäiset 
alueet
CalabriaBolzano / Bozen
FlevolandUtrecht
BurgenlandSalzburgWien
 AçoresLisboa e Vale 
do Tejo
Itä-SuomiAhvenanmaa
Norra
MellansverigeTukholma
Cornwall & Isles of 
ScillyBerkshire,
Bucks & 
Oxfordshiresisä-Lontoo
Yuzhen TsentralenYugozapaden
SeverozápadJihozápaPraha
Észak-MagyarországKözép-
Magyarország
LubelskieMazowieckie
Nord-EstBucureúti
Východné
SlovenskoZápadné
SlovenskoBratislavský
Lähde: Eurostat, aluekohtaiset tiedot
020406080100120140
LU IE DK NL AT UK BE FR SE FI DE IT ES CY EL PT MT SI CZ HU SK PL EE LT LV RO BG020406080100120140Indeksi EU25=1001.4 Bruttokansantuote henkeä kohden ostovoimana mitattuna 2002
206,7
Lähde: Eurostat, kansalliset luvut25 jäsenvaltion EU:n keskiarvo
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  12 Laajentuneessa EU:ssa maat voidaan jakaa kolmeen 
ryhmään ostovoimana mitatun, henkeä kohden las-
ketun bruttokansantuotteen perusteella. Ensimmäi-
sessä nykyisten 15 jäsenvaltion sijaan 12 jäsenvaltio-ta sisältäneessä ryhmässä henkeä kohden laskettu 
bruttokansantuote on selvästi 25 jäsenvaltion EU:n 
keskiarvon yläpuolella (10% tai enemmän). Toisessa 7 jäsenvaltiosta koostuvassa ryhmässä, johon kuulu-
vat kolme nykyistä jäsenvaltiota eli Espanja, Portugali 
ja Kreikka ja niiden lisäksi Kypros, Tsekin tasavalta, Slovenia ja Malta, henkeä kohden laskettu brutto-
kansantuote on 68% - 94% 25 jäsenvaltion EU:n 
keskiarvosta. Kolmannessa 8 maan ryhmässä (mu-kaanlukien Bulgaria ja Romania), joista jokainen on 
uusi tai tuleva jäsen, bruttokansantuote on alle 60% 
keskiarvosta (Kaaviokuva 1.4). 
Alueelliset erot kasvavat lisää  
laajentumisen yhteydessä 
Laajentuminen vaikuttaa jopa enemmän alueiden 
kuin maiden välisiin eroihin. Kun noin 73 miljoonaa 
ihmistä, noin 19% EU:n nykyisten jäsenvaltioiden väestöstä, elää alueilla, joilla henkeä kohden laskettu 
bruttokansantuote vuosina 1999 - 2001 oli alle 75% 
EU:n keskiarvosta viimeisten arvioiden perusteella, miltei yhtä moni, noin 69 miljoonaa niistä 74.5 miljoo-
nasta, joista tulee EU:n kansalaisia vuonna 2004 
(92% kaikista), asuu uusissa jäsenvaltioissa alueilla, joiden henkeä kohden laskettu bruttokansantuote on 
alle 75% 25:n jäsenvaltion EU:n keskiarvosta.  
Tämä ei tarkoita kuitenkaan sitä, kuten alla on mainit-
tu, että nämä 69 miljoonaa henkeä olisivat vain lisä 
siihen väestönosaan, joka nykyisessä EU:ssa elää 
alle 75 %:n henkeä kohden lasketun bruttokansan-tuotteen alueilla, koska ke skiarvo itsessään jo laskee 
(15 jäsenvaltion perusteella lasketusta keskiarvosta 25 jäsenvaltion perusteella  laskettuun keskiarvoon) 
laajentumisen seurauksena. Se laskee mainitunlaisil-
la alueilla nykyisten 15 jäsenvaltion alueella elävän 
väestön lukumäärää noin 19 miljoonalla hengellä. Laajenemisen seurauksena on lopulta niiden luku-
määrän kasvu 123 miljoonaan henkeen 25 jäsenval-
tion EU:ssa, jotka asuvat al ueilla, joiden bruttokan-
santuote henkeä kohden on alle 75% keskiarvosta. 
Bulgarian ja Romanian liittyessä väestömäärä kas-
vaa edelleen yli 153 miljoonaan tai miltei 32%:een 27 valtion EU:sta, mikä on yli kaksi kertaa mainitunlaisil-la alueilla nyt elävien lukumäärä.  
Kahdenkymmenenseitsemän jäsenvaltion EU:ssa 
kaksi kolmannesta niillä alueilla elävistä, joiden brut-tokansantuote on alle 75% 25 jäsenvaltion EU:n kes-
kiarvosta, asuisivat uusissa jäsenvaltioissa. Noin yksi 
kuudesta asuisi alueilla, joilla henkeä kohden laskettu 
bruttokansantuote on alle puolet EU:n keskiarvosta. 
Yksikään näistä 38 alueesta ei ole EU:n nykyisten 
jäsenvaltioiden alueella. 
Tilastollinen vaikutus 
Laajentuminen lisää paljon enemmän EU:nväestöä 
kuin sen bruttokansantuotetta, laskien keskimääräis-
tä henkeä kohden laskettua bruttokansantuotetta merkittävästi. Keskimääräinen bruttokansantuote 
henkeä kohden 25 jäsenvaltion unionissa on noin 
12½% alle nykyisen 15 jäsenvaltion EU:n keskiarvon. Seitsemäntoista alueen osalta se merkitsee, että nii-
den henkeä kohden laskettu tulotaso ei enää alita 
75%:n rajaa, vaikka se olisi nyt aiempaa alempi. Myös Malta ylittää 75%:n rajan, vaikka se tällä het-
kellä jääkin alle nykyisten EU:n jäsenvaltioiden pe-
rusteella lasketun 75% rajan. 
Ylläolevan perusteella arvioidaan, että miltei 19 mil-
joonaa henkeä asuu mainitunlaisilla alueilla, joista 
suurimmalla osalla on tällä hetkellä rakennerahasto-luokituksen perusteella Tavoite 1 -alueen asema (ja 
lisäksi 400 tuhatta Maltan asukasta). Mikäli Tavoite 1 
-aseman määrittelyperuste pysyy muuttumattomana, kyseiset alueet menettävät tukikelpoisuutensa ra-
kennerahastotuen saamiseksi, vaikka niiden henkeä 
kohden laskettu bruttokansantuote on laajentumisen jälkeen aivan sama kuin ennen sitä, aivan kuten sen 
suhteellisen alhaisen tason aiheuttaneet rakenteelli-
set ongelmat, jotka aluksi näyttivät puoltavan raken-
netuen saantia. Nykyisten arvioiden perusteella, neljä 
näistä alueista sijaitsevat esimerkiksi Saksan itäisis-
sä osissa, neljä ovat Yhdistyneessä Kuningaskun-nassa, neljä ovat Espanjassa, yksi Kreikassa ja yksi 
Portugalissa (Taulukko A1.3) 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 13Alueelliset työllisyyserot jäävät myös suuriksi  
Hakijamaiden useimpien alueiden työllisyys on ny-
kyisen EU:n jäsenvaltioiden keskiarvoa alempi, vaik-
ka missään työllisyys ei ole alempi kuin Etelä-
Italiassa. Vain neljällä alueella — Kyproksella ja Tse-
kin tasavallan Prahassa, St řední Čechyssä ja Ji-
hozápadissa — ylitti taso 67% Lissabonin huippuko-kouksessa vuodelle 2005 asetetusta tavoitteesta ja vain Prahassa se oli yli 70% Lissabonin tavoitteesta 
vuodelle 2010. Sitä vastoin nykyisissä jäsenvaltioissa 
oli 53 NUTS 2-aluetta, joiden taso oli tämän yläpuo-lella, useimmat Pohjolassa, Yhdistyneessä Kunin-
gaskunnassa ja Alankomaissa.  
Laajentuneessa 25 jäsenvaltion EU:ssa on siksi 14 
aluetta, joilla työllisyysaste on alle 50%, 6 Etelä-
Italiassa, yksi Espanjassa (Ceuta y Melilla) ja yksi 
Ranskassa (Korsika) nykyisistä  jäsenvaltioista ja viisi 
Puolassa ja yksi Unkarissa (Észak-Alföld) uusista 
jäsenvaltioista. (Bulgariassa on kolme aluetta tämän 
tason alapuolella.) 
Näiden alhaisen työllisyyden alueiden henkeä koh-
den laskettu bruttokansantuote on suhteellisen alhai-
nen, pitkälti siksi, etteivät ne onnistu työllistämään suuria väestömääriä tuottavi lla töillä. Kuitenkin työlli-
syysasteiden ja henkeä kohden lasketun bruttokan-santuotteen suhteellisen tason välinen yhteys on kaukana yhtenäisestä. Joissakin hakijamaissa, erityi-
sesti Puolassa vaikka myös Romaniassa, työlli-
syysaste riippuu vahvasti maatalouden, hätäaputyöl-
listäjän, asemasta kuin henkeä kohden lasketusta 
bruttokansantuotteesta. Tämä heijastaa pienviljelyn 
säilynyttä merkitystä hengissäsäilymisen turvaajana ja poikkeaa maatalouden asemasta nykyisessä 
EU:ssa, jossa maatalousvalt aisten alueiden työllisyys 
on alhaisella tasolla. 
Näillä alueilla taloudelliseen kehityksen edellytyksenä 
on todennäköisesti tuntuva ra kennemuutos ja työlli-
syyden muutokset painopisteen vaihtuessa sektorilta 
toiselle, vaikka rakennemuutoksia tarvitaan ehdotto-
masti muillakin alueilla. Alojen sisäisen rakenteen perusteella 
huomattavia rakennemuutoksia  odotettavissa hakijamaissa… 
Kuvan mahdollisista työllisyysrakenteen tulevista 
muutoksista talouskehityks en myötä saa vertaamalla 
sitä tapaa, jolla hakijamaiden ja EU:n nykyisten jä-senvaltioiden työllisyys jakautuu toiminta-aloihin ja jakoa EU:n nykyisten jäsenvaltioiden nykyisillä Tavoi-
te 1 -alueilla ja muilla (Kartta A1.1). Tällainen vertailu 
selventää paljon tilannetta, jos kokonaistyöllisyysas-teen erojen lisäksi tarkastellaan alueiden välisiä eroja 
— toisin sanoen tutkimalla eri sektoreilla työskentele-
vän työllisen työväestön osuutta — pikemmin kuin vain vertaamalla eri sektoreiden osuuksia kokonais-
työllisyydestä. Tästä käy ilmi, miten työpaikan löytä-
vät henkilöt jakautuvat eri sektoreiden mukaan työllis-ten määrän kasvaessa vähemmän kehittyneissä 
maissa ja alueilla. 
Hakijamaiden kokonaistyölli syysaste, huolimatta vii-
me vuosien laskusta, oli yhä hieman korkeampi kuin 
Tavoite 1 -alueiden vastaava vuonna 2002. Tämä 
johtuu paljolti paljon suuremmista työllisten määristä maatalouden ja teollisuuden palveluksessa, erityises-
ti tekstiili- ja vaatetusteollisuudessa ja muussa perus-
teollisuudessa, jonka vastapainona on laajalti alempi työllisyys palvelualoilla rakennustoimen palvelukses-
sa (Taulukko A1.4). 
Hakijamaiden suhteellisen matala työllisyys on ilmei-
nen vertailussa EU:n Tavoite 1 -alueiden ulkopuoli-
siin alueisiin, joilla työllisten lukumäärä tällä sektorilla 
on suurempi kuin Tavoite 1 -alueilla. Vajaus on suuri kaikilla palvelualoilla. Se on erityisen selvästi nähtä-
vissä asiantuntija- ja kunnallispalveluissa (liiketoimin-
ta- ja rahoituspalveluissa ja koulutuksen parissa, ter-veyden ja sosiaalipalvelujen alalla), joissa Tavoite 1  
-alueiden ja muiden alueiden välinen ero on ilmeisin. 
Vaikka hakijamaiden työllisyyden rakenne on lähes-
tynyt EU:n rakenteita siirtymäkauden aikana, muutos 
on ollut hidas. Huomattava t maatalousalan ja perus-
teollisuuden työpaikkojen menetykset eivät vielä ole 
korvautuneet useimmilla alueilla riittävällä palvelualo-
jen työpaikkojen kasvulla. Ja lisää erityisesti maata-
louden työpaikkoja odotetaan menetettävän tulevina vuosina. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  14 … erityisesti palvelusektorin hyväksi, jolle 
työpaikkojen kasvu EU:ssa keskittyy 
Olemassaolevien jäsenvaltioiden kokemuksen perus-
teella hakijamaissa — ja nykyisillä Tavoite 1 -alueilla 
— odotettavissa oleva palvelualan työpaikkojen li-
sääntyminen keskittyy todennäköisesti asiantuntija- ja kunnallispalveluihin, vaikka merkittävää kasvua voi 
odottaa myös peruspalveluissa (jakelu, hotelli- ja ra-
vintola-ala, kuljetusala, viestintä ja henkilökohtainen ja yhteisöpalvelu), joissa työllisyys on yhä selvästi 
alle nykyisen EU:n jäsenmaiden. 
Kuuden vuoden aikana vuodesta 1996 vuoteen 
2002, kun EU:n nykyisten jäsenvaltioiden ko-
konaistyöllisyysaste kasvoi vain hieman yli 4 prosent-
tiyksikköä, lisääntyneet ty öpaikat olivat käytännölli-
sesti katsoen kokonaan palvelualoilla, asiantuntija-
palvelujen osuuden ollessa 40% työllisyyden netto-
lisäyksestä ja kunnallispalvelujen osuuden ollessa toiset 26% (Kaaviokuva 1.5). Näille kahdelle sektoril-
le syntyi yhteensä kaksi kertaa suurempi määrä  
lisätyöpaikkoja kuin peruspavelualoilla, mikä oli hie-man enemmän kokonaistyöllisten lukumääränä  
laskettuna. 
Sitä vastoin maatalouden, perusteollisuuden ja julkis-
ten palvelujen tarjoamien työpaikkojen määrä laski 
suhteessa työikäisen väestön määrään, vaikka ha-
vaittavissa olikin hienoista työllisyyden kasvua kemi-an ja koneenrakennusteollisuudessa ja selvempää kasvua rakennusalalla, johon taloussuhdanteet vai-
kuttavat muita aloja enemmän. Jatkuva suuntaus 
kohti asiantuntijapalveluja ja kunnallispalveluja koros-taa kouluttamisen tarvetta, koska näillä aloilla on tu-
levina vuosina enenevässä määrin kysyntää pitkälle 
koulutetusta työvoimasta.
5 
Hakijamaiden, ja samalla Tavoite 1 -alueiden, haas-
teena on vahvistaa kilpailuky kyä pitkällä aikavälillä 
voimakkaan talouskasvun ylläpitämiseksi lisäten työl-
lisyyttä. Kilpailukyvyn vahvistaminen tarkoittaa nyt 
selvästi EU:n nykyisten jäsenvaltioiden tasoa mata-
lamman ja rikkaampia alueita vielä matalamman tuot-tavuuden jatkuvaa lisääntymistä 
Vaikka on tärkeää painottaa, ettei pitkällä aikavälillä 
ole ristiriitaa tämän tavoitteen ja työllisyyden kasvun välillä — itse asiassa pitkäaikaisten, vakaiden työ-
paikkojen luominen edellyttää kasvanutta kilpailuky-
kyä — näin ei välttämättä ole lyhyellä aikavälillä. Työllisyyden siirtyminen pois matalan tuottavuuden 
aloilta, erityisesti maataloudesta, korkeamman tuot-
tavuuden aloille on olennai sen tärkeää kilpailukyvyn 
kasvattamisen kannalta. Samanaikaisesti on jatku-
vaa tarvetta lisätä tuottavuutta eri aloilla ja jatkaa jär-
kiperäistämistä ja siirtymäkaudella tapahtuneen yli-miehityksen vähentämistä (Kartta A1.2). 
Lähentymisen haaste 
hakijamaissa 
Hakijamaiden rakenteelliset 
ongelmat, jotka ovat syynä nii-den alhaiseen bruttokansan-
tuotteeseen henkeä kohden ja 
alhaiseen työllisyystasoon ovat sekä merkittäviä että laaja-
alaisia. Koheesiopolitiikan haas-
teena on maiden auttaminen yhdyskunnan perusrakenteiden 
päivittämisessä, yleissivistävän 
ja ammattikoulutuksen järjes-telmien nykyaikaistamisessa ja 
sijoituksille myönteisen liiketoi-
mintaympäristön luomisessa niin, että ne voivat pitää yllä 
niiltä EU:n työllisyys- ja tulota--0,5 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5
-0,5 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5Maatalous
Min., kaasu, sähkö, vesi
Perusteollisuus
Kemianteollisuus
Tie- ja vesirakennus
Rakennustoiminta
Peruspalvelut
Asiantuntijapalvelut
Kunnallispalvelut
Julkishallinto
YhteensäTyöllisyyden muutos % työikäisestä väestöstä1.5 Sektorikohtaisen työllisyyden muutos EU:n nykyisissä 
jäsenvaltioissa vuosina 1996-2002
Lähde: Eurostat, LFS ja alueelliset tiedot
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 15soa lähentyessä vaadittavaa voimakasta kasvua hy-
väksyttävällä vauhdilla. Jotta tämä tapahtuisi, 
useimmilta mailta edellytetään ainakin 5–6%:n vuo-
tuista kasvua pidemmällä aikavälillä (ks. kirimisske-naarioita käsittelevä laatikko). 
Tämä ei ole mahdotonta, kuten Irlannin esimerkki 
selvästi osoittaa, mutta se edellyttää voimakasta 
EU:n tukea näiden maiden rakenteellisten ongelmien 
ratkaisemiseksi ja työllisyystason ja kilpailukyvyn 
huomattavaksi nostamiseksi ja tehokkaan sisäpoli-tiikkapaketin. 
Koheesiopolitiikan vaikutus EU:nkasvuun 
Voimakkaan kasvun saavuttaminen hakijamaissa 
tuottavuutta parantamalla ja työllisyyttä nostamalla 
elintason nostamiseksi ja yhdyskunnan perusraken-teiden, kunnallispalvelujen ja niin edelleen parannuk-sen rahoittamiseen tarvittavien määrärahojen hank-
kimiseksi ei ole tärkeää pelkästään hakijamaille vaan 
myös EU:n nykyisille jäse nvaltioille. Kaupan ja sijoi-
tusten alalla vallitsevan keskinäisen riippuvuuden 
kasvaessa uusien jäsenvaltioiden taloudellinen kehi-
tys voi mahdollisesti toimia liikkeelle panevana voi-mana voimakkaan talouskasvun aikaansaamiseksi ja 
ylläpitämiseksi koko EU:n alueella. 
Yhdyskunnan rakenteiden ja inhimillisen pääoman 
synnyttämisen rakenteelliset puutteet tarkoittavat, 
että nämä maat, monien nykyisen EU:n taantuvien ja 
ongelma-alueiden tavoin, eivät pysty myötävaikutta-maan niin paljon kuin mahdollista koko EU:n kilpailu-
kykyyn.  
Tuloksena on EU:ssa alempi tulo- ja työllisyystaso 
kuin mitä voisi olla ja alempi kasvupotentiaali kaikki-
en, ei vain suoraan siitä kärsivien, vahingoksi. Ole-
massaolevien erojen vähentäminen vahvistaisi EU:n talouden kilpailukykyä ja sen kestävän kehityksen 
kapasiteettia. Se vähentäisi myös vahvemmilla alueil-
la pullonkaulojen ja inflaatiopaineen riskiä kasvun alkaessa niin, että ne saataisiin ehkäistyä jo alussa. 
Hakijamaiden tapauksessa se mahdollistaisi niiden 
talouskasvun lisäämisen ja siten olemassa olevista EU:n jäsenvaltioista suuntautuvan tuonnin laajenta-
misen. Nykyisin maahantuonnin määrä näissä mais-sa on yli puolet bruttokansantuotteesta — paljon 
enemmän kuin koheesiomaissa (Kreikassa ja Espan-
jassa maahantuonninosuus on vain noin 30% brutto-
kansantuotteesta ja Portugalissa 38%) — ja kasvu-kaudella se kasvaa myös enemmän kuin bruttokan-
santuote. Tämä jatkuu todennäköisesti jonkin aikaa, 
koska maat ostavat varastoon jatkuvalle kehityksel-leen välttämättömiä teollisuust uotteita, erityisesti ko-
neita ja varusteita, joita ei ole tuotettu kotimaassa.  
Bruttokansantuotteen lisäys on siis epäsuhdassa 
tuontiin ulkomailta, erityise sti nykyisistä EU:n jäsen-
valtioista, joiden osuus on noin 60% kokonaistuon-nista, ja erityisesti Saksasta (jonka osuus yksinään on noin 25%) ja Italiasta (miltei 10%). 
Uusissa jäsenmaissa kasvua edistävä Saksan ja Ita-
lian menestys on siis merkittävää, vaikka kaikki ny-kyiset EU-maat hyötyvät tästä ja EU-markkinoiden 
voimakkaammasta kasvusta, jota se tukee paljolti 
samalla tavoin kuin ne hyötyvät koheesiomaiden ja Tavoite 1 -maiden kasvusta (ks. osa 4, osa rakenne-
rahastot taloudellisen yhdentymisen keinona). 
Väestön määrä vähenee kaikkialla Euroopassa 
Nykyisten EU-maiden väestö on kasvanut vain hi-
taasti jo monen vuoden ajan. 1990-luvun puolivälistä 
vuotuista kasvua on ollut keskimäärin vain 0,3%, jos-ta suurin osa on maahanmuuton tulosta. Useissa 
jäsenvaltioissa — Saksassa, Italiassa ja Ruotsissa 
erityisesti — väestön määrä olisi romahtanut ilman tätä. Luonnollisen väestönkasvun ennustetaan las-
kevan tulevaisuudessa edelleen ja menneisyyden 
maahanmuuttoluvuin väestön määrä alkaa vähetä useimmissa uusissa jäsenvaltioissa seuraavien 20 
vuoden aikana. 
Vähenevä väestö oli jo arkipäivää monilla alueilla 
1990-luvun jälkipuoliskolla (55:llä 211:sta nykyisen 
EU:n NUTS 2 -alueesta). Hakijamaissa väestö vähe-
ni useimmilla alueilla kyseisenä ajanjaksona (35:ssä 55:stä NUTS 2 -alueesta) luonnollisen väestönvähe-
nemisen seurauksena yhtä paljon kuin maastamuu-
tosta johtuen. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  16 Kuinka kauan hakijamailta menee muiden saavuttamiseen? 
Laajentumisen asettaman koheesiohaasteen merkittä-
vyyttä kuvaavat ”tavoitteensaavuttamisskenariot’, jotka 
osoittavat, kuinka paljon aikaa kuluu, ennenkuin ny-kyisten jäsenvaltioiden, Romanian ja Bulgarian hen-
keä kohti laskettu bruttokansantuote saavuttaa EU:n 
keskiarvon, olettaen, että niiden kasvu seurailee ny-kyisen EU:n jäsenvaltioiden keskiarvoa.  
Tässä tarkastellaan kahta skenariota, ensimmäisessä 
vuotuinen kasvu on näissä maissa 1½% yli EU:n kes-kiarvon, mikä on seitsemän vuoden aikana 1995 - 
2002 saavutettu keskiarvo, Toisessa skenariossa kas-
vu pysyttelee 2½%:ssa yli nykyisen EU:n jäsenvaltioi-den keskiarvon. Kummatkin lähtevät vii-meisimmästä 
henkeä kohti lasketun bruttokansantuotteen ennus-
teesta eri maille vuodelle 2004. 
Jos kaikkien maiden kasvu on tulevaisuudessa 1½% 
muuta EU:ta korkeampi (ts. 4% vuodessa, jos kasvua 
on nykyisen EU:n jäsenvaltioissa 2½%), 12 maan henkeä kohti laskettu bruttokansantuote jäisi alle 60% 
laajentuneen 27 valtion EU:n keskiarvosta vuoteen 
2017 asti (Kaaviokuvat 1.6 ja 1.7). Tänä vuonna se ylittäisi 75% keskiarvosta vain Sloveniassa, Kyproksel-
la, Tsekin tasavallassa ja Unkarissa. Jos kasvu jatkuisi 
tähän tahtiin, Slovakia saavuttaisi 75% keskiarvosta vuoteen 2019 mennessä, mutta seuraavalta maalta, 
Virolta, tämän tason saavuttamiseen menisi vielä 10 
vuotta. Vuonna 2035 — yli 30 vuoden kuluttua nyky-hetkestä — Puola lähestyisi tätä kynnysarvoa, mutta 
Latvia saavuttaisi sen vasta vuonna 2041. Tällä kas-
vuvauhdilla Bulgarian ja Romanian henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen taso jäisi alle 75% kes-
kiarvosta vuonna 2050.  
Jos kasvu pysyisi merkittävästi tätä voimakkaampana, 
2½% nykyisenEU:n keskiarvosta (edellyttäen hieman 
yli 5%:n vuotuista kasvua, jos nykyisen EU:n jäsenval-
tioiden kasvu olisi 2½%), lähentyminen tapahtuisi tie-tenkin nopeammin. Monet maat tarvitsisivat siihen kui-
tenkin monta vuotta. Puolalta menisi esimerkiksi tällä-
kin vauhdilla 20 vuotta tai enemmän, että sen henkeä kohden laskettu bruttokansantuote saavuttaisi 75% 
EU:n keskiarvosta ja vielä enemmän vuosia saavut-
taakseen EU:n keskiarvon tai lähentyäkseen sitä. Bul-garialta ja Romanialta menisi paljon tätä pidempään. 
Kuitenkin tällä kasvuvauhdilla rakennetukea siitä syys-
tä tarvitsevien hakijamaiden alueiden lukumäärä, että niiden bruttokansantuote henkeä kohden on alle 75% 
EU:n keskiarvosta laskee merkittävästi nopeammin 
kuin jos kasvu olisi hitaampaa. Näitä skenarioita ei pi-dä tulkita sillä tavoin, että näiden maiden 4% - 5% 
vuotuinen kasvu on suurin mahdollinen. Ensinnäkin, 
Irlannin esimerkki viime vuosikymmeneltä osoittaa, kuinka nopea kasvu voidaan saavuttaa. Toiseksi, uu-
sien jäsenvaltioiden kasvupotentiaalia kasvattavat 
osakepääoman parannukset tuloksena EU:n ko-heesiopolitiikasta. 
Vaikka EU:n nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvoa pa-
rempaa kasvua voidaan pitää pidempäänkin yllä, nä-mä skenariot osoi ttavat, että useimm ilta mailta EU:n 
keskiarvon saavuttaminen vie todennäköisesti paljon aikaa. 
 
Ja sen odotetaan laskevan  
tulevaisuudessa edelleen 
Viimeisten väestöennusteiden mukaan6 väestö kas-
vaa edelleen hitaasti kaikissa EU:n nykyisissä jäsen-
valtioissa tämän vuosikymmenen loppuun, lukuunot-
tamatta Italiaa ja Itävaltaa, joissa se laskee. Vuoteen 2015 mennessä väestömäärien odotetaan alkavan 
vähentyä myös Kreikassa, Espanjassa, Portugalissa 
— kolmessa eteläisessä koheesiomaassa — ja Sak-sassa, ja seuraavien 10–15 vuoden aikana väestö-
määrät alkavat myös laskea Belgiassa, Suomessa ja 
Ruotsissa. Hakijamaissa väestömäärät ovat jo alkaneet vähen-tyä kaikissa muissa maissa Kyprosta, Maltaa ja Slo-
vakiaa lukuunottamatta, ja näistä viimeisessä väes-
tömäärien laskun ennustetaan alkavan ennen vuotta 2020 (Kaaviokuva 1.8).  
Työikäisen väestön lukumäärä myös laskee 
Työllisyyteen vaikuttaa ene mmän työikäisen väestön 
(15 - 64) lukumäärän todennäköinen lasku jo ennen 
muuta väestömäärien vähenemistä. Sen ennuste-
taan laskevan tämän vuosikymmenen loppuun men-
nessä erityisesti Etelä-Euroopassa, Kreikassa, Por-tugalissa ja Italiassa mutta myös Saksassa. Vuoden 
2010 jälkeen väestön väheneminen alkaa muutaman 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 17vuoden kuluttua kaikissa muissa maissa Irlantia ja 
Luxemburgia lukuunottamatta. Koko nykyisen EU:n 
alueella väestömäärän ennustetaan olevan 4% alempi vuonna 2025 kuin vuonna 2000, mutta kol-
messa eteläisessä koheesiomaassa se on 6% alem-
pi ja Italiassa yli 14% alempi. 
Hakijamaissa työikäisen väestön lukumäärän ennus-
tetaan laskevan tämän vuosikymmenen aikana kaik-
kialla muualla paitsi Kyproksella, Maltalla, Puolassa ja Slovakiassa. Muutaman seuraavan vuoden ajan 
se alkaa laskea kaikkialla Kyprosta lukuunottamatta. Viimeisten ennusteiden mukaan 
vuonna 2025 hakijmaiden 15 - 
64-vuotiaiden lukumäärä on yli 
10% vähemmän kuin vuonna 2000. Bulgariassa ja Latviassa 
se on yli 20% vähemmän, Viros-
sa miltei 30% vähemmän (Kartta A1.3). 
Enemmän yli 50-vuotiaita 
työikäisiä 
Tähän työikäisen väestön voi-
makkaaseen laskuun liittyy mer-kittävä ikärakenteen muutos. 50 
- 64-vuotiaat, joista moni tulee 
nykyisten varakkaiden jäsenval-tioiden ulkopuolelta, muodosta-
vat yhä suuremman osan työ-
ikäisestä väestöstä kuin nuoret, jotka tulevat työelämään heitä 
korvaamaan.  
Vuoteen 2025 mennessä 50 - 
64-vuotiaiden osuus EU:nny-
kyisten jäsenvaltioiden väestöstä 
on 35% kun se vuonna 2000 oli 26%. Italiassa osuus nousee 
40%:iin ja Saksassa, Itävallassa, 
Kreikassa ja Espanjassa 36–37%:iin. Hakijamaissa kasvun 
ennustetaan olevan pienempi 
vaikkakin näkyvä, keskimääräi-sen osuuden noustessa 
26%:ista noin 31%:iin, mutta 
34%:iin Tsekin tasavallassa ja 36%:iin Sloveniassa.  
Työikäisen väestön lukumäärän laskuun kaikkialla Euroopassa liittyy voimakas ja jatkuva 65-vuotta täyt-
täneiden - mikä on useimmiten eläkkeelle siir-
tymisikä - lukumäärän kasvu. Vuoteen 2025 men-
nessä tämän ikäisen väestön lukumäärän ennuste-taan lisääntyvän vuodessa noi n 1½% sekä nykyisen 
EU:n alueella että hakijamaissa. Tästä seuraa, että 65 vuotta täyttäneiden lukumäärä on 40% korkeampi vuonna 2025 kuin vuonna 2000 molemmilla alueilla. 
Kahdenkymmenenseitsemän jäsenvaltion EU:ssa RO
BG
LV
PL
LT
EESK
HU
CZ
CY
SI
N12
2004 2007 2010 2013 2016 2019 2022 2025 2028 2031 2034 2037 2040< 60% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta < 75% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta
< 90% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta >= 90% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta1.7 Hakijamaiden ostovoimana henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen 
simulointi, 2004-2040 (suhteellisen kasvun arvio 2,5% pa)
Kasvuennuste: 2,5% vuodessa nykyisen EU:n keskiarvon yläpuolella
Lähde: Aluepolitiikan pääosaston Eurostatiin perustuvat laskelmat, kansalliset luvutRO
BG
LV
PL
LT
EE
SK
HU
CZ
CY
SI
N12
2004 2007 2010 2013 2016 2019 2022 2025 2028 2031 2034 2037 2040< 60% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta < 75% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta
< 90% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta >= 90% 27 jäsenvaltion  EU:n keskiarvosta1.6 Hakijamaiden ostovoimana henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen 
simulointi, 2004-2040 (suhteellisen kasvun arvio 1,5% pa)
Kasvuennuste: 1,5% vuodessa nykyisen EU:n keskiarvon yläpuolella
Lähde: Aluepolitiikan pääosaston Eurostatiin perustuvat laskelmat, kansalliset luvutN12 = uudet jäsenvaltiot sekä BG ja RO; MT: ei tietoja
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  18 vain kolmen Baltianmaan, Bulgarian ja Romanian 
vuotuinen kasvu jää alle 1%. Irlannissa, Alanko-maissa ja Suomessa samoin kuin Kyproksella, Mal-
talla ja Sloveniassa 65 vuotta täyttäneent väestön 
ennustetaan kasvavan v ähintään 2% vuodessa 
(Kartta A1.4). 
Näiden suuntausten vallitessa mainitun ikäisen väes-
tön pitäminen työssä on tärkeää sekä taloudellisista että sosiaalisista syistä ja se on tärkeä osa Euroopan 
työllisyysstrategiaa. Menestys edellyttää politiikan ja 
asenteiden muutoksia, ei vain varhais-eläkkeiden suunnalla vaan myös vanhemman väestön  
kouluttamista.  
Kasvava hoitoa tarvitsevien vanhusten määrä 
Näiden eri suuntiin vievien väestösuuntausten  
vaikutuksena on kasvava hoitoa tarvitsevien  
vanhusten määrä ja 65-vuotiaiden työikäistä  
väestöä suurempi lukumäär ä. EU:n nykyisissä  
jäsenvaltioissa yli 65-vuotiaan väestön osuus on 
25% työikäisen väestön osuudesta — toisin sanoen 
neljää 15 - 64-vuotiasta kohden on yksi eläkeläinen. Vuoteen 2025 mennessä suhde on 36% eli alle  
kolmea työikäistä kohden on jo yksi eläkeläinen.  
Hakijamaissa suhteen ennustetaan kasvavan alle 20%:sta yli 30%:iin kyseis enä aikana. Erityisen  
suuria lukuja ennustetaan Italiaan, Suomeen,  Ruotsiin ja Saksaan, joissa hoitoa tarvitsevien van-husten määrän ennustetaan kasvavan noin  40%:iin vuoteen 2025 mennessä. Hakijamaista luku-jen ennustetaan kasvavan erityisesti Tsekin tasaval-
lassa, Maltalla ja Sloveniassa, joissa suhde on  
36–38% vuonna 2025 verratuna vuoden 2000 20%:iin. 
Vuoteen 2025 mennessä hoidosta riippuvaisten van-
husten määrän ennustetaan ylittävän 40% 42 alueel-la; 12 näistä on Ranskassa, mikä on 42% koko maan 
väestöstä. Alhaisimmat luvut — alle 25% — on en-
nustettu useille äärialueille, Açoreille, Madeiralle, Ceuta y Melillaan, joilla on vähän väestöä, vaikka 
toisaalta myös Ile de Franceen (Pariisi) ja Lontoo-
seen (Kartta 1.3). 
Ja nykyisen hoitoa tarvitsevan väestön määrä? 
Yllä olevalla tavalla laskettu hoitoa tarvitsevan väes-
tön määrä kertoo tilanteesta siitä huolimatta, että se 
on oletus, koska se kertoo vain periaatteena, ei käy-tännössä, sen työllisen työikäisen väestön lukumää-
rän, joka maksaa työllään 65-vuotta täyttäneiden 
hoidosta. Yllä olevan perusteella vain 64% nykyisen Euroopan unionin jäsenvaltioi den työikäisestä väes-
töstä kävi itse asiassa työssä vuonna 2002 ja haki-jamaiden osalta vastaava luku oli vain 56%. Nämä luvut vaihtelevat merkittävästi maiden ja alueiden 
kesken.  -2,5-2,0-1,5-1,0-0,50,00,51,01,52,02,5
-2,5-2,0-1,5-1,0-0,50,00,51,01,52,02,5
LU IE CY UK FR NL MT BE SK DK EU15 SE PT ES AT EL RO PL DE FI N12 CZ IT SI HU LT BG LV EE2010-25
2000-10Keskimääräinen vuosittainen % muutos1.8 T yöikäisen väestön ennustettu lasku 2000-202 5
Lähde: YK:n väestöennusteet
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 19 1.3 Hoitoa tarvitsevien vanhusten lukumäärä, 2000 ja 2025
Todelliset luvut, 2000Arvioitu määrä, 2000Ennuste, 2025
Yli 65-vuotias väestö /työllisten kokonaismäärä (%)<2 42 4-2 92 9-3 43 4-3 9>= 39Ei tietojaEU27 = 35,7 Lähde: Eurostat© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys
02 5 01250 km
Yli 65-vuotias väestö /15-64-vuotias väestö (%)<2 42 4-2 92 9-3 43 4-3 9>= 39EU27 = 23,2Yli 65-vuotias väestö /15-64-vuotias väestö (%)<2 42 4-2 92 9-3 43 4-3 9>= 39Ei tietojaEU27 = 34,4 Lähde: Eurostat,YK
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
Lähde: Eurostat
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  20 Italian ja Ruotsin hoitoa tarvitsevan väestön määrä 
on yllä mainitun kaltainen, mutta Italian selvästi 
alempi työllisyys tarkoittaa, että sen hoitoa tarvitse-
van väestön aiheuttama paine on 30% korkeampi kuin Ruotsin. Italiassa on siksi vain kaksi työssä käy-
vää maksamaan jokaisen 65-vuotta täyttäneen hoi-
dosta, kun se muissa jäsenvaltioissa on ainakin kol-me. Kreikassa, Espanjassa ja Belgiassa luku on alle 
2½ (ts. hoitoa tarvitsevan väestön todellinen määrä 
on yli 40%). Vaikka työllisyys aste jäisi tulevina vuosi-
na ennalleen, hoitoa vuonna 2025 tarvitsevan väes-
tön osuus Tanskassa, Alanko-maissa, Portugalissa 
ja Yhdistyneessä Kuningaskunnassa sekä Irlannissa ja Luxemburgissa olisi alempi kuin nyt Italiassa. 
Kaikissa hakijamaissa Bulgariaa lukuunottamatta 
nykyinen hoitoa tarvitseva n väestön osuus on alle 
EU:n keskiarvon, huolimatta suhteellisen pienestä 
työllisen työikäisen väestön osuudesta. Ellei työlli-
syys tulevina vuosina kasva, monen maan luvut saat-taisivat ylittää useimpien EU :n nykyisten jäsenvaltioi-
den luvut. 
Tämä korostaa korkean työllisyyden keskeistä merki-
tystä tulevina vuosina, jota talouskasvu tukee, ellei 
ennustettu väestönkasvusuuntaus johda yhteiskun-
nallisten jännitteiden lisääntymiseen. 
Korkeampi työllisyys yhdessä alemman eläkkeellä 
olevan väestön määrän kanssa olisi mahdollista elä-
kerakenteiden muuttuessa ja vanhusten terveyden kohentuessa. Toisin sanoen olisi hyvinkin mahdollis-
ta, että useammat ihmiset päättävät jatkaa työelä-
mässä tulevaisuudessa nykyisen eläkeiän jälkeenkin. Tässä suhteessa on yhä tärkeämpää käyttää hyväksi 
vanhemman väestönosan tuotantopotentiaalia.  
Tällä on merkittävä alueellinen ulottuvuus niin kauan 
kuin väestörakenne ja suuntaukset vaihtelevat mer-
kittävästi alueiden kesken kuolleisuuden, syntyvyy-
den ja muuttoliikkeen muutosten seurauksena. Alue-politiikalla on siten selk eä asema esimerkiksi van-
hempien työntekijöiden aktivoinnissa ja heidän yrittä-jä- ja muiden taitojensa käytössä sekä varmistettaes-sa koulutuksen saatavuus. Sosiaalinen yhteenkuuluvuus 
Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ylläpito on tärkeää, ei pelkästään itseisarvona vaan myös tukemassa 
talouskehitystä, johon herkä sti vaikuttavat poliittinen 
epävakaisuus ja tyytymättömyys, jos sosiaaliset erot 
ovat liian suuret. Työpa ikan saanti on ensiarvoisen 
tärkeää, koska se määrittelee useimmissa tapauksis-sa sen, pystyvätkö ihmis et nauttimaan kohtuullisesta 
elintasosta ja myötävaikuttamaan täysin siihen yh-
teiskuntaan, jossa he elävät. Työikäisille työpaikan 
säilyttäminen tai sellaisen löytäminen kohtuullisessa ajassa on siksi yhteisöön kuulumisen tunteen edelly-
tys. 
Ylläolevan perusteella työllisen työikäisen väestön 
määrä on kasvanut viime vuosina useimmissa EU:n 
jäsenvaltioissa, edistäen ta louskasvua ja sosiaalista 
yhteenkuuluvuutta. Hakijamaissa sitä vastoin työssä 
käyvien osuus on ollut laskussa vaikuttaen päinvas-
taisella tavalla. Alla ku vatun perusteella työttömyy-
destä on siksi tullut monien näiden maiden pahin on-
gelma. Se on edelleen ongelma myös monissa EU:n 
nykyisissä jäsenvaltioi ssa, johtuen 1990-luvun puoli-
välissä alkaneesta laskusuuntauksen ja viimeisim-
män taantuman vaikutuksista.  
Alla kuvatun mukaisesti useilla ihmisillä sekä nykyi-
sissä että uusissa jäsenvaltioissa on tulotaso lähellä köyhyysrajaa huolimatta näiden maiden kattavasta 
sosiaaliturvajärjestelmästä. 
Työttömyyttä useimmissa EU:n  
osissa, erot silti yhä suuret 
Laajalle levinnyt työttömyys, joka seurasi EU:n työ-
paikkojen lisäystä vuodesta 1994 viimeiseen taantu-
maan, vaikutti erityisesti Espanjassa ja Irlannissa, 
kahdessa koheesiomaassa, joissa työttömyysluvut olivat olleet erityisen korkeita monta vuotta. Espan-
jassa luvut laskivat 18%:ista työvoimaa vuonna 1996 
11½%:iin syyskuussa 2003, joka oli viimeisin päivä, jolta lukuja on saatavana, kun taas Irlannissa lasku 
on samansuuruinen ja laski tason alle 5%. Kuitenkin, 
vaikka työttömyys on nyt selvästi alle EU:n nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvon Irlannissa ja Espanjassa, 
se pysyy maiden Tavoite 1 -alueilla selvästi yli  
 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 21© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
1.4 Työttömyysluvut, 2002
% työvoimasta
< 4,75
4,75 - 7,65
7,65 - 10,55
10,55 - 13,45
>= 13,45
Ei tietojaEU27 = 9,1
Keskihajonta = 5,86
Lähde: Eurostat ja kansalliset tilastotkeskukset
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  22 © EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys
0 2501250 km
Työttömyys, 2002
Naisten työttömyysluvutNuorisotyöttömyysPitkäaikaistyöttömyys
% naistyövoimasta% 15-24-vuotiaasta työvoimasta% kaikista työllisistä
< 4,754,75 - 8,258,25 - 11,7511,75 - 15,25 Ei tietoja>= 15,25EU27 = 9,8Keskihajonta = 6,94 SLähde: Eurostat ja kansalliset tilastotkeskukset< 9,259,25 - 15,5515,55 - 21,8521,85 - 28,15 Ei tietoja>= 28,15EU27 = 18,6Keskihajonta = 12,52 Lähde: Eurostat and Kansalliset tilastokeskukset< 34,034,0 - 41,641,6 - 49,249,2 - 56,8 Ei tietoja>= 56,8EU27 = 45,4Keskihajonta = 15,3 Lähde: Eurostat
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 23keskiarvon (8%) (Extremadurassa ja Andalucíassa 
se oli juuri yli 19% vuonna 2002). 
Portugalissa ja Kreikassa, työttömyysluvut eivät kui-
tenkaan ole paljonkaan muutttuneet. Portugalissa taso laski vuoden 1996 7½%:ista vuoden 2002 
5%:iin, mutta se on siitä lähtien noussut takaisin 
7%:iin työllisyyden laskiessa. Se on yhä alle EU:n nykyisten jäsenvaltioiden ke skiarvon. Kreikan taso on 
edelleen 10% keskiarvon yläpuolella, mikä on paljolti sama kuin vuonna 1996, vaikka se on laskenut va-kaasti vuodesta 1999, kun se saavutti 12%:in huipun 
(Taulukko A1.5). 
Muualla Tavoite 1 -alueilla työttömyys oli yli 20% 
vuonna 2002 useimmissa Saksan uusissa jäsenvalti-
oissa, heijastaen työllisyyden laskua 1990-luvun puo-
livälistä alkaen, kun taas Italiassa, jossa työllisyyden kasvu oli taantunutta, työttömien osuus oli miltei 20% 
Mezzogiornossa, miltei kolme kertaa korkeampi kuin 
maan muissa osissa (ja miltei 25% Calabriassa) (Kartta 1.4). Sitä paitsi Etelä-Italian työttömyyson-
gelma on osittain peitossa siksi, että merkittävä osa työikäisestä väestöstä, er ityisesti naiset, eivät edes 
ole työmarkkinoiden käytettävissä 
Korkean työttömyyden vaivaamilla alueilla nuoret ja 
naiset ovat muita useammin työttöminä ja työttömiksi jouduttuaan ihmiset ovat pitkään ilman työtä (ts. ko-
konaistyöttömyys korreloi positiivisesti yli vuoden 
jatkuneen pitkäaikaistyöttömyyden kanssa;  
Kartta 1.5). 
Työttömyys on hakijamaiden 
merkittävin ongelma 
Yllä mainitut hakijamaiden  
alhaiset työllisyysluvut heijastu-vat korkeina työttömyyslukuina. 
Viimeisissä laskelmissa syys-
kuussa 2003 työttömien osuus työvoimasta oli Puolassa 20%, 
Slovakiassa 16% ja Bulgariassa 
14%, kun taas sekä Latviassa että Liettuassa osuus oli selvästi 
yli 10%. Sitä vastoin osuus oli 
Kyproksella ja Romaniassa  hieman yli 4%, alempi kuin  yhdessäkään nykyisistä jäs envaltioista, lukuunotta-
matta Luxemburgia ja Alankomaita. 
Aluetasolla työttömiä oli 25% neljällä Puolan alueella 
vuonna 2002 ja yhdellä Bulgarian alueella, ja yli 20% neljällä muulla alueella ja kahdella Slovakian 
alueella. 
Köyhyysriski vaihtelee maiden  
ja kotitaloustyypin mukaan 
Vaikka köyhyysrajan alapuolella elävien ihmisten 
lukumäärää ei voidakaan mitata, suuntaa-antavia 
lukuja saadaan tarkastelemalla niitä, joiden tulotaso 
on niin alhainen, että he ovat joutuneet muihin verrat-tuna yhteiskunnallisesti syrjäytyneeseen asemaan.  
Viimeisimpien tietojen perusteella (vuodelta 2000), 
köyhyysrajalla elävien osuu s, johon kuuluvat ne koti-
taloudet, joiden tulotaso jää alle 60% kansallisesta 
keskiarvosta tulonsiirtojen jälkeen,
7 on Irlannissa 
21% ja vain hieman vähemmän Kreikassa ja Portu-
galissa, 10–11% Alankomaissa, Ruotsissa, Saksas-
sa, Tanskassa ja Suomessa (Kaavio 1.9 ja tauluk-
ko A1.6). 
Köyhyys liittyy selvästi työttömyyteen. Työpaikka es-
tää tehokkaimmin yhteiskunnallista syrjäytymistä ja 
joutumista köyhyysrajan alle. Vain 7%:illa EU:n työlli-sestä väestöstä tulotaso alitti köyhyysrajan vuonna 
2000, kun taas työttömiä ty önhakijoita köyhistä oli 
0510152025
IE EL PT ES IT EE UK LT RO BG LV EU15 FR MT PL BE LU AT DK DE NL FI SI SE HU CZ0510152025% väestöstä1.9 Köyhyysriskissä oleva väestö*, 2000
LT, MT, SI: tiedot ovat vuodelle 1999; CY, SK: ei tietoja saatavissa.
Lähde: Eurostat, ECHP, 2003 ja kansalliset lähteet*Maan mediaaniarvoa 60% 
alhaisemman tulotason kotitalouksissa asuva väestön prosentuaalinen osuus maan kokonaisväestömäärästä
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  24 38% ja muuten työtä vailla 25%. Kuitenkin, vaikka 
työssäkäyvät ovat muita harvemmin köyhyysrajan 
alapuolella, he muodostavat silti noin neljäsosan 16 
vuotta täyttäneistä EU:n köyhistä.  
Köyhyysriskissä ovat useimmissa maissa muita use-
ammin tietyt kotitaloustyyp it, erityisesti yksin asuvat 
vanhukset ja yksinhuoltajat8. EU:n jäsenvaltioissa 
keskimäärin yhteensä 35% köyhyysrajan alapuolella elävistä on yksinhuoltajia — joiden valtaenemmistö 
on naisia — ja miltei 30% 65 vuotta täyttäneistä yk-sineläjistä.  
Unionin alueella on suurta vaihtelua alhaisen tulota-
son ongelman luonteen ja sen kokoluokan suhteen. Etelä-Euroopan maissa Kreikkaa lukuunottamatta 
vaikeuksissa ovat lapsiperheet, samoin kuin Alanko-
maissa ja Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, erityi-sesti yksinhuoltajien osalta . Pohjoismaissa se liittyy 
yksin asumiseen, kun taas Irlannissa ja Portugalissa se on erityisesti 65 vuotta täyttäneiden ongelma (Taulukko A1.7).  
Köyhyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen riski 
on myös merkittävä uusissa jäsenvaltioissa. Tilanne pahenee työttömyyden vallitessa.  
Köyhyydestä kärsivät myös etniset vähemmistöt, 
joita usein syrjitään työmar kkinoilla. Joissakin tapa-
uksissa nämä vähemmistöt kärsivät moninkertaisesti 
muita vaikeammasta tilanteesta. Heidän on vaikeaa 
saada koulutusta, sosiaalipalveluita, asuntoja ja ter-veydenhuoltoa. Useimmissa harkijamaissa on merkit-
täviä etnisiä vähemmistöj ä. EU:n romaaniväestön 
lukumäärä kaksinkertaistuu 10 uuden jäsenvaltion 
liittyessä vuonna 2004 ja kaksinkertaistuu jälleen ker-
ran Bulgarian ja Romanian liittyessä. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 25Menetelmiä koskevat selvitykset — Henkeä kohden lasketun  
bruttokansantuotteen ajallis ten muutosten mittaaminen 
Edellisissä koheesiokertomuksissa henkeä kohden 
laskettujen bruttokansantuotteiden lähentymisaste on laskettu eri maissa ja eri alueilla peräkkäisten arvioi-
den avulla ostovoimana mitattuna niiden tavaroiden ja 
palvelujen välisten erojen yhteensovittamiseksi, joita tietty bruttokansantuoteyksikkö pystyy ostamaan. Os-
tovoimaa mukautetaan vuosittain suhteessa vallalla 
oleviin kulutusrakenteisiin ja sijoituksiin. Koska nämä rakenteet saattavat muuttua ajan mittaan, on syytä olla 
varovainen verrattaessa kahden eri vuoden henkeä 
kohden lasketun bruttokansantuotteen eroja. Ongel-man osana on se tosiasia, että ajan mittaan on muu-
tettu suhteellisten hintatasojen arvioinnissa käytettä-
vää menetelmää, osittain johtuen jatkuvista ponnistuk-sista tehtyjen arvioiden tarkentamiseksi. Näiden muu-
tosten takia ostovoimana mitatut eri vuosien brutto-
kansantuotteet eivät ole suoraan verrannollisia. 
EU:n tilastokeskuksen (Eurostat) tilastojen perusteella 
‘vuotta 2000 edeltäneisiin vuosiin …sisältyy useita 
pieniä tai isoja aikasarjojen katkoksia, jotka vaikuttavat kielteisesti vertailukelpoisuuteen ajan mittaan tai jopa 
maiden välillä jonakin tiettynä vuonna’ (Statistics in 
Focus, Theme 2, 56/2002). Tästä seuraa, että vaikka onkin aiheellista vertailla useiden maiden henkeä koh-
den ostovoimana laskettujen bruttokansantuotteiden 
arvioita yhdeltä viime vuodelta, on ongelmallista verra-ta näitä tasoja ajan mittaan. Täällä sekä kansallisen 
että alueellisen lähentymisen arvioimiseksi käytetyllä 
menetelmällä mitataan henkeä kohden laskettujen bruttokansantuotteiden tosiasiallisia muutoksia ajan 
mittaan (ts. vakiohintoina), jokta selvästi mukautuvat 
vuosittaisiin hintamuutoksiin.  
Talouden alueellinen arviointi 
Kuten toisessa koheesiokertomuksessa on kuvattu, 
ostovoimana ilmaistu henkeä kohden laskettu brutto-kansantuote mukautettuna hintatasoeroihin on ensisi-
jainen indikaattori talouksien kehittymien seurannassa, 
olivatpa nämä kansallisia tai alueellisia. Sitä ei käytetä pelkästään EU:ssa alueiden välisten erojen mittaami-
seen ja rakennerahastojen tuen takaajien löytämiseen, 
vaan sitä käyttävät myös muut kansainväliset   toimielimet (YK, Maailmanpankki, Kansainvälinen va-luuttarahasto, OECD jne.), kansalliset hallitukset, kes-kuspankit ja tutkimuslaitokset samanlaiseen talouske-
hityksen arviointiin. 
Kuten toisessa koheesiokertomuksessa tehtiin selväk-
si, se ei ole täydellinen toimenpide ja siinä on monia 
heikkouksia. Näihin kuuluu erityisesti muualla asuvien 
työntekijöiden ongelma (se tosiasia, että muualta jolla-kin paikkakunnalla työssä käyvät myötävaikuttavat tie-
tyn talouden tai alueen bruttokansantuotteeseen alu-
eella asuvien lisäksi, vaikka heitä ei lasketakaan mu-kaan alueen bruttokansantuotetta laskettaessa) ja ettei 
niitä siirtoja ole laskettu mukaan, jotka saattavat vai-
kuttaa tuloon. Ongelmia syntyy myös niitä hinta-tasoeroja huomioitaessa, joihin vaihtokurssit eivät vai-
kuta, ja kokonaan huomiotta jätetyistä ympäristön tilan 
huononemisesta sekä uusi utumattomien luonnonvaro-
jen ehtymisestä. Kuitenkin, ottaen huomioon ne tiedot, 
joita tällä hetkellä on saatavissa ja käsitteiden vaikeu-
det, jotka ovat ratkaisematta, se on silti, siitä kaikki ovat yhtä mieltä, paras käytettävissä oleva keino. 
Mainitut heikkoudet ajavat taloustieteilijöitä ja tilastotie-
teilijöitä kuitenkin aivan oikeutetusti hakemaan muita indikaattoreita ja olemassaolevien keinojen kehittämis-
tä. Tässä huomioidaan kaksi toisenkoheesiokerto-
muksen jälkeen otettua kehitysaskelta: ensinnäkin, Eurostatin tilastotieteilijöiden esiarviot käytettävissä 
olevasta tulosta koko EU:n alueella ja, toiseksi, osto-
voiman mukauttamiseksi tehdyt ponnistukset. 
Alueellinen käytettävissä oleva tulo 
Eurostat julkaisi hiljattain arviot NUTS 2-alueiden käy-
tettävissä olevasta tulosta eli sen esitutkimuksen tu-lokset, jonka tavoitteena oli alueiden varallisuuden ver-
tailu
9. Tavoitteena oli eri alueilla elävien käytettävissä 
olevien tulojen laskeminen. Tämä on jokseenkin eri 
tehtävä kuin bruttokansantuotteen tai tuotoksen las-
keminen, joka on ehkä parempi indikaattori mitattaes-
sa alueellista talouden suorituskykyä. Kuten toisessa koheesiokertomuksessa on selitetty, ‘alhaisen tuotan-
totason alueella saattaa silti olla (suhteellisen korkea) 
 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  26  
lopputulotaso merkittävien tulonsiirtojen ansiosta, mut-
ta alue on silti epäsuotuisa alue’. Tästä syystä EU 
käyttää bruttokansantuotetta alueen rakennetuen tar-peen määrittämiseksi mieluummin kuin tulotason las-
kemista.  
Lisää pontta käytettävissä olevien tulojen laskemiselle 
saatiin muualla töissä käyvän väestön ongelmaa rat-
kaistaessa, joka on henkeä kohden laskettuun brutto-
kansantuotteeseen perustuvien alueellisten tilastojen ongelma, vaikka se onkin enemmän pääluvun kuin 
bruttokansantuotteen mittaamiseen tottuneen tieteen 
väestötieto-ongelma. Koska harjoituksen painopiste oli enemmän tuloissa kuin tuotoksessa, alueiden väliset 
siirrot laskettiin myös mukaan.  
Käytännöllisesti katsoen, kuten Eurostatin toimista käy 
ilmi, käytettävissä olevien tulojen laskemisyritykset an-
tavat aihetta vaikeille arviointiongelmille, ottaen huo-
mioon tällä hetkellä käytettävissä olevat tiedot. Erityi-sesti kotitalouksien käytettävissä olevia tuloja, mikä on 
indikaattorin perusosa, ei vielä ole NUTS 2-alueiden 
osalta saatavissa monista maista. Tieto-ongelmat ovat erityisen akuutteja valtionhallinnossa ja yrityksille, jotka 
yhdessä kotitalouksien kanssa vastaavat alueen ta-
loudesta. Molemmissa tapauksissa alueellisia tuloero-ja koskevien tietojen puute tarkoittaa, että oletukset on 
tehty tällä perusteella luotaessa kokonaisarvioita käy-
tettävissä olevista tuloista. On helpointa lähteä oletuk-sesta, että käytettävissä olevat tulot molemmilla sekto-
reilla ovat samat suhteessa väestöön kaikilla alueilla, 
mutta samalla ne vähiten todennäköisesti kuvaavat tositilannetta. (Valtionhallinnossa tämän kertomuksen 
2 osassa eri alueiden julkisia menoja koskevat tiedot 
osoittavat käytännössä selviä alueellisia eroja.)  
Tämän tutkimuksen tuloksia, vaikka Eurostat on ne 
hyväksynyt, on tulkittava huolella, vaikka ne saattaisi-
vat osoittaa eroja käytettävissä olevissa tuloissa EU:n eri alueilla. Vaikka arviot eivät korvaisikaan alueellista 
bruttokansantuotetta henkeä kohden, ne voisivat olla 
tulosten arvokas lisä, kun niiden perusta on varmempi, erityisesti koska muualla asuva tietyllä alueella töissä 
käyvä väestö vääristää nykyisiä tuloksia.  
Ostovoiman mukauttaminen 
Kuten yllä on huomautettu, ostovoiman mukauttamista 
on muutettu, mikä tarkoittaa, että henkeä kohden las-kettu bruttokansantuote tällä tavoin ilmaistuna ei ole 
vertailukelpoinen pidemmällä aikavälillä. Vaikka kus-
tannusrakenteen muutokset ovat sisäsyntyinen on-gelma, henkeä kohdenlaskettujen bruttokansantuot-
teiden vertailuun sovelletun alueellisen ostovoiman 
muuntaminen ei silti ole helppoa. Tällä hetkellä mu-kauttaminen rajoittuu maiden välisten hintaerojen kor-
jaamiseen, kun taas maiden sisäiset alueiden väliset 
erot saattavat myös olla merkittäviä, jollei merkittä-vämpiä. Jotkut hinnat, erityisesti asumiskustannukset 
vaihtelevat merkittävästi saman maan eri alueiden 
kesken, heijastaen suhteellisia varallisuustasoja, markkinoiden luonne-eroja ja niin edelleen. Sellaise-
naan alueellisten hintavaihteluiden huomioiminen vä-
hentäisi ostovoimana mitatun bruttokansantuotteen alueellisia eroja, vaikka sen suuruuden arvioinnissa on 
odotettava alueellisia ostovoimalukuja. Huolimatta tä-
män toimituksen mahdollisesta tärkeydestä, näiden arvioiden kehittämisessä on edistytty vähän toisen ko-
heesiokertomuksen julkaisun jälkeen. 
NUTS 2 alueluokittelunmuutokset 
Toukokuussa 2003 Euroopan parlamentti ja 
neuvosto antoivat asetuksen (EY) N:o 
1059/2003 yhteisestä tilastollisten alueyksiköi-den nimikkeistöstä (NUTS), joissa alueiden luo-
kittelua muutettiin Suomessa
, Portugalissa, Sak-
sassa, Espanjassa ja Italiassa, ja jossa tarkennetaan, 
että ‘kyseisen jäsenvaltion on toimitettava komissiolle 
aikasarjat uutta alueellista jaottelua varten jo toimitet-
tujen tietojen tilalle’. Eurostat julkaisu kyseisten aluei-den bruttokansantuotetta koskevat tiedot vuodelle 
2001 vuoden 2004 alussa, mutta silti muut aluetason 
tilastoindikaattorit puuttuvat.  
Tämä kertomus sisältää jo uutta alueellista jaottelua 
koskevat tiedot bruttokansantuotteesta ja väestöstä, 
mutta tiedot muista alueellisista indikaattoreista, joiden tiedot eivät vielä ole saatavana, kuten työllisyyttä kos-
kevat tiedot, perustuvat vanhaan aluejakoon. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 27Alueiden yhteenkuuluvuus 
EU:n keskeinen tavoite on perustamistamissopimuk-
sen mukaan (2 artikla) ‘edistää taloudellista ja sosi-aalista edistystä sekä työllisyyden korkeaa tasoa ja 
saavuttaa tasapainoinen ja kestävä kehitys etenkin 
luomalla alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja, lujittamalla 
taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä 
perustamalla talous- ja rahaliitto...’. Tämä edellyttää, 
että unionin ihmisten ei pitäisi olla epäedullisessa asemassa asuinpaikasta ja työskentelypaikasta joh-
tuen. Alueellinen yhteenkuuluvuus on siksi sisällytetty ehdotukseen sopimukseksi Euroopan perustuslaista (3 artikla), täydentämään unionin tavoitteita taloudel-
lisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta. Sen 
merkitys on tunnustettu perustamissopimuksen 16 artiklassa (periaatteet), jossa tunnustetaan, että kan-
salaisten on voitava käyttää tärkeimpiä peruspalvelui-
ta, yhdyskunnan perusrakenteita ja tietoa, korostaen yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen tärke-
ää asemaa unionin yhteisten arvojen joukossa ja 
niiden merkitystä sosiaalisen ja alueellisen yhteen-kuuluvuuden edistämisessä. 
Alueellisen yhteenkuuluvuuden käsite on taloudellista 
ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta laajempi siten, että siihen kuuluu enemmän ja että se vahvistaa sitä. Po-
litiikan sanoin: tavoitt eena on tasapainoisemman ke-
hityksen saavuttaminen v ähentämällä olemassaole-
via eroja, ehkäisemällä alueellista epätasapainoa ja yhtenäistämällä niitä sektorikohtaisia politiikkoja, joilla 
on alueellinen ulottuvuus. Huolena on myös alueelli-sen yhdentymisen ja alueiden välisen yhteistyön 
edistäminen.  
EU:ssa on tulevina vuosina monia unionin talouden 
sopusointuista kehitystä uhkaavia alueellisen tasa-
painon näkökohtia: 
• EU:n tasolla taloudellisen toiminnan ja väestön 
merkittävä keskittyminen unionin keskustaan (jo-
ka ulottuu Englannin North Yorkshirestä Ranskan 
Franche-Comtéen, Pohjois-Saksan Hampuriin ja Pohjois-Italiaan), joka mainitaan toisessa ko-
heesiokertomuksessa ja joka on 18% EU:n ny-
kyisten jäsenvaltioiden maa-alasta, 41% väestös-tä, 48% bruttokansantuotteesta ja 75% tutkimus- 
ja kehityskustannuksista. Laajentuminen vain kasvattaa tätä keskittymisastetta lisäämällä EU:n 
maa-alaa ja väestöä, mutta bruttokansantuotetta 
suhteellisen vähän; 
• kansallisella tasolla tärkeimpien suurkaupunkialu-
eiden ja muun alueen selvien talouskehityksen epätasapainotekijöiden pysyvyys, joka leimaa eri-
tyisesti hakijamaita; 
• alueellisella tasolla useiden bruttokansantuottee-
na tai työttömyytenä näkymättömien alueellisten erojen kasvu tai ainakin pysyvyys. Erityisesti talo-uskehitykseen liittyy kasv ava liikakansoitus ja 
saasteet ja yhteiskunnalli sen syrjäytymisen pysy-
vyys tärkeimmissä taaj amissa, kun taas useat 
maaseutualueet kärsivät ri ittämättömistä taloudel-
lisista siteistä pieniin ja keskisuuriin lähikaupun-
keihin ja niiden talous usein heikkenee sen seu-rauksena. Suuret kaupunkialueet pyrkivät levittäy-
tymään ympäröivälle maaseudulle niiden talouden 
ja väestön kasvaessa, synnyttäen niin kutsuttuja maaseutukaupunkialueita (rurban), samalla kun 
kaukana asutuskeskuksista sijaitsevien maaseu-
tualueiden väestö vähenee ja peruspalvelujen saatavuus heikkenee; 
• alueiden ja kaupunkien köyhyysloukkujen synty-
minen ja yhteiskunnallinen syrjäytyminen alueilla, joilla tärkeimpiä palveluja on vain vähän  
saatavilla; 
• useilla maantieteellisesti epäsuotuisilla alueilla 
(saaret, Pohjoisen harvaan asutut alueet ja tietyt vuoristoalueet), väestö vähenee ja ikääntyy kul-
kuyhteyksien ollessa jatkuvana ongelmana ja ym-päristön pysyessä haavoittuvana, kärsien sään-
nöllisistä metsäpaloista, kuivuudesta ja  
tulvista; 
• ulommilla alueilla, monin tavoin epäsuotoisten 
luonnonolojen takia (perustamissopimuksen 299.2 artiklan mukaisesti), vakavien sosiaalisten ja taloudellisten ongelmien jatkuvuus, joihin on 
vaikea puuttua niiden kaukaisuuden, eristynei-
syyden, maantieteellisten olojen, ilmaston, pien-
ten markkinoiden ja harvoista tuotteista riippuvai-
suuden takia. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  28 Näitä alueellisia eroja ei voi jättää huomiotta, kos-
ka syrjäseutujen vakavista ongelmista ja tärkeim-
pien kaupunkien liikakansoituksesta huolimatta, ne 
vaikuttavat EU:n talouden kokonaiskilpailukykyyn. 
Liikakansoituksen kustannusten kattaminen tai 
erojen yhteiskunnallisten seurausten hoito on osoi-
tus varojen selvästi heikommasta jaosta ja tehok-kuuden ja taloudellisen ki lpailukyvyn pahemmista 
puutteista kuin mitä käytettävissä olevien voimava-rojen perusteella oletettaisiin, riippumatta siitä, ovatko alueet taajamia tai syrjäisiä köyhiä alueita. 
Nämä ongelmat voivat käynnistää ketjureaktion, 
jossa tutkimus- ja innovaat iokeskuksiin pääsyn tai 
tietoteknisten verkkojen saatavuuden vaikeudet 
heikentävät edelleen jälkeen jääneiden alueiden 
talouden kehityspotentiaalia. 
Alue-erojen voittaminen ja alueellisesti tasapainoi-
semman talouskehityksen saavuttaminen edellyt-
tää kehityspolitiikkojen keskinäistä yhteensovitta-mista. Tästä syystä Potsdamin Eurooppa-neuvosto 
määritteli vuonna 1999 Euroopan aluekehitys-
suunnitelman päälinjat. 
Tasapainoisen kehityksen edistäminen 
Eri kokoisten kaupunkien välinen  
alueellinen epätasapaino 
Kaupungit ovat aluekehityksen moottoreita ja kau-
punkien merkitys maantieteellisen jakautumisen kiintopisteinä EU:ssa keskuksen ja syrjäisten alu-
eiden väliseen tasapainoon vaikuttajina on kaik-
kein selvin. Tarkempi analyysi kaupunkien luon-teesta, niiden potentiaalista ja niiden välisen yh-
teistyön laadusta paljastaa seuraavat suuntauk-
set
10:  
• kasvua on silti edelleen Euroopan ydinalueilla 
ja pääkaupungeissa, joihin yritysten pää-konttorit, tutkimustoiminta ja koulutus ja kulttuu-ripalvelut keskittyvät (Lontoon, Alankomaiden 
laajan kaupunkialueen, Luoteis-Saksan suur-
kaupunkien väestömäärät kasvavat yhä). Yli 70 suurkaupunkia tai taajamaa, joista 44:n asu-
kasmäärä on yli miljoona henkeä, tuottavata 
kaikki nämä tärkeimmät strategiset toiminnat ja 
niitä voidaan pitää Euroopan kasvulle tärkeinä metropoleina. Lontoosta Milanoon ulottuva ak-seli, joka käy läpi Reinin kaupunkikeskittymän 
(Essen ja Köln) on tärkein näistä suurkaupunki-
keskittymistä; 
• hakijamaissa, huolimatta vähenevästä väestös-
tä, pääkaupungit kasvavat merkittävästi, erityi-sesti Budapest, Praha, Ljubljana ja Baltian mai-denpääkaupungit. Ainoa poikkeus on Puola, 
jossa on Varsovan lisäksi viisi suurta kaupunki-
aluetta; 
• uusien suuntausten syntyyn kuuluvat seuraavat 
ilmiöt kehityksen kärjistyessä vähemmän ja monen EU:n syrjäseuduilla sijaisevan kaupun-kialueen kasvaessa: 
• keskeinen alue levittäytyy itään Berliinin, 
München ja Wienin kaltaisten kaupunkien 
kasvaessa; 
• Skandinavian pääkaupungieista, Tukhol-
masta ja Helsingista erityisesti, on tullut erityisesti uuden teknologian ansiosta ta-loudellisesti vahvoja; 
• monen EU:n äärialueen kaupunkialueen 
kuten Dublinin, Ateenan ja Lissabonin brut-tokansantuote henkeä kohden on myös 
kasvanut merkittävästi viime vuosikymme-
nellä;  
• monen keskeisen alueen ulkopuolisen kaupun-
kialueen väestö ja taloudellinen potentiaali on 
riittävän voimakasta tutkimustoiminnan houkut-
telemiseksi ja yhteyksien luomiseksi tärkeimpi-
en Euroopan ja jopa kansainvälisten päätök-sentekokeskusten kanssa. Nämä vaikuttavat 
pystyvän tulevaisuudessa luomaan kasvua syr-
jäalueilla ja tasapainottamaan EU:n talouskehi-tystä entistä paremmin.  
Noin 40 tällaista kaupunkialuetta, jotka sijaitsevat keskeisen alueen ulkopuolella, voidaan nimetä ja luokitella neljän luokitteluperusteen avulla, jotka 
osoittavat niiden vahvuudet ja heikkoudet — niiden 
väestömäärän ja sen kasvun, niiden kilpailukyvyn, niiden viestintäyhteydet ja niiden osallistumisen 
tietoperusteiseen talouteen. Lyon esimerkiksi on 
hyvä esimerkki suurkaupungista, joka on menes-
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 29tyksekäs kaikkien neljän luokitteluperusteen poh-
jalta, kun taas Bilbaon vahvuutena on erityisesti yksi näistä (tieto) ja Porton ja Krakovan tulos kaik-
kien neljän perusteella on varsin keskinkertainen. 
Kokonaisuudessaan näiden 40 kaupunkialueen bruttokansantuotteen kasvu vuosina 1995 - 2000 
oli 3.3% - 4.1% vuodessa,kun se kasvumetropo-leissa oli 3% ja 4–5% monella syrjäisellä kaupun-
kialueella, jotka kehittyvät nopeasti, kuten alla on 
kuvattu. 
Suurkaupunkien ja pienempien kaupunkien välis-
ten yhteistyöverkostojen analysointi paljastaa seu-
raavia ilmiötä: 
• tärkeimpien metropolien vahva verkosto Euroo-
pan keskiössä (kaupan, yliopistojen ja viestin-
täyhteyksien perusteella), mukaanlukien Lon-
toon, Pariisin, Frankfurt in, Amsterdamin, Mila-
non ja lähitulevaisuudessa Berliinin;  
• tämän ryhmän ulkopuolella ei ole riittävästi 
suurkaupunkien ja pienempien kaupunkien vä-listä strategista yhteistyötä ja hakijamaissa ei 
ole pienten ja keskisuurten kaupunkien verkos-
toja lainkaan, lukuunot tamatta Tsekin tasaval-
taa ja Sloveniaa. 
Alueiden sisäistä epätasapainoa 
Maaseutualueiden tulevaisuus riippuu yhä enem-
män koko maaseudun talouskehityksestä ja jois-sakin tapauksissa edellytyksenä on taloudellisen ja 
yhteiskunnallisen perustan, yhdyskunnan rakentei-
den, tietotekniikan saatavuuden, uusien työpaikko-jen syntyyn (pienyrityksissä ja maaseutumatkailun 
parissa) johtavat todelliset muutokset ja julkisten 
palvelujen säilyttäminen. Tällainen politiikka edel-lyttää sisällyttämistä alueelliseen strategiaan, jo-
hon sisältyy taloussuhteiden kehittäminen ja yh-
teistyö kaupunkialueiden kanssa.  
Maaseutualueiden vaikeuk sien voittaminen riippuu 
niiden sijainnista yllä mainittuihin kaupunkeihin 
nähden. On mahdollista erottaa laajassa mielessä kolme maaseutualuetyyppiä sen mukaan, miten 
voimakkaasti ne ovat integroituneet muuhun talou-
teen ja millaiset yhteydet niillä on suuriin toiminta-keskuksiin:  
• kasvavan talouden ja väestön maailmantalou-
teen integroituneet alueet. Ne sijaitsevat yleen-
sä lähellä kaupunkikeskusta, työllistäjinä ovat 
teollisuus ja palvelut, mutta suurin osa maasta 
maatalouskäytössä (Ranskassa esimerkiksi kolmasosa tiloista sijait sevat mainituilla alueil-
la). Voimakas väestönkasvu ja kaupungistumi-Merkittäviä eroja suurkaupunkien välillä ja 
niiden sisäisesti 
Urban II-ohjelman tilintarkastuksen yhteydessä, 
johon sisältyvät nyt tiedot 189 EU:n nykyisten jä-
senvaltioiden suurkaupungeista (65 keskusalu-eella ja 124 reuna-alueilla), mahdollistaa kolmen-
laisten erojen tarkastelun — keskusalueen kau-
punkien ja reuna-alueiden kaupunkien välillä, to-dellisten suurkaupunkien ja keskikokoisten kau-
punkien välillä ja kaupunginosien välillä. Seuraa-
vassa tärkeimmät tulokset: 
• Turvattomuus on suurempi todellisissa suur-
kaupungeissa kuin keskikokoisissa kaupun-geissa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa väk-
ivallantekojen lukumäärä on kaksi kertaa kor-
keampi todellisissa suurkaupungeissa kuin keskisuurissa kaupungeissa ja murhien määrä 
kolme kertaa suurempi. Ero on vielä selvempi 
EU:n keskusalueella kuin reuna-alueilla.  
• Saastuminen seurailee samaa keskusalueet- 
reuna-alueet-jakaumaa siten, että keskusalu-
een suurkaupungeissa 14 päivänä vuodessa sallittu otsoonitaso ylittyy, kun taas reuna-
alueiden suurkaupungeissa näin tapahtuu 1 
päivänä vuodessa. 
• Työttömyys näyttää liittyvän enemmän kansal-
lisiin tekijöihin kuin siihen, ovatko kaupungit 
keskusalueilla vai reuna-alueilla tai niiden ko-koon. Samoin on köyhyyden laita (köyhyysra-
jan alapuolella asuu keskimäärin 9% keskus-
alueilla ja 16% reuna-alueilla). Samanaikaises-ti on suuria kaupungin sisäisiä eroja, esimer-
kiksi työllisyystason erot kahdeksasta yhtä 
kohden 1 Portossa, jossa keskiarvo on matala viiteen yhtä kohden Mars eillesssa, jossa se on 
korkea. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  30 sen luomat paineet edellyttävät parempaa 
maankäytön hallintaa ympäristön tuhoutumisen 
estämiseksi ja maankäyttöriitojen ehkäisemi-
seksi. Yrityksistä huolimatta kaupunkipolitiikat eivät Yhdistynyttä Kuningaskuntaa ja Ruotsia 
lukuunottamatta pyri huomioimaan riittävästi 
maaseudun ja kaupunkien välisiä suhteita; 
• suhteellisen kaukana kaupunkikeskuksista si-
jaitsevat maaseututaajamat, joiden liikenneyh-teydet ovat hyvät ja yhdyskuntarakenne hyvin kehittynyttä. Niillä on usein vakaat väestömää-
rät ja niiden talous monimuotoista. Monissa jä-
senvaltioissa isot maatilat sijaitsevat näillä alu-eilla. Tavoitteena on niiden maatalouspotentiaa-
lin säilyttäminen, talouden monipuolistumisen 
vauhdin lisääminen ja suhteiden parantaminen lähikaupunkeihin; 
• eristyksissä, kaukana kaupunkikeskuksista ja 
pääliikenneverkoista sijaitsevat ja harvaan asu-tut maaseutualueet. Niiden erityneisyys johtuu 
usein niiden maanmuodostuksesta (vuoristo-
alueet) ja niiden väestö on useimmiten vanhe-nevaa, yhdyskunnan rakenteet puutteellisia, pe-
ruspalveluita vähän ja henkeä kohden laskettu 
tulo alhainen, työvoima kouluttamatonta ja vai-keasti sopeutettavissa maailmantalouteen. Alu-
eiden väestö on yleensä voimakkaasti riippu-
vainen maataloudesta ja sen määrä vähenevä. Tällaista väestöä on erityisesti Lounais-
Portugalissa, Pohjois- ja Koillis-Espanjassa, 
Keski-Ranskassa, Skotlannissa, Suomessa ja Ruotsissa. Haasteena on taloudellisen toime-
liaisuuden palauttaminen ja säilyttäminen ja 
asianmukaisten julkisten palvelujen järjestämi-nen. Tarvitaan myös kaupunkien välisten yhte-
yksien kehittämistä, mikäli  nämä sijaitsevat koh-
tuullisen kaukana. 
Maantieteellisesti epäsuotuisat alueet  
Ylläolevan mukaisesti ja kuten toisessa koheesio-
kertomuksesa korostetaan, erityisten ja pysyvien kehitystä haittaavien maantieteellisten tekijöiden 
alueiden, joita ovat kaukaiset alueet, saaret, vuo-
ristoalueet ja Pohjois-Euroopan harvaan asutut alueet, on erityisen vaikeaa yhdentyä muuhun 
EU:iin vaikeapääsyisyytensäkin takia. EU:n seitsemän ulkoisinta aluetta käsittää 25 saar-
ta Guyanan lisäksi ja niiden yhteenlaskettu väestö 
on noin 4 miljoonaa. Ne kärsivät useista luonnon-
haitoista, jotka vaikeuttavat niiden talouden ja so-siaalisten olojen kohentamista, ei vähiten kaukai-
sesta sijainnistaan talouden ja hallinnon keskuksis-
ta ja lähimmältä mantereelta. Kauimmainen näistä, Réunion, on yli 9,000 kilometrin päässä Pariisista 
ja 1,700 kilometrin päässä Afrikan rannikolta, sa-
malla kun lähimpänä mannerta sijaitsevat Kana-riansaaret ovat 250 kilometrin päässä rannikolta. 
Niiden kaukaisuuden lisäksi vaikeuksia lisäävät 
niiden luonnonolot (monet ovat saaristoalueita, pieniä sekä maa-alueen että väestön suhteen) vai-
kea maasto ja ilmasto. 
Kanariansaaria lukuunottamatta (joiden väestö on 
miltei 45% kaikkien 7 kaukaisimman alueen väes-
töstä ja jossa bruttokansantuote henkeä kohden oli 
vain noin 6% Espanjan keskiarvon alapuolella), bruttokansantuote henkeä kohden on vain 57% 
EU:n nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvosta ja 
Réunion, Guyana ja Açorit ovat 10 köyhimmän alueen joukossa. Kaikki kärsivät vajaasta talous-
kehityksestä, liiasta riippuvuudesta maataloudesta 
ja korkeasta työttömyyd estä, mutta samalla kun 
väestön määrä yhä kasvaa merkittävästi Ranskalle 
kuuluvilla alueilla, se laskee Madeiralla ja Açoreil-
la, joilla on korkeat maastamuuttoluvut. Kanarian-saaret sitä paitsi on väestönkasvusta johtuvan pai-
neen alaisena yliriippuvainen turismista eikä talou-
dellinen toiminta ole riittävän monipuolista.  
Näiden lisäksi nykyisen unionin alueella on 284 
asuttua saarta, joiden väestömäärä on 9.4 miljoo-
naa henkeä (3% koko nykyisen EU:n väestöstä) ja maa-alue on 95,000 neliökilometriä (3% koko ny-
kyisen EU:n väestöstä). Näiden alueiden taloudel-
lista kehitystä haittaa pysyvästi niiden eris-tyneisyys ja siitä johtuvat lisäkustannukset. Sitä 
paitsi monissa tapauksissa niiden maasto on vuo-
ristoinen ja/tai ne ovat taantuneitä syrjäseutuja ku-ten Italian Mezzogiorno, Kreikka tai Skotlanti. Mo-
net ovat myös saaristoon kuuluvia alueita, mikä 
monissa tapauksissa vaikeuttaa tilannetta vaikei-den liikenneyhteyksien ja julkisten palvelujen pää-
saarella sijainnin takia. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 31Mainittujen 119 saaren väestö (95 % kaikista) ja-
kautuu varsin tasaisesti Atlantin valtameren, Itäme-
ren ja Välimeren kesken viimeisimmässä lasken-
nassa, toisaalta 85% väestöstä asuu Sisiliassa, 
Sardiniassa, Baleaareilla, Kreetalla ja Korsikalla. 
Muualla sijaitsevat saaret sitä vastoin ovat usein pienempiä ja harvemmin asuttuja. Ainoat suurem-mat saaret ovat Ruotsin Gotlanti, Skotlannin Lewis 
ja Harris ja Orkneyn pääsaari. Näiden keskimää-
räinen bruttokansantuote henkeäkohden vuonna 2001 oli 72% nykyisen EU:n keskiarvosta ja 
useimmissa tapauksissa (Baleaarit ovat tärkein 
poikkeus) se on alempi kuin kyisen maan muissa osissa. Ne ovat usein taloudellisesti haavoittuvia 
elinkeinojen rajoittuessa muutamaan pääalaan — 
maatalouteen, kalastukseen ja matkailuun. 
Vuoristoalueet levittäytyvät koko nykyisen EU:n 
alueella, kattaen 40% maa-alueesta, niiden väes-
tön määrän ollessa noin 67 miljoonaa tai noin 18% nykyiseen EU:iin nähden. 25 jäsenvaltion EU:ksi 
laajentumisen jälkeen niiden väestön osuus pysyy 
paljolti samana, mutta niiden maa-alan osuus pie-nenee, koska uusissa jäsenvaltioissa vuoristo-
alueilla asuvan väestön määrä on hieman korke-
ampi kuin muilla alueilla. Vuoristoalueet ovat riip-puvaisempia maataloudesta kuin muut alueet eri-
tyisesti hakijamaissa, mutta myös EU:n nykyi-sissä 
jäsenvaltioissa. Vaikka monet vuoristoalueet sijait-sevat lähellä talouskeskuksia  ja suuria markkinoita, 
maastosta johtuvat kuljetuskustannukset ovat yleensä korkeita eivätkä monet maatalouden alat alueella menesty.  
Työttömyys on yleensä syrjäisimmillä vuoristoa-
lueilla, kuten Pohjolan pohjoisosissa, Skotlannin, Pohjois-Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan 
pohjoisosissa, Espanjan eteläisillä vuoristoalueilla, 
Korsikalla, Etelä-Italiassa ja Sisiliassa, korkeampi. Sitä vastoin työttömyys on enimmäkseen suhteelli-
sen vähäistä tärkeimpiä kaupunkikeskuksia lähellä 
sijaitsevilla vuoristoalueilla tai joiden keskukset ovat tällaisten alueiden rajalla, näitä on Walesissa, 
Apenniinien pohjoisosissa Italiassa ja Ranskan, 
Saksan ja Italian Alppien pohjois- ja eteläosissa. Poikkeuksiakin on: Belgian Ardennit ja Tsekin ta-
savallan ja Saksan Ore-vuoret. Vaikka lisätutkimuksia tarvitaan, toimeenpantujen 
tutkimusten loppupäätelmissä talouden monipuo-
listuminen maataloudesta palveluihin siirryttäessä 
on nopeampaa alavilla mailla kuin vuoristoalueilla, suurkaupungit vuoristoalueilla tai niiden läheisyy-
dessä edistävät teollisuuden kehittymistä (tai sitten 
voi käydä niin, että vuoristoalueiden luonnonvarat kehittävät lähellä sijaitsevia kaupunkeja), ja että 
palvelualoilla, enimmäkseen matkailun parissa, 
työskentelee enemmän väkeä rikkaammilla vuoris-toalueilla (kuten Alpit) tai palvelualoilla harvaan 
asutuilla alueilla (erityisesti Ruotsi ja Suomi).  
Suomen ja Ruotsin liityttyä EU:iin vuonna 1994 
harvaan asutut alueet ovat tulleet koheesiopolitii-
kan piiriin. Osassa näiden kahden maan havumet-
sävyöhykkeitä ja arktisia alueita väestötiheys on alle 5 asukasta nelikilometriä kohden, selvästi alle 
muiden unionin alueiden, Skotlannin Highlands ja 
Islands alueita lukuunottamatta
11. 
Keskimääräinen bruttokansantuote henkeä kohden 
on näillä alueilla 87% EU:n keskiarvosta, selvästi 
alempi kuin muissa näiden maiden osissa. Työttö-myysluvut ovat myös kansallista keskiarvoa korke-
ammat. Yleensä palvelut, erityisesti julkiset palve-
lut, työllistävät Ruotsissa suuren osan työvoimaa, kun taas Suomessa enemmän työvoimaa työsken-
telee maatalouden ja teollisuuden, erityisesti puun-
jalostusteollisuuden ja paperiteollisuuden palve-luksessa. 
Erityisesti Ruotsin alueilla  bruttokansantuotteen kas-
vu on ollut taantunutta 1990-luvun puolivälistä alkaen 
(kasvuvauhti oli vain noin puolet EU:n keskiarvosta) 
ja työllisyys ei ole elpynyt merkittävien työpaikkojen 
menetysten jälkeen 1990-luvun laman kourissa. Vä-estön määrä vähenee yleisesti, vauhdilla, jota on 
muissa osissa unionia vain vakavista rakenteellisista 
ongelmista kärsivillä alueilla. 1990-luvulla Kainuun 
ja Suomen Lapin väestö laski vuosittain keskimää-
rin 1%, kun taas Ruotsin Norrbottenissa väestön 
määrä laski vuosittain 0.6% vuodessa
12 (Tauluk-
ko A1.8). 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  32 1.6 Väestönmuutos, 1996-1999: tärkeimmät tekijätEUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmPositiivinen muuttoliikkeen tasapaino ja positiivinen syntyvyyden tasapaino
Positiivinen muuttoliikkeen tasapaino ja negatiivinen syntyvyyden tasapaino
Negatiivinen muuttoliikkeen tasapaino ja negatiivinen syntyvyyden tasapainoPositiivinen muuttoliikkeen tasapaino ja negatiivinen syntyvyyden tasapainoNegatiivinen muuttoliikkeen tasapaino ja positiivinen syntyvyyden tasapainoNegatiivinen muuttoliikkeen tasapaino ja positiivinen syntyvyyden tasapainoVäestön kasvu ja
Väestön määrän lasku ja
Ei tietojaAT, CH, DE, FI, EL, MT, NL, PT, SE, UK: NUTS2
Lähde: ESPON database
Tietojen alkuperä:
Tämä kartta ei ole välttämättäESPON-seurantakomitean näkemyksen mukainenEU15 and N12: Eurostat;Norja ja Sveitsi: Kansalliset tilastokeskukset
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 33Luonnonhaitta-alueiden yhteiset ongelmat 
Kaikilla näillä alueilla, missä tahansa EU:ta ne  
sijaitsevatkin, on samanlaisia vaikeuksia päästä 
markkinoille kaukaisen sijainnin takia, koska mat-
ka- ja kuljetuskustannukset ovat korkeita ja ne ra-
joittavat alueiden taloudellista kehitystä. Samaan 
aikaan kaikenlaisten yhdyskuntarakenteiden pe-
rustaminen ja terveydenhoidon, koulutuksen ja muiden peruspalveluiden järjestäminen maksaa 
yleensä enemmän maaston luonteesta ja syrjäi-
sestä sijainnista johtuen ja on vaikeampaa perus-
tella palveluja käyttävän väestöpohjan vähyyden 
takia. Monissa tapauksissa väestö tai markkinoi-
den laajuus jää alle sijoitukselle taloudellisten ta-kuiden myöntämistä varten edellytetyn kriittisen 
massan. Tätä ongelmaa pahentaa ikääntyvä ja 
vähenevä väestö nuorten lähtiessä paikkakunnalta (Kartta 1.6). 
Saarten osalta kriittinen koko on noin 4–5,000 
asukasta, jonka yläpuolella  luvut kasvavat nopeas-
ti, nuorten osuus on suhteellisen suuri ja koulutus 
ja terveydenhoitopalvelut ovat hyvät. Mainitun ra-
jan alapuolella taas kärsitään alueelta muutosta, väestön ikääntymisestä ja riittämättömistä palve-
luista.  
EU:n nykyisten jäsenvaltioiden vuoristoalueilla vä-
estöntiheys (51 asukasta neliökilometrillä) on alle 
puolet EU:n keskiarvosta, vaikka niiden välittö-
mässä läheisyydessä se on yleensä paljon isompi, 
heijastaen niiden suhteellista vetoivoimaa asuin- ja 
työskentelyalueina. Keskimäärin väestö vähenee, 
mutta monet alueet ovat alkaneet vetää muuttajia ja uusia yrityksiä puoleensa. Hakijamaissa tilanne 
on samanlainen, vaikka tämänlaisten alueiden vä-
estötiheys siellä on miltei kaksinkertainen verrattu-na EU:n nykyisiin jäsenvaltioihin ja vain hieman 
alle keskiarvon muihin verrattuna. 
Tasapuolisemmin yleishyödyllisiä 
talouspalveluja käyttämään 
Huolimatta joidenkin alueiden vaikeuksista tasa-
arvoiset mahdollisuudet käyttää peruspalveluita ja 
käytettävissä olevaa tietoa — mitä kutsutaan ni-
mellä ‘Yleishyödylliset talouspalvelut’ — on henki-lön asuinpaikasta riippumatta alueellisen yhteen-kuuluvuuden avaintekijä. 
Tehokkaan kuljetusjärjestelmän saatavuus yhteyk-
sin unionin keskusalueille kertoo selvimmin alueen 
syrjäisyydestä. Alueet, joilta on parempi pääsy markkinoille, ovat todennäköisesti tuottavampia ja 
kilpailukykyisempiä kuin muut. Nykyään tieverkos-
to on yleensä kehittyneempi  EU:n keskiosissa kuin 
reuna-alueilla ja vaikka moottoriteiden rakentami-
nen on viime vuosina lisääntynyt, pääsy maanteitä 
pitkin viimeksi mainituilta alueilta keskeisille alueil-le, mihin markkinat keskittyvät, on paljon heikom-
paa kuin muualla. Näin on erityisesti köyhillä Ta-
voite 1 -alueilla Portugalissa, Kreikassa, Länsi-Irlannissa ja Baltian maissa (Kartta A1.5). 
Rautatiet ovat jääneet maanteitä selvemmin jäl-
keen reuna-alueilla. Romaniasta, Bulgariasta, Ete-lä- ja Keski-Italiasta ja  Pohjois-Tanskasta sekä 
Kreikasta ja osista Espanjaa, kaukana Madrid-Sevillan luotijunasta, on erityisen vaikeaa päästä rautateitse EU:n keskeisille alueille (Kartta A1.6). Vuoristoalueille pääsy 
Osana viimeaikaista tutkimusta vuoristoalueista 
luotiin indeksi, jolla nämä luokiteltiin alueen vai-keapääsyisyyden perusteella, ottaen huomioon 
niiden etäisyyden ilmateitse pääkaupungeista, 
muista kaupungeista ja yliopistoista sekä tervey-denhoitopalveluista sekä niiden liikenneverkkojen 
tiheyden (tiet, rautatie t ja lentokentät).  
Vuoristoalueet, joille oli erittäin helppo tai helppo 
saapua sijaitsevat Pohjois-Englannissa, Sisiliassa 
ja Slovakiassa. Alpit, Larpaatit, Sudeetit, kaikki 
Saksan alueet ja Ardennit kuuluvat myös näihin alueisiins sekä kolme Espanjan ja kaksi Portuga-
lin aluetta. Kohtailaisen helposti pääsee alueille, 
jotka jakautuvat kahteen ryhmään. Mäitä alueita 
on Kreikassa, Espanjassa, Walesissa ja Suo-
messa ja Ranskan keskiyl änkö. Vaikeapääsyisiä 
alueita on kolmannen ryhmän pohjoisosissa, 
Skotlannin Highlands and Islands ja useimmat Suomen ja Ruotsin tunturialueet. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  34 Ilmateitse keskeisille alueille pääsee selvästi pa-
remmin, koska kansainvälisiä lentokenttiä on jopa 
kaukaisimmilla alueilla, vaikka yhteyksiä kehitettä-
essä on hyvä olla realisti, ottaen huomioon pieni ilmateitse yleensä kuljetettavien tuotteiden määrän 
(Kartta A1.7). 
Vaikka Euroopan laajuisten liikenneverkkojen ra-
kentaminen parantaa alueille pääsyä, erityisesti 
hakijamaissa — Bulgariassa  ja Romaniassa erityi-
sesti — vaikutukset vaihtelevat eri reuna-alueiden 
välillä riippuen siitä, kuinka hyvät niiden yhteydet 
pääväyliin ovat, mikä puolestaan riippuu toissijas-
ten verkkojen tilasta. 
Uusien teknologioiden, erityisesti tietotekniikan, 
saatavuus on erityisen tärkeää reuna-alueille ja 
luonnonhaitta-alueille. Se ei pelkästään johdu siitä, että niiden avulla etäisyydet ja matkaan tarvittu 
aika lyhenee EU:n keskiöön matkustettaessa, vaan 
enemmänkin siitä, että millainen tahansa rajoitus niiden saatavuuteen vahingoittaa varmasti niiden 
kehittämistä ja estää liikeyrityksiä asettumassa 
alueille. 
Ensisijaisesti kehitettävää 
Vaikka taloudelliset ja so siaaliset olot vaihtelevat 
suuresti eri luonnonhaitta-alueilla, alueet ovat 
yleensä köyhempiä ja niiden työttömyysluvut ovat korkeampia kuin muissa kyseisen maan osissa tai 
siinä maassa, johon ne kuuluvat. Kuitenkin, jos 
viimeksi mainittuja ei huomioida, sekä henkeä koh-den laskettuun bruttokansantuotteeseen että työlli-
syyteen vaikuttaa eittämättä sen kansallisen talou-
den suorituskyky, jonka osa alue on.  
Luonnonhaitat eivät aina tarkoita epäsuotuisia ta-
loudellisia olosuhteita. Itse asiassa, kuten useat 
esimerkit osoittavat, ne voidaan mahdollisesti muuntaa positiiviseksi pääomaksi, joka avaa uusia 
kehitysmahdollisuuksia. Lisäksi monet näistä alu-
eista muodostavat tärkeän osan EU:n luonnonpe-rintöä ja ovat vapaa-ajanviettoalueita, joilla voi har-
rastaa kulttuuria ja muuta toimintaa. Jo tästä syys-
tä on tärkeää, että ne säilytetään ja että asutus säilyy, mikä tarkoittaa, että on tärkeää vuorostaan parantaa alueille pääsyä ja säilyttää tai kehittää tärkeimpiä palveluja. 
On aivan yhtä tärkeää, että niiden talouskehitys 
ottaa huomioon luonnonperinnön eikä vaaranna niiden maantieteellistä erityisluonnetta, joka on tai 
voi olla niille kilpailuetu sekä asuinalueina että 
myös liikeyritysten sijoittumista varten. Tietoon pe-rustuvan talouden kehittyessä raaka-aineiden  
saatavuus tai jopa isoille markkinoille pääsy muut-
tuvat vähemmän merkittä viksi seikoiksi luon-
nonolojen ja fyysisen ympäristön tieltä — mikä liit-
tyy tietysti tärkeimpien yllä kuvattujen palvelujen 
saatavuuteen. 
Näiden herkkien alueiden taloudellisen kehityksen 
on siis otettava paremmin huomioon, muita alueita 
enemmän, ympäristönsuojelun tarve, mikä tarkoit-taa paitsi periaatteen nostamista ensi sijalle sijoi-
tuspäätöksiä tehtäessä mutta myös mahdollisuuk-
sien mukaan haettaessa va ihtoehtoja, jotka sekä 
kehittävät ympäristöä että vahvistavat alueellista 
kilpailukykyä. Esimerkkejä kumpaakin hyödyttävis-tä hankkeista tarjoaa esim. teollisuuden pilaamien alueiden puhdistus ja niiden käyttätarkoituksen 
muuttaminen uusyritysten kehittämistä varten, rau-
tateiden nykyaikaistaminen parempien yhteyksien takaamiseksi uusien moottoriteiden rakentamisen 
sijaan tai puhtaiden, uusiutuvien energiamuotojen 
kehittäminen uusiutumattomia luonnonvaroja käyt-tävien ja ilmaa pilaavien kivihiilen louhinnan tai 
öljynjalostusteollisuuden tilalle sähkövoimaloita 
varten. 
Vaikka tällaisia molempia hyödyttäviä vaihtoehtoja 
ei aina ole mahdollista löytää, sekä herkillä alueilla 
että muualla pitäisi kehittämispolitiikan keskiössä olla sellaisten strategioiden löytäminen, jotka mi-
nimoivat ympäristövauriot ja ovat pitkällä aikavälillä 
kestäviä eivätkä vain toimi lyhyen aikavälin kasvun  kiihdyttäjinä. 
Ympäristöongelmat ovat erityisen pahoja koko 
EU:ssa sekä väestörikkaill a ja monipuolisen talou-
dellisen toiminnan alueilla että alueilla, joilla maa-
talous, kaivostoiminta ja muut vastaavat käyttävät 
luonnonvaroja. Nämä alueet eivät sijoitu tasaisesti koko EU:n alueelle, vaan ovat keskittyneet joihin 
 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 35© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 km1.7 Alueellinen monimuotoisuus: luonnonmaiseman rikkoutuminen
alle 20% luonnonmaisemastaCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
20% - 50% luonnonmaisemasta; hyvin rikkonainen
20% - 50% luonnonmaisemasta; kohtalaisesti rikkoutunut
20% - 50% luonnonmaisemasta; hieman rikkoutunut
yli 50% luonnonmaisemasta
rakennettu ympäristö
Ei tietojaLuonnonmaisema = koko alue (NUTS3 taso),
ei rakennettua ympäristöä tai kulttuurimaisemaa
Lähde: CORINE Landcover
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  36 kin paikkoihin (Kartta 1.7). Mainituilla alueilla on 
tarvetta ympäristön puhdistamiseen ja pahempien 
tuhojen ehkäisyyn. Mutta ei ole vähemmän tärkeää 
estää ympäristön lisävaurioitumista luonnonalueilla tai kulttuurimaisema-alueill a, joilla ihmisen toiminta 
vähitellen kuluttaa ympäristöä tai jotka on hylätty ja sijaitsevat hajallaan ja joid en luonnonvaroja ei riit-
tävästi suojella. Näiden tavo itteiden ei siksi tarvitse 
kuulua täysin EU:n laajuiseen talouskehitysstrate-giaan, jotta kehitys olisi EU:n kannalta varmasti kestävää. 
Kasvuun, työllisyyteen ja 
kilpailukykyyn vaikuttavat tekijät 
Maaliskuun 2000 Lissabonin kokouksessa Euroo-
pan unioni asetti itselleen päämääräksi tulla maa-
ilman kilpailukykyisimmäksi ja dynaamisimmaksi tietoon perustuvaksi taloud eksi, joka kykynee kes-
tävään ja jatkuvaan talouskasvuun tarjoten enem-män ja parempia työpaikkoja ja tiiviimpää sosiaa-lista yhteenkuuluvuutta. Näin tehdessään se mai-
nitsi ensisijaisia tavoitteita:  
• asettaa innovaatiot ja yritteliäisyys ensisijalle, 
erityisesti luomalla tiiviimpiä yhteyksiä tutki-
muskeskusten ja teollisuuden välille, kehittä-
mällä tutkimus- ja kehitystoiminnalle myönteisiä olosuhteita, helpottamatta rahoituksen ja asian-
tuntemuksen saatavuutta ja rohkaisemalla uus-
yritystoimintaa; 
• täystyöllisyyden takaaminen korostamalla tar-
vetta avata työllisyysmahdollisuuksia, lisätä tuottavuutta ja työn laatua ja edistää elinikäistä oppimista; 
• avointen työmarkkinoiden varmistaminen, joilla 
työttömyys on vähäistä ja  sosiaaliset ja alueelli-
set erot työnsaannissa vähäisiä; 
• Euroopan eri osien toisiinsa kytkeminen erityi-
sesti tiukemmalla yhdentymisellä ja kehittämällä kuljetus-, kaukoviestintä- ja energiaverkkoja; 
• ympäristön suojelu, joka edistyessään tukee 
innovaatioita, ja uusien teknologioiden keksimi-nen esimerkiksi energia- ja kuljetusalalle. Euroopan koheesiopolitiikka myötävaikuttaa voi-makkaasti näihin tavoitteisii n, erityisesti niillä alu-
eilla, joilla on käyttämätöntä taloudellista tai työ-voimapotentiaalia, jota voi käyttää kohdennetuin politiikan toimenpitein lisäten EU:n kokonaistalous-
kasvua. 
Poliitikan näkökulmasta, jotta aluekehitys jatkuu, 
tarvitaan perusteiden luomis ta kansalliselle tasolle, 
erityisesti kasvua, työlllisyyttä ja vakautta edistä-vää makrotaloudellista ympäristöä ja verotus- ja sääntelyjärjestelmä, joka rohkaisee liikeyritysten 
työpaikkojen perustamiseen. 
Aluetasolla kaksi ehtoa on  täytettävä. Ensimmäi-
nen on sopivan perusyhdyskuntarakenteen  
luominen (tehokkaiden kuljetus-, tietotekniikka- ja 
energiaverkostojen avulla, hyvän veden saannin ja ympäristöpalvelujen myötävaikutuksella jne.) ja 
sopivasti koulutettu ja am mattitaitoinen työvoima. 
Sekä fyysisen että inhimillisen pääoman voimista-
minen yhdessä toimielinten tukipalvelujen ja hal-
linnollisen verkoston parannusten kanssa on erityi-
sen tärkeää Tavoite 1 -alueilla ja hakijamaissa, joissa kummatkin ovat tällä hetkellä täysin riittä-
mättömiä. 
Toinen ehto, joka suoraan liittyy tietoon perustuvan 
talouden alueellise n kilpailukyvyn merkittäviin  
tekijöihin on, että innovaatioille tulisi antaa ensisi-jainen asema, että tietotekniikkaa tulisi olla  hyvin saatavilla ja sitä tulisi voida käyttää  
tehokkaasti ja että kehityksen pitäisi olla kestävää 
ympäristön kannalta. Tämä ehto liittyy pitkälti  immateriaalitekijöihin, jotka liittyvät suorempaan 
yritysten kilpailukykyyn kuin aluksi ajattelisi.  
Niihin kuuluu mm. alueellisen talouden kyky  luoda uutta, jakaa ja käyttää tietoa ja siten pitää 
yllä vaikuttavaa alueellista innovaatiojärjestelmää; 
yrityskulttuuri, joka rohkaiseen yritteliäisyyteen  ja yhteistyöverkoston ja eri alojen klustereiden yl-
läpito. 
Mainitut kaksi ehtoa liittyvät toisiinsa. Kummatkin 
on integroitava eri tasolla pitkäaikaisen kehittämi-
sen strategiaan selvästi määritellyin ja hyväksytyin 
tavoittein ja sitoutumalla  poliittisesti niiden toteut-
tamiseen. Tarkka painopiste ja niiden tekijöiden 
yhdistelmä, johon toiminta kohdistuu, riippuu  
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 37alkuasetelmasta, kyseisen alueen luonteesta,  
vallitsevista olosuhteista, seurattavasta kehityspo-
lusta jne. Näiden on ehdottomasti muututtava ajan 
mittaan tilanteen kehittyessä ja olosuhteiden  muuttuessa. Siksi ei ole yhtä ainoaa tai lukkoon 
lyötyä menestyksekkään alueellisen kehittämisen 
ohjetta. Jokaisen alueen on löydettävä omalle  kehityspolulleen ja sen taloudellisiin, sosiaalisiin, 
kulttuurisiin ja toimieliinten piirteisiin sopivat politii-
kat. 
Kummankin ehdon osalta julkista väliintuloa voi-
daan perustella markkinahäiriöillä. Tämä on selvää 
inhimillisen pääoman ja kuljetusten ja muiden yh-dyskunnan rakenteiden osalta, jotka ovat tyyppilli-
siä yleishyödyllisille hyödykkeille, jossa sijoituksilla 
on sosiaalisia ja rahoituksellisia vaikutukisa ja jos-sa tuloksia ei aina synny helposti tai taloudellisesti, 
koska sijoittajat ottavat os ansa (kuten työnantajien 
sijoittaessa työntekijöidensä koulutukseen). Mutta 
tämä soveltuu myös tekniseen osaamiseen, jolla 
on joitakin yleishyödyllisiä piirteitä, vaikka sen saa-
tavuuden edistäminen monille käyttäjille on vähäis-tä verrattuna sen kehityskustannuksiin. Sen täh-
den, koska (esim. uusia tekniikoita koskevan) tie-
don tuottajat eivät pysty ottamaan itselleen kaikkea kyseisen innovaation hyötyä, alalla on taipumusta 
alisijoittamiseen. 
EU:n koheesiopolitiikalla on elintärkeä tehtävä  
auttaa alueita, erityisesti epäsuotuisia alueita, vah-
vistamaan ja kehittämään taloudellista ja työlli-
syyspotentiaaliaan sisäsyntyiset kilpailuetunsa huomioiden. Tässä mielessä alueellisen kilpailuky-
vyn kehittäminen riippuu tuotantorakenteen nyky-
aikaistamisesta ja monipuolistamisesta, kun riittä-vät fyysiset yhdyskuntarak enteet on luotu ja inhi-
millistä pääomaa on saatavilla. Tämä takoittaa muun muassa tietoon perustuvan taloudellisen toiminnan kehittämistä ja innovaatioiden edistämis-
tä. 
Kahta asiaa on korostettava. Ensimmäinen on in-
himillisen pääoman ensisijainen merkitys aluekehi-
tykselle ja alueiden toim ielinten ja hallinnon kapa-
siteetille, koska tämä määrittelee yritysten saaman 
tuen ja yksityisten ja julkisten toimijoiden kumppa-
nuuden luonteen ja laajuuden ja kaikkien kehitys-työhön osallistuneiden yhteistyön. Tästä jatketaan 
myöhemmin. 
Toinen tärkeä näkökohta on, kuten yllä on  
korostettu, samalla tavoin  merkittävä ympäristön-
suojelutarpeen huomioiminen, jos halutaan kestä-
vää kehitystä kehityspolulla. Tämä edellyttää  
toimeenpantujen toimenpiteiden arvioimista jat-kokehityksen valossa, mutta sitä sovelletaan  
erityisesti fyysiseen yhdyskuntarakenteeseen liitty-
viin sijoituksiin, joiden kohdalla rakenteiden luomi-sen, esim. kuljetusverkoston kehittämisen ja ympä-
ristön suojelun välinen mahdollinen ristiriita on 
suurin. 
Kertomuksen tämän osan lopussa tutkitaan erojen 
suuruutta kummankin ehdon osalta laajentuneessa 
EU:ssa. 
Yhdyskunnan kuljetusrakenteet 
Tehokas kuljetusjärjestelmä on välttämätön alueel-
liselle kehittämiselle, vaikka kuljetusten parannuk-
set yksistään eivät todennäköisesti ole riittäviä ta-kaamaan kasvua, osittain, koska vaikka ne helpot-
tavat markkinoille pääsyä, niiden vastapainona on muualla toimivien tuottajien helpommat mahdolli-suudet vastata paikalliseen kysyntään.  
Koko nykyisen EU:n alueella sekä rahti- että mat-
kustajaliikenne lisääntyivät merkittävästi viime vuosikymmenellä, rahti (mitattuna tonneina-
kilometreinä) miltei kolmanneksen, noin puolet 
bruttokansantuotteen kasvusta, matkustajaliikenne (matkustajia kilometrejä kohden) noin 16%.  
Liikennevirrat 
Henkilöauto on ensisijainen matkustusväline. 
Vuonna 2000 78% kaikista EU:n nykyisten jäsen-
valtioiden matkoista tehtiin (kokonaismatkustuski-
lometreinä laskettuna) autolla. Kuitenkin, vaikka autolla matkustamisen osuus onkin kasvanut vuo-
desta 1970, jolloin osuus oli 74%, se on hieman 
alempi kuin vuoden 1990 luku, samalla tavoin kuin bussissa matkustuspäivien  yhteenlaskettu määrä, 
joka laski alle 9% tästä kokonaismäärästä. Vasta-
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  38 puolella on lentokoneellla matkustamisen lisään-
tyminen, vaikka sen osuus yhä on vain 6% kaikes-
ta matkustajaliikenteestä. Rautateitse matkustami-
sen osuus on paljolti sama, vain hieman yli 6% kokonaismäärästä. Se on muuttunut vain vähän 
vuodesta 1990 mutta laskenut vuoden 1970 
10%:sta.  
Rahtiliikenteen (merikuljetuksia lukuunottamatta) 
voimakas 32%:n voimakas kasvu 1990-luvulla joh-
tui enimmäkseen maanteitse hoidettujen kuljetus-ten 38%:n kasvusta. Noin 75% kokonaisrahdista 
kulkee nyt maanteitse, vaikka vain 14% kulkee 
rautateitse, luku, joka on laskenut jatkuvasti vuo-den 1970 30%:sta vuoden 1990 18%:iin.  
Kaikissa koheesiomaissa maantiekuljetusten 
osuus on muita EU-maita korkeampi, määrät vaih-televat Espanjan 85%:sta Kreikan 98%:iin (vaikka 
olisikin huomattava, että Italian luvut ovat lähellä 
Yhdistyneen Kuningaskunnan lukuja). Sitäpaitsi tavaroiden maantiekuljetukset ovat kasvaneet 
näissä maissa nopeammin kuin muualla EU:ssa, 
osittain heijastaen bruttokansantuotteen kovempaa kasvua, mutta myös toimivan vaihtoehdon puutet-
ta, huolimatta rakennerahastojen mittavista sijoi-
tuksista liikenneverkostoon. 
Hakijamaista Romaniassa ja Bulgariassa rahtilii-
kenteen osuus on laskenut merkittävästi siir-
tymäkauden aikana, heijastaen bruttokansantuot-teen laskua ja taloudellisen toiminnan uudelleen-
järjestelyä teollisuudesta muihin aloihin siirryttäes-
sä. Tilanne on samankaltainen, joskin hieman vä-hemmässä määrin, Slovakiassa ja Sloveniassa. 
Useimmissa muissa mai ssa osuus on kasvanut, 
erityisesti Latviassa ja Virossa.  
Kuitenkin hakijamaissa kuljetetun rahdin koko-
naismäärä on vain puolet EU:n tasosta suhteessa 
bruttokansantuotteeseen.  
Vuonna 2000 miltei puolet hakijamaissa kuljetetus-
ta rahdista kulki maanteitse, kun taas 38% kulki 
rautateitse, mikä on selvästi EU:n nykyisten jäsen-valtioiden lukuja enemmän. Bulgariassa ja Tsekin 
tasavallassa maanteitse kuljetettujen tavaroiden 
osuus on lähellä EU:n keskiarvoa, kun taas Baltian maissa ja Slovakiassa se  on vain noin kolmannes 
tai vähemmän.  
Mutta suhteeelliset osuudet muuttuvat nopeasti, 
rahdin kulkiessa rautateitä useammin maanteillä. Itse asiassa vain neljä vuotta ennen vuotta 2000 
rautateitse kulkevan rahdin osuus oli suunnilleen 
sama kuin maante itse kulkevan rahdin osuus. Se,  
kuinka pitkään tämä jatkuu tulevaisuudessa, riip-
puu talouskasvun nopeudesta, mutta myös sen 
luonteesta — missä määrin palvelujen kysyntä kasvaa suhteessa tavaroiden kysyntään — ja toi-
mivien kuljetusvaihtoehtojen - joko rautiekuljetus-
ten tai vesitiekuljetusten - saatavuudesta. 
Vertailukelpoista tietoa hakijamaiden matkustajalii-
kenteestä ei ole saatavilla, vaikka joitakin viitteitä 
maantiekuljetusten kasvusta voidaan saada henki-löauton omistavien osuutta ja bussien määrää vä-
estöpohjaan nähden tarkasteltaessa. Vuosina 
1996 - 2000 hakijamaiden autojen kokonaismäärä kasvoin yli 20% suhteessa väestöön, kasvu oli yli 
50% Latviassa ja Liettuassa ja yli 30% Romanias-
sa. Tämä oli kuitenkin vain hieman enemmän kuin EU:n kasvu. Vuonna 2000 auton omistajien suhde 
muuhun väestöpohjaan oli yhä vain hieman yli 
puolet EU:n keskiarvosta, mikä viittaa huomatta-vaan kasvuun tulevina vuosina tulotason kasvaes-
sa.  
Samanaikaisesti henkilökohtaisten tulojen ja auton 
omistuksen välinen suhde riippuu muista tekijöistä, 
kuten julkisen liikenteen tilasta ja asumismuodois-
ta. Portugalissa autojen kokonaismäärä väestöön nähden on yli EU:n keskiarvon ja on kasvanut eri-
tyisen nopeasti viime vuosina. Italiassa se on kor-
keampi kuin muualla unionissa, kun taas Tanskas-sa se on selvästi alle ke skiarvon ja paljolti sama 
kuin Tsekin tasavallassa. Auton omistus ja auton käyttö hakijamaissa rii ppuu tulevina vuosina tulo-
tason ohella kuljetusjärjestelmän kehittämiseen 
liittyvästä poliittisesta päätöksenteosta. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 391.8 Moottoritieverkkojen tiheys, 2001
0
0-7 575 - 150
150 - 250
> 250
Ei tietojaEU15 = 100
LT, LV, EE: NUTS0
Lähde: Eurostat
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Indeksi km moottoritietä suhteessa maa-alaan ja väestömäärään
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  40 Verkostot 
Maantiet 
Eri maiden väliseen maanteiden ja rautateiden 
verkoston rakentamisen vertailuun on suhtaudutta-
va varoen luokittelumenetelmien erojen takia. 
Samalla kun EU:n nykyisten jäsenvaltioiden maan-
tieverkoston kokonaispituus on pysynyt laajalti 
muuttumattomana vuodesta 1991, moottoriteiden 
yhteenlaskettu pituus on kasvanut 27%. Monet uusista moottoriteistä on rakennettu koheesiomai-
hin, erityisesti Portugaliin ja Espanjaan. 
Koko maantieverkoston tiheys on Espanjassa ja 
Kreikassa
13 alle puolet EU:n keskiarvosta ja Portu-
galissa se on myös alle keskiarvon, vaikka vain vähän alle sen. Irlannissa  sitä vastoin se on sel-
västi yli keskiarvon.  
Tavoite 1 alueilla tiheys on kaksi kolmasosaa EU:n 
nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvosta. Toisaalta koheesiomaiden moottoritieverkoston tiheys kasvoi 
noin 80%:iin EU:n nykyisten jäsenvaltioiden kes-
kiarvosta vuonna 1991 ja ylitti sen 10% vuonna 2001. Tämä lisäys keskittyi kuitenkin Espanjaan ja 
Portugaliin, ja tiheys jää selvästi alle keskiarvon 
Kreikassa ja Irlannissa. Tavoite 1 alueilla yhteensä moottoritieverkoston tiheys oli noin 80% EU:n ny-
kyisten jäsenvaltioiden keskiarvosta vuonna 2001, 
mikä on noin kaksi kolmasosaa keskiarvosta vuon-na 1991 (Kartta 1.8). 
Hakijamaissa maantieverkoston tiheys on yleensä 
alle EU:n nykyisten jäsenvaltioiden luvun ja moot-toritieverkoston luvut vielä alhaisempia. Moottori-
tieverkoston tiheys on noin kuusi kertaa suurempi 
EU:n nykyisissä jäsenvalti oissa kuin ka ikissa haki-
jamaissa yhteensä, mikä heijastaa laajalti moottori-
teiden vähyyttä maa-alaan nähden suuremmissa 
maissa. Puolassa oli silti vain noin 400 km mootto-ritietä vuonna 2001, vähemmän kuin Liettuassa tai 
Sloveniassa (435 km) ja  Romaniassa, vain 113 
km. Virossa moottoriteitä oli alle 100 km eikä Lat-
viassa lainkaan. Jopa Tsekin  tasavallassa oli vain 
hieman yli 500 km moottoriteitä ja Unkarissa noin 450.  Vaikka uusien teiden rakentaminen on joissakin maissa nopeaa — Puolan moottoriteiden pituus 
kasvoi yli 50% kolmessa vuodessa vuodesta 1998 
vuoteen 2001 — ne keskittyvät yleensä muutamal-le harvalle alueelle, joko pääkaupunkien ympäris-
töön tai länteen vieviin teihin. Puolassa moottori-
teistä 75% kulkee yhteensä kolmella alueella — Dolnoslaskiessa Saksan ra jalla, Opolskiessa Dol-
noslaskien ja Tsekin tasa vallan rajalla ja Mazo-
wieckiessa, jossa Varsova sijaitsee. Tsekin tasa-vallassa on samanlain en keskittymä Stredni-
Cechyssa Prahan ympäristössä ja Jihovychodissa etelässä, Itävallan ja Slovakian rajalla. Romanias-sa miltei kaikki moottori tiet kulkevat Bukarestin 
läheisyydessä. 
Samaan aikaan muunlaisten teiden kunto on 
yleensä huono. Miltei kaikki tiet ovat parhaimmil-
laan kaksikaistaisia ja ovat  kärsineet eri tavoin yl-
läpidon puutteesta useiden vuosien ajan ennen 
siirtymäkautta ja sen alkamisen jälkeen. 
Tämä saattaa auttaa selitettäessä maantiekuole-
mien hälyttäviä lukuja, jotka vuonna 2001 olivat selvästi korkeammat miljoonaa autoa kohden kuin 
useimmissa EU:n jäsenval tioissa. Latviassa luku 
oli miltei 900 kuolemaa miljoonaa autoa kohden, 
Liettuassa ja Puolassa yl i 500 ja Unkarissa, Viros-
sa, Bulgariassa ja Slov akiassa vain hieman vä-
hemmän verrattuna Espanjan, Portugalin ja Irlan-ninn hieman yli 300:aan ja Yhdistyneen Kuningas-
kunnan vain noin 150:een. (Kreikasta tai Italiasta 
ei ole saatavissa tietoja.) Toisaalta luvut ovat sa-manlaiset kuin joillakin Tavoite 1 -alueilla, erityi-
sesti Espanjassa, jossa Ca stilla y Leónissa ja Cas-
tilla-la Manchassa maantiekuolemien lukumäärä oli 
yli 600 miljoonaa autoa kohden Extremadurassa 
yli 450. 
Rautatieverkosto 
EU:n nykyisten jäsenvaltioiden rautateiden koko-
naispituus on noin 3% vähemmän kuin vuonna 
1991, koska joitakin reittejä  on suljettu, ja 10% vä-
hemmän kuin vuonna 1970. Neljässä ko-
heesiomaassa yhteensä rautatieverkoston tiheys 
(ts. suhteessa pinta-alaan ja väestömäärään) on 
vain noin 55% EU:n keski arvosta, vaikkakin Irlan-
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 41nissa korkeampi (80% keskiarvosta) kuin muissa 
kolmessa. Tavoite 1 alueilla yhteensä rautateiden 
tiheys on noin 75% EU:n nykyisten jäsenvaltioiden 
keskiarvosta ja muutoksia on ollut vähän vuodes-ta 1991.  
Rautatieverkoston nykyaikaistaminen tapahtui vii-
me vuosikymmenellä sähköistämällä useampia rautatielinjoja (kaikista linjoista 40% oli sähköistetty 
vuonna 1991 ja 47% vuonna 2001), mutta muuten 
lisäys siirryttäessä yksiraiteisesta kaksoisraitei-seen on ollut vähäistä (39%:stä 41%:een). Muu-
tokset ovat olleet hyvin samanlaisia koheesiomais-
sa ja Tavoite 1 -alueilla kuin muussa EU:ssa, niin, 
että näiden välinen kuilu pysyy. Keskimäärin noin 
40% rautatielinjoista sähköistettiin sekä ko-
heesiomaissa että Tavoite 1 -alueilla vuonna 2001; vain 24% koheesiomaiden linjoista oli kaksiraiteisia 
ja vain hieman yli 13% Tavoite 1 -alueilla. Tilanne 
vaihtelee kuitenkin huomattavasti koheesiomaiden kesken. Kreikassa yksikään linjoista ei ole sähköis-
tetty ja Irlannissa vain noin 2%, kun taas Portuga-
lissa osuus kaksinkertaistui vuodesta 1991 vuo-teen 2001 yli 30%:iin. 
Hakijamaiden rautateiden yleiskunto on heikko ja 
on osoitus vuosikymmeniä jatkuneesta vähäisestä sijoittamisesta rautateihin. Sähköistettyjen ja kak-
soisraiteisten rautatielinjojen osuus on alle EU:n 
keskiarvon, vaikka kohees iomaiden tason kaltai-
nen ja korkeampi kuin Tavoite 1 -alueilla.  
Rautatieverkosto on yleensä teknisesti vanhentu-
nut, raiteiden kuormituskyky on riittämätön, suuri osuus raiteista on vanhoja ja vaurioituneita, raide-
väli vaihtelee paikoin samoin kuin voimansaantijär-
jestelmät, vaikeuttaen yhteensopivuutta. Tästä seuraa, että hyväksytty enimmäisnopeus on yleen-
sä 90–110 km tunnissa ja voi olla niinkin alhainen 
kuin 40–60 km tunnissa pitkillä päälinjojen osuuk-silla. 
Jo autojen määrän lisäys on voimakkaampi kuin 
rautatieverkoston parannusten tahti, mikä aiheutta maantieverkostoon kohdistuvia paineita ja saastut-
taa ja lisää ruuhkia. Politiikkojen olisi ratkaistava 
ongelma, joka syntyy siitä, että maantieverkoston parannukset, vaikka ne onkin tehtävä, lisäävät kas-
vua ja paineita siellä edelleen. Näin varat ovat myös todennäköisesti pois aivan yhtä tärkeästä 
rautatieverkoston ja julkisen liikenteen parantami-
sesta, mikä puolestaan saattaisi vähentää autois-
tumista ja sillä tavoin vähentää sen aiheuttamia ympäristöhaittoja. 
Vaikka rautateiden sekä matkustaja- että rahtilii-
kenteen määrä on laskenut maantieliikenteen kas-vaessa, se pysyy selvästi EU:ta suurempana. Ky-
symys kuuluu: kuinka kauan? Uusien rautatielinjo-
jen rakentaminen tai olemassaolevien parantami-nen on erittäin tärkeä osa nyt rakenteilla olevia ja 
suunniteltavia Euroopan laajuisia verkkoja. Haki-
jamaissa keskitytään ku itenkin ymmärrettävästi 
uusien maanteiden rakentamiseen. Samanaikai-
sesti rautatieverkoston kehittämisen tarvetta näis-
sä maissa on selvästi EU:n nykyisten jäsenvaltioi-den välisten, uusien ja parempien yhteyksien ra-
kentamista enemmän.  
Viimeisten ennusteiden perusteella maanteitse 
kuljetetun rahdin määrä on EU:n nykyisissä jäsen-
valtioissa 67% enemmän vuonna 2020 kuin vuon-
na 2000. Hakijamaiden ennusteet ovat kaksinker-taiset tähän nähden. Jos bruttokansantuote näissä 
maissa vielä kasvaa nopeammin kuin nykyisissä 
jäsenvaltioissa, mikä on lähentymisen kannalta olennaisen tärkeää, maanteiden rahtiliikenne voisi 
kasvaa vielä tätä enemmän. 
Lyhyet merikuljetukset ja sisävesireitit  
Tuleville vuosille ennustetun maantieliikenteen 
kasvun ja siitä todennäköisesti seuraavien suu-
rempien ruuhkien takia lyhyiden merkikuljetusten ja 
sisävesireittien käyttö näyttää houkuttelevalta vaih-toehdolta, erityisesti koska nämä ovat ympäristöys-
tävällisempiä ja turvallisempia kuljetustapoja ja 
käyttävät vähemmän energiaa.  
Vuonna 2000 noin 28% EU:n nykyisten jäsenvalti-
oiden sisäisestä kaupasta kulki meriteitse. Viime 
vuosikymmenen aikana Euroopan satamien rahtilii-kenteen kokonaismäärä, mukaanlukien kolmansiin 
maihin suuntautuva, on kasvanut yli 20% ja kontti-
liikenne on yli kaksinkertaistunut. Välimeren kontti-satamien toiminta kasvoi pohjoisia satamia enem-
män ja vuonna 2000 kolme EU:n kahdeksesta suu-
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  42 rimmasta konttisatamasta si jaitsivat siellä (Gioia 
Tauro, Algeciras, Genova). 
Hakijamaiden lyhyiden merikuljetusten kehitys, 
seitsemällä maalla on rantaviivaa, voisi auttaa syr-jäseutujen satamien toiminnan elvyttämisessä ja 
tukea niiden talouskehitystä ja helpottaa kuljetus-
ongelmia, vaikka se edelly ttääkin näihin satamiin 
pääsyn helpottamista. 
Sisävesireiteillä kulkee noin 4% EU:n nykyisten 
jäsenvaltioiden rahdista. Huolimatta niiden käytön lisääntymisestä, niiden osuus kokonaisuudesta on 
laskenut viimeisten 10 vuoden aikana. Niiden mer-
kitys vaihtelee kuitenkin huomattavasti unionin si-sällä. Vaikka Alankomaissa ,Saksassa ja Belgiassa 
niillä kulkee huomattavia määriä rahtia (43% koko-naismäärästä), niitä ei käytetä lainkaan ko-heesiomaissa.  
Hakijamaissa tämän kuljetusmenetelmän käyttö 
keskittyy liikenteeseen useiden maiden läpi virtaa-valla Tonava-joella. Sen käytön lisäämisen tiellä on 
kuitenkin huomattavia ongelmia, ei vähiten siksi, 
että se on monin paikoin liian matala raskaan rah-din kuljettamiseen ja rahtisatamat sijaitsevat kau-
empana toisistaan kuin Itävallassa ja Saksassa 
eivätkä usein lastauskapasiteetiltaan täytä nor-
meja. 
Yhteenvetona tulevaisuuden tärkeimmät haasteet 
ovat: 
• hakijamaiden maantie- ja rautatieverkoston in-
tegroiminen ja nykyaikaistaminen toimivien yh-
teyksien luomiseksi nykyisten jäsenvaltioiden olemassaoleviin verkostoihin;  
• yhteyksien parantaminen Euroopan laajuisiin 
verkkoihin, jotta kaikki alueet hyötyvät niistä eniten; 
• rajat ylittävän ja kauttakulkureittien paran-
taminen erityisesti uusien jäsenvaltioiden kes-ken ja uusien ja nykyisten jäsenvaltioiden välillä 
näiden välisen kaupan rohkaisemiseksi ja 
helpottamiseksi, josta niiden pitkän aikavälin talouskehitys miltei varmasti riippuu; 
• lyhyiden merkikuljetusten kehittäminen, mikä on 
erityisen tärkeää syrjäseuduille ja saarille, ja samaan aikaan eri kuljetusmuotojen välisten yhteyksien vahvistaminen.  
• EU sijoitustoiminnan ohjaaminen siten, että se-
kä rahti- että matkustajaliikenne siirtyy maan-teiltä rautateille ja vesireiteille, ja liikenteen oh-
jaaminen pois ruuhkautuneilta reiteiltä.  
• strategiankehittäminen kaukaisimmille alueille 
pääsyn helpottamiseksi ja niiden Euroopan mantereelle suuntautuvien yhteyksien paranta-
miseksi, mikä ei ole ensisijaista Euroopan laa-juisten verkkojen rakentamisessa.  
Energia 
Puhtaan, luotettavan ja kilpailukelpoisesti hinnoitel-lun energian saatavuus on alueelliselle kilpailuky-vylle tärkeä tekijä. Energiantuotanto jää kuitenkin 
jälkeen sen kulutuksesta useimmissa jäsenvalti-
oissa. Näin on erityisesti koheesiomaiden laita, 
jotka kattavat omalla tuotannollaan vain pienen 
osan energian tarpeestaan, tuoden vähintään 80% 
kuluttamastaan energiasta (Kaavio 1.10). Yhdisty-nyt Kuningaskunta ja Tanska ovat EU:n ainoat 
energian nettoviejämaat. Hakijamaat ovat enim-
mäkseen omavaraisempia energian suhteen, vaik-ka kaikki ovat energian nettotuojia. Puola ja Ro-
mania erityisesti tuovat maahan alle 12% energi-
antarpeestaan. Samanaikaisesti ympäristöä eniten vahingoittavien kiinteiden polttoaineiden osuus on 
miltei 60% hakijamaiden energiantuotannosta,kun 
taas EU:n nykyisten jäsenvaltioiden osuus on vain 13%. Puolassa hieman alle 90% e-
nergiantuotannosta on kiinteitä polttoaineita, Tse-
kin tasavallassa osuus on noin 85% ja Virossa yli 75%.  
Sitä vastoin ydinenergian osuus on 30% EU:n 
energiantuotannosta (yli 80% Belgiassa ja Rans-kassa) kun se hakijamai ssa on 16% (vaikka yli 
70% Liettuassa ja Slovakiassa). 
Energiankulutus vaihtelee miltei yhtä paljon kuin 
sen tuotanto, johtuen erityisesti taloudellisen toi-
minnan rakenne-eroista, ilmastosta, sääntelyn 
luonteesta, ihmisten käyttä ytymisestä ja verotuk-
seen liittyvistä poliittisist a päätöksistä. Hakijamai-
den kokonaisenergiankulutus henkeä kohden on 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 43lähellä Kreikan tai Portugalin 
lukuja ja selvästi EU:n kes-
kiarvon alapuolella.  
Henkeä kohden laskettu kulu-
tus kasvoi EU:ssa yleisesti 
1995 - 2001, eniten ko-
heesiomaissa, samoin hakijamaissa, lukuunottamatta 
Puolaa, Maltaa, Bulgariaa ja Romaniaa. 
Huolimatta suhteellisen mata-
lasta henkeä kohden lasketus-
ta kulutuksesta, koheesiomaat kuluttivat kuitenkin 17% - 35% 
EU:n nykyisten jäsenmaiden 
keskivertoa enemmän energi-aa bruttokansantuotteeseen 
nähden, kun taas hakijamaat yhteensä kuluttivat 
miltei neljä kertaa enemmän (tässä bruttokansan-tuote on laskettu euroina pikemminkin kuin osto-
voimana!). Vuosina 1995 - 2001 energiankulutus 
laski kaikissa hakijamai ssa suhteessa bruttokan-
santuotteeseen, monissa tapauksissa merkittäväs-
ti, kun taas EU:ssa lasku oli suhteellisen pientä ja 
Portugalissa ja Itävallassa oli hienoista kasvua (Kaaviokuva 1.11). 
 EU:ssa kulutetaan eri energiamuotoja kuin tuote-
taan. Erityisesti on mainittava enimmäkseen maa-han tuotava öljy, jonka osuus 
kulutuksesta on tuotantoa 
isompi sekä nykyisissä että uusissa jäsenmaissa (Kaa-
viokuva 1.12). Uusiutuvien 
energiamuotojen (joita ovat biomassa, tuulivoima, aurin-
koenergia ja vesivoima) merki-
tyksen kasvu on EU-politiikan yhteinen tavoite ja komission 
tavoitteena on uusiutuvien 
energiamuotojen osuuden kaksinkertaistaminen EU:n 
kokonaisenergiantuotannosta 
12%:iin vuonna 2010. Niiden käyttö tällä hetkellä vaihtelee 
huomattavasti er i maiden välil-lä, mikä johtuu eri energiamuotojen käytön help-poudesta, osaksi myös alan politiikasta.  
Uusiutuvien energiamuotojen osuus oli vain 
6 % koko EU:n energiantuotannosta vuonna  
2001, vain hieman vuoden 1995 lukuja enemmän. 
Niiden merkitys hakijamaissa (5% kokonaismää-rästäl) oli vain vähän vähemmän. Monessa  
laajentuneen Euroopan unionin maassa luku  
oli kuitenkin huomattavasti korkeampi. Latviassa  ja Ruotsissa se oli noin 30% tai enemmän,  
Itävallassa ja Suomessa yli 20% ja Virossa, Ro-
maniassa ja Sloveniassa noin 11% hieman vä-0123456789
LUFISE BE NLFRDECZ
EU15UKAT IEDKEE SKCYSIES ITELHUBG PT LTPLMTLVRO01234567891995 2001 Tonnia öljyekvivalenttia (TOE) henkeä kohden1.10 Energian sisäinen kulutus 1995 ja 2001
EU:n nyk.jäsenvaltiot, DE, ES, IT, NL: väliaikaiset tiedot vuodelle 2001
Lähde: Eurostat, Energiatilastot ja kansalliset luvut
-40-35-30-25-20-15-10-505
-40-35-30-25-20-15-10-505
PTATESCYEL ITBEFR
EU15DECZFISKUKNLSE SIDKMTLVBG LUHUIELTEEROPL% muutos1.11 BKT-yksikköä kohden lasketut energian sisäisen kulutuksen 
muutokset vuosina 1995-2001
Lähde: Eurostat, energiatilastot
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  44 hemmän kuin Portugalissa  (14%). Kaikissa  
hakijamaissa uusiutuvien energiamuotojen suh-
teellinen käyttö lisääntyi vuosina 1995 - 2001,  
Latviassa, Liettuassa ja Ro maniassa merkittävästi. 
Se lisääntyi myös Suomessa ja Ruotsissa, mutta 
Itävallassa ja Portugalissa se laski näinä kuutena 
vuonna. 
Kaikki neljä EU:n energiapolitiikan tärkeintä tuki-
pylvästä — toimitusvarmuus, sisämarkkinoiden 
loppuunvienti ja ympäristönäkökohtien huomi-oiminen sekä uusiutuvien energiamuotojen  
suosiminen — voivat vaikuttaa myönteisesti  
yhteenkuuluvuuteen. Vähentämällä energian  kulutusta yksikkömääräisesti ja käyttämällä 
enemmän uusiutuvia energiamuotoja, kaikki  
jäsenvaltiot voivat vähentää riippuvuuttaan  tuonnista ja välttää siten mahdollisen ulkoisen  
kriisin (kuten äkkinäisen öljyn hinnan nousun)  
vaikutusta taloutensa toimivuuteen. Uusitutuvien energiamuotojen kehitys voi myös hyvin suunnitel-
tuna vähentää energiantuotannon ympäristöhaitto-
ja (vaikka vesivoimahankkeet ovatkin aiheuttaneet yhä enemmän huolta), samalla kun ne tarjoavat 
kustannustehokkaan ratkaisun erityisesti syrjäseu-
duilla. Muut alueen kiinnostavuutta parantavat 
yhdyskunnan rakenteet 
Yhteiskunnallisten yhdyskuntarakenteiden kuten 
koulujen, korkeakoulujen ja sairaaloiden merkitystä 
ei pitäisi aliarvioida alueelliseen kilpailukykyyn vai-
kuttavana tekijänä. Korkea luokkaisten yhteiskun-
nallisten yhdyskuntarakenteiden saatavuus voi 
vaikuttaa päätöksiin siitä, minne sijoitukset sijoite-
taan ja yritykset perustetaan, erityisesti tapauksis-sa, joissa asianomaiset vo ivat hyvin vapaasti päät-
tää siitä, missä he elävät ja työskentelevät ja voi-vat ottaa huomioon henkilökohtaiset mieltymyk-sensä ja perheen kiinnostuksen kohteet. Tällaises-
ta yhdyskuntarakenteesta tulee siten tärkeä osa 
aluekehityspolitiikkaa alueiden yrittäessä houkutel-la korkea lisäarvon tietopohjaisia toimintoja.  
Yhteiskunnallinen yhdyskuntarakenne on tärkeä 
myös väestön säilyttämisen kannalta. Hyvät koulut houkuttelevat ihmisiä asumaan jollekin tietylle  
alueelle, kuten kiinteistöjen hintojen vaihtelu osoit-
taa. Samalla tavoin päivähoidon saatavuus on avainasemassa määriteltäessä, miksi tai mikseivät 
monet naiset, joilla on pieniä lapsia, ole työelä-
mässä ja mikä on sen mukaisesti osasyy alhaisiin työllisyyslukuihin joissakin osissa EU:ia, erityisesti  
köyhemmillä alueilla, kuin  myös korkeisiin osa-
aikatyölukuihin toisaalla
14. Tällaisten palvelujen 
saatavuus saattaa estää ihmisiä muuttamasta joil-takin syrjäisemmiltä ja maaseutualueilta, joilla työ-
paikkojen luomista naisille on 
pidetty yhtenä tapana rohkaista 
ihmisiä jäämään. 
Tässä suhteessa 58 eurooppa-
laisessa suurkaupungissa, joi-
den asukasmäärä on kyseisten 
maiden asukasmäärästä kes-kimäärin 15 %, toimitetun en-
simmäisen kaupunkikatsel-
muksen tulokset osoittavat, että rikkaammilla alueilla asu-
via kohden on suurempi päivä-
hoitopaikkojen määrä asukasta kohden kuin köyhempien alu-
eiden suurkaupungeissa. 
020406080100
BEDKDEELESFRIEITLUNLATPT FISEUK
EU15 BGCYCZEEHULTLVMTPLROSISK020406080100  Uusiutuvat energiamuodot
  Ydinvoima
  Luonnonkaasu
  Öljy
  Kiinteät polttoaineet % kokonaismäärästä1.12 Polttoaineesta saadun energian 
sisäinen kulutus 2001
Lähde: Energiapolitiikan pääosasto
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 45Vanhusten on elintärkeää saada hyviä terveyden-
hoitopalveluja vanhetessaan. Joidenkin osalta hoi-
don saatavuus voi olla ratkaisevan tärkeää heidän 
valitessa asuinpaikkansa joko sillä paikkakunnalla, jolla he asuivat jo valmiiksi tai muualla. Samanai-
kaisesti hyvät terveydenhoitopalvelut ovat aivan 
yhtä tärkeät matkailualueilla, erityisesti lämpimän ilmaston Etelä-Euroopassa, jonne houkutellaan 
kasvavaa määrää ihmisiä eläkkeelle nauttimaan 
pitkistä tai useammista lomista ja joiden oleskelu-paikkakunnan valintaan vaikuttaa siellä saatava 
hoito.  
On siten tässä suhteessa olennaisen tärkeää,  
että vaikka Pohjois-Euroopassa on yhtä paljon lää-
käreitä, sairaanhoitajia ja muuta lääkintähenkilös-
töä henkeä kohden kuin etelässä, etelän sairaa-loissa on vähemmän sair aspaikkoja suhteessa vä-
estöön. 
Siinä, missä Saksassa ja  Ranskassa on 8–9 sai-
raspaikkaa 1000 henkeä kohden, Kreikassa kes-
kiarvo maltkailualueilla on korkeintaan 5, alle 3 
Kentriki Elladassa ja Peloponnisosissa ja alle 2 Sterea Elladassa. Samoin Portugalissa keskiarvo 
on 4 sairaspaikkaa 1000 henkeä kohden, mutta 
vain 2½ Alentejossa ja 2 Algarvessa. Espanjassa, 
jossa keskiarvo on myös 4 sairaspaikkaa 1000 
henkeä kohden, se on vain noin 3 Valenciassa ja 
Andalucíassa, ja Italiassa on harvempia sairas-paikkoja Campaniassa, Basi licatassa ja Siciliassa 
(noin 4 sairaspaikkaa 1000 henkeä kohden) kuin pohjoisilla alueilla (yli 5 sairaspaikkaa 1000 hen-keä kohden useimmissa tapauksissa).  
Italiassa ero heijastaa erityisesti alueen väestön 
ikärakennetta ja sitä tosiasiaa, että vanhusten,  jotka aiheuttavat suhteettoman suuria terveyden-
hoitojärjestelmään kohdistuvia paineita, osuus on 
pienempi etelässä kuin pohjoisessa.
15 Toisaalta 
luvuissa ei näy selvästi vielä yksi ero etelän ja  
pohjoisen välillä eli että etelässä väestöä kasvat-taa matkailijoiden määrä pitkinä aikoina vuodessa. 
Hakijamaissa tilanne on paljon parempi. Lääkärei-
tä, sairaanhoitajia ja muita terveydenhoidon am-
mattilaisia on väestöön nähden aivan yhtä paljon, jollei enemmän kuin EU:n nykyisissä jäsenvaltiois-
sa, mutta Kyprosta lukuunottamatta (4 vuodepaik-kaa 1000 asukasta kohden) sairaalapaikkojen lu-
kumäärä on myös suhteellisen korkea. Tsekin ta-
savallassa on noin 11 vuodepaikkaa 1000 ihmistä 
kohden, enemmän kuin missään muualla nykyisen EU:n alueella, ja Liettuassa ja Latviassa noin 9, 
enemmän kuin Saksassa ta i Ranskassa, vaikka 
alimpien lukujen maissa, Puolassa ja Virossa, on 
yhä noin 7 vuodepaikkaa 1000 henkeä kohden, mikä on yli EU:n keskiarvon.  
Yhteiskunnallinen yhdyskuntarakenne, yhdessä 
ympäristöolosuhteiden kanssa, on avain asemassa 
määriteltäessä elämänlaatua alueella ja on alueel-
liselle kilpailukyvylle yhtä tärkeä kuin kuljetusjärjes-
telmät ja muut perinteiset yhdyskuntarakenteen 
muodot 
Inhimilliset voimavarat 
Vuonna 1997 käynnistetty Euroopan työllisyysstra-
tegia näyttää lisänneen työllisyyden joustavuutta 
taantuman aikaan. Vuosina 1999 - 2002 työssä-
käyvien lukumäärä lisääntyi 6 miljoonaa ja pitkäai-kainen työttömyys työvoimasta laskettuna laski 
4%:sta 3%:iin. Kuitenkin, vaikka merkittäviä paran-
nuksia toimintoihin on teht y EU:n työmarkkinoilla, 
merkittävät rakenteelliset heikkoudet säilyvät sekä 
nykyisissä että tulevissa jäsenvaltioissa.  
Koulutuksen merkitys kasvaa 
Koulutustason merkitys on ensiarvoisen tärkeä 
määriteltäessä Euroopan talouden suorituskykyä ja 
kilpailukykyä. 
16Se on myös erittäin tärkeä ihmisille 
avoinna olevien työllistymismahdollisuuksien kan-
nalta. Se on erittäin tärkeä, ei pelkästään saatavilla 
olevien työpaikkojen kirjoa ajatellen, vaan enem-
mänkin siinä mielessä, pystyykö henkilö ylipäänsä löytämään työtä. Korkea-asteen koulutuksen 
hankkineet — ts. joilla on korkeakoulututkinto tai 
vastaava pätevyys — saavat todennäköisemmin töitä kuin ne, joilla on ylempi toisen asteen tutkinto, 
jotka taas puolestaan saavat todennäköisemmin 
töitä kuin ne, joilla on peruskoulun päästötodistus. Tämä suuntaus, joka näyttää vain voimistuvan tu-
levina vuosina tietopohjaisen talouden kehittämi-
sen myötä, on hyvin selvä nykyisissä EU:n 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  46  1.9 Koulutustaso, 2002
MatalaKeskitasoKorkea
% 25-64-vuotiaan väestön kokonaisväestöstä© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys
0 2501250 km
< 19,219,2 - 28,028,0 - 36,836,8 - 45,6>= 45,6Ei tietojaEU27 = 32,4Keskihajonta = 17,7 Matala = alempi toisen asteen koulutustai vähemmän Lähde: Eurostat% 25-64-vuotiaan väestön kokonaisväestöstä< 35,0535,05 - 43,3543,35 - 51,6551,65 - 59,95>= 59,95Ei tietojaEU27 = 47,5Keskihajonta = 16,59 Keskitaso = ylempi toisen asteen koulutus% 25-64-vuotiaan väestön kokonaisväestöstä< 13,6513,65 - 17,9517,95 - 22,2522,25 - 26,55>= 26,55Ei tietojaEU27 = 20,1Keskihajonta = 8,57 Korkea = korkea-asteen koulutus
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 47jäsenvaltioissa, erityisesti naisten osalta. Mutta se 
on vielä selvempi hakijamaissa sekä miesten että 
naisten osalta. 
Siinä missä hakijamaiden noin 86% 25 - 64-
vuotiaista korkeakoulututkinnon suorittaneista mie-
histä kävi töissä vuonn a 2002, ylemmän keskias-
teen tutkinnon haltijoista kävi töissä 74% ja oppi-
velvollisuuskoulun pohjalta työelämässä toimivista 
51% kävi työssä. Naisista 79% niistä, joilla oli kor-
keakoulututkinto, kävi töissä, 61% niistä, joilla oli 
ylempi keskiasteen koulutus kävi töissä, oppivel-
vollisuuskoulutuksen hankkineista vain 38% kävi 
töissä.  
Samanlaiset erot ovat ilmeisiä alueellisella tasolla, 
mutta selvemmin. Työllisyysasteiden kuilu niiden 
välillä, joilla on korkea-asteen ja niiden, joilla on alemman asteen koulutus on yleensä isompi alueil-
la, joilla työllisyysaste on suhteellisen alhainen. 
Alemman koulutustason henkilöt joutuvat työttö-miksi paljon todennäköisemmin kuin korkeasti kou-
lutetut, jos he asuvat alhaisen työllisyyden alu-
eella.  
Hakijamaiden koulutustasot pärjäävät  
hyvin vertailussa EU:n nykyisten  jäsenvaltioiden kanssa… 
Viimeisimpien tietojen perusteella (2002) noin 
78%:lla hakijamaiden 25 - 64-vuotiaasta väestöstä 
on ainakin ylemmän keskiasteen koulutus. Osuus vaihtelee Bulgarian ja Romanian hieman yli 
70%:ista Tsekin tasavallan ja Slovakian yli 85%:iin, 
mikä on selvästi yli EU:n keskiarvon (64%) ja vielä enemmän kuin olemassaolevilla Tavoite 1 -alueilla 
(vain noin 40% sellaisilla alueilla Espanjassa ja 
Italiassa ja vain 20% Portugalissa). Ainoa poikkeus on Saksan uudet osavaltiot, joissa osuus on yli 
90%, korkeampi kuin muissa osissa maata ja lä-
hempänä hakijamaidentilanne tta kuin EU:n tilan-
netta, heijastaen näiden yhteistä menneisyyttä 
(Kartta 1.9).  
Herääkin kysymys, kuinka hyvin hakijamaiden 
ylempi keskiasteen koulutus ja perusammattikoulu-
tus varustaa nuoret työmarkkinoiden tarpeita var-
ten, niiden muuttuessa. Erityisesti näiden maiden koulutuksen sisältö ja opetusrakenteet eivät näytä nykyiaikaiseen talouteen soveltuvilta. Vain harvoin 
poikkeuksin nämä nuoret menestyvät suhteellisen 
huonosti kansainvälisissä luku- ja laskutaidon tes-tauksissa. 
… vaikkakin vähemmän  
korkea-asteen koulutuksessa 
Korkeakoulututkinnon suorittaneen väestön osuus 
on yleensä pieni unionin Tavoite 1 -alueilla. Kaikis-sa maissa Saksaa lukuun ottamatta, jonka uusissa 
osavaltioissa on erityisen korkea koulutustaso, kor-keakoulututkinnon tai vastaavan suorittaneiden keskimääräinen osuus on alempi Tavoite 1  
-alueilla kuin muilla alue illa. Kreikassa ja Portuga-
lissa, jossa kaikki alueet ovat Tavoite 1 -alueita, 
osuus on alle EU:n keskiarvon. Lisäksi, vaikka 
koulutustasot yleisesti ottaen kohoavatkin, siinä 
mielessä, että yhä useammilla nuorilla on korkea-koulututkinto kuin van hemmissa ikäryhmissä, on 
vain vähän merkkejä kuilusta Tavoite 1 -alueiden välillä.  
Työikäisen väestön suhteellinen lukumäärä on 
myös useimmissa hakijamaissa suhteellisen  
pieni. Kaikkialla vain 14% 25 - 64-vuotiaista  on korkeakoulututkinto tai vastaava, selvästi alle 
EU:n keskiarvon (22%). Vain Virossa ja Liettuassa 
luvut olivat yli EU:n keskiarvon. Tsekin tasavallas-sa ja Slovakiassa sekä Puolassa ja Romaniassa 
osuus oli vain noin 10–12%. Tämä on kuitenkin enemmän kuin Portugalissa tai Italian Tavoite 1  -alueilla.  
Useimmissa hakijamaissa, ainot poikkeukset ovat 
kolme Baltian maata, 25 - 64-vuotiailla naisilla on 
miehiä harvemmin ylempi  keskiasteen koulutus, 
mutta useimmissa maissa useammilla naisilla oli keskiasteen koulutus. EU:ssa tämän ikäisillä naisil-la on yleensä alempi koulutus kuin miehillä — 
vaikkei kuitenkaan Portugalissa — mutta tilanne 
muuttuu nopeasti, kun miehiä selvästi useammin nuorempien ikäryhmien naiset jatkokouluttavat it-
seään perusasteen koulutuksen jälkeen ja mene-
vät yliopistoon. Vaikka ajan mittaan korkeakoulu-tutkinnon hankkineiden määrissä on ollut lisäystä 
hakijamaissa, yliopistotut kinnon ja vastaavan suo-
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  48 rittaneiden 25-29-vuotiaiden osuus (17%) on yhä 
merkittävästi EU:n (27%) arvoja alempi.  
Koulutustaso vaihtelee hakijamaiden eri alueiden 
välillä yhtä paljon kuin EU :n nykyisissä jäsenvalti-
oissa. Taso on yleensä ke skimäärin selvästi kor-
keampi pääkaupunkiseudulla kuin muissa osissa maata ja tietyssä määrin rikkaammilla al ueilla kuin 
köyhemmillä alueilla. 
Köyhemmillä alueilla on  
enemmän alikoulutettuja 
Selvästi enemmän nuoria lähtee koulusta työelä-
mään vain peruskoulutuksella Tavoite 1 -alueilla kuin muissa osissa EU:ta. Vuonna 2002, noin 
26%:lla Tavoite 1 -alueiden 18-24-vuotiaista ei ol-
lut muuta koulutusta kuin peruskoulutus eivätkä he olleet minkäänlaisessa koulutuksessa, mikä on 
kaksi kertaa enemmän kuin Tavoite 1 -alueiden ul-
kopuolella. Vaikka monet näistä työskentelivät, heidän on vanhetessaan todennäköisesti aina  
vain vaikeampaa löytää töitä tietopohjaisessa ta-
loudessa koulutusvaatimusten kasvaessa. Tällais-ten ihmisten määrän väheneminen Tavoite 1 -
alueilla voi siten myötävaikuttaa merkittävästi, ei 
vain alueiden välisiä työllisyyseroja vähentävästi vaan myös vahvistamalla niiden kehitysnäky-
miä
17(Kartta A1.8). 
Hakijamaiden koulutusjärjes-
telmästä pudonneiden määrä 
on useimmissa tapauksissa 
paljon alempi kuin EU:n  nykyisissä jäsenvaltioissa.  
Vain Bulgariassa, Latviassa  
ja Romaniassa vain peruskou-
lutuksen hankkineiden, koulun-
sa päättäneiden 18-24-
vuotiaiden osuus on yli EU:n keskiarvon (noin 20% tai  
hieman sen yli kaikissa  
kolmessa tapauksessa), vaik-ka jopa siellä se oli keskiar- 
von alapuolella Tavoite 1  
-alueilla. Unkarissa se on noin 12%, Puolassa 8% ja Tsekin tasavallassa, Slovakiassa ja Sloveniassa vain noin 5%. 
Elinikäinen oppiminen 
Työvoiman ja yritysten kyky sopeutua muuttuville 
markkinoille on avainasemassa alueellisen kilpai-lukyvyn kannalta katsottuna. Se edellyttää amma-
tillisen koulutukse n saatavuutta taitojen päivittämi-
seksi ja osaamisen laajen tamiseksi. Jatkuva am-
mattikoulutus on siksi aivan yhtä tärkeää sekä yk-silön uran kannalta että ta louksien kilpailukyvylle 
kuin alkuperäinen koulutus.  
Jatkokoulutukseen osallistuvien työllisten suhteel-
linen lukumäärä on viimeisten saatavilla olevien 
tietojen perusteella koheesiomaissa paljon alempi, Irlantia lukuun ottamatta, kuin muualla EU:n alu-
eella
18. Espanjassa osuus oli vain noin 25% vuon-
na 1999, EU:n keskiarvon ollessa 40%, kun taas 
Portugalissa se oli 17% ja Kreikassa juuri 15%. 
(Näihin lukuihin, se tulisi huomata, sisältyvät vain 
yksityiset yritykset eikä ju lkishallinto, kunnallispal-
velut eikä maatalous.) (Kaavio 1.13). 
Hakijamaissa jatkokoulutus on erityisen tärkeää, 
ottaen huomioon talouden uudelleenjärjestelyn ja alkuperäisen koulutus- ja ammattikoulutusjärjes-
telmän ilmeisen kapea-alaisuuden. Huolimatta 
suhteellisen isosta ylemmän keskiasteen koulutuk-
010203040506070
SE DK FI UK FR CZ BE IE NL LU DE SI AT IT ES EE PT PL EL BG HU LV LT RO010203040506070% yritysten työntekijöistä1.13 Osallistuminen ammatilliseen jatkokoulutukseen 1999
Lähde: Eurostat, toinen yritysten ammatillista jatkokoulutusta selvittävä seurantatutkimus (CVTS2)* PL = viittaa yksinomaan Pomorskien seutuun
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 49sen hankkivasta nuorten ihmisten osuudesta, 
useimmat heistä kouluttautuvat tiettyä ammattia 
silmällä pitäen, mikä ei välttämättä turvaa heidän 
tulevaisuuttaan työmarkkinoilla jatkossa taitovaa-timuusten muuttuessa.  
Osallistuminen jatkokoulutukseen näyttää useim-
missa tapauksissa olevan  hakijamaissa vähäisem-
pää kuin EU:ssa. Keskimäärin vain 17% yksityis-
sektorin työntekijöistä saivat ammatillista koulutus-
ta vuonna 1999, mikä on alle puolet EU:n osuu-desta, vaikka se onkin Portugalin tasoa ja hieman 
korkeampi kuin Kreikassa. Vain Tsekin tasavallas-
sa oli ammattikoulutusta saavien osuus yli EU:n 
keskiarvon, vaikkakin vain vähän (42%). Hakija-
maiden osuus Sloveniaa lukuunottamatta (32%) oli 
alle 20%.  
Näissä maissa on selvästi tarvetta lisätä jatkokou-
lutusta ja elinikäisen oppimisen saatavuutta. Pahin 
ongelma on tarvittavien varojen löytäminen. 
Naisten osallistuminen työmarkkinoille 
Naisten työvoimapotentiaalia ei EU:ssa ole vielä 
hyödynnetty niin paljon kuin mahdollista. Samalla 
kun naisten työllisyysaste Alankomaissa, Yhdisty-neessä Kuningaskunnassa , Itävallassa ja Poh-
joismaissa ylittää jo Lissabonin 60%:n tavoitteen, on se Espanjassa, Kreikassa  ja Italiassa selvästi 
sen alapuolella.  
Naisille maksetaan samasta työstä miehiä vä-
hemmän. Sukupuolten välinen kuilu on pysynyt 16%:issa vuodesta 1998. Sukupuolten eriarvoinen 
kohtelu työmarkkinoilla jatkuu naisia useampien 
miesten työskennellessä esimiesasemassa. Työ-järjestelyt ovat pääsyy naisten vähäiselle osallis-
tumiselle. Sen lisäksi m iltei kolmasosa työssäkäy-
vistä naisista työskentelee osa-aikaisina, kun taas 
miesten osuus on alle 5%, moni toimii niin lasten 
päivähoitopalvelujen puutteessa. 
Uusissa jäsenvaltioissa naisten osallistuminen työ-
markkinoilla laski merkittävästi siirtymäkauden 
alussa. Vuonna 2002 Kyproksella ja Sloveniassa 
naisten työllisyysaste oli vain hieman alle Lissabo-nin tavoitteen, kun taas Puolassa luku oli vain 47% 
ja Maltalla juuri ja juuri 32%. 
Työttömyyden ehkäisy ja aktiiviset 
työmarkkinapolitiikat 
Ehkäisevät toimenpiteet ja aktiivinen työvoimapoli-
tiikka ovat ensiarvoisen tärkeitä, jos EU:n työvoi-
man täysi potentiaali halutaan hyödyntää. Monissa 
jäsenvaltioissa on ponnisteltu kaikkien työllistämi-Maahanmuuto ja kolmansien maiden kansa-
laisten kotouttaminen  
Ottaen huomioon työvoiman määrän laskun 
EU:ssa tulevina vuosina ja työvoimapulan monilla 
aloilla, maahanmuuton merkitys on kasvanut.  
Maahanmuuttajien onnistunut kotouttaminen on 
tärkeää sekä yhteiskunnalliselle yhteenkuuluvuu-
delle ja talouden tehokuudelle, erityisesti Tampe-reen ja Lissabonin pöytäkirjojen perusteella. EU-
kansalaisten jatkuvat työttömyysongelmat ja työ-
markkinoilta syrjäytyminen, joista monet ovat kolmansista maista tulleita maahanmuuttajia mut-
ta joista osa on EU:ssa syntyneitä maahanmuuta-
jien lapsia, osoittavat, että tehokkaampia kotout-tamistoimia on löydettävä.  
EU:iin muuttaviin ja etinisiin vähemmistöihin koh-
distuvien yhteiskuntaan sopeutumispolitiikkojen 
on otettava huomioon taloudelliset ja yhteiskun-
nalliset, mutta myös kulttuuriset ja uskonnolliset 
näkökohdat, kansalaisoikeudet ja politiittiset oi-keudet. Maahanmuuttajavirtojen seuraukset ja 
heidän tarpeensa on otettava huomioon alueelli-
sesti ja paikallisesti. Vaikka ensisijaiset toimet vaihtelevat maiden kesken,  kotouttamispolitiikat 
on suunniteltava pitkällä aikavälillä ja sen on vas-tattava erityisryhmi en tarpeisiin.  
Eri tason politikkojen ohella vaaditaan niiden yh-
tensovittamista ja julkishallinnon eri portaiden yh-
teistyötä ja yhteistyötä myös sosiaaliviranomais-ten suuntaan, tutkimusyhteisön kanssa, paikallis-
ten palveluntuottajien, kansalaisjärjestöjen ja en-
nen kaikkea siirtolaisten itsensä kanssa. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  50 sen varmistamiseksi niin, että jokainen työttömäksi 
joutunut saa henkilökohtaisia neuvoja työn haussa 
ja ohjausta varhaisessa vaiheessa. Yleisenä suun-
tauksena on yksilöllisen tuen lisääminen ja ohjel-
mien tehokkuuden parantaminen tunnistamalla 
työnhakijoiden tarpeet ja valitsemalla mieluummin 
yksilöllisiä kuin yleislu onteisia toimenpiteitä.  
Nuorten koulutukseen pääsyä ja työkokemuksen 
hankkimista on myös helpotettu monin toimin nii-
den kohdalla, joiden työttömyys on kestänyt vä-hemmän kuin 6 kuukautta, yli 24 kuukautta tai 12 
kuukautta. Liian vähän huomiota on kohdistettu 
niihin työttömiin, jotka eivät ole työnhakijoina, mikä erityisesti voi vähentää naisten pääsyä työvoi-
maohjelmiin. 
Samalla tavoin unioninin eri osien aktiivisisten  
työvoimapoliittisten to imien vaikuttavuudessa on 
eroja ja niitä on voimistettava erityisesti korkean työttömyyden alueilla, joilla tarvitaan rakennemuu-tosta. 
Tämä tarve ulottuu uusiin jäsenvaltioihin, joissa 
aktiivisiin politiikkoihin panostaminen näyttä vähäi-
seltä niiden korkean työttömyyden – ja korkean 
pitkäaikaistyöttömyyden – takia, jopa suhteessa 
Kreikan ja Portugalin tasoon, joka on unionin mata-lin. 
Tärkeimmät tulevaisuuden haasteet pyrittäessä 
saavuttamaan Lissabonin tavoitteet ja lisättäessä tuottavuutta ovat seuraavat:  
• työntekijöiden ja yritys ten joustavuuden edistä-
minen lisäämällä heidän kykyään ennakoida, 
edistää muutoksia ja omaksua ne;  
• työvoiman osallistumisen lisääminen tekemällä 
työstä kaikille sopivan vaihtoehdon, erityisesti ottaen huomioon työikäisen väestön määrän 
laskun, työvoimamarkkinoiden raja-aitoja kaa-
tamalla, työllistettävyyttä  lisäämällä ja työttö-
myyttä ehkäisemällä, tekemällä työskentelyjär-
jestelyistä kiinnostavampia ja varmistamalla, et-
tä työ kannattaa; 
• enemmän ja toimivampia sijoituksia inhimilli-
seen pääomaan sen takaamiseksi, että erityi-sesti vähän ammattitaitoa hankkineet työntekijät pystyvät hankkimaan ja päivittämään osaamis-taan niin, että he säil yttävät työpaikkansa ja 
voivat edistyä työssään ja kouluttaa itseään, et-tä ihmiset pystyvät osallistumaan koulutukseen koko työikänsä ajan niin, että elinikäisestä op-
pimisesta tulee totta.  
Innovatiivisuus ja tietopohjainen talous 
Tiedosta ja sen saatavuudesta on tullut EU:n kal-
taisten talouksien liikkeellä pitävä voima. Asiantun-
temuksesta ja tiedollisesta pääomasta, selvästi 
enemmän kuin luonnonvaroista tai kyvystä käyttää hyväksi runsasta matalapalkkaista työvoimaa, on 
tullut talouden kilpailukyvyn määrittäjiä, koska juuri 
niiden varassa taloudet pystyvät tuottavuutensa lisäämisen ohella kehittämään uusia tuotteita. 
Luovat keksinnöt ovat siten avain kilpailukyvyn 
ylläpitoon ja parantamiseen, mikä puolestaan on olennaisen tärkeää jatkuvan talouskasvun saavut-
tamisen kannalta. Luovuus vaihtelee kuitenkin eri 
EU:n alueiden kesken nyt ja myös laajentumisen jälkeen. Tämä heijastaa samalla tavoin tiedon-
saannin ja sen käyttökyvyn suuria eroja. Ellei näitä 
eroja kavenneta, on vaikeaa jollei mahdotonta 
saavuttaa Lissabonin tavoitetta tehdä EU:sta maa-
ilman dynaamisin tietopohjainen talous. 
Poliitikkojen vaikeudet kuroa umpeen innovaa-
tiokuilua johtuvat sen syiden löytämisen vaikeuk-
sista ja sen määrittelystä, miten ne vaikuttavat kil-
pailukykyyn. Käytettävissä olevat indikaattorit ovat osittaisia ja niiden lisäksi on etsittävä laadullista 
tietoa alueellisista oloista, innovatiiviseen toimin-
taan osallistuvista osapuolista — tutkimuslaitoksis-ta, liikeyrityksistä ja viranomaisista — ja niiden vä-
lisestä suhteesta. 
Alla on esitelty useita indikaattoreita. Ne eivät  
tuo esille mitään uutta, mutta niiden perusteella  
näkyy selvästi hakijamaiden ja nykyisten Tavoite 1  
-alueiden suhteellinen kilpailuhaitta. 
Sekä tutkimus- ja kehitystoiminta että korkean  
teknologian toiminta keskittyvät nykyisen EU:n 
ydinalueille. Vuonna 1999 vain 8 nykyisen EU:n alueista käytti yli neljänneksen unionin tutkimuksen 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 51ja kehityksen kokonaissummasta ja 30 aluetta 
käytti noin puolet siitä. Kuten voi olettaa, patentit 
keskittyvät alueellisesti samalla tavoin — patentit 
ovat vaikkakin riittämätön, silti hyvin innovaation lopputulosta kuvastava indikaattori — puolet  
EU:n patenttiviraston korkean teknologian sovel-
luksista tehtiin yhteensä 13 ydinalueella (Kart-ta A1.9). 
Liikeyritysten tutkimus- ja kehityskustannusten vä-
liset erot ovat vielä suuremmat, mikä kertoo par-haiten innovaatioiden vaikutuksista kilpailukykyyn. 
Samalla kun liikeyritysten sijoitusten osuus tutki-
mus- ja kehitystoiminnasta olivat Saksassa 1,7% bruttokansantuotteesta, Suomessa 2,2% ja Ruot-
sissa 2,7%, kaikilla Portugalin ja Kreikan alueilla 
Lissabonia, Attikaa ja Peloponnesosta lukuunotta-matta, luku oli alle kymmenesosa tästä eli alle 
0,2% alueellisesta bruttokansantuotteesta. Koko 
EU:n Tavoite 1 -alueilla yritysten sijoittaminen in-novaatioihin oli alle 0,3% bruttokansantuotteesta, 
mikä on vain juuri yli viidennes EU:n keskiarvosta 
(1,3%) (Kartta 1.10).  
Hallitusten sijoittaminen tutkimukseen ja kehitys-
toimintaan vaihtelee vähemmän alueiden kesken. 
Se oli kuitenkin hieman pienempi suhteessa brut-tokansantuotteeseen Tavoite 1 -alueilla vuonna 
1999 kuin muilla alueilla (0,15% Espanjassa ja 
Kreikassa ja 0,21% Portugalissa EU:n keskiarvon ollessa 0,27% vuonna 1999) eikä valtavista eroista 
yritysten välillä innovaati ohin sijoittamisessa kos-
kaan päästä. Tämä soveltuu myös laajalti korkea-
koulututkintoihin panostamiseen, jonka osuus oli 
pitkälti sama Tavoite 1 -alueilla kuin muualla (noin 
0,4% bruttokansantuotteesta).  
Vaikka yritysten panostaminen tutkimus- ja kehi-
tystyöhön lisääntyi hieman Tavoite 1 -alueilla vuo-
sina 1995 - 1999, luku oli hieman alempi suhtees-sa bruttokansantuotteeseen kuin kasvu Tavoite 1  
-alueilla (vaikka panokset kasvoivat prosenttiyksik-
köinä enemmän ensimäisessä kuin jälkimmäises-sä). Samanaikaisesti hallitusten sijoittaminen tut-
kimus- ja kehitystyöhön nousi suhteessa brutto-
kansantuotteeseen Tavoite 1 -alueilla kun se muil-la alueilla laski.  …valtionavut lisäävät  
jäsenvaltioiden välisiä eroja… 
On myös tärkeää korostaa jäsenvaltioiden liikeyri-
tyksille tutkimus- ja kehitystoimintaa varten mak-
saman valtiontuen tasoeroja
19. Varakkaampien 
maiden hallitukset, harvoin poikkeuksin, tukevat 
enemmän yrityksiä kuin köyhempien maiden halli-
tukset.  
Viimeisten tietojen perusteella tuen määrä vaihteli 
Suomen ja Itävallan selvästi yli 300 eurosta  
teollisuustyössä olevaa henkeä kohden Portugalin 
vain 28 euroon ja Kreikan 12 euroon. (Tauluk-ko A1.9). 
Yritysten pieni koko vähentää  
innovaatiokykyä heikommilla alueilla 
Epäsuotuisten alueiden yr itykset kärsivät eristynei-
syydestä parhaisiin kansainvälisiin uusia teknolo-
gioita kehittäviin tutkimus- ja kehitysverkostoihin ja 
tutkimuskeskuksiin nähden
20. Näiden alueiden pk-
yritysten on erityisen vaikeaa selviytyä viimeisim-
mästä teknisestä kehityksestä ja osata käyttää sitä 
ja luoda yhteyksiä so piviin kumppaneihin. 
Kuten OECD:n viimeisimmät käytännön tutkimuk-
set ovat osoittaneet, tuoteinnovaatio on ensisijai-
sesti yhteisöllinen tapahtuma, johon osallistuvat 
sekä yritykset yhteisesti että yritykset ja tutkimus-laitokset, jotka luovat alueellisen tietopohjan. Hei-
kommilla alueilla sijaitsevat yritykset ovat usein 
eristyksissä muihin yrityksiin ja tutkimuslaitoksiin nähden ja sen seurauksena harjoittavat vähem-
män innovaatiotoimintaa kuin muiden alueiden yri-
tykset
21.  
Tutkimus- ja kehitystoiminta vaihtelee yrityksen 
koon mukaan, erityisesti teollisuudessa. Niiden 
alueiden, joilla on paljon työntekijöitä pienyritysten palveluksessa ja jotka ovat enimmäkseen EU:n 
eteläosissa, tutkimus- ja kehitystoimintaan panos-taminen on yleensä vähäistä. Vuonna 2000 alle 50 työntekijän teollisuusyritysten osuus oli 47% Por-
tugalissa, 53% Espanjassa ja 56% Italiassa (Krei 
kasta ei ole tietoja saatavissa) verrattuna muun EU:n vain 27%:iin. Lisäksi näissä maissa pien- 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  52 1.10 Tutkimus- ja kehitystyöhön sijoittaminen, 2000
KokonaiskustannuksetLiikeyritysten sijoituksetHallituksen ja korkea-asten koulutuksen panokset
% alueellisesta bruttokansantuotteesta< 0,520,52 - 0,820,82 - 1,151,15 - 1,95>= 1,95Ei tietojaEU27 = 1,86 DE, EL, FR, PT, SE, UK: 1999
AT: 1998UK: NUTS1BE, IE, SE, RO: NUTS0% alueen bruttokansantuotteesta
% alueen bruttokansantuotteesta< 0,160,16 - 0,410,41 - 0,660,66 - 1,22>= 1,22Ei tietojaEU27 = 1,21 DE, EL, FR, PT, SE: 1999
AT: 1998BE, UK: NUTS1IE, RO: NUTS0< 0,210,21 - 0,360,36 - 0,520,52 - 0,81>= 0,81Ei tietojaEU27 = 0,65 DE, EL, FR, PT, SE, UK: 1999
AT: 1998UK: NUTS1BE, IE, SE, RO: NUTS0
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys
0 2501250 km
Lähde: Eurostat
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 53yritysten työllistämän työvoiman osuus on jopa 
suurempi heikoilla alueilla — yli 60% Tavoite 1  
-alueilla Etelä-Italiassa ja 65% niistä on Espanjas-
sa, arvioiden mukaan22. 
Alueiden väliset yrityskoon erot ovat myös selviä 
muussa EU:ssa. Saksassa esimerkiksi pienyritys-
ten osuus on kolmasosa uusien osavaltioiden teol-lisuusyritysten työpaikoista, kun se maan muissa 
osissa on noin 20%. 
Toisin kuin suuryritykset, joilla yleensä on sisäistä 
tutkimuspotentiaalia, pk-yritykset ovat pitkälti riip-
puvaisia ulkopuolisen, erityisesti niiden lähellä si-
jaitsevan teknologian ja asiantuntemuksen saata-vuudesta. Viimeaikaisen seurantatutkimuksen pe-
rusteella pk-yritysten liikemiehet asettavat kehitty-
neen välineistön hankkimisen ja yhteistyön tava-rantoimittajien ja asiakkaiden kanssa kahdelle en-
simmäiselle sijalle, paljon edelle oman yrityksen 
sisäistä toimintaa, kert oessaan keinoistaan hank-
kia käyttöönsä uutta teknologiaa
23. Sen lisäksi kak-
si kolmesta haastatellusta EU:n yritysjohtajasta pitivät verkostojen luomista, uusien tuotteiden yh-teisen kehittämisen muodossa, tiedonvaihtoa yri-
tysten kesken ja niin edelleen innovaatioiden kan-
nalta tärkeänä tai erittäin tärkeänä. 
Taloudellisen toiminnan sektorijako toimii myös 
heikompia alueita vastaan. Korkean teknologian 
teollisuus ja tietopohjaiset liikeyrityspalvelut, jotka jo itsessään lisäävät innov atiisivuutta, ovat keskit-
tyneet ydinalueille, koska paljon enemmän kulute-taan näiden toimintojen tutkimus- ja kehitystoi-mintaan kuin perustoimintoihin, joiden työllisyys on 
keskittynyt epäsuotuisille alueille (Kartta 1.11). 
Lisäksi työllisyyden kasvu EU:ssa keskittyy yleen-
sä tietopohjaisiin toimintoihin, mikä tarkoittaa, että 
ne alueet, joihin sellainen toiminta on keskittynyt, 
eivät todennäköisesti ole kilpailukykyisempiä ja pystyvät helpommin luomaan uusia työpaikkoja. 
Ajan mittaan tämä voisi johtaa näiden toimien kas-
vavaan keskittymiseen vahvemmille alueille ja näi-den ja muiden alueiden välisten erojen laajenemi-
seen. 
24 Hakijamaiden innovaatiotoiminta 
Hakijamaat kuluttavat paljon vähemmän tutkimus- 
ja kehitystoimintaan suhteessa bruttokansantuot-
teeseen kuin useimmat olemassaolevat EU:n jä-
senvaltiot, mutta hieman vähemmän kuin Tavoite 1 -alueilla. Vuonna 2001 kustannusten määrä oli 
keskimäärin alle 1% bruttokansantuotteesta 
(0,8%), alle puolet nykyisen EU:n jäsenvaltioiden keskiarvosta. Liikeyritysten kustannusten osuus oli 
vain hieman yli 45% tästä, paljon vähemmän kuin 
muualla EU:ssa (65%), kun taas loppu jaettiin var-sin tasaisesti valtionhallinnon ja korkea-asteen 
koulutuksen kesken.  
Hakijamaiden yritysten sijoittaminen tutkimus- ja 
kehitystoimintaan suhteessa bruttokansantuottee-
seen oli siksi vain noin  kolmannes EU:n keskiar-
vosta, mutta hieman korkeampi kuin Tavoite 1  
-alueilla yhteensä. Hakijamaissa valtion sijoittami-
nen tutkimus- ja kehitystoimintaan oli paljolti sama 
suhteessa bruttokansantuotteeseen kuin sekä EU:n että Tavoite 1 -alueiden keskiarvo, mutta 
korkeakoulujen sijoittaminen tutkimukseen ja kehit-
tämiseen oli vain puolet EU:n ja Tavoite 1 -alueiden keskiarvosta. 
Hakijamaiden välillä oli vähemmän eroja tutkimuk-
seen ja kehitykseen sijoit tamisessa kuin nykyisten 
EU-maiden välillä. Tsekin tasavalta ja Slovenia, 
jotka ovat muita hakijamaita varakkaampia, panos-
tivat eniten, mutta osuus oli vain noin 1½% brutto-kansantuotteesta, vähemmän kuin useimmissa 
jäsenvaltioissa, mutta enemmän kuin neljässä ko-
heesiomaassa ja Italiassa. Bulgarian, Romanian ja Latvian tasot olivat alimmat, noin ½% bruttokan-
santuotteesta, mikä vastaa Portugalin tasoa, mutta 
on hieman alle Kreikan tason. Muissa maissa pa-nokset olivat paljolti samat kuin nykyisillä Tavoite 1 
-alueilla Saksan ulkopuolella. 
Kuten EU:ssa, pääsyynä tu tkimukseen ja kehitys-
työhön sijoitetun kokonaissumman vaihteluihin 
ovat liikeyritysten väliset erot. Panosten osuus oli 
Tsekin tasavallassa ja Sloveniassa no in 60% kai-
kista kustannuksista, se kattoi korkeintaan 40% 
kustannuksista kuudessa muista kahdeksasta 
maasta. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  54 gReoiGIS geoiGISR
1.11 Korkean teknologian alojen työpaikat, 2002
% kaikista työpaikoista
< 7,45
7,45 - 9,55
9,55 - 11,65
11,65 - 13,75
>= 13,75
Ei tietojaKeskiarvo = 10,6
Keskihajonta = 4,30
Lähde: Eurostat
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 55Jälleen kuten EU:ssakin, panostukset T&K-
toimintaan suhteessa bruttokansantuotteeseen 
muuttuvat kaikissa haki jamaissa yhteensä vain 
vähän 1990-luvun jälkipuoliskolla. Kaikkialla oli 
hienoinen lasku ja liikeyritysten panosten osuus 
laski nousun sijaan unionin alueella. Vain Tsekin 
tasavallassa, Unkarissa ja  Liettuassa kokonaispa-
nokset tutkimus- ja kehitystoimintaan nousivat suh-
teessa bruttokansantuotteeseen vuosina 1995 - 
2001. Romaniassa ja Slovakiassa se laski merkit-tävästi. 
Tutkimus- ja kehitustoiminta keskittynyt 
rikkaimmille alueille nykyisen EU:n tavoin 
On selvä suuntaus siihen EU:n tavoin, että tutki-
mus- ja kehitystoiminta on suhteettoman keskitty-nyt hakijamaiden rikkaammille seuduille. Tämä on 
erityisen selvää Bulgariassa, jossa 80% kaikesta 
sijoitustoiminnasta keskittyy Yugozapaden seudul-le, jolla Sofia sijaitsee. Tilanne on miltei yhtä ilmei-
nen Unkarissa ja Tsekin tasavallassa, joista kum-
massakin yli 60% tutkimukseen ja kehitykseen  
sijoittamisesta keskittyi pääkaupunkiin ja ympä-
röivälle alueelle. Itse asiassa tutkimukseen ja  
kehitykseen sijoittaminen suhteessa bruttokansan-tuotteeseen nähden Prahassa ja ympäröivällä 
Stredny Cechyn alueella yhteensä oli miltei 
2½% bruttokansantuotteesta, mikä on selvästi enemmän kuin millään Espanjan tai Italian alueella 
ja kaikkien Ranskan alueiden tason yläpuolella 
lukuunottamatta Ile de Francea ja Midi-Pyrénée-aluetta. Samalla tavoin Puolassa tutkimukseen ja 
kehitykseen sijoittaminen Mazowieckiessa, jossa 
Varsova sijaitsee, oli noin 1½% bruttokansantuot-teesta, mikä on yli kaksi kertaa muiden Puolan 
alueiden tasoa korkeampi yhtä lukuunottamatta 
(Malopolskie). 
Tämä tutkimus- ja kehitystyöhön sijoittamisen suh-
teellinen keskittyminen rikkaammille alueille johtuu 
paljon vähemmän liikeyrityksen sijainnista kuin EU:ssa. (Ainoa poikkeus on Stredny Cechy Tsekin 
tasavallassa, jossa korkea t panokset johtuvat täy-
sin liikeyrityskeskittymäst ä.) Prahassa liikeyritysten 
sijoittaminen tutkimus- ja kehitystoimintaan suh-teessa bruttokansantuotteeseen oli alle kansallisen 
keskiarvon ja voimakas si joittaminen oli kaikkialle seurausta hallitusten ja ko rkeakoulujen tukitoimis-
ta. Samalla tavoin sekä Unkarissa että Puolassa 
hallitusten panostaminen tutkimus- ja kehitystoi-mintaan oli merkittävästi voimakkaampaa pääkau-punkiseudulla kuin maan muissa osissa, vaikka 
kummassakin tapauksessa tähän liittyi se tosiasia, 
että kummallakin alueella liikeyritykset myös sijoit-tivat toimintaan, vaikkakaan ei paljoa.  
Tietotekniikka tarjoaa liikeyrityksille  
ja alueille uusia mahdollisuuksia 
Tietotekniikka on tuonut sekä uusia mahdollisuuk-
sia että uusia haasteita liikeyrityksille ja se on uusi 
alueellisen kilapilukyvyn tekijä. Alueiden osalta 
tietotekniikka on lisännyt muutoksen vauhtia, jonka vaikutukset elin- ja työskentelyolosuhteisiin ja ta-
loudellisen toiminnan alueelliseen jakautumiseen 
ovat mahdollisesti merkittävät.  
… mutta tietotekniikan  
saatavuuseroja on yhä … 
Koheesionäkökulmasta katsottuna tietotekniikka 
näyttää tarjoavan todellisen mahdollisuuden etäi-
syyksistä johtuvien haittojen korjaamiseen, joista monet syrjäseudut — ja jopa enemmän reuna-
alueet — kärsivät. Samanaikaisesti ollaan yhä 
enemmän huolestuneita tietoteknisen epätasa-arvon alueellisesta ulottuvuudesta ja pelosta, että 
tietotekniikan verkkojen saatavuusongelmat estä-
vät yrityksiä ja kotitalouksia käyttämästä uutta tek-niikkaa ja että uusi tekniikka pikemminkin lisää 
kuin vähentää alueellista epätasa-arvoa. 
Vaikka eri tietotekniikan näkökulmien kehitysra-
kenne vaihtelee, lukuisat alueelliset erot ovat jo 
näkyvissä: 
• nykyisessä EU:ssa on selvä jako pohjoiseen ja 
etelään useimpien uusien teknologioiden kehi-
tyksen suhteen, mikä on käytännössä sama 
kuin jako koheesiomaihin ja muihin maihin;  
• nykyisten EU:n jäsenvaltioiden ja hakijamaiden 
välillä vallitsee jako lä nteen ja itään uusien tek-
nologioiden leviämisen suhteen. On kuitenkin näkyvissä selvää kirimistä, koska useiden 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  56 avainteknologioiden omaksuminen kasvaa no-
peammin hakijamaissa kuin EU:n nykyisissä jä-
senvaltioissa; 
• tietotekniikoiden kehittämisessä on merkittäviä 
eroja hakijamaiden kesken, vaikka aivan kuten EU:ssakin eroja on myös tekniikoiden kesken; 
esimerkiksi vuonna 2001 Viron ja Slovenian In-ternetin käyttäjien luku määrä oli vain hieman 
EU:n keskiarvon alle, mutta Romaniassa alle viidenneksen keskiarvosta; 
• eri maissa on eroja eri alueiden kesken, kehi-
tyksen ollessa nopeampaa suur kaupunkialueil-
la, erityisesti suurkaupungeissa, ja maaseutu-alueiden jäädessä jälkeen. 
Mitä tietoliikenteeseen tulee, lankaliittymien luku-määrä väestöön nähden on varsin alhainen ko-heesiomaissa Kreikkaa lukuunottamatta muuhun 
Euroopan unioniin verrattuna ja se näyttää kasva-
van suhteessa vain vähän. Espanjassa ja Portuga-lissa oli 44 puhelinlinjaa 100 ihmistä kohden  
vuonna 2001 kun EU:n keskiarvo on 55, kun taas 
Irlannissa (49) ja Italiassa (47) se oli alle keskiar-von. 
Hakijamaissa lankaliittymien lukumäärä on vielä 
pienempi. Kyprosta ja Maltaa lukuunottamatta, joissa yhteyksien lukumäärä suhteessa väestöön 
on lähellä EU:n keskiarvoa,  kaikissa hakijamaissa 
oli keskimäärin 40 puhelinlinjaa tai vähemmän 100 ihmistä kohden vuonna 2001, luvun vaihdellessa 
Slovenian 40:stä ja Tsekin tasavallan 38:sta Puo-
lan 30:eem, Slovakian 29:ään ja Romanian vain 
19:ään. Toisin kuin EU:ssa nämä luvut ovat nous-seet merkittävästi 1990-luvun puolivälistä alkaen, 
vaikka viimeisten tietojen perusteella maiden lu-
kumäärän lisäys on päättynyt ISDN:n ja matkapu-helinten kehittyessä (Kaavio 1.14). 
EU:n eteläisten jäsenvaltioiden väestömääriin 
nähden laskettuna verrattain pienen lankaliittymien lukumäärän vastapainona on jossain määrin ylei-
sempi matkapuhelinten käyttö. Italiassa ja Portuga-
lissa matkapuhelinliittymien lukumäärä vuonna 2001 oli yli EU:n keskiarvon (84 ja 78 100 henkeä 
kohdene, kun keskiarvo oli 74). Espanjassa luku-
määrä oli sama kuin EU:n keskiarvo, vaikka Krei-
kassa se oli sen alle (68), vähemmän kuin missään 
muualla EU:n nykyisten jäsenvaltioiden alueella, 
lukuunottamatta Ranskaa ja Saksaa.  
Hakijamaissa matkapuhelinliittymien lukumäärä 
suhteessa väestöön oli miltei kaikissa tapauksissa 
EU:ta alempi vuonna 2001. Kaksi poikkeusta olivat Tsekin tasavalta, jossa lukumäärä 100 asukasta 
kohden oli sama kuin Krei kassa (tai Saksassa) ja 
Sloveniassa, jossa se oli sa ma kuin Portugalissa ja 
ylitti EU:n nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvon. Muualla lukumäärä vaihteli Viron 54:stä ja Unkarin 
49:stä Puolan 25:een ja Bulgarian ja Romanian 
juuri 20:een. Tästä huolimatta kaikkien maiden 
luvut ovat kasvussa. 
Vaikka matkapuhelimet ja 
matkapuhelinpalvelut ovat ny-
kyään tärkeitä liikeyritysten 
tehokkaalle toi-minnalle, nii-den saatavuutta pidetään it-
sestään selvänä jopa EU:n 
vähemmän kehittyneissä osis-sa. Näin ei ole asian laita laa-
jakaistojen osalta, jotka voivat 
myötävaikuttaa paljon enem-män liiketoiminnan tulokselli-
suuteen tarjoamalla erityisesti 
nopean Internet-yhteyden, joka mahdollistaa suurien tie-
tomäärien siirrot ja uusien on-
020406080100
EL LU DK DE SE NL FR CY FI MT UK BE IE IT AT ES PT SI CZ BG EE HU LT LV PL SK RO020406080100Lankaliittymät 2001 Käsipuhelintiheys, 20021.14 Lankaliittymien ja käsipuhelinten lukumäärä, 2001/2002
Lähde: Eurostat, lankaliittymien tietoliikennepalvelut; Tietoyhteiskunnan pääosasto, tietoliikenteen 
sääntelypaketin kahdeksas toimeenpanokertomus ja kolmas EU:n hakijamaiden käsipuhelintiheyden 
seurantakertomus% väestöstä
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 57line-sovellusten kehittämisen. Sitä paitsi laajakais-
tan käyttö voi vähentää viestintäkuluja merkittäväs-
ti, parantaen kilpailukykyä. Laajakaistan saata-
vuus, vaihtelee kuitenkin EU:n sisäisesti ja maiden sisäisesti eri alueiden välillä, köyhiempien alueiden 
saatavuuden ollessa heikoin, ja tämä näyttää jat-
kuvan tulevaisuudessa. Jo siksi laajakaista näyttää pikemminkin suurentavan tietotekniikan saata-
vuuseroja kuin kaventavan niitä.  
Laajakaistayhteyksien lukumäärä suhteessa väes-
töön on suurin viimeisten saatavissa olevien tieto-
jen perusteella (vuodelta 2002) Tanskassa ja Bel-
giassa, saavuttaen 7–8 100:sta hengestä, ja alin Kreikassa ja Irlannissa, vähemmän kuin 1 yhteys 
100 henkeä kohden, kun luku Italiassa ja Portuga-lissa on vain hieman korkeampi. Espanjassa se oli toisaalta kaksi 100:sta, sama kuin Ranskassa tai 
Yhdistyneessä Kuningaskunnassa. 
25 
Hakijamaissa laajakaistayhteyden saatavuus on 
useimmiten vielä harvinaisempaa kuin ko-
heesiomaissa, tärkeimpien poikkeuksien ollessa 
Viro ja Slovenia. Täällä kuten EU:ssa se, kuinka nopeasti henkilö pystyy asennuttamaan laajakais-
tan tai itse asiassa se, pystyvätkö he asennutta-
maan sellaista, riippuu siitä, missä ne sijaitsevat, keskusalueilla vai syrjäseuduilla. Monilla kaukai-
semmilla alueilla laajakaistayhteyksien saatavuus 
on todennäköisesti ongelmallista vielä ainakin jon-kin aikaa.
26 
Laajakaistayhteyksien leviä-minen liittyy kiinteästi Interne-tin käyttöön, mikä myös vaih-
telee suuresti EU:n alueella 
alueen varallisuuden mukaan. Vuonna 2002 noin 40%:lla 
EU:n nykyisten jäsenvaltioiden 
kotitalouksista oli käytössään Internet, kun luku Tanskassa, 
Alankomaissa ja Ruotsissa oli 
noin 65% ja Espanjassa ja Portugalissa taas noin 30% ja 
Kreikassa vain 9%. 
Hakijamaissa harvemmilla ko-
titalouksilla on yleensä Inter-
net kuin EU:n nykyisissä jä-senvaltioissa. Vain Sloveniassa osuus oli lähellä 
EU:n keskiarvoa vuonna 2002 (38%), vaikka Kyp-
roksella ja Malta (hiem an yli 30% kummassakin 
tapauksessa) se oli suunnilleen sama kuin Espan-jassa ja Portugalissa. Mui ssa maissa osuus vaihte-
lee Viron 21%:stä ja Tsekin tasavallan 17%:sta Latvian vain 7%:ään, Slov akian 4%:ään ja Bulgari-
an 2%:een (Romaniasta ei ole tietoja saatavilla). 
Kuitenkin, lukuunottamatta jälkimmäistä maaryh-
mää, luku oli yhä Kreikkaa korkeampi (Kaa-vio 1.15). 
Nämä yleisesti matalat osuudet heijastavat osittain 
näiden maiden Internetin saatavuuden teknisiä vaikeuksia ja kun vaikeudet on voitettu, osuudet 
eittämättä kasvavat. Kasvun laajuus saattaa  
kuitenkin hyvin riippua sekä laajakaistan levinnei-syydestä että Internetistä saatavista palveluista. 
Vaikka niiden kotitalouksien osuus, joilla on  
Internet-yhteys, ei suoraan vaikutakaan taloudelli-seen suorituskykyyn, välillisesti se heijastaa sekä 
ihmisten teknisiä taitoja että heidän uuden tekno-
logian vastaanottokykyään, joista kumpikin voi olla tärkeää talouden kehitykselle. Kuitenkin juuri Inter-
netin saatavuus ja käyttö ja muu uusi teknologia 
vaikuttavat todennäköisesti suoremmin kilpailuky-kyyn. 
Yritysten Internetin käyttömahdollisuudet ovat odo-
tusten mukaisesti tavallisia kotitalouksia parem-
010203040506070
NL DK SE LU FI AT IE UK DE BE SI FR IT CY MT PT ES EE CZ LT PL HU EL LV SK BG 010203040506070% kaikista kotitalouksista1.15 Kotitalouksien Internet-liittymät, 2002
Lähde: Eurostat, tietoyhteiskuntatilastot
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  58 mat, jäsenvaltioiden miltei kaikkien vähimmäisko-
koisten yritysten käyttäessä Internet-yhteyttä. 
Vuonna 2002 miltei 80%:lla EU:n nykyisten jäsen-
valtioiden yli 10 työntekijän yrityksistä oli Internet-yhteys, vaihtelun ollessa vain suhteellisen pientä. 
Osuus oli siten vain hieman EU:n keskiarvon ala-
puolella Kreikassa (74%), jonka osuus oli unionin alin, ja noin keskiarvon pinnassa Espanjassa  
ja Portugalissa. (Hakijamaista ei ole tietoja saata-
vissa.) 
Viimeisten seurantatietojen perusteella
27suurim-
malla osalla tämän kokoisista yrityksistä oli myös 
kotisivut. Kuitenkin Internetiä tuotteiden tai palvelu-jen myynnissä käyttävien yritysten osuus vaihteli 
enemmän kuin Internet-yhteyden haltijoiden osuus, 
vain 10% myi sähköisesti Espanjassa, Kreikassa ja 
Portugalissa verrattuna Saksan ja Yhdistyneen 
Kuningaskunnan 30%:iin. 
Tulevina vuosina erityistä huomiota on annettava 
seuraaville toiminnoille: 
• sellaisten uusien innovaatioiden edistämispoli-
tiikkojen kehittäminen, jo tka keskittyvät paljon 
enemmän yhteisten liikeyritys- ja teknologiapal-
velujen toimittamiseen liikeyritysryhmille, ja jot-
ka voivat vaikuttaa niiden innovatiivisuuteen pi-kemminkin kuin suorien tukirahojen myöntämi-
nen yksittäisille yrityksille, jotka laskevat kus-
tannuksia vain väliaikaisesti; 
• pk-yritysten kapasiteettia lisäävien uusien poli-
tiikkojen kehittäminen innovatiivisuuden kehit-tämiseksi yritysverkostojen ja yrityskeskittymien avulla ja niiden yhteyksien parantaminen tiedon 
keskuksiin, mukaanlukien yliopistot ja tutkimus-
keskukset; 
• heikompien alueiden syntyperäisten asukkaiden 
tutkimus- ja kehityspotentiaalin tukeminen ja 
heidän kykynsä tukeminen soveltaa muualla tehtyjä teknisiä keksintöjä  paikallisiin olosuhtei-
siin ja tarpeisiin; 
• tutkijoiden, liikeyritysten ja muiden epäsuotuis-
ten alueiden toimijoiden pääsy kansainvälisiin 
asiantuntijaverkostoihin, uuden teknologian läh-
teille ja hankkimaan mahdollisia tutkimus- ja kehitystyökumppaneita.  Aluehallinnointi ja toimielinten  
suorituskyky tietopohjaissa taloudessa  
On laajalti hyväksyttyä, että hyvä hallintotapa ja 
toimiva toimielinrakenne ovat tärkeitä alueelliselle 
kilpailukyvylle helpottamalla eri julkishallinnon ja 
yksityissektorin osapuolten välistä yhteistyötä. Ne voivat erityisesti kehittää yhdessä oppimista ja luo-
vuutta, tiedon siirtämistä ja sen levittämistä, jotka 
ovat innovaatioiden kannalta ratkaisevan tärkeitä. 
Lisäksi ne voivat lujittaa verkostoja ja julkisten ja 
yksityisten tahojen kumppanuutta ja siten edistää 
alueellisten keskittymien ja alueellisen innovaatio-strategioiden ja politiikkojen syntyä. Ne ovat tärkei-
tä epäsuotuisille alueille, joiden hallintotapa on 
usein puutteellinen ja joiden tiede- ja teknologiapo-litiikan ymmärtämisen on pystyttävä vastaamaan 
merkittäviin taloudellisiin teknologisiin ja yhteis-
kunnallisiin muutoksiin.  
Todistusaineisto tutkimus- ja pilottiprojektitoimin-
nasta
28 osoittaa, että julkinen politiikka voi myötä-
vaikuttaa hyvää hallintotapaa edistävästi, esimer-
kiksi julkisten ja yksityisten toimijoiden kump-
panuussopimuksia edistämällä samoin kuin inno-
vaatioista vastaavien alueviranomaisten toimielin-ten kapasiteettia parantamalla.  
Aluekehityksen perustaminen yritysten välistä yh-
teistyötä varten on ensiarvoisen tärkeää erityisesti pk-yritysten innovatiivisuu tta edistettäessä. Tällai-
nen yhteistyö ja verkostot on perustettu siirtämään tieto taloudellisesti mahdollisuudeksi, samalla kun ne rakentavat ihmisten ja järjestöjen välisiä suhtei-
ta, jotka voivat edistää innovatiivisuutta. 
Kokemuksen perusteella hyvä hallintotapa edellyt-
tää siirtymistä perinteisestä ylhäältä alaspäin joh-
dettavasta lähestymistavasta avoimempaan yhteis-
työhön tietyn alueen kaikkien asiaankuuluvien osapuolten kesken. Tällaisten kumppanuusjärjes-
telyjen tulisi ulottua kaikille taloudellisen, tieteelli-
sen ja yhteiskunnallisen kehittämisen politiikan alueille (integroidun lähestymistavan nimissä) ja 
niiden pitäisi luoda perusta pitkäaikaiselle politiikal-
le (strateginen lähestymistapa). 
On itsestään selvää, että “kilpailuedut”, jotka oh-
jaavat innovaatioita ja sijoitustoimintaa, ovat yhtä 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 59paljon alueellisia luonteeltaan kuin kansallisia. Jot-
ta alueet onnistuisivat, niiden on valjastettava omat 
vahvuutensa, taitonsa ja ideansa maailmanmark-
kinoiden kilpailua käyttämättömän potentiaalin ke-hittämistä varten”
29. 
Alueviranomaiset ovat tässä strategisessa ase-massa ja erityisesti julkisten ja yksityisten toimijoi-den välisten yhteistyöverkostojen luonnissa, jotka 
ovat tärkeitä tietopohjaiselle taloudelliselle kehit-
tämiselle, ja sopivan ilmaston luomisessa paikalli-sille pk-yrityksille sovelletulle, toimivalle innovatiivi-
suudelle. Ne pystyvät hyvin koordinoimaan alueel-
lisen innovaatiojärjestelmän eri osasia (politiikkoja ja toimielimiä), alkaen paikallisten yritysten kehitys-
tarpeiden ja niiden pahimpien vastuksien erittele-
misestä, ja nostamaan tietoisuutta innovatiivisuu-den merkityksestä.  
Pk-yrityksille suunnattu kansallinen innovaatiopoli-
tiikkaa on siksi vaikeaa toteuttaa ilman tiivistä  suhdetta alueviranomaisiin, joilla on yksityiskoh-
taista tietoa alueen tutkimus- ja kehitystoiminnan ja 
tuotantorakenteen avainosapuolista, alueelliset innovaatiopolitiikat on koordinoitava tärkeimpiin 
kansallisiin ja kansainvälisiin tutkimus- ja kehitys-
verkostoihin, mukaanlukien yliopistot ja tutkimus-keskukset.  
Samalla tavoin tällaisia politiikkoja ei voi toimivasti 
kehittää ilman yksityissektorin suoraa osallistumis-ta suunnitteluun ja toteutukseen ja ilman nuiden 
alueen tutkimus- ja kehitystyöhön osallistuvien 
suostumusta ja aktiivista tukea — puolijulkiset  virastot, teknologiakeskukse t, yliopistot ja ammatti-
liitot. 
Ympäristönsuojelu: Göteborgin  
tavoitteiden saavuttaminen 
Vuonna 2001 Göteborgin Eurooppa-neuvosto lisä-
si ympäristön kolmanneksi kohdaksi Lissabonin 
taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehittämisen 
strategiaan, vahvistaen siten sitoutumisen kestä-vään kehitykseen. EU-politiikan tavoitteena on sik-
si ”parantavan kehityksen kehän” luominen, jossa 
alueen kehittäminen sekä vähentää taloudellisia että yhteiskunnallisia eroja että johtaa parempaan ympäristön hoitoon. 
Jäsenvaltioiden ja alueiden ympäristön tilassa, sitä 
uhkaavien ongelmien luonteessa ja suuruudessa ja kyvyssä vastustaa niitä on kuitenkin huomattavia 
eroja. 
Vaikka alueelliset tiedot ovat riittämättömät, saata-
villa olevien indikaattorien perusteella ympäristön 
tilan ja taloudellisen ja yhteiskunnallisen suoritus-
kyvyn välillä on positiivinen yhteys. 
Vesi 
Puhtaan veden saatavuus ja juomavesivarojen 
säilyttäminen ovat  alueellisen kilpailukyvyn avain-
tekijöitä. Moni taloudellinen toiminta kuten maata-
lous, sähköntuotanto ja matkailu kuluttavat laajoja 
määriä vettä mutta ovat samanaikaisesti toimitus-
ten jatkuvuudesta ja ympäristön suojelusta, jotta toimintaa voitaisiin jatkaa.  
Vettä on kuitenkin monilla alueilla niukalti saata-
vissa, vuosittaiset arviot ovat kriittisen rajan lähei-syydessä tai sen yllä (20% tai enemmän kokonais-
varoista), muodostaen uhkan paikallisille eko-
systeemeille. Ajoittainenvkuivuus kuten kesällä 2003 voi lisätä paineita. EU:n eteläosien alueet, 
erityisesti saaristoalueet, kärsivät yleensä eniten,ja 
monet ovat riippuvaisia suuressa määrin merive-destä ja veden tuonnista.  
Veden kulutus on erityisen voimakasta Etelä-
Euroopassa, koheesiomaissa ja Italian Tavoite 1  -alueilla. Monilla Espanjan ja Kreikan alueilla se 
ylittää 270 litraa henkeä kohden päivittäin ja aihe-
uttaa mittavan haasteen julkishallinnon viranomai-sille. Hakijamaissa kulutus on yleensä alle EU:n 
nykyisten jäsenvaltioiden keskiarvon, vaikkakin 
vähemmän Bulgariassa ja Romaniassa.  
Vesivarojen kestävän käytön on perustuttava in-
tegroituun vesialuehallintoon — vesipuitedirektiivin 
mukaisesti — mikä tarkoittaa veden käytön rajoit-tamista saatavuutta seuraten, kohtuullisten hinto-
jen asettamista ja ihmisten sitouttamista ongelmien 
ratkaisuun.  
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  60 Kaupunkijätevesihuoltodirektiivin hyväksymistä 
vuonna 1991 seurasivat mittavat sijoitukset koko 
EU:ssa yhdyskuntarakenteiden rakentamiseen ja 
ylläpitoon ja siitä seurauksena jäteveden käsittely on lisääntynyt merkittävästi viime vuosikymmenel-
lä. Maiden ja alueiden välillä on kuitenkin yhä mer-
kittäviä eroja. Jätevedenpuhdistuslaitosten vaiku-tusalueella asuvan väestön osuus pysyy suhteelli-
sen pienenä Tavoite 1 -alueilla ja koheesiomaissa, 
noin 50% verrattuna Pohjoimaiden 80–90%:iin. Myös monen hakijamaan osuus on suhteellisen 
pieni.  
Kiinteät jätteet 
Joka vuosi EU tuottaa 1,3 miljardia tonnia jätettä, 
mikä merkitsee, ei pelkästään varojen menettämis-
tä mutta myös merkittävi ä ympäristöongelmia,  
jos jätteet viedään kaatopaikoille tai poltetaan uu-
siokäytön sijaan, jota yhteisönpolitiikka pyrkii tu-
kemaan.  
Vaikka maatalous ja teollisuus ovat yhä suuria jät-
teiden tuottajia, kunnallisjäte on jatkanut määrällis-
tä kasvuaan EU:n nykyisissä jäsenvaltioissa viime 
vuosikymmenellä, vaikka vain harvoissa jäsenval-
tioissa sen määrät ovat laskeneet.  
EU:ssa kerätätään keskimäärin noin 480 kg kun-
nallisjätettä henkeä kohden. Tavoite 1 alueilla yh-teensä luku on paljolti sama, mutta koheesiomais-
sa se on selvästi korkeampi (550 kg henkeä koh-
den). Hakijamaissa toisaalta, heijastaen osittain niiden alhaista todellista tulotasoa, se on pienempi 
(hieman alle 400 kg).  
Puolet tuotetusta jätteestä toimitetaan EU:ssa kaa-
topaikoille, lisäten kasvihuonekaasujen syntyä ja 
muita päästöjä. Siinä missä EU:nnykyisten jäsen-
valtioiden keskimääräinen kaatopaikalle tomitettu jätemäärä on alle 300 kg henkeä kohden, se ko-
heesiomaissa on noin 340 kg ja Tavoite 1 -alueilla 
yhteensä 380 kg. Määrät ovat suurempia hakija-maissa. Kierrätys, joka on ympäristöystävällistä (ja 
voi vaikuttaa myönteisesti sekä ympäristöön että 
taloudelliseen toimintaan) ja johon useat direktiivit ovat rohkaisseet, on yhä vähemmän tärkeää (Kart-
ta 1.12). Yhdyskuntajätepolitiikkaa ohjataan ennal-taehkäisevään suuntaan, kierrätystä ja uusiokäyt-
töä suosien pois heittämisen sijaan. 
Ilmastonmuutos  
Ilmastonmuutoksen aiheuttavat kasvihuonekaasut, 
joista merkittävimmät ovat fossiilisten polttoainei-
den poltosta syntyvät hiilidioksidipäästöt. Ilmas-
tonmuutoksen näkyvimpiä vaikutuksia ovat kesien 
lämpöaallot, jotka voivat aiheuttaa metsäpaloja ja tuhota satoa lisäten samalla kuolleisuutta (vuoden 
2003 kesä on hyvä esimerkki vaikutuksista). Se voi 
myös lisätä äärimmäisten sääilmiöiden, kuten kui-vuuden, tulvien ja voima kkaiden murskyjen ylei-
syyttä. Yhteisön soveltamat tai ehdottamat toimet, kuten yhdistetty saasteiden ehkäisy- ja valvontadi-rektiivi (IPPC) ja puitelait kansallisten ilmansaas-
teiden sallituista enimmäismääristä sallivat poliitik-
kojen ottaa huomioon paikallisten olosuhteiden muutokset. 
Kymmenen EU:n 15 nykyisessä jäsenvaltiosta on 
kaukana Kyoton lisäpöytäkirjan tavoitteista päästö-jen vähentämiseksi (päästöjen vähentäminen 8% 
vuoden 1990 tasoon verrattuna vuoteen 2010 
mennessä). Näihin maihin kuuluvat kaikki ko-heesiomaat. (Irlannissa erityisesti päästöt olivat 
vuonna 2001 31% korkeammat kuin vuonna 1990, 
kun taas 13%:n lisäys sallittiin 1990 ja 2008–2012 (Taulukko A1.10). 
Hakijamaissa päästöt laskivat EU:ta enemmän 
1990-luvulla, pääasiassa johtuen raskaan teolli-suuden vähenemisestä. 
Maiden väliset erot päästöjen aiheuttajien suhteen 
ovat paljastavia. Samalla kun hakijamaiden energian-tuotannon osuus on enemmän kuin puolet päästöjen 
kokonaismäärästä johtuen turvautumisesta fossiili-
siin polttoaineisiin, koheesiomaissa ja muualla EU:ssa niiden osuus on alle kolmannes. Toisaalta 
kuljetustoiminta aiheuttaa 21% päästöistä sekä 
koheesiomaissa että EU:n nykyisissä jäsenvalti-oissa yhteensä (luku, joka on kasvanut viime vuo-
sikymmenen aikana) mutta vain 8% hakijamaissa, 
vaikka tämän uskotaan kasvavan nopeasti maan-tiekuljetusten ja auton käytön lisääntyessä (Tau-
lukko A1.11). 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 61G
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 km1.12 Kaatopaikalle viety kunnallisjäte
Kg henkeä kohden
< 150
150 - 250
250 - 350
350 - 450
> 450
Lähde: EurostatEU14* = 291
* Perustuu seuraavien maiden lukuihin: BE, DE, FR: 1996;
ES: 2000; IE, IT, SE: 1998; NL:1997
BG, DK: NUTS0BE: NUTS1DK, EL, LU, AT, PT, FI: 1999;Canarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Lähde: Eurostat
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  62 Luonnon monimuotoisuus 
Noin kaksi kolmannesta Euroopan soista, jotka 
olivat olemassa 100 vuotta sitten, on menetetty. 
Kaupunkien levittäytyminen yhtäällä ja maaltapako 
toisaalta syrjäseuduilla ja hakijamaissa eletystä talouden rakennemuutoksesta johtuen ovat jatkuva 
uhka luonnon monimuotoisuudelle. 
Natura 2000-ohjelman tarkoituksena on Euroopan 
eläimistön ja linnuston luonnollisten elinympäristö-
jen säilyttäminen perustamalla luonnonsuojelualu-
eiden verkosto, joka käsittää yli 20,000 kohdetta, jotka on joko nimetty tai jotkaovat ehdolla. Ne kat-
tavat miltei 15% EU:n nykyisten jäsenvaltioiden 
kokonaismaa-alueesta ja kohteiden lukumäärä kasvaa laajentumisen myötä.  
Ympäristönormit ovat olennainen  
osa taloudellista, sosiaalista ja  alueellista yhteenkuuluvuutta 
Eri ympäristönormit voivat luoda uusia jakolinjoja 
puhtaassa ja terveellise ssä ympäristössä elävien 
ja muiden välille. Jos normeja noudatetaan, ne 
voivat parantaa alueiden kiinnostavuutta sijoittajien 
silmissä samalla kun ne parantavat siellä asuvien ihmisten elämänlaatua. 
EU:n nykyisissä jäsenvaltioissa ensisijalla ovat 
menneisyydessä olleet pikemminkin taloudelliset kuin ympäristönäkökohdat. Vaikka viimeksi maini-
tun suhteellinen merkitys on vaihdellut merkittäväs-
ti, koheesiopolitiikka on yleisesti ottaen vaikuttanut voimakkaammin talouden ja yhteiskunnallisiin indi-
kaattoreihin kuin ympäristöön. 
Kuitenkin koheesiopolitiikka on auttanut köyhempiä 
alueita täyttämään EU:n ympäristövaatimukset 
(erityisesti jätehuoltodirektii vi, vesihuoltodirektiivi ja 
kaupunkien jätevesihuoltoa koskeva direktiivi, jois-sa yhdyskuntarakenteeseen sijoitetaan voimak-
kaasti) ja voi jatkaa samalla  tiellä tulevina vuosina 
huomion keskittyessä ilman saastumisen ehkäi-syyn. Liikenteen määrien kasvu on erityinen huoli tässä suhteessa, koska jollei siirrytä ympäristöys-
tävällisempiin keinoihin, talouskasvu lisää päästö-
jen kasvua. 
Tämä on erityisen tärkeää hakijamaille, joissa tu-
kahdutettu autojen kysyntä ja rautateiden huono 
kunto uhkaa aiheuttaa maanteiden käytön ja pääs-töjen merkittävää kasvua. 
Tulevina vuosina erityistä huomiota on annettava 
kestävälle kehitykselle, er ityisesti seuraavien toi-
menpiteiden avulla: 
• uusien jäsenvaltioiden tukeminen, jotta ne 
pystyvät noudattamaan yhteisön säännöstöä, 
erityisesti jätehuolto-, vesihuolto-, kaupunkien 
jätevesi- ja ilman laatudirektiiviä, mikä edellyt-
tää merkittäviä sijoituksia; 
• ympäristöystävällisen teollisuuden tukemisen ja 
puhtaampien teknologioiden kehittäminen erity-isesti pk-yrityksissä; 
• käyttämättömien teollisuuslaitosten uusiokäyttö 
uusien rakentamisen sijaan; 
• puhtaampien kulkuneuvojen ja uusiutuvien en-
ergiamuotojen käytön edistäminen; 
• luonnonmullistuksista eniten kärsivien alueiden 
ennaltaehkäisevä tukeminen; 
• luonnon monimuotoisuuteen ja luonnonsuoje-
luun sijoittamisen edistäminen; 
• riittävän vesi- ja jätehuollon järjestäminen luon-
nonhaitoista kärsivillä alueilla ja niiden luon-
nonvarojen riittävä suojelu, houkutellen alueille 
liikeyrityksiä ja sijoitustoimintaa. 
 
 
                                                 
 
1  Ne, joissa bruttokansantuote henkeä kohden oli alle  90% EU:n keskiarvosta 1990-luvun alkuvuosina. 
2  Ks. Euroopan komission talousennusteet, syksy 2003. 
3  Alueellisia henkeä kohden laskettua bruttokansantuotetta  koskevia tietoja saatavana vain vuoteen 2001 asti. 
4  Näissä luvuissa ei näy Saksan yhdentymisen ja uusien jäsenv altioiden merkittävän bruttok ansantuotteen kasvun vaikutus 1991 -  
1994. 
5  Ks. Euroopan komissio, työllisyys Euroopassa  2002 ja Euroopan kilpailukykykertomus 2002. 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS                                                                                                                                                                  
636  Yhdistyneet kansankunnat, väestöennusteet, 2002 
7  Köyhyysriskissä olevilla “tasapainotettu tulo” (jossa otet aan huomioon kotitalouden koko ja rakenne) on alle 60% kansallises ta 
mediaanista. Sosiaaliset siirrot eivät tässä tapauksessa sisällä eläkkeitä tai leskeneläkkeitä, joita kohdellaan aiemmista maks uista 
johtuvina saavutettuina etui suuksina ja jotka luetaan siirtoja edeltäväksi tuloksi. 
8  On tärkeää pitää mielessä tietojen rajallisuus verrattaessa  suhteellista köyhyysriskiä kotitalouden tyypin mukaan. Erityises ti tuloja 
koskeviin lukuin ei kuulu asumistuki – tai omistusasunnossa asuneita ihmisiltä säästynyt raha – tai korkokuitit. Molemmat näist ä 
laskevat sen vanhusväestön suhteellista köyhyysriskiä, joilla  muita todennäköisemmin on omistusa sunto (vaikka tämän laajuus 
vaihtelee maiden kesken) ja joilla  usein saavat säästöilleen korkoa. 
9  Ks. Erityisesti alueet: Tilastollinen vuosikirja, 2003, Euroopan komissio, Luxemburg, ‘Kotitalouksien kirjanpito’. 
10  Yhteensä 1595 kaupunkialueen, joilla on väestöä yli 50 000 henkeä, väestöä, liiketoiminnan edellytyksiä ja taloudellisen to imin-
nan aloja tarkasteltiin laajentuneen EU:n pohjalta. 
11  Skotlannin Highlands and Islands, jossa on vain hieman yli 9 asukasta neliö kilometriä kohden, on ainoa alue Ruotsin ja Suom en 
ulkopuolella, jossa väestön tiheys on a lle 10 asukasta neliökilometriä kohden. 
12  Bruttokansantuotteen kasvu on myös ollut suhteellisen vähäi stä tänä aikana Highlands and Isl ands –alueella, ja sekä työpaik at 
että väestö ovat vähentyneet. 
13  Tiheys lasketaan yhdistelmäindeksin perusteella, josta kä yvät ilmi alueen yhteydet (teiden pituuden suhdelukujen aritmeetti nen 
keskiarvo suhteessa maa-alueeseen ja v äestöön) suhteessa EU:n keskiarvoon. 
14  Euroopan työllisyysstraegian päälinjoissa suositellaan, että päi vähoito- ja esikoulupaikkoja tulisi olla riittävästi saatav illa niin, että 
naiset voivat käydä työssä niin halutessaan. 
15  Ks. osa 2 alla. 
16  Ks. Työllisyys Euroopassa 2002, ss. 115-133. 
17  Lissabonin huippukokouksessa asetettuna tavoitteena on  on os uuden puolittaminen vähän koulutetui sta 18 - 24-vuotiaista jot ka 
eivät ole olleet koulutettavina vuoteen 2010 mennessä  
18  Ammatillisen jatkokoulutuksen s eurantatutkimuksesta,Eurostat, 2002. 
19  Rahallisena tukena, verohelpotuksina, pääom arahoituksena, halpakorkoisina lainoina, veronlykkäyksinä ja takuina annettua va lti-
onapua yrityksille pidetään suorana tulonsiirtona ja sen määrä la sketaan niin, että valtionapua koskevat tiedot sovitetaan yhte i-
seksi, maiden väliseksi vertailu kelpoiseksi indikaattoriksi. 
20  Euroopan tutkimusalueen alueellinen ulottuvuus, COM(2001) 549 final. 
21  Viimeaikaisen Kreikan, Espanjan ja Portugalin liikeyrityksiin  kohdistuneen seurantatutkimuksen perusteella useimmat esimies teh-
tävissä olevat heidän tarvitsemaansa kehi ttynyttä teknologiaa oli muualla paremmin saatavilla kuin heidän omassa maassaan. 
22  Työvoimaa koskevan seurantatutkimuksen tietoihin perustuvat arviot paikallisyksikö iden koosta sovitettiin liikeyrityksen ko koa 
koskeviin yritysten rakennetietoihin. 
23  Innobarometer 2001, Flash Eurobarometer 100, 2002. 24  Ks. tuottavuus: Avain Euroopan talouksien ja yritysten kil pailukykyyn, COM(2002) 262 final, joka osoittaa ,että todellisten  aikaan-
saatujen työpaikkojen määrä keskittyi EU:n korkean tek nologian ja korkeakoulukoulut usaloille 1995 - 2000, s.13. 
25  Euroopan komission keräämät tiedot, tietoliikenteen sääntely paketti - VIII toimeenpanokertomus - Liite 1, joulukuu 2002 
26  Samalla kun on entistä selvempää, että kilpailukykyis ten ADSL-yhteyksien tarjonta ei todennäköisesti leviä Euroopan “kannat ta-
mattomille” ja syrjäisille alueille, hallitusten ja alueviranomai sten on pohdittava, kuinka nämä alueet saisivat laajakaistan k äyt-
töönsä. Joidenkin asiaa kommentoineiden mukaan langaton teknologia on ratkaisu  syrjäseuduilla, koska sen asennuskustannuk-
set eivät ole korkeat. Teknologia ei kuit enkaan ole ilmaista, koska sen on perustuttava  joko satelliitti- tai maakaapeliverkost oihin, 
joista kummankin rakentaminen maksaa alussa ja jatkossa. Langatto mat yhteydet tarjoavat siitä huolimatta potentiaalia eri aluei -
den välisen tietoteknisen kuilun kuromiseksi umpeen. 
27  eEurope Benchmarking -kertomus, COM(2002) 62 final, 2002. 
28  Rakennerahastoista rahoitetut alueelliset innovaatiostrategiat. 
29  Puheenjohtajan päätelmät, OECD:n huippukok ous, Martigny, Sveitsi, heinäkuu 2003 
                      
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS                                                                                                                                                                   
64  
                        
 
                    
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 65 
Tilastoliite osaan 1 
 
        
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  66 A1.1 Työllisyys nykyisen EU:n alueella, 1996 ja 2002  
Työllisyysaste (% työikäisestä väestöstä)
 1996 2002 
EU15 59,9 64,2 
Muut jäsenvaltiot 61,7 65,1 
Koheesiomaat 51,5 60,2 
Kreikka 54,9 56,9 
Espanja 47,6 58,4 
Irlanti 54,9 65,0 
Portugali 62,3 68,6 
   
Lähde: Eurostat, LFS   
 
  
A1.2 BKT:n, työllisyyden, tuottavuuden ja väestön muutokset Tavoite 1 –alueilla, 1994-2001 
    Vuosittainen keskiarvo % muutos
 BKT Työlliset BKT/työlliset Väestö BKT henkeä 
kohden 
Kaikki Tavoite 1 -kohteet 3,0 1,4 1,6 0,0 2,8 
PT ja EL 3,5 1,2 2,3 0,4 3,1 
IE 9,3 5,1 4,0 1,0 8,2 
ES Tavoite 1 3,4 2,9 0,5 0,4 3,0 
ES Tavoite 1 :n ulkopuolella 3,6 2,6 1,0 0,4 3,2 
DE Tavoite 1 1,7 -0,3 2,0 -0,5 2,2 
DE Tavoite 1 :n ulkopuolella 1,6 0,8 0,8 0,3 1,3 
IT Tavoite 1 1,9 0,3 1,6 0,0 1,9 
IT Tavoite 1 :n ulkopuolella 2,1 1,2 0,9 0,3 1,8 
Muut Tavoite 1 -alueet 2,5 1,7 0,8 0,2 2,3 
EU15 2,5 1,1 1,4 0,4 2,1 
      
Lähde: Eurostat, aluekirjanpito ja  aluepolitiikan pääosaston laskelmat  
   
A1.3 Tilastolliset vaikutukset Ta voite 1 -alueilla (perustuu ostovo imana mitattuun bruttokansantuotteeseen 
henkeä kohden, keskiarvo 1999-2001)  
 EU:ssa EU:ssa N10-
maissa EU:ssa 
Kaikki muuttujat suhteessa keskimääräiseen BKT:hen henkeä kohden  
nykyisten 15 jäsenvaltion EU:n alueella ta i 25 jäsenvaltion EU:ssa (eritelty): EU15 EU25 EU25 EU25 
Alueiden määrä, joiden BKT/henkilö alle 75% keskiarvosta 50 33 36 69 
Näiden alueiden väestö (miljoonaa) 73 54 69 123 
Väestö ( % nykyisen EU :n jäsenvaltioista/N10 19,2 14,2 92,4  
Väestö (% 25 jäsenvaltion EU :sta)  11,9 15,2 27,1 
Näiden alueiden keskimääräinen BKT/henkilö (ostovoima)  
(% EU15/EU25, keskiarvo) 65,1 69,3 46,0 56,2 
     
N10: uudet jäsenvaltiot     
Lähde: Eurostat, aluekirjanpito ja aluepolitiikan pääosaston laskelmat     
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 67A1.4 Työllisyyden rakenteet hakijamaissa ja EU:ssa, 2002 
    % työväestöstä 15-64 v.
 A. Hakijamaat B. Tavoite 1 
alueet C. Tavoite 1 
alueiden ulkop. Ero B-A Ero C-A 
Maatalous 10,7 5,2 1,9 -5,5 -8,8 
Kaivostoiminta, kaasu,  
sähkö, vesi 1,9 0,7 0,7 -1,2 -1,2 
Perusteollisuus 8,9 6,5 7,8 -2,4 -1,1 
Kemikaalit ja  
öljynjalostusteollisuus 0,6 0,4 1,0 -0,2 0,4 
Koneenrakennus 2,8 1,7 4,5 -1,1 1,7 
Rakennustoiminta 3,4 6,4 4,8 3,0 1,4 
Peruspalvelut 14,2 17,4 20,5 3,2 6,3 
Asiantuntijapalvelut 3,3 4,3 9,1 1,0 5,8 
Kunnallistoimi 6,9 7,4 11,4 0,5 4,5 
Julkishallinto 3,4 4,8 4,9 1,4 1,5 
Kokonaistyöllisyysaste 56,2 54,9 66,7 -1,3 10,5 
Maatalous 10,7 5,2 1,9 -5,5 -8,8 
Teollisuus 17,7 15,8 18,8 -1,9 1,1 
Palvelut 27,8 34,0 45,9 6,2 18,1 
      
Lähde: Eurostat, LFS      
 
  
A1.5 Työttömyysasteet nykyisen EU:n alueella, 1996 ja 2002 
Työttömyysaste (% työvoimasta)
 1996 2002 
EU15 10,7 7,8 
Muut jäsenvaltiot 9,5 7,5 
Koheesiomaat 17,0 9,6 
Kreikka 9,7 10,0 
Espanja 22,3 11,4 
Irlanti 11,9 4,3 
Portugali 7,4 5,1 
   
Lähde: Eurostat, LFS   
 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  68  
 
EU15 
17,8 
29,0 
16,0 
10,0 
9,0 
35,0 15,7 
16,0 15,0 
  
UK 
21,2 
35,0 17,0 
9,0 5,0 
50,0 15,8 
13,0 17,0 
  
SE 
24,1 
17,0 
4,0 
5,0 
: 
16,0 
7,2 
: 
10,0 
  
FI 
30,7 
45,0 
8,0 
5,0 
10,0 
11,0 
5,0 
7,0 
11,0 
  
PT 
28,0 
46,0 32,0 
13,0 10,0 
39,0 20,2 
23,0 20,0 
  
AT 
12,7 
35,0 18,0 
10,0 
7,0 
23,0 10,2 
9,0 
12,0 
  
NL 
18,9 
3,0 5,0 
4,0 9,0 
45,0 11,2 
18,0 11,0 
  
LU 
10,2 
7,0 8,0 
6,0 5,0 
35,0 16,2 
26,0 12,0 
 IT 
16,0 
29,0 14,0 
12,0 15,0 
23,0 21,7 
24,0 19,0 
 % kunkin tyypin kotitalouksista 
IE 
33,0 
79,0 37,0 
14,0 
8,0 
42,0 26,2 
10,0 21,0 
  
FR 
17,7 
27,0 16,0 
11,0 12,0 
35,0 14,4 
14,0 15,0 
  
ES 
21,0 
43,0 24,0 
14,0 
8,0 
42,0 24,7 
18,0 19,0 
  
EL 
15,0 
38,0 36,0 
17,0 18,0 
37,0 14,0 
23,0 20,0 
  
DE 
18,8 
19,0 
7,0 
8,0 5,0 
36,0 11,0 
11,0 11,0 
  
DK 
35,0 
40,0 22,0 
5,0 7,0 
10,0 
4,9 
4,0 
11,0 
  
BE 
14,6 
27,0 26,0 
8,0 8,0 
25,0 
8,9 
15,0 13,0 
  
 
Yksineläjät 30-64 
Yksineläjät >64 
Parit –väh. toinen >64  
Parit - kummatkin <65 3 aikuista 
Yksineläjä Pari 
3 aikuista  
 A1.6 Köyhyysriskistä kärsivät, 2000*  
 
 
Lapsettomat 
 
 
  
Lapsiperheet  
 Kaikki kotitaloudet 
 
* Kotitaloudet, joiden tulot henkeä kohden ovat alle  60% kotitalouksien kyseisen maan mediaanista.  
Lähde: Eurostat, ECHP, marraskuu 2003  
 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 69 
EU15 
 
9,0 
10,0 
7,0 
10,0 
9,0 
7,0 
34,0 
14,0 
100,0 
  
UK 
 
8,2 
14,3 
8,2 
11,2 
4,1 
17,3 
29,6 
7,1 
100,0 
  
SE 
 
32,7 10,9 
7,9 4,0 
0,0 
12,9 
31,7 
0,0 
100,0 
  
FI 
 
33,0 23,0 
6,0 6,0 
7,0 
3,0 
18,0 
4,0 
100,0 
  
PT 
 
1,0 
6,1 
4,0 
12,1 
10,1 
3,0 
32,3 31,3 
100,0 
  
AT 
 
8,0 
17,0 
9,0 
10,0 
10,0 
5,0 
26,0 15,0 
100,0 
  
NL 
 
15,0 
2,0 
7,0 4,0 
7,0 
15,0 
39,0 11,0 
100,0 
  
LU 
 
5,0 3,0 
7,0 6,0 
7,0 
4,0 
43,0 
25,0 
100,0 
 IT 
 
2,0 7,1 
4,0 7,1 
19,2 
1,0 
38,4 21,2 
100,0 
 % of all Köyhyysriskin kotitaloudet  
IE 
 
6,0 
14,0 
3,0 9,0 
5,0 
5,0 
45,0 
13,0 
100,0 
  
FR 
 
6,9 7,8 
7,8 
11,8 
8,8 
7,8 
41,2 
7,8 
100,0 
  
ES 
 
3,0 
6,0 
5,0 
11,0 
9,0 
3,0 
37,0 
26,0 
100,0 
  
EL 
 
2,0 8,8 
5,9 
20,6 
18,6 
2,9 
24,5 16,7 
100,0 
  
DE 
 
16,0 13,0 
8,0 6,0 
8,0 
7,0 
29,0 
13,0 
100,0 
  
DK 
 
19,8 16,8 
9,9 
24,8 
5,0 
2,0 
18,8 
3,0 
100,0 
  
BE 
 
5,0 
11,0 
7,0 
24,0 
7,0 6,0 
30,0 
10,0 
100,0 
  
 
Yksineläjät 30-64 Yksineläjät >64 
Parit – väh. toinen >64 Parit - molemmat <65 
3 aikuista 
Yksineläjä 
Pari 
3 aikuista 
 
 A1.7 Köyhyysriskissä olevat kotitaloustyypeittäin, 2000*  
 
 
Köyhyysriskissä olevat kotitaloudet  
Lapsettomat 
 
  
 
Lapsiperheet 
 
 
Kaikki kotitaloudet 
 
* Kotitaloudet, joiden tulot henkeä kohden ovat alle  60% kotitalouksien kyseisen maan mediaanista, 
Lähde: Eurostat, ECHP, marraskuu 2003 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  70  
 
N12 (5) 
18541 
240960 
 
76,9 
: 
: 
 
: 
: : 
 
12,1 
: 
: 
 
15,8 
37,2 
47,0 
 
 
 
 
 
 
  
Vuoristoalueet (3) 
EU 15 (3, 4) 
66789 
1322910 
 
50,5 
: 
: 
 
: 
: : 
 
8,9 
: 
: 
 
5,6 
34,3 
60,1 
 
 
 
 
 
 
  
Tavoite 1  
-alueet (2) 
82912 
1027018 
 
80,7 
2,0 
4571,0 
 
67,1 
48,2 
94,7 
 
14,2 
2,5 
29,3 
 
9,0 
28,2 62,8 
 
   
 
  
EU 15 keskiarvo 
(2) 
379604 
3243415 
 
117,0 
2,0 
8648,1 
 
100,0 
48,2 
263,4 
 
7,8 
2,5 
29,3 
 
4,0 
28,2 
67,7 
 
  
  
Harvaan  
asutut 
alueet (2) 
2122 
424022 
 
5,0 
3,3 
9,7 
 
87,6 
75,7 98,8 
 
10,4 
5,9 
14,1 
 
6,4 
24,6 69,0 
 
  
 Kaukaisimmat 
alueet 
3943 
99638 
 
39,6 
2,0 
343,3 
 
68,4 
48,2 
78,4 
 
16,1 
2,5 
29,3 
 
5,3 
19,4 75,3 
 Saaret (1) 
9423 
94466 
 
99,8 
8,5 
336,5 
 
71,7 
60,0 
141,6 
 
16,1 
2,9 
20,1 
 
10,5 
20,8 68,7 
 A1.8 Luonnonhai tta-alueet: pääindikaattorit, 2001 
 
Kokonaisväestömäärä (1000 as.) 
Alue (km²) Väestön tiheys (as./km²) 
Keskiarvo 
Vähintään Enintään 
BKT henkeä kohden (ostovoimana) (EU-15=100) 
Keskiarvo 
Vähintään Enintään 
Työttömyysaste (%) 
Keskiarvo 
Vähintään 
Enintään 
Alakohtainen työllisyys (% työllisistä) 
Maatalous 
Teollisuus 
Palvelut 
 
(1) NUTS 2 - tai NUTS 3  -saarialueet  
(2) määritelty NUTS 2 -tasolla  
(3) Työttömyyslukuihin ei sisälly Kreikkaa, ty öllisyyslukuihin ei sisälly Espanjaa ja Kreikkaa  
(4) Työllisyyslukuihin ei sisälly Ranskan merten takaisia departemen tteja 
(5) työttömyys- ja työllisyyslukuihin sisältyvät vain B ulgar ia, Tsekin tasavalta, Unkari, Romania, Slovenia, Slovakia  
Lähde: kaikki tiedot EUROSTATista, paitsi  vuoristoalueet Vuoristoaluetutkimuksesta, (k ehitetty NUTS 5 -tasolla) mukautettu Eur ostatin tietoihin 
 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 71 
Valtion T&K tuki % 
koko teollisuuden 
valtiontuesta 
% 
19,2 
23,9 
10,5 
17,2 
1,4 
25,9 
21,3 
3,6 
18,5 
21,1 27,0 
48,2 11,7 
39,5 
16,5 
21,1 
 
  
Indeksi,  
EU15=100 
100 
156 124 
123 
8 
65 
146 
40 92 
150 
111 
217 
19 
228 
58 
45 
 
  
T&K valtiontuki teollisuuden 
työntekijää kohden 
EUR/työntekijä 
150 
234 
186 
185 
12 
98 
220 
59 
138 
225 
166 
326 
28 
341 
87 
67 
  
Indeksi,  
EU15=100 
100 
125 
226 
138 
104 
48 
132 
212 
95 
137 
79 
87 31 
111 
68 
41 
 Teollisuuden valtiontuet  
alan työllistä kohden 
EUR/työntekijä 
780 
979 
1766 
1077 
809 
378 
1032 
1650 
745 
1066 
615 
676 239 
865 
527 
317 
 Teollisuuden 
työpaikat 
1000 
30077 
652 436 
8105 
605 
2914 
3779 
302 
5161 
33 
1059 
672 966 
452 
768 
4173 
 T&K valtiontuki  
teollisuudelle 
miljoonaa euroa 
4513 
152 
81 
1500 
7 
286 
830 
18 
710 
7 
176 
219 
27 
154 
67 
279 
 Teollisuuden valti-
ontuki 
miljoonaa euroa 
23460 
639 
770 
8733 
490 
1100 
3898 
498 
3842 
35 
651 
454 231 
391 
405 
1323 
 A1.9 T&K valtiontuki ja teollisuus, keskiarvo 1999-2001 
 
 
EU15 
BE DK 
DE 
EL 
ES FR 
IE 
IT 
LU 
NL 
AT PT 
FI 
SE 
UK 
 
Lähde: Kilpailupolitiikan pääosasto, Valtiontukien tarakstuslautakunta 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  72 A1.10 Kasvihuonekaasupäästöt, 2000 
 Indeksi, 
perusvuosi 
1990=100* Kioton tavoite 
EU15 96,0 92,0 
BE 106,0 92,5 
DK 99,0 79,0 
DE 81,0 79,0 
EL 124,0 125,0 
ES 135,0 115,0 
FR 98,0 100,0 
IE 124,0 113,0 
IT 104,0 93,5 
LU 55,0 72,0 
NL 103,0 94,0 
AT 103,0 87,0 
PT 130,0 127,0 
FI 96,0 100,0 
SE 98,0 104,0 
UK 87,0 87,5 
N10 69,0 : 
BG 49,4 92,0 
CY 140,0 : 
CZ 76,4 92,0 
EE 45,4 92,0 
HU 82,4 92,0 
LT 46,3 92,0 
LV 34,1 92,0 
MT 129,0 : 
PL 68,1 92,0 
RO 61,9 94,0 
SI 99,3 94,0 
SK 66,9 92,0 
   
*Perustuu hiilidioksidi2 ekvivalentteihin; kursiiviluvut ovat 
Eurostatin väliaikaisia arvioita 
Lähde: Euroopan ympäristövirasto (EEA) ja Eurostat 
 
            
  A1.11 Kasvihuonekaasupäästöt aloittain, 2001 
% kaikista päästöistä
 N10 Koheesio-maat EU15 
Energia jne. 53,0 31,0 29,0 
Teollisuus 17,0 21,0 21,0 
Liikenne 8,0 21,0 21,0 
Maatalous 9,0 13,0 10,0 
Jäte 4,0 4,0 3,0 
Muut 9,0 10,0 16,0 
    
Lähde: Euroopan ympäristövirasto (EEA) 
 
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 73A1.1 Työllisyys aloittain, 2002
MaatalousTeollisuusPalvelut
% kaikista työpaikoista< 1,971,97 - 3,183,18 - 5,285,28 - 9,96>= 9,96Ei tietojaEU27 = 7,0 Lähde: Eurostat© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys
2501250 km
% kaikista työpaikoista< 22,7322,73 - 26,4926,49 - 30,5830,58 - 33,85>=33,85Ei tietojaEU27 = 28,9% kaikista työpaikoista< 56,256,2 - 62,4462,44 - 67,8967,89 - 73,54>= 73,54Ei tietojaEU27 = 64,1
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  74 A1.2 Bruttokansantuote työntekijää kohden (EUR), 2001
Indeksi, EU25 = 100
<2 5
2 5-5 0
50 - 100100 - 120
120 - 130
>= 130BE, NL: NUTS0
Lähde: Eurostat ja kansalliset tilastokeskukset
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
Ei tietoja
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 75© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.3 Työikäisen väestön määrän muutokset (15-64), 2000-2025
Kokonaismuutosprosentti %
< -8,1
-8,1 – -3,42
-3,42 – 0,48
0,48 – 3,97
>= 3,97
Ei tietojaEU27 = -3,5
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
Lähde: Eurostat, UN
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  76 © EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.4 Vanhusten määrän muutokset (65+), 2000-2025
Kokonaismuutosprosentti %
< 27,41
27,41 - 36,9
36,9 - 44,97
44,97 - 57,49
>= 57,49
Ei tietojaEU27 = 40,5
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS 0
Lähde: Eurostat, UN
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 77A1.5 Yhteydet maanteitse, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmYhteysindeksi, EU27=100
0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
Vähintään 180Lähde: ESPON database
Tietojen alkuperä: Spiekermann & Wegener (S&W)
Tämä kartta ei ole välttämättäESPON-seurantakomitean näkemyksen mukainen
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  78 A1.6 Yhteydet rautateitse, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmYhteysindeksi, EU27=100
0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
Vähintään 180Lähde: ESPON database
Tietojen alkuperä: Spiekermann & Wegener (S&W)
Tämä kartta ei ole välttämättäESPON-seurantakomitean näkemyksen mukainen
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 79A1.7 Yhteydet lentoteitse, 2001EUROPEAN SPATIAL PLANNING
OBSERVATION NETWORK
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmYhteysindeksi, EU27=100
0<2 0
2 0<4 0
4 0<6 0
6 0<8 0
80 < 100100 < 120
120 < 140
140 < 160
160 < 180
Vähintään 180Lähde: ESPON database
Tietojen alkuperä: Spiekermann & Wegener (S&W)
Tämä kartta ei ole välttämättäESPON-seurantakomitean näkemyksen mukainen
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  80 © EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.8 Varhain koulunkäynnin lopettaneet, 2002
% 18-24-vuotiaasta väestöstä
< 7,7
7,7 - 11,1
11,1 - 14,3
14,3 - 21
>= 21
Ei tietojaEU27 = 16,4
Varhain koulunkäynnin lopettaneet: 18-24-vuotias väestö,
jolla alempi keskiasteen koulutus,ei koulutuksessa
Lähde: Eurostat
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 81gReoiGIS geoiGISR
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 kmCanarias (E)
Guadeloupe Martinique Réunion
Guyane (F)
Açores (P)
Madeira
A1.9 EPO patentti hakemukset, keskiarvo 1999-2001
Hakemuksia miljoonaa asukasta kohden
< 10,89
10,89 - 63,28
63,28 - 111,29
111,29 - 200,24
>= 200,24EU27 = 120 5 ,
BG, CZ, HU, PL, RO, SK: NUTS0
EPO: Euroopan patenttitoimisto
Lähde: Eurostat
Osa 1 — Yhteenkuuluvuus, kilpailukyky, työllisyys ja kasvu – Tilanne ja suuntaukset 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  82  
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 83 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden  
politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
 
      
Sisällysluettelo 
Johdanto....................................................................................................................... ................ 84  
Kansallisten politiikkojen julkisten menojen vaikutus.................................................................... 84  
Valtion menojen  alueelliset vaikutukset ....................................................................................... 87 
Verotuspolitiikka ja alueellinen bruttokansantuote........................................................................ 91  
Jäsenvaltioiden aluekehityspolitiikka .......................................................................................... .. 95 
Tilastoliite osaan 2 ........................................................................................................... ........... 101 
 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  84 Johdanto 
Tämän osan tarkoituksena on tutkia julkisia menoja 
sisältävien kansallisten politiikkojen alueellista vaiku-
tusta ja niiden rahoitustapaa unionin eri osissa. Toi-
seksi on otettava huomioon eri maiden alueiden väli-set tulonjakomekanismit alueiden välisen taloudelli-
sen suorituskyvyn erojen kaventamiseksi. Kolmante-
na huolena ottaen huomioon sen mahdollisesti tär-keän vahvistavan vaikutuksen paikallisiin talouksiin 
on suorien ulkomaisten sijo itusten (FDI) suhteellisen 
laajuuden tarkastaminen EU:n ja hakijamaiden alu-
eella sekä valtion ja aluehallinnon toiminnan laajuu-
den vaikuttavuuden arvioiminen sen sijoittamisessa. 
Kansallisten politiikkojen 
julkisten menojen vaikutus 
Miltei kaikki valtion toimet, joihin kuuluu julkisia me-
noja, vaikuttavat alueelliseen tasapainoon siinä mie-
lessä, että kyseiset menot syntyvät yhdellä alueella 
tai toisella ilman, että m enojen kohdistuminen tietylle 
paikkakunnalle olisi tarkoituksellinen poliittinen pää-
tös. Ne vaikuttavat myös, sitä on syytä korostaa, alu-
eiden sisällä paikkakuntiin siitä syystä, että samat itsenäiset mekanismit toimivat tällä tasolla kuten 
maiden välillä. 
Tällaisiin politiikkoihin kulutettu rahamäärä on huo-
mattavasti suurempi kuin rakennerahastoista rahoite-
tut menot niin, että mahdollinen vaikutus sekä talou-delliseen että sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen jä-senvaltioiden kesken on huomattavasti suurempi. 
Kuten alla on osoitettu, julkisia menoja ja menojen 
rahoitusta säätelevät kansalliset politiikat vaikuttavat voimakkaasti köyhempien alueiden tulotukeen. Nämä 
politiikat eivät kuitenkaan enimmäkseen kohdistu 
alueisiin, vaikka ne vaikuttavatkin alueelliseen tasa-painoon. Niiden painopiste on yleensä pikemminkin 
välittömissä yhteiskunnallisissa ongelmissa ja tulotu-
essa kuin kilpailukyvyn vahvistamisessa.  
Sinänsä näiden maiden politiikat ja EU:n koheesiopo-
litiikka, jonka keskiössä ovat perusteellisempiin ra-
kenteellisiin heikkouksiin pureutuminen, täydentävät toisiaan pikemminkin kuin olisivat keskenään ristirii-
taisia. Itse asiassa riippum atta niiden suhteellisen pienestä koosta rakennerahastoilla on merkittävä 
tehtävä alueellisten erojen häivyttämisessä ja yh-
teenkuuluvuuden vahvistamisessa.  
Julkiset menot ja yhteenkuuluvuus 
Jopa politiikoilla, jotka eivät suoraan aiheuta menoja, 
on yleensä epäsuoria menoja lisääviä vaikutuksia 
yhteenkuuluvuuteen vaikuttamisen ohella. EMU:ssa, 
vaikka Euroopan keskuspankki vastaa rahapolitiikas-ta, kansalliset hallitukset ho itavat veropolitiikan. Yh-
tenä veropolitiikan tavoitt eena on pitää yllä taloudel-
lista vakautta rahapolitiikan tukemiseksi niin, että se voi tukea kasvua. Rahapo liittisen yhdentymisen ai-
kana vakaus- ja kasvusopimuksen ajatuksena on antaa automaattisten vakau ttajien toimia vapaasti 
suhdannevaihteluista riippumatta, samalla kun ne 
pitävät yllä budjettikuria muilla aloilla talous- ja rahalii-
ton pysyvänä ominaisuutena.  
Budjetin menoissa, tuloista erillään, ainoa poikkeuk-
setta talouden suhdannevaihteluihin vaikuttava bud-
jettikohta on työttömyyskustannukset. Seuraavien vuosikymmenien ajan väestön jatkuva vanhenemi-
nen aiheuttaa voimakkaita paineita julkisten menojen 
kasvattamiseen. Budjettikuri, rajoittamalla yleisesti menojen kasvua, lisää verotuksen kestävyyttä tule-
vaisuudessa. 
Yleinen makroekonominen suorituskyky ei ole tämän 
osan suoranainen huolenaihe, vaikka se korostaakin 
jäsenvaltioiden julkisten menojen ja tulojen viimeai-
kaisia suuntauksia kokonaisuudessaan ja muutoksia 
julkisten menojen rakenteessa. Yhdistelmäverotuk-
sen vaikutuksista eri alueisiin  tai eri sosiaaliryhmiin ei 
ole tietoa. Yhdistelmäverotus on johtanut velkojen 
korkojen alenemiseen, kun lainanotto on vähentynyt  
 mikä taas on mahdollisesti vapauttanut varavarojen 
käytettäviksi muihin sosiaalisesti ja taloudellisesti 
hyödyllisiin ohjelmiin  ja painanut samanaikaisesti 
painanut menoja alaspäin.  
Lisäksi, vaikka menoja on yleisesti laskettu suhtees-
sa bruttokansantuotteeseen tällaisen paineen tulok-
sena, tiukemmat paineet edellyttävät meno-ohjelmien 
laadullista parannusta, vaikkei toimenpiteen vaiku-tuksesta alueellisten koheesiopolitiikkojen vaikutta-
vuuteen ole todisteita. Lisäksi muutokset verotuk-
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 85sessa ovat saattaneet vaikuttaa lyhyellä aikavälillä 
heikompien alueiden tappioksi. Jopa lyhyellä aikavä-
lillä yhdistelmäverotus saattaisi tukea kasvua, jos se 
toteutettaisiin asianmukaisesti ja jos siihen liitettäisiin rakenneuudistus. Pidemmällä aikavälillä talous- ja 
rahaliiton ja siihen liittyvien politiikkojen luoman va-
kaan makroekonomisen ympäristön vaikutus kas-vuun on todennäköisesti myönteinen. Kaikki alueet 
todennäköisesti hyötyvät tästä,  vaikka toistaiseksi se 
ei nykyisessä taantumassa  ole näkynyt vahvempana 
kasvuna. 
Valtion menot ovat kaiken kaikkiaan vähentyneet 
merkittävästi koko EU:ssa viime vuosina. Vuosina 1995 – 2002 se laski suhteessa bruttokansantuottee-
seen keskimäärin hieman yli 51%:sta hieman yli 
47%:iin Portugalin ollessa ainoa edes jonkinlaista kasvua kokenut maa (ja sielläkin kasvua oli vain 1 
prosenttiyksikkö) (Kaavio 2.1 ja taulukko A 2.1). Tä-
mä lasku olisi selvästi koko EU:n velkojen korkojen  2 prosentin laskua suurempi. Italiassa, jossa sellais-
ten maksujen osuus oli vuonna 1995 12% bruttokan-
santuotteesta ja jossa lasku oli erityisen suurta (miltei 
6 prosenttiyksikköä), koko lasku heijastui alempina 
menoina. 
Samalla kun valtion menot laskivat merkittävästi koko 
EU:ssa, valtion verotulot ja tulos muista lähteistä las-
kivat vain hieman suhteessa bruttokansantuottee-
seen, mikä on osoitus verotason pitämisestä sama-na. Irlannissa bruttokansant uotteen kasvu oli erityi-sen voimakasta, yhdenkään jäsenvaltioiden tulo ei 
laskenut yli 2% bruttokans antuotteesta ja kuudessa 
maassa se kasvoi. Budjettivajaus oli siten vähäinen koko unionin alueella ja useissa tapauksissa tilanne kääntyi ylijäämäiseksi.  
Muutokset valtion menojen rakenteessa 
Huolimatta velkojen koron maksun laskusta, valtion siirtomenot yksittäisille kans alaisille tai liikeyrityksille 
ovat myös laskeneet viime vuosina suhteessa brutto-
kansantuotteeseen. Vuosina 1995 - 2002 sosiaa-
liavustuksina maksetut menot (hieman yli 16%  bruttokansantuotteesta koko EU:ssa) olivat keski-
määrin vähäiset, miltei 1%  bruttokansantuotteesta, 
huolimatta väestön ikääntymisestä ja kasvavasta 
eläkeläisten määrästä. Tämä vähennys johtui osittain 
työttömyyden laskusta, mutta se myös heijastaa 
yleistä suuntausta rajoittaa mahdollisuuksien mukaan sosiaaliavustusten kasvua. Sosiaaliavustusten vähe-
neminen ei kuitenkaan ollut yleinen suuntaus koko 
EU:n alueella Saksan, Kreikan ja Portugalin avustus-ten kasvaessa merkittävästi ja Italian hieman vä-
hemmän. 
Samalla kun vanhuuseläkkeistä johtuvat sosiaalime-
not EU:ssa ovat kasvaneet viime vuosina eläkeikäi-
sen väestön määrän kasvaessa, työttömyydestä joh-
tuvien menojen osuus on yleisesti laskenut johtuen työttömien määrän merkittävästä laskusta. Viimeisten 
010203040506070
SE DK FR AT BE FI IT NL EU15 EL DE PT LU UK ES IE0102030405060701995 2002% bruttokansantuotteesta2.1 Julkiset menot jäsenvaltioissa 1995 ja 2002
Lähde: Eurostat, valtionhallinnon luvut
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  86 saatavissa olevien tietojen mukaan (vuodelta 2000) 
vanhuuseläkkeiden (mukaan lukien kansaneläkkeen 
perusosa) osuus on vain hieman yli 46% EU:n kaikis-
ta sosiaalimenoista ja merkittävästi alle 40% vain kolmessa pohjoismaassa, joissa sosiaaliturva on 
muita maita laajempi, ja Irlannissa, jossa eläkkeellä 
olevien määrä on suhteellisen alhainen (Taulukko A2.2). Vain Italiassa osuus on yli puolet (63%). Sitä 
vastoin työttömyysavustusten osuus on vain hieman 
yli 6% EU:n kaikista sosiaalimenoista ja alle 10% kaikissa jäsenvaltioissa Belgiaa, Espanjaa, Suomea 
ja Tanskaa lukuun ottamatta  heijastaen ensimmäi-
sissä kolmessa työttömien suurta joukkoa ja viimei-
sessä korkeita henkeä kohti laskettuja menoja. 
Muut menot, lukuun ottamatta sosiaalimenoja, mu-
kaan lukien yrityksille maksettavat tukiaiset, laskivat enemmän, eli 2½% koko bruttokansantuotteesta, 
laskun ollessa erityisen suurta Saksassa (miltei 7% bruttokansantuotteesta) ja Alankomaissa (yli 4% bruttokansantuotteesta). Useimmissa muissa maissa 
lasku lasku toisaalta paljon vaatimattomampaa tai 
muutoksia oli vain vähän, kun taas Itävallassa ja Por-tugalissa tämän budjettikohdan menot kasvoivat. 
Sitä vastoin nykyiset tavaroihin ja palveluihin kohdis-
tuvat menot pysyivät keskimäärin paljolti samoina suhteessa bruttokansantuotteeseen (hieman alle 
21% bruttokansantuotteesta). Niistä julkisen sektorin 
työntekijöiden palkkamenot laskivat johtuen osittain 
joidenkin palvelujen ulkoistamisesta — tai yksityistä-
misestä. Vaikka julkisen sektorin palkkakustannukset 
eivät laskeneet kaikissa jäsenvaltioissa suhteessa bruttokansantuotteeseen, lasku oli merkittävää (yli 
1% bruttokansantuotteesta) Saksassa, Espanjassa, 
Irlannissa, Itävallassa ja Suomessa. Portugalissa julkisen sektorin palkkakustannukset kasvoivat mer-
kittävästi suhteessa bruttokansantuotteeseen. 
Verrattaessa julkisen sektorin menojen ja muiden 
ostojen välisten erojen suuruutta julkisten investoin-
timenojen ja erilaisten yhdyskuntarakenteiden raken-
tamismenojen määrä on suhteellisen pieni kaikkialla EU:ssa. Vuonna 2002 se oli keskimäärin vain hieman 
yli 2% EU:n bruttokansantuo tteesta ja yli 4% brutto-
kansantuotteesta vain Irlannissa ja Luxemburgissa. 
Lisäksi menot ovat laskeneet viime vuosina suhtees-
sa bruttokansantuotteeseen. Vuosina 1995 – 2002 menot kasvoivat enemmän kuin hienoisesti vain 
Kreikassa, Irlannissa ja Alankomaissa. Kaikkien pit-
käaikaisiin sijoituksiin varattujen menojen osuus py-syi muuttumattomana kyseisen ajanjakson ajan. Tä-mä saattaa olla osoitus siitä, että useimmissa jäsen-
valtioissa julkisen sektorin  yhdyskuntarakenteet eivät 
viime vuosina ole kasvaneet ja että julkinen pää-
omanmuodostus on vääränlaista. Tämän ajanjakson 
ajan julkisiin yhdyskuntarak enteisiin sijoittamisen li-
sääntynyt osuus on toteutettu  julkisten ja yksityisten 
tahojen jonkinlaisessa yhteistyössä monissa jäsen-valtioissa. Yksityisen rahoituksen korvaaminen julki-
sella, johon tämä voi johtaa, ei ehkä välttämättä näy julkisen sektorin kirjanpitoluvuissa.  
Julkisten menojen jakautuminen näihin laajoihin 
luokkiin heijastaa niitä toimintoja, joita hallitukset suo-rittavat, niiden toimittamia palveluja ja käytössä ole-
vaa palvelurakennetta, joka vaihtelee maasta toiseen 
kansallisten järjestelyjen mukaan. Suuri osa tavara- ja palvelumenoista koostuu koulutuksen, terveyden-
hoito- ja sosiaalipalvelujen järjestämisestä. Se tapa, 
millä näiden palvelujen toimittaminen on järjestetty — joko henkilöstöä suoraan palkkaamalla tai heidän 
palveluksiaan ostamalla  heijastuu siten julkisten 
palkkamenojen suuruudessa suhteessa muihin julki-
siin tavaroiden ja palvelujen ostoihin.  
Valtion menot ja sosiaalinen 
yhteenkuuluvuus 
Suuri osa EU:n jäsenvaltioi den julkisista, erityisesti 
sosiaaliturvaan ja sosiaalipalveluihin käytetyistä me-
noista johtuu eurooppalaisesta hyvinvointimallista ja, 
tarkoitetusti tai ei, sen asemasta tulotasoerojen ka-
ventajana ja mahdollisuuksien tasa-arvon lisääjänä. Vuonna 2001 (vuoden 2002 tiedot eivät ole vielä saa-
tavissa) sosiaaliturvan osuus oli noin 40% kaikkien 
EU-jäsenvaltioiden menoista,  kun taas toiset 24% 
käytettiin koulutukseen ja terveydenhoitoon. Kaikilla 
nämä menot vaikuttavat, kuten alla on näytetty, alu-
eiden välisten julkisten menojen toimivaan jakoon, 
koska mihin tahansa alueeseen sijoitettu rahamäärä 
on pitkälti riippuvainen niid en ihmisten lukumäärästä, 
jotka siellä asuvat, heidän ikärakenteestaan ja heidän 
sosiaaliturvan tarpeestaan. 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 87Viime vuosina, julkisten menojen yleisestä laskusta 
johtuen, valtionhallinnon toiminnalliset ja palvelume-
not, mukaan lukien sosiaaliohj elmiin käytetyt menot, 
ovat myös laskeneet. Vuosina 1995 – 2001 EU:n 
sosiaaliturvamenot (mukaan lukien hallinnolliset kulut 
ja sosiaaliavustukset) laskivat keskimäärin noin 1% 
bruttokansantuotteesta, kun taas terveydenhoitoon ja koulutukseen suuntautuvat m enot pysyivät pitkälti 
muuttumattomina (Taulukko A2.3). Tämä on kuiten-kin osoitus siitä, että näiden menojen osuus nousi näinä kuutena vuonna kokonaismäärästä laskettuna 
59%:sta 64%:iin, yksinomaan sosiaaliturvaan mene-
vän osuuden kasvaessa 38%:sta 40%:iin. 
Huolimatta sosiaaliturvamenojen voimakkaasta las-
kusta suhteessa bruttokansantuotteeseen vuosina 
1995 - 2001, sen osuus kaikista menoista kasvoi kai-kissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Alankomaita, 
Suomea ja Ruotsia. Kahdessa viimeisessä menojen 
osuus oli selvästi keskiarvon yllä vuonna 1995. 
Terveydenhoitomenot kasvoivat suhteessa brutto-
kansantuotteeseen useimmissa jäsenvaltioissa ky-
seisenä ajanjaksona menojen laskiessa vain Luxem-burgissa, Itävallassa ja Suomessa. Näiden maiden 
terveydenhoitomenojen osuus kasvoi Itävaltaa lu-
kuun ottamatta.  
Koulutusmenojen lasku suht eessa bruttokansantuot-
teeseen oli merkittävämpää näinä kuutena vuotena, 
mikä heijastaa osittain kouluikäisten lasten määrän kasvua, vaikka menot kasvoivatkin Tanskassa, Ruot-
sissa, Italiassa, Portugalissa ja Yhdistyneessä Ku-
ningaskunnassa. Jälleen kerran koulutusmenojen osuus kasvoi kyseisenä ajanjaksona miltei kaikissa 
jäsenvaltioissa ainoiden poikkeusten ollessa Irlanti ja 
Suomi, joissa se laski hieman. 
Valtion koulutusmenojen sekä terveydenhoito- ja so-
siaalipalvelumenojen kasvusta seuraa vastavuoroi-
sesti yleisiin valtionhallinnon palveluihin suuntautuvi-en menojen (perushallinto) ja muiden menojen lasku, 
joihin kuuluvat velkojen korkojen, tukiaisten ja mui-
den siirtojen kuin sosiaaliavustusten maksu, mihin puolestaan kuuluu teollisuus- ja aluetukien maksu, 
joiden aleneminen mainittiin yllä. 
 Valtion menojen  
alueelliset vaikutukset 
Suurin osa valtion alueellisista tai paikallisista me-
noista ohjautuu kansallisesti määritellyn politiikan 
perusteella palvelujen toimittamisena tai tulotukena 
niitä tarvitseville ihmisille. Näin on riippumatta kulloi-sestakin hallintojärjestelmä stä, oli kyseessä sitten 
hajautettu tai keskitetty hallintojärjestelmä. Vaikka alue- ja paikallisviranomaisi lle toimitettujen palvelujen 
toimittamistapojen laajuus vaihtelee merkittävästi 
koko unionin alueella johtuen poliittisen järjestelmän 
hajauttamisen asteesta — joka osittain, muttei suin-kaan kokonaan, heijastaa sitä, onko hallintojärjestel-
mä keskitetty vai hajautettu — jäsenvaltiot pyrkivät 
kaikki huolehtimaan siitä, ettei palvelusuoritusten määrä vaihtele liian paljon eri paikkakuntien kesken.  
Sosiaaliturvan osalta tämä saavutettiin yleensä hoi-
tamalla tukiaisten maksu ja tukikelpoisuusperustei-den laadinta keskitetysti, vaikka järjestelmä olisi pai-
kallisesti hallinnoitu niin, että oikeus tukiaisiin ja saa-
tuun rahamäärään ei riipu tai sen ei pitäisi riippua siitä, missä kyseinen henkil ö sattuu tietyssä maassa 
asumaan.
1 
Samoin useimpien palveluj en kohdalla, olipa kysees-
sä koulutus, terveydenhoito tai poliisitoiminta, vä-
himmäisnormit asetetaan yleensä keskitetysti jopa 
siellä, missä toiminnallinen vastuu ja kansalaispalve-lujen toimittaminen on paikallis- tai alueviranomaisten 
tehtävä. Myös useissa jäsenvaltioissa on yritetty 
yleensä ottaa huomioon väestön rakenteen ja mui-den alueen kohtuuttoman suuriksi nousseisiin julkis-
palvelujen tarpeisiin vaikuttavien tekijöiden alueelliset 
erot, jotta sosiaalihuollon yleiset normit saavutettai-siin. Tämä soveltuu erityisesti koulutukseen, jonka 
osalta kouluikäisen väestön osuus on merkittävä, ja 
terveydenhoito- ja sosiaalipalveluihin, joiden osalta 
vanhusten lukumäärä on merkittävä tarpeen määrit-
täjä. 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  88 Hallintojärjestelmien muutokset 
Erot hallintojärjestelmien ja politiikkojen soveltamisen 
hajauttamisen asteessa ovat merkittävät koko 
EU:ssa. Liittovaltioissa, kuten Saksassa, Itävallassa 
tai Belgiassa, merkittävä politiikan toimeenpanoon liittyvä vastuu on monilla alueilla alueen tai valtion 
tasolla. Vaikka politiikan suunnittelu on yleensä vä-
hemmän keskitettyä tai sitten eri hallintotasot jakavat vastuun, näiden maiden alueviranomaiset pyrkivät 
toimimaan itsenäisesti tehtävien toimeenpanossa 
saavuttaakseen yleiset tavoitt eet, ja niillä voi olla jon-
kin verran päätäntävaltaa eri tavoitteiden tärkeysjär-
jestyksen määrittelyssä. Alueellisten ja paikallisten 
olosuhteiden erot voivat siten näkyä menojen jakau-tumisessa. Samanaikaisesti, kuten alla on kuvattu, 
näissä maissa on mekanismeja, jotka ehkäisevät 
suuria alueellisten julkisten palvelujen kustannusten eroja kasvamasta. Nämä ovat keskitetysti päätettyjä 
normeja ja tasausmekanismeja sen varmistamiseksi, 
että alueiden käytössä olevat rahavarat eivät vaihtele liian paljon.  
Viimeisten 20 vuoden ajan käynnissä olleiden hajaut-
tamistoimenpiteiden seurauksena alueviranomaisilla vastaavat myös yhä enemmän Espanjassa ja Italias-
sa yksittäisten politiikkojen täytäntöönpanosta, ja Ita-
liassa on odotettavissa lisää laajoja muutoksia. Tällä 
hetkellä maiden alue- ja paikallisviranomaisten ve-
ronkanto on suhteellisen vähäistä verrattuna Saksan 
osavaltioihin tai Pohjoismai hin, vaikka ei verrattuna 
tilanteeseen Belgiassa, jossa kolme aluetta rahoittaa 
vain pienen osan kuluistaan paikallisesti kootuista 
verovaroista. Paikallisviran omaisilla on erityisen pal-
jon poliittista vastuuta kolmessa Pohjoismaassa, 
Tanskassa, Suomessa ja Ruotsissa. Paikallinen tulo-
vero kattaa suuren osan niiden rahoituksesta, mutta täydennyksenä on kansallisia ohjelmia, jotka tasoitta-
vat verotuskykyä tai toimittavat lisävaroja. 
Ranskassa, Yhdistyneessä Kuningaskunnassa ja 
muissa jäsenvaltioissa pol itiikanteko on toisaalta pal-
jon keskitetympää, vaikka kummassakin ensin maini-tussa maassa on ryhdytty hajauttamaan. Vaikka poli-tiikan toimeenpano ja palvelujen paikallinen toimitta-
minen voi rasittaa alueellisia ja paikallisviranomaisia, 
niiden veronkanto-oikeus on yhtä rajallinen kuin nii-den päätäntävalta sen suhteen, miten ne käyttävät budjettivaroja keskusvallalta saatujen palvelutehtävi-en toimittamiseksi.  
Vaikka tehtävien toimeenpanon hajauttaminen alue- 
ja paikallistason hoidettaviksi onkin yleinen suuntaus, se liittyy useimmissa tapauksissa niiden keinojen 
vahvistumiseen, joilla var mistetaan, että köyhemmät 
alueet eivät ole epäsuotuisessa asemassa siksi, että 
niiden on toimitettava enemmän palveluja. Mahdolli-
nen poikkeus tähän on Italia, jossa alueviranomaiset 
ovat saaneet yhä enemmän itsenäisyyttä menojen hoitoon ilman, että tulot, jotka vähemmän varakkailla 
alueilla on käytettävissä menojen rahoittamiseksi, 
olisivat vastaavasti nousseet. 
Valtion menojen alueelliset vaihtelut 
Vaikka nämä hallintojärjestelmien erot EU:n alueella 
vaikuttavat sekä alueelliseen menorakenteeseen että 
menojen rahoittamiseksi tarvittavien enemmänkin paikallisesti kuin keskitetysti kerättyjen tulojen mää-
rään käytännössä, tosiasialliset menot henkeä koh-
den osoittavat vain hienoista vaihtelua maiden eri alueiden kesken. Samalla tavoin, kuten alla on osoi-
tettu, EU-maissa ei ole merkittäviä eroja verotasoissa 
eri alueilla asuvien ja työskentelevien välillä. 
Se tosiasia, että poliittinen päätöksenteko on keski-
tettyä suhteessa todettuihin tarpeisiin tarkoittaa,  
että valtio käyttää köyhempiin alueisiin yleensä rik-kaampia alueita enemmän varoja suhteessa niiden 
tuloihin.  
Valitettavasti kaikkien jäsenvaltioiden julkisten meno-
jen osuutta eri alueilla ei voida arvioida saatavilla 
olevien tietojen perusteella. Maiden välisten vertailu-jen teko ei myöskään ole mahdollista, koska saatavil-la oleva tieto on yleensä osittaista ja maakohtaista. 
Päähuolenaiheena on osoittaa, miten julkiset menot 
ja verotusjärjestelmä vaikuttavat bruttokansatuotelu-kuja tasaavasti ja siten pitävät yllä tulotasoa köy-
hemmillä alueilla suhteessa rikkaampiin alueisiin ja 
antavat suuntaa myötävaikuttavan rahasumman suu-ruudesta. Tämä tehdään tutkimalla alueellisten me-
nojen vaikutusta valikoiduissa maissa, joista tietoja 
on saatavissa, ja tarkastelemalla sitä tapaa, jolla ve-rovaroja kerätään unionin alueella. 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 89Yhdistynyt Kuningaskunta 
Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, niin kuin muualla 
EU:ssa, suurin osa alueellisista julkisista menoista 
(noin 85% kokonaismäärästä) menee sosiaalitur-vaan, terveydenhoito- ja sosiaalipalveluihin ja koulu-
tukseen. Näiden osuus yhteensä oli keskimäärin 
75% valtion aluemenoist a tilivuotena 2000–01 (Kaa-
viokuva 2.2 ja taulukko A2.4). Alueellisina menoina 
henkeä kohden laskettuna määrä oli korkeampi kuin 
muilla köyhillä alueilla kuten Pohjois-Irlannissa, Skot-lannissa, Walesissa ja Englannin pohjois- ja luoteis-
osissa, johtuen osittain sosiaaliturvamenojen kasvus-
ta, mikä heijastaa suurempaa työttömien joukkoa, vaikkakin myös terveydenhoidon ja hallinnon lisäme-
noista kolmella ensimmäisellä alueella. Menot hen-
keä kohden olivat myös Lontoossa kansallista kes-kiarvoa korkeammat, mikä heijastaa myös osittain 
korkeampia hallintomenoja, koska monet valtionvi-
rastot sijaitsevat siellä, vaikka vuosia niitä on pyritty hajauttamaan.  
Vaikka koulutus- ja terveydenhoitomenojen jakautu-
misessa henkeä kohden on alueellista vaihtelua, se on suhteellisen vähäistä ainakin Englannin eri aluei-
den kesken, aivan kuten ympäristö- ja kuljetusmeno-
jen vaihtelu. 
Henkeä kohden laskettujen menojen vaikutuksena 
menot bruttokansantuotteeseen nähden vaihtelevat 
merkittävästi Yhdistyneen Kuningaskunnan eri alueil-la. Jopa jätettäessä laskuista Pohjois-Irlanti, erikois-
tapaus viimeaikaisten tapahtu mien ja jatkuvien poliit-tisten ongelmien takia, menot vaihtelivat vuonna 
2000–01 Walesin ja Pohjois-Englannin hieman yli 
41%:sta Lontoon ja Kaakkois-Englannin 21–22%:iin. 
Siitä johtuen ensiksi mainittujen, Yhdistyneen kunin-gaskunnan köyhimpien alueiden julkisten menojen 
osuus tulonmuodostuksessa on miltei kaksi kertaa 
korkeampi kuin jälkimmäisten, johtuen ensisijaisestii niiden alhaisemmasta bruttokansantuotteen tasosta 
henkeä kohden ja vähäisemmässä määrin niiden 
suuremmasta sosiaalimenoihin kuluttamisen tarpees-ta.   
Samanaikaisesti paljon näistä lisäkustannuksista se 
tulisi huomata, koostuu pikemminkin juoksevista me-noista kuin pääomarahoituksesta — ts. se menee 
useammin kulutukseen kuin sijoituksiin — ja sellaisel-
la on todennäköisesti vain vähäinen kilpailukykyä parantava vaikutus. Esimerki ksi maanteihin ja kulje-
tukseen käytettiin keskimäärin vain 1% bruttokansan-tuotteesta, eikä luku mil lään alueella ollut yli 1½% 
bruttokansantuotteesta. Toisaalta osa juokseviksi 
menoiksi luokitelluista menoista, kuten koulutusme-
not, tutkimus- ja kehitysmenot tai liikeyrityksen kehit-tämiseen käytetyt menot, on lähempänä sijoittamista 
ja voi mahdollisesti myötäv aikuttaa voimakkaasti ky-
seisen alueen tuotantopotenti aalia lisäävästi. Kuiten-
kin, vaikka tämä otettaisiin huomioon, suurinta osaa alueellisista menoista voidaan pitää tavoitteiltaan 
enemmän sosiaalisina kuin taloudellisina. 
Italia 
Italiassa tilanne näyttää samanlaiselta, vaikka julkis-
ten menojen alueellinen vaihtelu on hieman vähäi-
sempää kuin Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, ja 
bruttokansantuotteen toim ivan jakautumisen erot 
ovat pienemmät huolimatta henkeä kohden lasketun 
bruttokansantuotteen suuremmasta alueellisesta 
vaihtelusta. Olisi kuitenkin pantava merkille, että jul-kisia menoja koskevat tiedot ovat täydellisempiä kuin 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa 15% kaikis-
ta menoista ei jaeta alueiden kesken, mikä saattaisi vaikuttaa vertailuun, jos k yseiset kulut keskittyisivät 
Lontooseen ja muille varakkaammille alueille. Kui-tenkin vaikuttavat tekijät ovat paljolti samat kummas-
sakin maassa. 
North
N West
Yorks
E MidlsW Mids S West
East
LondonS EastEnglandScotlandWalesN Ireland
2025303540455055
20 25 30 35 402025303540455055Menot (% alueellisesta bruttokansantuotteesta)2.2 Valtion menot alueittain Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, keskiarvo 2000-2001
Bruttokansantuote henkeä kohden (EUR 000)
Lähde: ks. taulukko A2.4
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  90 Samalla kun sosiaaliturvamenot henkeä kohden 
vaihtelevat Italian alueiden kesken, työttömyysluvuis-
sa ei ole yhtä suuria eroja kuin vanhusten suhteelli-
sessa osuudessa, koska työttömyyskorvaus on suh-teellisen alhainen ja eläkkeet suhteellisen korkeat. 
Lisäksi vanhusten suhteellinen lukumäärä on merkit-
tävästi korkeampi Italian rikkaammilla pohjoisilla alu-eilla kuin köyhemmillä eteläisillä alueilla  toisin kuin 
Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, jossa alueelliset määrälliset erot ovat varsin  pieniä. Lisäksi eläkkeet 
ovat Italiassa yleensä vahvemmin sidoksissa ansio-
tasoon kuin Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, jossa 
kansaneläkkeen suuruus on vakio. Sosiaalimenot henkeä kohden vuonna 2000 olivat sitä vastoin miltei 
85% korkeammat Liguriassa, jossa noin 25% väes-
töstä on vähintään 65 vuotta vanhoja, kuin Campani-assa, jossa luku on vain 14% (Kaavio 2.3 ja taulukko 
A2.5). Samalla kun sosiaaliturvamenot henkeä koh-
den olivat useimmilla pohjoisilla alueilla kansallisen keskiarvon yläpuolella, ne olivat selvästi alhaisempia 
kaikilla eteläisillä alueilla (vaikka keskiarvoa korke-
ampia viimeksi mainitussa ryhmässä bruttokansan-tuotteeseen nähden, kuten alla näkyy). 
Koulutuksen ja terveydenhoidon tapauksissa  
 erot menoissa henkeä kohden olivat vähemmän sel-vät, vaikka onkin totta, että koulutuksen osalta kaikilla 
eteläisillä alueilla Sardiniaa lukuun ottamatta menot 
henkeä kohden olivat alle kansallisen keskiarvon ja terveydenhoidon osalta ne olivat alle keskiarvon  
kaikilla eteläisillä alueilla. Nämä erot saattavat kui-
tenkin johtua ennemmin etelän pohjoista alemmista palkoista ja muista kuluista kuin muista toimitettujen 
palvelujen eroista.  
Kuljetus- ja ympäristömenot ja muihin ohjelmiin me-
nevät rahavarat henkeä kohden olivat vähäisemmät 
eteläisillä kuin pohjoisilla alueilla. Kuitenkin näiden 
alueiden väliset erot sosiaalimenoissa sekä tervey-
denhoito- ja koulutusmenoissa olivat yleensä pie-
nemmät kuin henkeä kohden laskettujen bruttokan-
santuotteiden erot niin, että valtion menot olivat useimmissa tapauksissa — muttei suinkaan kaikissa, 
kuten alla on selitetty — suhteessa bruttokansantuot-
teeseen henkeä kohden korkeampi Italian köyhem-
millä alueilla kuin rikkaammilla alueilla. Menot suh-
teessa bruttokansantuotteeseen olivat siten 35% 
kansallista keskiarvoa korkeammat Sardiniassa ja 30% sitä korkeammat Calabriassa, missä henkeä kohden laskettu bruttokansantuote on kaikkein alhai-
sin, 25% keskiarvon alapuolella Venetossa. Ero ääri-
päiden välillä on siis hieman kapeampi kuin Yhdisty-neessä Kuningaskunnassa
2. 
Samanaikaisesti, vaikka kaikkien eteläisten alueiden julkiset menot suhteessa  bruttokansantuotteeseen 
ovat yli keskiarvon, kai kkien pohjoisten alueiden taso 
ei ole alle keskiarvon, vaikka kaikkien niiden brutto-kansantuotteen ylittää keskiarvon. Itse asiassa Valle d’Aostassa ja Laziossa menot suhteessa bruttokan-
santuotteeseen olivat vuonna 2000 20% yli keskiar-
von ja korkeammat kuin Pugliassa tai Campaniassa. Menot olivat myös Liguriassa suhteellisen korkeat 
suhteessa bruttokansantuotteeseen, paljolti johtuen 
sen suhteellisen korkeista sosiaaliturvamenoista (joh-tuen alueen monista eläkeikäisistä), jotka olivat yli 
23% alueen bruttokansantuotteesta vuonna 2000 eli 
enemmän kuin kaikilla eteläisillä alueilla Calabriaa lukuun ottamatta. 
Sekä Italiassa että Yhdistyneessä Kuningaskunnas-
sa valtion menot kurovat yleisesti umpeen henkeä kohden laskettujen bruttokansantuotelukujen eroja, 
vaikka vaikutus näyttää pienemmältä (vaikka yllä 
oleva luonnehdinta tulisi pitää mielessä). Kuten Yh-distyneessä Kuningaskunna ssakin menot käytetään 
kuitenkin paljon useammin kulutuksen tukemiseen kuin sijoituksiin  esimerkiksi maanteihin ja liikentee-
seen, joiden osuus on keskimäärin vain hieman ylii 
2% bruttokansantuotteesta ja kaikilla seuduilla alle 
5% bruttokansantuotteesta, mikä on enemmän kuin 
Sardegna
SiciliaCalabria
Basilicata
Puglia
Campania
Molise
AbruzzoLazio
MarcheUmbria
Toscana
Emilia RomagnaLiguria
Friuli Venezia 
Giulia
VenetoTrentino Alto 
Adige
LombardiaValle d'Aosta
Piemonte
4050607080
10 15 20 25 304050607080Menot (% alueellisesta bruttokansantuotteesta)2.3 Julkiset menot* alueittain Italiassa 
vuonna, 2000
Bruttokansantuote henkeä kohden (EUR 000)
* sisältää valtionyhtiöt ja valtionhallinnon keskuspalvelut
Lähde: ks taulukko A2.5
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 91Yhdistyneessä Kuningaskunnassa mutta silti suhteel-
lisen vähäistä. 
Espanja 
Espanjassa samat tekijät ovat olennaisia määriteltä-
essä menojen alueellista vaikutusta aivan kuten Yh-
distyneessä Kuningaskunnassa ja Italiassa, vaikka eri menoluokkia koskevia tietoja on saatavilla suppe-
ammin kuin näissä maissa. Tässä tapauksessa, ku-
ten Italiassa, ei ole selvää (vastakkaista) yhteyttä henkeä kohden laskettujen kunnallispalvelumenojen 
ja alueen varallisuusasteen tai sen puutteen välillä, 
tai sen puutetta, vaikka rakennerahastojen osuus, joka on merkittävä ja keskittyy suhteellisesti köy-
hemmille Tavoite 1 -alueille, tekee yhteydestä sel-
vemmän. Kuitenkin julkiset menot myötävaikuttavat bruttokansantuotteeseen merkittävästi enemmän 
köyhemmillä alueilla kuin rikkaammilla ja voimistavat 
siten sosiaalista yhteenkuuluvuutta. 
Terveydenhoito- ja sosiaalim enot olivat siksi korke-
ampia suhteessa bruttokansantuotteeseen useam-
milla Espanjan Tavoite 1 -alueilla 1992 - 1999 kuin muilla alueilla (Kaavio 2.4 ja taulukko A2.6), johtuen 
osittain suuremmista  työttömyysluvuista
3. Joitakin 
poikkeuksia oli kuitenkin. Erityisesti terveydenhoito- 
ja sosiaalimenot olivat alle kansallisen keskiarvon 
Valenciassa, joka on Tavoite 1 -alue, ja keskiarvon 
yläpuolella Navarrassa, jonka bruttokansantuote henkeä kohden on Espanjan alueiden toiseksi kor-
kein. Yhdyskuntarakennemenot oliv at myös yleensä suh-
teellisen korkeat Tavoite 1 -alueilla, vaikka silti vain harvan Tavoite 1 -alueen ulkopuolisen alueen taso oli 
keskiarvon yläpuolella. Sekä Espanjassa että Yhdis-tyneessä Kuningaskunnassa ja Italiassa yhdyskunta-
rakennesijoitusmenot olivat  yleisesti alhaiset suh-
teessa bruttokansantuotteeseen luvun ylittäessä 3% 
bruttokansantuotteesta vain Extremadurassa ja Ceu-
ta y Melillassa, ja sielläkin vain hieman. 
Kaiken kaikkiaan, ottaen huomioon EU:n rahoittamat 
menot, keskimääräiset menot kyseisenä aikana vaih-
telivat Extramaduran (alue jonka bruttokansantuote 
henkeø kohden on Espanjan alhaisin) 31%:sta brut-tokansantuotteesta ja Ka narian saarten 25%:sta 
Madridin ja Katalonian 13%:iin ja Baleaarien juuri ja juuri 12%:iin. 
Verotuspolitiikka ja alueellinen 
bruttokansantuote 
Vaikka tiedot jäsenvaltioiden valtionmenoista eivät 
ole täydelliset, saatavissa olevien tietojen perusteella 
julkiset menot tasaavat alueiden välisiä bruttokansan-
tuotteiden eroja, mikä auttaa erojen vähentämisessä 
ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ylläpidossa. 
Avainkysymys on, kuinka pitkälle köyhien alueiden 
bruttokansantuotteeseen nähden korkeampiin me-
noihin liittyvät korkeammat verot ja muut maksut tä-
män korkeamman tason maksamiseksi — tai kuinka pitkälle korkeampien menojen vaikutus toisin sanoen 
kumoutuu kyseisten alueiden korkeammalla tulove-
rolla. 
Vaikka tähän kysymykseen on vaikea löytää vastaus-
ta olemassa olevien tietojen perusteella, toiminnassa 
olevan rahoitusjärjestelmän alueellisista vaikutuksista saa kuvan tarkastelemalla tietoja verovarojen jakau-
tumisesta keskusvallan ja alue- ja paikallisviran-
omaisten välillä. Periaatteessa mitä enemmän alueet vastaavat menojen kattamisesta alue- tai paikallista-
solla alueen kansalaisilta ja yrityksiltä kerätyin vero-
varoin, sitä varmemmin korkeampien menojen myön-teiset vaikutukset bru ttokansantuotteeseen kumoutu-
vat
4. Mainitut korkeammat verot voivat tietenkin it-
sessään kumoutua poliittisella päätöksellä lisätä tu-Canarias Ceuta y Melilla
MurciaAndalucia
Illes BalearsValencia
CataluñaExtremadura
Castilla-la
Mancha Castilla y León
MadridAragón
La RiojaNavarraPais Vasco CantabriaAsturias
Galicia
101520253035
12 14 16 18 20 22 24 26101520253035Menot (% alueellisesta bruttokansantuotteesta)2.4 Valtion menot alueittain Espanjassa, 
keskiarvo 1992-1999
Bruttokansantuote henkeä kohden (EUR 000)
Lähde: ks. taulukko A2.6
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  92 lonsiirtoja keskusvallalta alue- ja paikallistasolle tai 
perustamalla tasausrahasto alueiden välisten, 
menojen rahoittamiseksi kerättyjen tulojen erojen 
vähentämiseksi.  
Silloin kun verotus tai sosiaalimaksut päätetään 
keskitetysti, ongelmia ei synny siinä mielessä, että 
köyhemmillä alueilla — tai rikkaampien alueiden köyhemmissä osissa — asuvat maksavat yleensä 
poikkeuksetta vähemmän veroja kuin muualla asu-
vat, koska heidän tulotasonsa on alempi. Vaikka tuloihin, menoihin ja verotuloihin sovellettavia yleisiä 
vero- ja maksutaulukoita onkin, ja vaikka verotulot 
suhteessa bruttokansantuotteeseen ovat siis alueel-la samat kuin muualla, verotusjärjestelmä ei sanot-
tavammin vaikuta menojen rahoittamiseksi kerättyi-
hin, saatavissa oleviin tulo ihin eikä siitä ole siksi 
bruttokansantuotemenojen vaikutusta poistamaan. 
Jos verotus on pikemminkin progressiivinen kuin 
tasaverotus siinä mielessä, että verotus kiristyy tulo-
tason kasvun myötä, verotusjärjestelmä vahvistaa 
julkisten menojen eri alueiden bruttokansantuotteita 
keskenään tasaavaa vaikutusta.  
Jäsenvaltioiden verotusjärjestelmien luonnetta sen 
mukaan, onko järjestelmä lähempänä progressiivis-
ta vai tasaverojärjestelmää, on vaikea määritellä riippuen yleensä progressiivisten tuloverojen ja 
yleensä tasaverojärjestelmään nojaavien kulutuk-
seen kohdistuvien verojen välisistä suhteista, vaikka vaihtelua saattaa olla myös menojen rakenteen ja 
sosiaalimaksujen rakenteessa, jotka ovat myös 
yleensä tasaveroluonteisia ainakin tiettyyn tulo-tasoon asti
5. Aineiston perusteella useimpien EU-
maiden verotusjärjestelmä t ovat hivenen progressii-
visia, ja muissa maissa on tasaverojärjestelmä tai enintään vain hivenen regressiivinen järjestelmä
6. 
Sellaisenaan ne voivat joissakin tapauksissa lisätä julkisia menoja määrittävä n politiikan eri alueiden 
verotusta tasaavaa vaikutusta, ja joissakin tapauk-
sissa ne eivät vaikuta kovinkaan paljon tuloeroja 
tasaavasti. 
Käytännössä useimmissa EU:n jäsenvaltioissa ve-
ronkanto on ensisijaisesti ke skitettyä, ja alueelliset 
ja paikalliset verotulot ovat vain pieni osuus julkisten 
menojen kattamiseksi kootuista verorahoista. Koko 
EU:ssa vain 15% tuloista tu li alueellisista ja paikalli-sista lähteistä vuonna 2001 siten, että vain Saksan 
ja Itävallan osavaltioiden ja kolmen pohjoismaan, 
joissa paikallisviranomaiset vastaavat merkittävässä 
määrin menojen jakautumisesta, ja Espanjan, jossa alueet ovat tärkeitä, osuudet ovat tätä suuremmat 
(Kaavio 2.5 ja taulukko A2.7). Lisäksi, muutamia 
maita lukuun ottamatta alueellisista ja paikallisista lähteistä otettujen tulojen osuus on pysynyt paljolti 
samana viime vuosina, ja valtion tuloihin tullut mer-
kittävin rakenteellinen muutos on ollut siirtyminen sosiaalimaksuista veroihin  osittain työllisyyteen 
kohdistuvan verotaakan pienentämiseksi. 
Ainoat maat, joissa alueellisten ja paikallisten vero-
jen kasvu on ollut merkittävää ovat Tanska, Espanja 
ja Italia, joista viimeksi mainitussa mainittujen tulo-
jen osuus miltei kaksinkertaistui 1995 - 2001. Tämä johtuu Italian politiikasta, jonka perusteella alueiden 
veronkanto-oikeutta on lisätty ja joka on jatkunut 
siitä asti lisäten alueellises ti kerättyjen verotulojen 
osuutta valtiollisten verojen osuuteen nähden ja joh-
taen todennäköisemmin toimivien verotasojen löy-
tämiseen, jotka ovat usein muutoin korkeampia köyhemmillä alueilla, joiden veronmaksukyky on 
alempi. 
Italiassa, kuten muissa maissa, joissa merkittävä 
osuus veronkannosta on annettu alue- ja paikallisvi-
ranomaisten hoitoon, on tarvetta toimiville siirtome-
kanismeille, joilla varoja siirretään rikkaammilta alu-eilta köyhemmille varoen, etteivät viimeksi mainitut 
joudu epäsuotuisaan asemaan kovemman verotuk-
020406080100
BE DKDEEL ES FR IE ITLU NLAT PT FISE UK
EU15020406080100
Alue- + paikallishallinto
Sosiaaliturva
Valtionhallinto% kaikista tuloista2.5 Verotulot ja sosiaalimaksuista saatavat tulot 
hallintotasoittain, 2001
Lähde: Eurostat, valtion hallinnonaloittain
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 93sen tai alempien julkisten menojen ja alemman pal-
velutason takia, mihin tilanne saattaisi johtaa. 
Useimmissa jäsenvaltioissa alueellisesti tai paikalli-
sesti kannetun veron suhteellisen pieni osuus yh-
dessä verotusjärjestelmän luonteen kanssa viittaa-
vat siihen, että alueiden väliset erot julkisten meno-
jen osuudessa bruttokansantuotteeseen ei tasapai-noteta menojen rahoituksen avulla. 
Päätöksentekomekanismit tulojen  
siirtämiseksi alueiden käyttöön 
Ylläolevaa päätelmää vahvistaa se, että keskushal-
linto tutkii alueellisten ja paikallisten menojen katta-
miseksi ja sen rahoittamise ksi käytettävissä olevien 
tulojen määrittelemiseksi käytettäviä keinoja. Kai-
kissa jäsenvaltioissa on pyritty voimakkaasti lisää-
mään käytettävissä olevie n tulojen määrää alueilla, 
joilla paikallista verokantaa pidetään riittämättömä-
nä kattamaan menot tai missä toimitettavien palve-
lujen kustannukset ovat tavanomaista suuremmat 
johtuen esimerkiksi maaperän luonteesta tai muista syistä. Lisäksi voidaan antaa erityistä tukea joiden-
kin alueiden talouskehitykselle. 
Valtion alueille tai kunnille toimittamien tulonsiirtojen 
suuruus määräytyy hieman eri tavoin eri maissa, 
vaikka yhteiset periaatteet ovat itsestään selvät eri-
tyisesti määriteltäessä tar peita ja paikallista veron-
maksukykyä. Lisäksi kaikis sa maissa alue- ja pai-
kallisviranomaisilla, riippumatta keskushallinnon 
rahoituksen laajuudesta ja siitä, kuinka tarkasti tar-peet on kartoitettu, on jonkin verran päätäntävaltaa 
sen suhteen, kuinka he itse asiassa kuluttavat saa-
miensa tulonsiirtojen varat. 
Saksassa tasauksen tarkoituksena on mukauttaa 
tuloja osavaltioiden tarpeis iin, vaikka erityistarpei-
siin, kuten kaupunkivaltioita varten, on aina jonkin 
verran määrärahoja. Koska osavaltiot kuitenkin ovat 
toiminnassaan huomattavan itsenäisiä, ne eivät 
välttämättä kuluta samoja määriä eri julkisiin palve-luihin kuin tasattujen kansalaista kohden laskettujen 
menojen laskennassa oletetaan. Näin on myös Itä-
vallassa. 
Kolmessa pohjoismaassa, kuten monissa jäsenval-
tioissa, järjestelmän tavoite on sama kuin Saksassa, mutta se toimii paljon pienempien viranomaisten — 
kunnallis- tai alueviranomaisten pikemmin kuin osa-
valtioiden viranomaisten - välillä. 
Ruotsissa paikallishallinnon päätulonlähde on pai-
kallinen tulovero ja siirtojärjestelmän tavoitteena on 
varakkaammilta alueilta tehtyjen siirtojen avulla nii-
den kuntien tulojen nostaminen, joissa tulo ja vero-tuskyky ovat suhteellisen al haiset. Lisäksi käytössä 
on ollut politiikka, jonka avulla tiettyjä valtionhallin-non virastoja on sijoitettu uudelleen köyhempiin kuntiin niiden kehityksen — ja niiden verokannan 
lisäämisen — tukemiseksi ja niin edelleen. 
Vastaavanlaisia tasausjärjestelmiä on käytössä 
Tanskassa jopa pienempien kuntien välillä. Maassa 
on 14 aluetta, joista kahdella on erityisasema (Köö-
penhamina ja Frederiksberg), ja 271 kuntaa, jotka kaikki kantavat oman tulo- ja omaisuusveronsa ja 
joiden itsenäisyys asiassa on siten suhteellisen 
merkittävä.
7 
Suomessa kunnilla on iso verokanta, mutta niillä ei 
ole toimivaltaa määrätä veroprosenttiaan. Siksi va-
rakkaammat alueet tuottavat enemmän tuloja kuin mitä niiden katsotaan tarvitsevan omia menoja var-
ten, mikä siirretään sitt en tehokkaasti köyhemmille 
alueille, joiden verovarat ovat pienemmät.  
Alueellisten ja paikallisten  
menotarpeiden arvioimisperusteet 
Kaikissa jäsenvaltioissa alueiden ja paikallistason 
menojen tarve arvioidaan keskitetysti kyseisten vi-ranomaisten tarvitsemien siirtojen määrien määrit-
tämiseksi. Käytetyt menetelmät ovat hyvin saman-
laiset, useimmissa tapauksissa niihin kuuluu norma-lisoidun palvelutason arviointi henkeä kohden, vaik-
ka arviointien tekotavoissa — ja hienosäädössä — 
onkin eroja. 
Alankomaissa esimerkiksi keskushallinnon siirrot 
maakuntien ja kuntien käyttöön muodostavat suu-
rimman osan näiden tuloista, ja ne määritellään useiden indikaattorien avulla (joita ovat koko, väes-
tön tiheys, maaperän laatu, yhteiskunnallinen ra-
kenne ja kaupungistumisen aste sekä niiden paikal-linen verotuskyky). Järjestelmän ainoana tavoittee-
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  94 na on kuitenkin niiden tarvitsemien tulojen tasaami-
nen tarpeiden tyydyttämiseksi. 
Portugalissa yleisrahasto jakaa varoja maan kolmel-
le NUTS 1 -alueelle, pitkälti henkeä kohden laske-tun perustan avulla, mutta lisäperustein varoja saa-
vat myös maan kaksi saaristoaluetta (ks. alla). Tällä 
yleisrahastolla on myös us eita perusteita kunnille 
jokaisella alueella jaettavien määrärahojen määrit-
tämiseen. Toinen rahasto, jonka tavoitteet ovat sel-
keästi yhteenkuuluvuutta lisääviä, on rajoittunut vä-hemmän kehittyneisiin kuntiin, vaikka kahden muun 
rahaston tarkoituksena on sen varmistaminen, että 
kunnilla on riittävästi varoja. Laajasti ottaen siirrot korreloivat vastakkaisesti henkeä kohden laskettu-
jen tulojen kanssa siten, että Lisboa e Vale do Tejo, 
varakkain alue, saa alle kolmanneksen henkeä kohden Alentejolle, köyhimmälle alueelle, meneväs-
tä summasta. (Suhteessa bruttokansantuotteeseen, 
siirrot ensimmäisen hyväksi ovat vain 1%, viimeksi mainitun hyväksi 6%.)  
Monissa jäsenvaltioissa, kuten Saksan kaupun-
kiosavaltioissa, tietyt al ueet tai paikkakunnat ovat 
ensi sijalla määrärahoja jaettaessa. Historiallisista 
tai kulttuurisista syistä Ita lia, Espanja ja Yhdistynyt 
Kuningaskunta myöntävät erityisaseman joillekin 
alueille siten, että ne saavat enemmän toimivaltaa omissa asioissaan ja useimmissa tapauksissa eri-
laisia rahoitusjärjestelmiä (Pohjois-Irlannille, Skot-lannille ja Walesille Yhdistyneen Kuningaskunnan 
tapauksessa). Tämä on totta myös vähemmässä 
määrin Suomessa, jossa Ahvenanmaan alueella on erityisasema ja kohtelu suhteessa maan muihin 
osiin, Portugalissa näin on Açorien ja Madeiran ta-
pauksessa ja Ranskassa Korsikan ja meren takais-ten maiden ja alueiden tapauksessa. Jotkut näistä 
erityisaseman saaneista alueista saavat suurempia 
määrärahansiirtoja keskushallinnolta kuin muut, vaikka ne ovatkin varsin varakkaita — esimerkiksii 
Italian Trentino Alto Adige ja Suomen Ahvenanmaa. 
Vaikka tällaiset maksut eivät näytä perustelluilta sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden nä-
kökulmasta, ne saattavat olla tärkeitä poliittisen yh-
teenkuuluvuuden säilyttäjinä.  
Ranskan alueviranomaisten budjetit rahoitetaan 
pääasiassa valtionhallinnon toimittamilla määrära-han siirroilla. Ranskan merten takaisilla alueilla jul-
kiset menot henkeä kohden ovat noin kolme kertaa 
korkeammat kuin manner-Ranskassa ja Korsikalla 
3,5 kertaa keskiarvoa korkeammat. Siirrot useimmil-le muille alueille vaihtelevat suhteellisen vähän. 
Vaikka köyhemmät saavat yleensä keskimäärin 
enemmän suhteessa väestömäärään, normaalista poikkeuksia on paljon ja henkeä kohden lasketun 
tulon ja julkisten menojen välinen korrelaatio on 
heikko. Erityisesti Ile de France saa määrärahoja kansallista keskiarvoa enemmän — mitä perustel-
laan korkeammilla palveluntoimitusmaksuilla — sa-
malla kun Lorraine’issa henkeä kohden lasketut menot ovat selvästi alle keskiarvon. 
Siirtojen sovittaminen yhteisön tukeen 
Maissa, jotka saavat raken nerahastoista merkittäviä 
summia, jotkin kansalliset po litiikat ovat tiukasti si-
doksissa EU-rahoitukseen. Siksi Espanjassa aluei-
den välinen korvausrahasto jakaa lisärahoitusta 
vain Tavoite 1 -alueille (vaikka on myös erityinen 
‘Teruel’-rahasto, josta jaetaan tukea mainitun Aragónin itsenäisen alueen seudun käyttöön, vaikka 
Aragónia sinänsä ei ole mainittu yhteisön asetuksis-
sa).  
Kreikassa tärkein kansallinen taloudellisen ja sosi-
aalisen yhteenkuuluvuuden edistämisen väline on 
julkinen sijoitusohjelma, josta rahoitetaan merkittä-viä liikenteen, koulutuksen,  terveydenhoidon, kult-
tuurin ja muiden talouden avainalojen kansallisia ja alueellisia yhdyskuntarakennehankkeita. Suurin osa julkisen sijoitusohjelman avulla jaetuista varoista 
kulkee yhteisön tukikehyksen (CSF) III kautta. Alu-
eet, jotka saavat eniten yhteisön siirtoja henkeä kohden nykyisen yhteisön tukikehyksen kautta (Dy-
tiki Makedonia ja Voreio Aigaio), saavat 5–6 kertaa 
enemmän kuin Attican alue. Myös Irlannissa suh-teessa enemmän kansallisesta budjetista jaetaan 
edelleen Borderin, Midlandsin ja Westin alueille kuin 
eteläiselle ja itäiselle alueelle rakennerahasto-ohjelmien rahoituksen täydentämiseksi. 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 95Verotaakan tasaus Saksassa 
Saksassa tärkeimmät kanavat, joiden kautta määrära-
hoja siirretään osavaltioiden kesken ja keskushallin-non ja osavaltioiden välillä on rahoituksen tasausjär-
jestelmä, Länderfinanzausgleich. Se on ollut nykyises-
sä muodossaan vuodesta 1995, jolloin Itä- ja Länsi-Saksan erilliset järjestelmät sulautettiin yhteen Soli-
darpakt-sopimuksen mukaisesti, ja se on sekoitus 
puhtaasti horisontaalista tasausta ja eri hallintotasojen välistä toimintaa.  
Kunkin osavaltion asemaa laskettaessa otetaan huo-
mioon sen verotuskyky koskien sekä osavaltion ve-ronkantoa että osavaltion ja keskushallinnon yhteis-
työn piirissä olevaa veronkantoa. Tärkein määräraha 
muodostuu jaetusta tuloverosta, tuotosta ja liikevaihto-verosta. Noin 75% näistä saadusta tulosta jaetaan 
osavaltioiden kesken suhteessa väestöön ja loppuosa 
‘rahoituksellisesti heikoille’ osavaltioille. Tällä varmiste-taan, että jokaisen osavaltion tulot kasvavat ainakin 
92%:iin keskiarvosta. 
Sitten on vielä rahoituksen tasauksen toinen vaihe en-
sisijaisen veronjaon korjaamiseksi tasavertaisen ve-
ronjaon varmistamiseksi osavaltioiden kesken. Koska 
kaupunkiosavaltioilla (Berliini, Bremen ja Hampuri) katsotaan olevan erityistarpeita, ne saavat kuitenkin 
35% enemmän henkeä kohden. Sen jälkeen tehdään 
määrärahojen siirtoja liittovaltion varoista niiden osa-valtioiden tulotason nostamiseksi, joissa tulotaso on 
alle keskiarvon tai jotka kärsivät poikkeuksellisesta ti-
lanteesta. Siirtoja on kolmenlaisia: 
• eroja kurovat määrärahat’ (Fehlbedarfsbundeser-
gänzungszuweisungen), jotka nostavat tulotasoa köyhemmissä osavaltioissa ainakin 99,5%:iin kes-kiarvosta; 
• erityisrasituksen korjaaminen (Sonderbedarfsbun-desergänzungszuweisungen), joka kattaa poliittiset  hallinnointimenot pienissä osavaltioissa ja yhden-
tymisestä koituneet menot uusissa osavaltioissa (teilungsbedingte Sonderkosten), ja Bremenin ja 
Hampurin auttaminen lisätuloilla kaupunkien vel-
kaantumisongelman takia; 
• siirtymäkauden määrärahat (Übergangsbundeser-
gänzungszuweisungen), joita on maksettu köy-
hemmille Länsi-Saksan osavaltioille vuodesta 1995, vaikka ne on suunniteltu lakkautettaviksi vä-
hentämällä maksettavan määrärahan määrää 10% 
vuodessa. 
Siirrot ovat merkittäviä. Vuonna 2000 Berliinin määrä-
rahojen siirrot olivat 6,4% kaupungin bruttokansantuot-
teesta, vaikka nettosiirrot itäisten osavaltioiden hyväksi olivat keskimäärin 5% bruttokansantuotteesta. Kuiten-
kin, koska Bremen saa paljon määrärahoja erityisen 
lisäuudistusohjelman toteuttamiseksi, siirrot Bremeniin ovat 6,5% bruttokansantuotteesta. Hessenissä — 
osavaltiossa, joka maksaa suhteessa eniten 
Finanzausgleich-varoja — vaikutuksena on verotuskyvyn aleneminen 126%:ista 106%:iin 
kansalliseen keskiarvoon nähden, vähennyksen 
määrän ollessa 1,5% osavaltion bruttokansan-tuotteesta. Näitä nettosiirtoja ei kuitenkaan voi verrata suoraan yl-
lä kuvattuihin Yhdistyneen Kuningaskunnan, Italian ja 
Espanjan alueiden julkisten menojen määriin, koska ne jättävät laskelmien ulkopuolelle ison osan liittovalti-
on käyttämistä tai sosiaalivakuutusten sosiaaliturva-
menoista. Nämä, kuten tutkittujen maiden tapaukset osoittavat, lisäävät edelleen merkittävästi julkisten 
menojen alueiden välisiä bruttokansantuotteen eroja 
tasaavaa vaikutusta. 
 
 
 
Jäsenvaltioiden 
aluekehityspolitiikka 
Politiikkoja, joilla edistetä än talouskehitystä, harjoi-
tetaan jäsenvaltioiden kaikilla hallintotasoilla, käyt-
täen useita keinoja ja eri tavoitteiden avulla. Niihin 
kuuluu mm. teknologian ja innovaatiotoimintojen tukeminen, teollisuuden rakennemuutoksen tai pit-käaikaisiin ohjelmiin sitoutumisen tukeminen, pk-
yritysten tukeminen ja sisäisten sijoitusten tukemi-nen. Jotkut näistä on selvästi luokiteltu valtionavuik-
si ja sillä tavoin niiden on oltava EU:n lainsäädän-
nön mukaisia epäterveen kilpailun välttämiseksi. Asiasta on enemmän tuonnempana (Osa III). 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  96 Muita toimenpiteitä, niin pitkään kuin niiden avulla ei 
makseta suoraa rahoituksellista tukea tietyille yri-
tyksille, ei valvota tällä tavoin. Yksityisille kansalai-
sille tai julkisille tahoille maksetut tukiaiset, yleis-luontoiset tuet ja yhden yksityisen toimijan toiselle 
maksamat tuet jäävät määrittelyn ulkopuolelle. Jot-
kut yksityisille toimijoille maksetut tukimuodot ovat perustamissopimuksen piirissä erityisesti kun ky-
seessä ovat yleishyödylliset  ja tukikelpoisten aluei-
den kehitystä edistävät palvelut.  
Aluekehityksen asema vaihtelee eri jäsenvaltioiden 
kesken heijastaen osittain toimielimiin liittyviä tekijöi-
tä, erityisesti talouskehityspolitiikan toimeenpanon hajauttamisastetta ja talouskehityksen osatekijöitä 
määrittäviä muuttujia.  
Vaikka hajauttaminen on ollut yleinen keskustelun-
aihe kaikkialla EU:ssa, maiden välillä on merkittäviä 
eroja alue- ja paikallishallinnon itsenäisyyden suh-
teen. Itävallassa, Tanskassa ja Belgiassa, vaikka keskushallinto valvoo yleisl uontoisesti toimintaa, 
hallinnon alemmat tasot vastaavat aluepolitiikan suunnittelusta ja rahoituksesta. Tällä tavoin menot riippuvat kunkin alueviranomaisen kokonaisrahoi-
tuskyvystä niin, että alueiden välisten erojen tasaa-
minen (maakunnat, kreivikunnat tai kunnat) eivät välttämättä ole keskeinen tavoite. 
Sitä vastoin Yhdistyneessä Kuningaskunnassa ja 
Ranskassa määrärahojen jakamisesta vastaa usein keskushallinto, vaikka politiikan toimeenpano on 
yhä enemmän aluehallintoviranomaisten tehtävä: 
Englannin aluekehitysvirastot ja hajautetut viran-omaiset Skotlannissa, Walesissa ja Pohjois-
Irlannissa; sekä Ranskan alueet.  
Kansallisten viranomaisten ja EU:n aluemääritelmät 
eivät aina kohtaa alueellista  ja muuta taloudellista 
kehitystukea määriteltäessä. Ranskassa sisäpolitii-kan perusteella tukea saavat alueet ovat pitkälti eri alueita kuin yhteisön tukitoimien piirissä olevat alu-
eet, kun taas Saksassa alueet käyvät yksiin. Espan-
jassa, muiden koheesiomaiden tavoin, rakennera-hastokehys on myös kansa llisten politiikkojen sovel-
tama. Mutta Yhdistyneessä Kuningaskunnassa ja Alankomaissa tukea saavat kaupunkialueet — eri-tyisesti — valitaan yhteisön politiikassa eri perus-
tein.  Alankomaissa aluekehityskysymyksiä ratkotaan ko-
ko maan todennettujen tarpeiden perusteella. Alue-
politiikan menot sellaisenaan ovat siksi vaatimatto-
mat, pääpainopisteen ollessa pienillä alueilla, joilla taloudellisia erityisongelmia (enimmäkseen kaupun-
kialueita, joilla on korkea työttömyys). 
Tuki innovaatiotoiminnalle ja uusille teknologioille on 
viime vuosina useilla alueilla noussut ensiarvoisen 
tärkeäksi tukivälineeksi. Belgian flaaminkielinen 
alue on ollut erityisen näkyvä tässä suhteessa aivan 
kuten Itävallan osavaltiot, jotka keskittyvät enene-
vässä määrin innovaatiotoimintaan keinona edistää 
alueen itsekehittämistä liittovaltion tutkimus- ja kehi-tysvaroin. Usein mainitunl aiset strategiat ohjataan 
ensisijaisesti pk-yrityksille ja niihin sisältyy horison-taalisia politiikkoja kuten tu tkimuslaitosten ja suuryri-
tysten välisen yhteistyön kehittämistä selkeiden 
suorien tukiaisten sijaan. 
Keskittyminen työpaikkojen luomiseen ja suurten 
sijoitushankkeiden houkutteluun on ollut luonteen-
omaista monille korkeasta työttömyydestä kärsiville 
alueille. Wallonia on tästä esimerkki, ja Irlanti on pitkään keskittynyt voimakkaasti suorien sijoitusten 
käyttöön talouskehityksen edistämisessä. 
Yhteenliittymät (Clustering) ovat monen maan poli-
tiikalle luonteenomainen toimintatapa. Itäval-
lan Steiermarkissa maakunta viranomaiset tarkistivat 
kehitysstrategiaansa vuonna 1996 ja loivat useiden 
autoteollisuuden toimijoiden keskinäisen yhteenliit-
tymän, joka osoittautui toimivaksi. Itävallan pohjois-
osat seurasivat esimerkkiä kattavan maakuntastra-tegian avulla ja selvillä te knologia- ja verkostotuki-
aisten lisäyksillä. 
Ruotsissa hallituksen politiik assa on viime vuosina 
ollut muutos eri alueiden kasvukeskusten ja yhteen-
liittymien kehittämisen tukemisen hyväksi, siinä 
missä se aiemmin keskittyi ylläpitämään julkissekto-rin toimintaa pohjoisilla, harvaan asutuilla alueilla 
muuttotappion hillitsemiseksi. 
Italiassa on viime aikoina tehty merkittäviä aluepo-
liittisia uudistuksia. Keskushallinto hallinnoi ja rahoit-
taa näitä ja keskittyy nyt pitkälti kapasiteetin luomi-
seen julkisten sijoitusten avulla aiemman yritysten tukemisen sijaan. Vaikka alueellista yritystukea yhä 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 97maksetaan eteläisiä alueita selvästi suosien, julkiset 
sijoitusohjelmat usein suosivat puolestaan pohjoisia 
alueita, mikä aiheuttaa mahdollisesti voimakasta 
vastakkainasettelua kansallisen politiikan ja EU:n koheesiopolitiikan välillä.  
Ulkomaiden suora sijoitustoiminta 
Ulkomaiden suoraa sijoitustoimintaa tukevat politii-kat ovat yleensä tärkeä osa aluekehitysstrategiaa. Itse asiassa aluetuen merkittävänä tavoitteena on 
juuri ulkomaisille sijoittajille ongelmallisten alueiden 
kiinnostavuuden lisääminen. Ulkomaiden suora si-joitustoiminta tuo alueille tu loja ja työpaikkoja, mutta 
monissa tapauksissa se on myös mekanismi tekno-logian ja asiantuntemuksen siirtoon. Spill-over-vaikutusten kautta tämä voi mahdollisesti vaikuttaa 
merkittävästi kyseiselle alueelle sijoittuneiden yritys-
ten tuottavuuteen ja kilpailukykyyn. Merkittävän osan ulkomaiden suoraa sijoitustoimintaa muodos-
tavat alueella sijoitustoimintaa harjoittavat monikan-
salliset yhtiöt joko hankkimalla olemassa olevia lii-keyrityksiä ja tuotantovälineitä — ja asiakaskuntaa 
— tai perustamalla uusia palveluita. Oli miten oli, 
monikansalliset yhtiöt tuovat usein mukanaan alu-eelle — erityisesti vähemmän kehittyneille alueille 
sijoitattaessaan — nykyaika isia tuotantotekniikoita 
ja työskentelytapoja.  
Vaikka ulkomaiden suoraan sijoitustoimintaan liitty-
vät edut ovat suurimmat epäsuotuisilla alueilla, täl-
laisille alueille sijoittaville monikansallisille yhtiöille 
tulevat suhteelliset edut eivät ole aina riittävät niiden 
houkuttelemiseksi sijoittumaan alueelle. Paljon riip-
puu monikansallisen yhtiön sijoituksen tavoitteesta, onko tarkoitus toimittaa tavaroita tai palveluja pai-
kallisille vai aluemarkkinoille, mitä alueella kulloinkin 
tarkoitetaan (pienestä alueesta aina koko EU:n kat-
tavaan alueeseen) vai käytetäänkö hyväksi tarjolla 
olevia erityisetuja — kuten matalia työvoimakustan-
nuksia, erityistaitoja vai tiettyjä luonnonvaroja.  
Jos syy liittyy toimituksiin maantieteellisesti suhteel-
lisen isoille markkinoille, monikansallinen yhtiö saat-
taisi ottaa huomioon maan tai laajemman maantie-teellisen alueen houkuttelevuuden sijoittumisen yh-
teydessä. Valtionhallinto saattaa olla vaikeuksissa 
yrittäessään houkutella monikansallista yhtiötä si-joittautumaan epäsuotuisalle alueelle. Jos syy kui-tenkin liittyy tietyn paikan houkuttelevuuteen, valti-
onhallinnon saattaa usein olla vaikeaa houkutella 
kyseinen monikansallinen yhtiö muualle, jos kysei-nen paikka ei ole muun aluekehityspolitiikan mukai-
nen. Tässä tapauksessa riskinä saattaa olla, että 
monikansallinen yhtiö ei ole enää kiinnostunut sijoit-tamaan kyseiseen maahan. Tämä on erityinen on-
gelma koheesiomaiden tai jopa enemmän hakija-
maiden hallituksille, joissa saatetaan tehdä lehmän kauppa siitä, halutaanko sijoitusten sijoittuvan epä-
suotuisille alueille niiden kehittämiseksi ja erojen 
tasoittamiseksi, tai houkutellaanko sijoituksia luon-
nollisesti dynaamisimmille alueille.  
Vaikka tiedot EU:n sisäisestä rahoituksesta eivät  
ole täydellisiä, ulkomaiden suora sijoitustoiminta näyttää menevän suhteettoman usein taloudellisesti 
vahvoille alueille sekä maiden sisäisesti että koko 
EU:n alueella. Irlanti on jonkinlainen poikkeus siinä, että se houkutteli paljon sijoitustoimintaa koko 1990-
luvun huolimatta suhteellisen alhaisesta bruttokan-
santuotteestaan henkeä kohden, vaikka rahavirrat suuntautuivat suhteettoman usein maan itäiseen 
osaan, Dubliniin ja ympäröivälle alueelle. Irlanti on 
ollut jatkuvasti sijoitusten pääkohde sen bruttokan-santuotteen kasvaessa.  
Kolmena vuotena vuodesta 1999 vuoteen 2001 ul-
komainen sijoitustoiminta EU:n nykyisiin jäsenvalti-oihin oli keskimäärin noin 7% bruttokansantuottees-
ta, jos rahavirrat unionin muista osista otetaan 
huomioon (ja alle 2% bruttokansantuotteesta, jos niitä ei oteta huomioon). Irlannissa sisäisten sijoitus-
ten osuus oli keskimäärin yli 20% bruttokansantuot-
teesta näinä kolmena vuotena (Kaavio 2.6). Ulko-maisen sijoitustoiminnan  seuraavaksi korkeimmat 
tasot, yli 13% bruttokansantuotteesta, olivat Tans-kassa, Alankomaissa ja Ruotsissa, ja näiden kah-den ensimmäisen bruttokansantuoteet henkeä koh-
den olivat EU:n kolmanneksi ja neljänneksi suurim-
mat Irlannin ja Luxemburgin jälkeen, joiden ulko-maisen suoran sijoitustoiminnan määrä Belgian 
kanssa yhteenlaskettuna o li selvästi yli EU:n kes-
kiarvon suhteessa bruttokansantuotteeseen. 
Koheesiomaissa Irlantia lukuun ottamatta ulkomai-
sen suoran sijoitustoiminnan kokonaismäärä oli sel-
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  98 västi alempi, Portugalissa keskimäärin vain hieman 
yli 4% bruttokansantuotteesta kyseisen ajanjakson 
aikana, Espanjassa vain 1½% bruttokansantuot-
teesta ja Kreikassa vain 1% bruttokansantuotteesta, jonka taso on alhaisin koko EU:ssa yhdessä Italian 
kanssa. 
Kaikissa näissä maissa, kuten muuallakin unionin 
alueella, olemassa olevan todistusaineiston perus-
teella sisäiset sijoitukset suuntautuivat suhteetto-
man usein varakkaammille alueille ja suhteellisen 
harvoin taantuneille alueille. Vaikka alueelliset tiedot 
eivät ole ihanteelliset, koska rahavirrat lasketaan 
usein sen alueen hyväksi, jossa yhtiön pääkonttori on, vaikka sijoitus saattaa hyvinkin suuntautua 
muualle, todistusaineisto on kuitenkin silmiinpistä-
vää. Saksassa sijoitukset keskittyivät harvoihin osa-valtioihin, joista Nordrhei n-Westfalenin, Hessen ja 
Baden-Württembergin osuus oli 71% kaikista suo-rasta sisäisestä sijoitustoiminnasta vuosina 1998 - 2000 ja Baijerin ja Hampurin osuus oli toiset 17% 
(Taulukko A2.8). Sitä vastoin 5 maan itäosien Ta-
voite 1 -alueen osuus oli vain hieman yli 2% niiden välisistä kaikista rahavirroista.  
Espanjassa noin 70% suoran ulkomaisen sijoitus-
toiminnan rahavirroista vuosina 1999 - 2001 suun-tautui Madridiin ja toiset 14% Kataloniaan, vaikka 
Tavoite 1 -alueiden osuus oli niissä selvästi alle 
10% (ja hyvin pieni Valencian ulkopuolella ja Kana-riansaarilla). Samalla tavoin  Italiassa, jossa tiedot 
koskevat ennemmin ulkomaisessa omistuksessa olevien yritysten työpaikkoja kuin ulkomaista suoraa sijoitustoimintaa, monikansa lliset yhtiöt ovat keskit-
tyneet maan pohjoisosiin ja alle 4% ulkomaisessa omistuksessa olevien yrit ysten työpaikoista oli ete-
läisillä Tavoite 1 -alueilla vuonna 2000. 
Hakijamaiden suorat sijoitukset 
Paljolti sama suuntaus näkyy EU:n tavoin hakija-
maissa, ainakin näiden maiden alueilla, vaikka sijoi-
tusten jakautuminen maiden kesken vaihtelee enemmän suhteessa bru ttokansantuotteeseen hen-
keä kohden kuin EU:ssa, huolimatta siitä, että tilan-ne näyttää olevan päinvastoin. Viimeisimpien tieto-jen perusteella miltei 70% suorista sijoituksista näi-
hin maihin suuntautuu vain kolmeen niistä — Puo-laan, jonka osuus kokonaisuudesta on 35%, Tšekin 
tasavaltaan ja Unkariin (Taulukko A2.9). (Mainittui-
hin 70%:iin kuuluu Romaniaa koskeva arvio, koska 
maasta ei ole tietoja saatavissa vuodesta 1999).  
Kuitenkaan tämä keskittyminen bruttokansantuot-
teeseen nähden ei enää ole niin ilmeinen. Puolassa 
suorien ulkomaisten sijoitusten osuus oli keskimää-rin 4½% bruttokansantuotteesta kolmena vuonna 
1999 - 2001 ja Unkarissa hieman yli 4%, vähemmän 
kuin useimmissa muissa maissa. Vaikka Tšekin ta-savallassa suorien ulkomaisten sijoitusten osuus oli 
korkeampi kuin missään muualla suhteessa brutto-
kansantuotteeseen (yli 9%), paitsi Maltalla (16%), se oli suhteellisen korkea Virossa ja Bulgariassa, 
jotka ovat alueella suht eellisen alhaisen henkeä 
kohden lasketun bruttokansantuotteen maita. Sa-manaikaisesti luvut olivat suhteellisen alhaiset Slo-
veniassa, jossa bruttokansantuote henkeä kohden 
on suhteellisen korkea. 
Kaikissa maissa saatavilla oleva tieto osoittaa kui-
tenkin suorien sijoitust en suhteellisen korkeaa kes-
kittymisastetta pääkaupunkialueelle, kuten ko-
heesiomaissa. Unkarissa siksi yli kaksi kolmasosaa 
sisäisestä sijoitustoiminnasta vuonna 2001 suuntau-
tui Budapestin seudulle; Tšekin tasavallassa 60% suuntautui Prahaan ja sitä ympäröivälle alueelle 
(Střední Čechy) samana vuonna ja Slovakiassa 
noin 63% suuntautui Bratis lavaan (Taulukko A2.10). 
Puolassa toisaalta, jossa on Varsovan lisäksi useita muita isoja kaupunkeja, suor at sijoitukset ovat vä-
hemmän keskittyneitä. Kuitenkin pääkaupunkialu-
0510152025
IE MTDK NL SE CZ SK
BE/LUEEEU15UK CY BG DE FIPL LV PT HU LT RO FRAT SI ES IT EL0510152025% bruttokansantuotteesta2.6 Vieraan pääoman suorat sijoitukset jäsenvaltioihin ja 
hakijamaihin, keskiarvo 1999-2001
BE/LU:  tiedot vuodelta 1998; DK: tiedot vuosilta 1999-2000; ES: tiedot vuosilta 1998-
1999; HU ja SK: tiedot vuosilta 2000-2001; RO: tiedot vuosilta 1997-1999
Lähde: Eurostat, maksutasetilastot
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 99eelle (Mazowieckie) suuntautui noin neljäsosa kai-
kista rahavirroista vuonna 1998 ja kahdelle muulle 
alueelle ( Łódzkie ja Wielkopolskie), joista kummal-
lakin on suurkaupunkeja (Lodz ja Poznan), toinen 
neljännes.   
 
 
                                                 
1  Olisi huomattava kuitenkin, että etel äisissä maissa vähimmäistulotason turvaam inen on usein alueviranomaisten vastuulla ja 
avustusten saatavuus vaihtelee alueittain. 
2  Lisäksi Italian luvut liittyvät pienempiin NUTS 2 -alueisiin isompien NUTS 1 -alueiden sijasta, kuten Yhdistyneessä Kuningas kun-
nassa, mikä pikemminkin kasvattaa kuin kaventaa kapeaa eroa. 
3  Toisin kuin Italiassa, vanhusten suhteellinen lukumäärä ei ol e systemaattisesti suhteessa suurempi varakkaimmilla alueilla k uin 
vähemmän varakkailla alueilla tai päinvastoin . 
4  Tässä tietenkin jätetään huomiotta ne etuudet, jotka maksetaan paikallisella veronkannolla pai kallisten menojen kattamiseksi  
suurempaan verotusprosenttiin ja tehokkaampaan menojen jakoon turvautumalla. 
5  Käytännössä niiden maiden sosiaalimaksut, joissa menojen enimmäis määrä on regressiivinen ja tuloja korkeampi ja tämän vas-
tapainona on progressiivinen tuloveroasteikko. 
6  Samanaikaisesti olisi huomattava, että laajalle levinnyt s uuntaus luopua tuloveroista yleise mmin kulutusveroihin siirtymällä  vaikut-
taa koko verotusjärjestelmän progressiivisuutta vähentävästi. 
7  Tanskan järjestelmää muutetaan lähitule vaisuudessa sekä julkisen sektorin rakennetta  että tehtävien jakoa muuttamalla eri ha llin-
totasojen kesken. 
 
 
 
  
 
  
 
   
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
   
 
  
 
  
 
  
 
 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS                                                                                                                                                                   
100  
  
 
  
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 101Tilastoliite osaan 2 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  102  
 
2002 
-1,9 
0,1 
1,9 
-1,3 -1,3 
0,1 
-3,2 
-0,2 -2,5 
2,4 
-1,6 
-0,4 -2,8 
4,2 
1,0 
-1,3 
 
 
  
Budjettitase 
1995** 
-5,2 
-4,3 
-2,3 
-3,5 
-10,1 
-6,6 -5,5 
-2,1 -7,6 
2,1 
-4,1 
-5,3 -5,4 
-3,9 
-7,4 
-5,7 
 
 
  
% BKTsta 
2002 
45,5 
50,4 
57,4 
45,0 45,6 
39,9 50,3 
33,1 45,2 
46,8 45,9 
51,3 43,3 
54,2 
59,5 
39,4 
 
  
 
Kokonaistulot 
1995 
46,1 
48,5 
58,0 
46,1 39,3 
38,4 49,6 
39,4 45,8 
47,6 47,3 
52,0 39,6 
55,7 
60,3 
38,9 
 
  
 
2002 
47,4 
50,3 
55,5 
46,3 46,9 
39,8 53,5 
33,3 47,7 
44,4 47,5 
51,7 46,1 
50,0 
58,5 
40,7 
 
  
 
Kokonaismenot 
1995 
51,3 
52,8 
60,3 
49,6 49,4 
45,0 55,1 
41,5 53,4 
45,5 51,4 
57,3 45,0 
59,6 
67,7 
44,6 
 
  
 
2002 
2,2 
1,6 
1,8 
1,6 3,8 
3,4 3,1 
4,4 1,8 
4,7 3,3 
1,3 3,4 
2,9 
3,2 
1,3 
 
  
GDFC* 
1995 
2,6 
1,8 
1,8 
2,3 3,2 
3,7 3,3 
2,3 2,1 
4,6 3,0 
3,1 3,7 
2,8 
4,0 
2,0 
 
  
2002 
4,2 
4,7 
5,2 
4,8 3,4 
3,9 4,0 
3,9 3,8 
6,2 3,8 
8,3 5,4 
4,0 
3,9 
3,8 
  
Muut  
varainsiirrot+ 
tuet 
1995 
6,7 
4,6 
5,2 
11,5 
3,4 
4,4 4,4 
4,7 4,9 
6,4 8,1 
7,6 4,4 
5,2 
6,4 
3,8 
  
2002 
3,4 
6,1 
3,7 
3,1 5,5 
2,8 3,1 
1,4 5,8 
0,3 3,1 
3,6 3,0 
2,2 
3,2 
2,1 
  
Velan korko 
1995 
5,4 
9,3 
6,4 
3,7 
11,7 
5,2 3,6 
5,4 
11,5 
0,4 5,9 
4,4 6,3 
4,0 
6,6 
3,7 
  
2002 
16,4 
16,1 
17,5 
19,4 16,4 
12,5 18,1 
8,3 
17,1 
15,7 11,8 
18,6 13,0 
16,8 
17,6 
13,5 
  
Sosiaalietuudet 
1995 
17,2 
16,6 
20,4 
18,1 15,1 
13,9 18,5 
11,8 16,7 
16,5 15,3 
19,5 11,8 
22,1 
20,6 
15,4 
  
2002 
10,4 
12,0 
17,6 
7,9 
11,9 
10,3 13,7 
8,3 
10,7 
8,6 
10,5 
9,7 
15,4 
13,5 
16,3 
7,6 
  
josta:  
työllisyyskorvaus 
1995 
11,1 
11,9 
17,3 
9,0 
11,3 
11,3 13,7 
10,2 11,2 
9,7 
10,8 
12,6 13,6 
15,2 
16,7 
8,3 
  
2002 
20,6 
22,3 
26,3 
19,2 15,8 
17,6 23,9 
15,1 18,8 
18,1 24,5 
18,6 21,1 
21,7 
28,0 
20,0 
  
Tavarat ja  
palvelut 
1995 
20,7 
21,4 
25,8 
19,8 15,3 
18,1 23,9 
16,4 17,9 
18,4 24,0 
20,4 18,6 
22,8 
27,3 
19,6 
 A2.1 Valtion menot talouden luokittain, 1995 ja 2002 
 
 
 
EU15  
BE 
DK 
DE EL 
ES FR 
IE IT 
LU NL 
AT PT 
FI 
SE 
UK  
 
* GDFC = bruttokansantuotteen kiinteä pääomanmuodostus 
** Saksa: ei sisällä yhdistymiseen liittyviä velkoja,liittovalt ion arvio (Threuhand, itäinen kiinteistötoimi ja Deutsche Kredit bank) vastaa EUR 116,3 miljardia;  
NL: ei sisällä kunnallisen asuntotoimen uudistukseen liitt yvää EUR 14,9 miljardin ylimääräisten menojen nettosumma a 
Lähde: Eurostat, valtionalan kirjanpito 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 103A2. 2 Valtion vanhuuseläke- ja ty öttömyysturvamenot, 1995 ja 2000 
    % sosiaaliturvan kokonaismenoista
 Vanhuuseläkkeet* Työttömyysturva 
 
1995 2000 % muutosta 1995 2000 % muutosta 
EU15  44,8 46,4 1,6 8,4 6,3 -2,1 
BE 43,1 43,8 0,7 13,0 11,9 -1,1 
DK 37,7 38,1 0,4 14,8 10,5 -4,2 
DE 42,7 42,2 -0,4 9,0 8,4 -0,6 
EL 52,1 49,4 -2,7 4,5 6,2 1,6 
ES 43,9 46,3 2,4 16,5 12,2 -4,3 
FR 43,5 44,1 0,5 7,9 6,9 -1,0 
IE 26,5 25,4 -1,1 15,3 9,7 -5,7 
IT 63,4 63,4 0,0 3,0 1,7 -1,4 
LU 45,1 40,0 -5,1 3,1 3,3 0,2 
NL 38,0 42,4 4,4 9,9 5,1 -4,8 
AT 48,4 48,3 -0,1 5,6 4,7 -0,9 
PT 41,7 45,6 3,9 5,4 3,8 -1,6 
FI 32,8 35,8 3,0 14,4 10,4 -3,9 
SE 37,5 39,1 1,6 10,9 6,5 -4,4 
UK  43,1 47,7 4,5 5,6 3,2 -2,4 
       
* Vanhuuseläkkeisiin sisältyy kansaneläkkeen perusosa   
Huom: ei sisällä Tanskaa, Irlantia, Luxemburgia, Itävalt aa, kaikki vuoden 2000 tiedot ovat väliaikaisia tai arvioita 
Lähde: Eurostat, ESSPROS     
 
  
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  104  
 
2001 
9,3 
8,5 
9,0 
9,0 
10,1 
10,0 10,5 
10,1 
8,8 
6,4 
11,3 
9,6 
11,4 
9,3 
10,1 
7,7 
  
 Muut 
1995 
12,5 
8,8 9,6 
16,2 
8,7 
: 
12,0 
9,1 9,5 
9,6 
15,9 
9,9 
11,6 
12,8 14,9 
10,1 
  
 2001 
18,8 
17,2 24,0 
21,8 
19,4 
13,4 
20,4 
9,5 
17,8 
17,1 
17,5 
21,5 
13,6 
20,6 23,8 
16,0 
  % BKT:sta 
Sosiaaliturva 
1995 
20,0 
18,6 26,8 
21,3 
18,3 
: 
21,5 
13,6 
18,7 
19,2 
20,7 
22,6 
12,5 
26,0 27,2 
17,3 
  
2001 
5,0 
6,2 8,3 
4,2 
3,1 
4,3 
6,0 
4,3 5,0 
4,7 
4,8 
5,7 
7,0 
6,5 7,3 
4,6 
  
Koulutus 
1995 
5,2 
6,4 7,7 
4,5 
3,3 
: 
6,3 
5,1 
4,9 
5,0 
5,1 
6,5 
6,5 
7,3 7,1 
4,5 
  
2001 
6,3 
6,6 5,4 
6,4 
3,7 
5,3 
7,9 
6,3 6,4 
4,9 
4,1 
6,1 
6,8 
6,0 6,8 
6,1 
  
Terveydenhoito 
1995 
6,2 
6,2 5,1 
6,4 
3,4 
: 
7,9 
6,2 
5,5 
5,6 
3,9 
7,6 
5,3 
6,2 6,4 
5,6 
  
2001 
0,7 
0,8 
: 
0,6 
0,6 
0,9 
1,3 
: 
0,9 
1,3 
0,7 
0,4 
0,7 
0,3 0,3 
0,5 
  
Ympäristö 
1995 
0,8 
0,7 
: 
1,0 
0,5 
: 
1,1 
: 
0,7 
1,5 0,8 
1,4 
0,4 
0,3 0,2 
0,3 
  
2001 
6,8 
10,2 
8,6 
6,3 
10,9 
5,5 6,4 
3,8 9,6 
4,7 
8,2 
8,5 
6,7 
6,4 8,8 
4,3 
  
Yleiset palvelut 
1995 
8,2 
12,1 10,8 
6,7 
16,8 
: 
6,3 
7,3 
14,1 
4,6 
10,0 
9,3 8,7 
7,0 
11,9 
5,7 
  
2001 
46,9 
49,5 55,3 
48,3 
47,8 
39,4 
52,5 
33,9 48,5 
39,1 
46,6 
51,8 
46,2 
49,1 57,1 
39,2 
  
Yhteensä 
1995 
52,9 
52,8 60,3 
56,1 
51,0 
: 
55,1 
41,5 
53,4 
45,5 
56,4 
57,3 
45,0 
59,6 67,7 
43,5 
 A2. Valtion menot kohteittain, 1995 ja 2001 
 
 
 
EU15  
BE 
DK 
DE 
EL 
ES 
FR 
IE IT 
LU 
NL 
AT 
PT 
FI SE 
UK  
 
Huom: Vuoden 1995 tietoja ei ole s aatavissa Espanjasta; EU:n ko konaisluvuissa arvio Espanjasta 
Lähde: Eurostat, valtion kirjanpito 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 105 
 
UK 
2856 
1227 
1911 
248 
265 
1232 7740 
10,9 
4,7 7,3 
0,9 1,0 
4,7 
29,6 
 
26,1 
  
N Ireland 
3408 
1695 
2105 
222 
272 
2837 
10539 
16,8 
8,4 
10,4 
1,1 1,3 
14,0 
52,1 
 
20,2 
  
Wales 
3303 
1203 2138 
248 
424 
1383 8698 
15,7 
5,7 
10,2 
1,2 2,0 
6,6 
41,3 
 
21,0 
  
Scotland 
Menot henkeä kohden (EUR) 
3150 
1523 
2210 
304 
328 
1606 9120 
% alueen BKT:sta 
12,4 
6,0 8,7 
1,2 1,3 
6,3 
36,0 
 
25,3 
  
England 
 
2781 
1183 
1861 
243 
249 
1130 7446 
 
10,4 
4,4 7,0 
0,9 0,9 
4,2 
27,9 
 
26,7 
  
S East 
 
2384 
1097 
1695 
240 
214 
944 
6575 
 
8,3 
3,8 5,9 
0,8 0,7 
3,3 
22,8 
 
28,8 
 London 
 
2712 
1270 
2293 
314 
284 
1524 8397 
 
7,1 
3,3 6,0 
0,8 0,7 
4,0 
21,9 
 
38,3 
 East 
 
2502 
1148 
1672 
262 
196 
1049 6829 
 
9,2 
4,2 6,2 
1,0 0,7 
3,9 
25,2 
 
27,1 
 S West 
 
2732 
1112 
1781 
245 
225 
1013 7108 
 
11,5 
4,7 7,5 
1,0 0,9 
4,3 
30,0 
 
23,7 
 W Mids 
 
2870 
1217 
1762 
208 
235 
1054 7346 
 
12,0 
5,1 7,4 
0,9 1,0 
4,4 
30,6 
 
24,0 
 E Midls 
 
2706 
1149 
1682 
232 
232 
1028 7028 
 
11,1 
4,7 6,9 
0,9 0,9 
4,2 
28,7 
 
24,5 
 Yorks 
 
2891 
1216 
1866 
193 
253 
1233 7653 
 
12,6 
5,3 8,1 
0,8 1,1 
5,4 
33,3 
 
23,0 
 N West 
 
3212 
1225 
1950 
210 
299 
1117 8012 
 
14,1 
5,4 8,6 
0,9 1,3 
4,9 
35,3 
 
22,7 
 North 
 
3472 
1218 
1953 
281 
324 
1157 8406 
 
17,2 
6,0 9,7 
1,4 1,6 
5,7 
41,6 
 
20,2 
 A2.4 Yhdistyneen Kuningaskunnan val tion menot alueittain, 2000-01* 
 
 
Sosiaaliturva 
Koulutus Terveydenhoito 
Maantiet, liikenne 
Ympäristö 
Muut Yhteensä  
Sosiaaliturva  
Koulutus 
Terveydenhoito 
Maantiet, liikenne Ympäristö 
Muut 
Yhteensä 
 
BKT henkeä  
kohden (EUR 000) 
 
* 2000-01 tilivuosi Lähde: aluepolitiikan pääosasto, laskelmat perustuvat valtion m enojen tilastoanalyysiin (PESA) 2002-03 ja Eurostat, al uekirjanp ito 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  106  
 
Italia 
3769 
848 
1589 
489 
275 
4827 
11797 
18,7 
4,2 7,9 
2,4 1,4 
23,9 
58,4 
 
20,2 
 
 
  
Sardegna 
3276 
888 
1548 
469 
436 
5125 
11742 
22,0 
6,0 
10,4 
3,2 2,9 
34,5 
79,0 
 
14,9 
 
 
  
Sicilia 
2920 
743 
1426 
408 
256 
3635 9389 
22,7 
5,8 
11,1 
3,2 2,0 
28,2 
72,8 
 
12,9 
  
Calabria 
3100 
766 
1354 
560 
244 
3243 9267 
25,4 
6,3 
11,1 
4,6 2,0 
26,5 
75,8 
 
12,2 
  
Basilicata 
3200 
803 
1426 
538 
302 
4271 
10540 
22,1 
5,6 9,9 
3,7 2,1 
29,5 
72,9 
 
14,5 
  
Puglia 
Menot henkeä kohden (EUR) 
3054 
751 
1359 
404 
221 
3278 9067 
23,0 
5,7 
10,3 
3,0 1,7 
24,7 
68,4 
 
13,3 
  
Campania 
 
2713 
805 
1375 
414 
254 
3119 8680 
% alueen BKTsta 
21,0 
6,2 
10,7 
3,2 2,0 
24,2 
67,3 
 
12,9 
  
Molise 
 
3420 
784 
1395 
631 
376 
3489 
10096 
 
22,0 
5,1 9,0 
4,1 2,4 
22,5 
65,1 
 
15,5 
  
Abruzzo 
 
3601 
802 
1190 
470 
266 
3581 9910 
 
21,8 
4,8 7,2 
2,8 1,6 
21,6 
59,9 
 
16,5 
 Lazio 
 
4550 
1321 1586 
774 
287 
7341 
15858 
 
20,3 
5,9 7,1 
3,4 1,3 
32,7 
70,7 
 
22,4 
 Marche 
 
4009 
777 
1517 
423 
294 
4028 
11049 
 
19,8 
3,8 7,5 
2,1 1,5 
19,9 
54,5 
 
20,3 
 Umbria 
 
4327 
920 
1785 
610 
529 
4302 
12473 
 
21,7 
4,6 8,9 
3,1 2,6 
21,5 
62,5 
 
20,0 
 Toscana 
 
4216 
939 
1623 
503 
312 
4198 
11791 
 
18,8 
4,2 7,2 
2,2 1,4 
18,7 
52,4 
 
22,5 
 Emilia  
Ro-
magna 
 
4546 
804 
1742 
414 
229 
4705 
12440 
 
17,7 
3,1 6,8 
1,6 0,9 
18,3 
48,5 
 
25,7 
 Liguria 
 
4976 
933 
1556 
801 
340 
5391 
13997 
 
23,4 
4,4 7,3 
3,8 1,6 
25,4 
65,8 
 
21,3 
 Friuli 
 Venezia 
Giulia 
 
4678 
1009 1680 
591 
301 
5564 
13823 
 
20,7 
4,5 7,4 
2,6 1,3 
24,6 
61,2 
 
22,6 
 Veneto 
 
3530 
730 
1531 
399 
207 
3998 
10395 
 
14,9 
3,1 6,5 
1,7 0,9 
16,9 
44,0 
 
23,6 
 Trentino 
Alto 
Adige 
 
3265 
1455 2121 
720 
526 
6766 
14854 
 
12,1 
5,4 7,8 
2,7 1,9 
25,0 
54,8 
 
27,1 
 Lombardia 
 
4070 
725 
1947 
377 
258 
6922 
14299 
 
15,2 
2,7 7,3 
1,4 1,0 
25,9 
53,5 
 
26,7 
 Valle 
 d'Aosta 
 
4413 
1103 2224 
1056 
631 
7964 
17391 
 
18,1 
4,5 
9,1 
4,3 2,6 
32,7 
71,4 
 
24,4 
 Piemonte 
 
4302 
743 
1553 
558 
267 
4646 
12070 
 
18,2 
3,1 6,6 
2,4 1,1 
19,7 
51,1 
 
23,6 
 A2.5 Valtion menot alueittain Italiassa, 2000 
 
 
Sosiaaliturva 
Koulutus Terveydenhoito 
Maantieliikenne 
Ympäristö 
Muut Yhteensä 
 
Sosiaaliturva 
Koulutus Terveydenhoito 
Maantieliikenne Ympäristö 
Muut 
Yhteensä 
 
BKT henkeä kohden  
(EUR 000) 
 
Huom Julkiset menot sisältävät valtionyhtiöiden ja  kesku shallinnon menot; Tavoite 1 -alueita koskevat luvut lihavoitu. 
Lähde: aluepolitiikan pääosasto MEF-DPS (2002), TPA- tietokanta ja Eurostat, aluekirjanpito 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 107 
 
Espanja 
1648 
196 
246 
105 
2195 
1,6 
1,6 
2,0 
0,9 
18,1 
18,6 
  
Canarias 
1850 
201 244 
611 
2907 
15,8 
1,7 
2,1 
5,2 
24,8 
17,5 
  
Ceuta y 
Melilla 
1499 
358 
489 
67 
2413 
14,6 
3,5 
4,7 
0,7 
23,4 
15,4 
  
Murcia 
1560 
240 
171 
52 
2024 
15,0 
2,3 
1,6 
0,5 
19,4 
15,5 
  
Anda-
lucia 
1592 
209 
204 
164 
2169 
17,7 
2,3 
2,3 
1,8 
24,1 
13,8 
 Illes 
Balears 
Menot henkeä kohden (EUR) 
1365 
220 
249 
16 
1850 
% alueen BKT:sta 
9,0 
1,4 
1,6 
0,1 
12,2 
22,2 
 Valencia 
 
1458 
187 
193 
46 
1883 
 
12,5 
1,6 
1,7 
0,4 
16,1 
17,9 
 Cataluña 
 
1546 
133 
250 
24 
1953 
 
10,4 
0,9 
1,7 
0,2 
13,2 
22,5 
 Extre- 
madura 
 
1816 
247 
235 
204 
2502 
 
22,7 
3,1 
2,9 
2,5 
31,2 
12,0 
 Castilla-
la Man-
cha 
 
1656 
287 
242 
88 
2273 
 
16,5 
2,9 
2,4 
0,9 
22,6 
15,1 
 Castilla y 
León 
 
1755 
232 
286 
95 
2367 
 
15,6 
2,1 
2,5 
0,8 
21,0 
17,2 
 Madrid 
 
1545 
158 
314 
9 
2026 
 
9,8 
1,0 
2,0 
0,1 
12,8 
24,9 
 Aragón 
 
1741 
267 
278 
53 
2339 
 
13,1 
2,0 
2,1 
0,4 
17,6 
19,9 
 La Rioja 
 
1635 
144 
332 
36 
2147 
 
11,8 
1,0 
2,4 
0,3 
15,5 
20,6 
 Navarra 
 
2221 
189 
303 
60 
2773 
 
14,6 
1,2 
2,0 
0,4 
18,2 
23,8 
 Pais 
Vasco 
 
2298 
183 
358 
51 
2890 
 
15,8 
1,3 
2,5 
0,4 
19,9 
22,9 
 Cantabria 
 
1695 
323 
207 
48 
2274 
 
14,8 
2,8 
1,8 
0,4 
19,8 
18,1 
 Asturias 
 
1703 
272 
218 
442 
2635 
 
15,8 
2,5 
2,0 
4,1 
24,4 
16,0 
 Galicia 
 
1637 
172 
187 
95 
2091 
 
17,0 
1,8 
1,9 
1,0 
21,7 
14,6 
 A2.6 Valtion menot aluekohtaisesti Espanjassa, keskiarvo 1992-1999 
 
 
Terveydenhoito, sosiaalipalvelut, 
alueellinen perusrahoitus 
Yhdyskuntarakenteet 
Lainkäyttö, kiinteistöt, liikenne 
EU+muu aluetuki Yhteensä 
 
Terveydenhoito, sosiaalipalvelut,  
alueellinen perusrahoitus 
Yhdyskuntarakenteet 
Lainkäyttö, kiinteistöt, liikenne 
EU+ muu aluetuki 
Yhteensä 
BKT henkeä kohden (EUR 000) 
 
Huom: Lihavoidut luvut  Tavoite 1 -alueiden lukuja 
Lähde: aluepolitiikan pääosasto, laskelmat perustu vat: Intervención General de la Administ ración del Estado (IGAE) ja Eurostat,  aluekirjanpito 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  108 A2.7 Verotulot ja sosiaalimaksutulo t hallinnon tason mukaan, 1995 ja 2001 
                     % kokonaistuloista
 Keskushallinto Sosiaaliturva Alue- ja paikallishallinto 
 1995 2001 1995 2001 1995 2001 
EU15 49 52 36 34 15 15 
BE 60 60 34 33 7 7 
DK 66 62 3 4 31 34 
DE 30 29 43 42 27 28 
EL 66 67 33 32 1 1 
ES 51 48 36 36 13 16 
FR 43 42 46 48 10 9 
IE 83 84 15 14 3 2 
IT 60 56 32 29 8 15 
LU 67 67 27 27 6 6 
NL 57 61 40 36 3 4 
AT 45 49 35 32 20 19 
PT 64 63 31 31 5 6 
FI 46 51 32 27 22 22 
SE 43 43 27 27 30 29 
UK  79 79 17 17 4 4 
       
Huom: Portugalin tiedot vuodelle 2001 ovat vuodelta 2000. Keskushallinnon osuuteen sisällytetty EU-verot. 
Lähde: Eurostat, valtion kirjanpito   
 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 109 
A2.8 Sisäisten suorien sijoitusten al uekohtainen jakauma valituissa EU-maissa  
    % maan kokonaissummasta
Saksa 1998-2000 Espanja 1999-2001 Italia 2000 
Nordrhein-Westfalen 37,5 Madrid 69,5 Lombardia 43,5 
Hessen 21,6 Cataluña 13,6 Piemonte 14,9 
Baden-Württemberg 11,7 País Vasco 5,5 Lazio 8,4 
Bayern 9,0 Muut  3,0 Emilia-Romagna 7,8 
Hamburg 7,7 Com. Valenciana 2,7 Veneto 4,7 
Niedersachsen 3,3 Canarias 2,7 Toscana 4,3 
Berlin 2,8 Andalucia 1,2 Friuli-Venezia-Giulia 4,0 
Rheinland-Pfalz 1,9 Galicia 0,5 Abruzzo 3,3 
Schleswig-Holstein 1,6 Baleares 0,4 Liguria 1,9 
Sachsen-Anhalt 1,0 Aragón 0,3 Trentino Alto Adige 1,5 
Bremen 0,5 Navarra 0,3 Umbria 1,2 
Brandenburg 0,3 Asturias 0,1 Campania 1,2 
Sachsen 0,3 Castilla-La Mancha 0,1 Puglia 0,8 
Saarland 0,3 Castilla y León 0,1 Sicilia 0,8 
Thüringen 0,3 Murcia 0,1 Marche 0,7 
Mecklenburg-Vorpommern 0,2 Extremadura 0,0 Sardegna 0,4 
  Rioja 0,0 Valle d'Aosta 0,4 
  Cantabria 0,0 Basilicata 0,2 
  Ceuta y Melilla 0,0 Molise 0,0 
    Calabria 0,0 
Huom: Italian luvut viittaavat ulkomaisessa omistuksessa olev ien teollisuusyritysten työntekijöiden lukumäärään; on korostettav a, 
että työllisyysluvut ovat aluekohtaisia eli yrityksen pääkontto rin, ei kys. sivukonttorin pai kkakunnan mukaan merkittyjä. Siksi  ne 
ovat alueellisen suuntautumisen osalta vain suuntaa-antavia. 
Luvut ovat Saksan osalta keskiarvolukuja vuos ilta 1998-2000, samoin Espanjan vuosilta 1999-2001.  
Lähde: DE – Bankgesellschaft Berlin, sijoittautumispaikka Deut sche Bundesbank; ES – Foreign Investment Register; IT – CNEL, 
suorien sijoitusten tietokanta (R &P - Politecnico di Milano) 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  110  
A2.9 EU:n nykyisten jäsenvaltioiden ja hakijamaiden sisäiset suorat 
sijoitukset, keskiarvo 1999-2001 
 % BKT :sta   % BKT :sta 
EU15 6,9  BG 5,4 
BE/LU 8,5  CY 5,8 
DK 14,6  CZ* 9,2 
DE 4,9  EE 7,8 
EL 0,9  HU 4,2 
ES 1,5  LT 3,9 
FR 3,5  LV 4,4 
IE 20,7  MT 15,8 
IT 1,1  PL* 4,4 
NL 13,2  RO 3,8 
AT 3,1  SI 1,7 
PT 4,3  SK 8,8 
FI 4,6    
SE 13,0    
UK 5,9    
     
BE/LU: tiedot vuodelta 1998; DK: tiedot vuosilta 1999-2000; 
ES: tiedot vuosilta 1998-1999; RO: tiedot vuosilta 1997-1999; 
HU, SK: tiedot vuosilta 2000-2001 
* Tsekin tasavallan osuus 23% ja Puolan osuus  35% kaikista suorista sijoituksista  
hakijamaihin. 
Lähde: Eurostat, maksutasetilastot; UNCTAD Kreikka 
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 111 
A2.10 Suorien sijoitusten jakauma NUTS 2 -alueittain valituissa uusissa jäsenvaltioissa   
% maan kokonaissummasta
Tsekin tasavalta 2001  Unkari 2001 Puola 1998  Slovakia 2001 
Praha 49,3  Közép-Magyarország 67,7 M azowieckie 24,3  Bratislavský 63,2 
Strední Cechy 10,7  Közép-Dunántúl 9,4Śląskie 13,5  Východné Slovensko 18,8 
Jihozápad 7,6  Nyugat-Dunántúl 7,5 Wielkopolskie 11,6  Západné Slovensko 10,3 
Severozápad 8,2  Észak-Magyarország 6,2 Dolnośląskie 8,4  Stredné Slovensko 7,7 
Severovýchod 6,6  Dél-Alföld 4,0 Pomorskie 7,3    
Jihovýchod 8,4  Észak-Alföld 3,5Łódzkie 5,9    
Strední Morava 5,2  Dél-Dunántúl 1,8 Ma łopolskie 5,6    
Moravskoslezko 4,0    Kujawsko-Pomorskie 4,1    
     Zachodniopomorskie 3,9    
     Lubelskie 2,8    
     Podkarpackie 2,5    
     Świętokrzyskie 2,3    
     Warmi ńsko-Mazurskie 2,3    
     Lubuskie 2,2    
     Opolskie 1,8    
     Podlaskie 1,6    
          
Lähde: kansalliset tilastokeskukset      
Osa 2 — Jäsenvaltioiden politiikkojen vaikutus yhteenkuuluvuuteen 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  112  
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 113 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: 
kilpailukyky, työlli syys ja koheesio 
 
      
Sisällysluettelo 
Johdanto....................................................................................................................... .............. 114  
Yhteisön politiikkojen vaikutukset yhteenkuuluvuuteen Lissabonin ja Göteborgin  
strategioiden valossa .......................................................................................................... ........ 114  
Yhteisten politiikkojen uudistaminen: YMP ja yhteisön kalastuspolitiikka................................... 125  
Valtionavut ja koheesiopolitiikka täydentävät toisiaan ................................................................ 129  
Oikeus- ja sisäasiat: kehi tyksen ehtojen parantaminen.............................................................. 131  
Yhteisön politiikkojen näkyvyys aluetasolla ................................................................................ 132  
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  114 Johdanto 
Toisessa koheesiokertomu ksessa esitettiin analyy-
si yhteisön politiikkojen vaikutuksesta koheesioon. 
Tässä huolena ei ole tämän analyysin toistaminen, vaan kyseisten politiikkojen tärkeimpien muutosten tarkastelu vuodesta 2001 EU:n erityisesti Lissa-bonissa ja Göteborgissa sovittujen tavoitteiden valossa. Kahta edellisessä  kertomuksessa käsitte-
lemättä jätettyä politiikan aluetta käsitellään tässä, nimittäin kauppapolitiikka ja oikeus- ja sisäasiat. Erillisessä osassa tutkitaan valtiontukipolitiikkaa, jolla on merkittävät yhteydet koheesiopolitiikkaan. Viimeisessä osassa esitetään 28 EU:n alueella suoritetun, yhteisön eri politiikkojen vaikutuksia käsitelleen seurantatutkimuksen tulokset. 
Yhteisön politiikkojen vaikutukset 
yhteenkuuluvuuteen Lissabonin ja 
Göteborgin strategioiden valossa 
Tietoperusteisen talouden rakentaminen 
Tieto on Lissabonin strategiassa keskeisellä sijalla. 
Tiedon luominen, jakelu ja käyttö on ensiarvoisen tärkeää liikeyritysten toiminnalle ja kasvulle. Rahoi-tuksen saannin ja markkinoille pääsyn helpottami-nen, liikeyritysten tukipalveluiden kehittäminen, yritysten ja tieteen välisten yhteyksien vahvistami-nen, ihmisten varustaminen oikeilla taidoilla koulut-tamalla ja rohkaisemalla uusien teknologioiden käyttöön ja tutkimus- ja kehityssijoitusten lisäämi-
seen ovat avain liikeyritysten toimintaympäristön kohentamiseen ja innovaatiotoiminnan edistämi-seen.  
Yhteisön yritys-, teollisuus- ja innovaatiopolitiikan 
tavoitteena on EU:n teollisuuden ja palvelujen  kilpailukyvyn voimistaminen yrittäjyyttä tukemalla, 
luomalla innovaatioille ja talouskehitykselle otolli-nen ympäristö ja varmistamalla markkinoille pää-sy
1. Yrityspolitiikka rohkaisee julkisten ja yksityisten toimijoiden kumppanuutta ja yritysten välistä ver-kostoitumista
2 (perustamalla innovaatiokeskuksia 
ja Euroopan innovatiivisten alueiden verkostoja) edistämällä tietojen ja kokemuksen vaihtoa. Sa-malla tavoin tiedotus- ja neuvontakeskukset, joita on perustettu viime vuosikymmenellä koko EU:n alueelle mm. rakennerahastojen tuella, ovat tärke-ässä asemassa, muiden liikeyritysten tukipalvelu-jen ohella, luotaessa eri alueiden yritysten välisiä suhteita ja autettaessa niitä ratkaisemaan käytän-nön ongelmia.  
Yrityspolitiikan tavoitteena on myös yrittäjyyden 
tukeminen ja liikeyrityksen perustamisen ja hoidon helpottaminen, mikä voi olla erityisen tärkeää hei-kommassa asemassa oleville ryhmille ja epäsuo-tuisilla alueilla
3. Tässä tarkoituksessa EU:n uusia 
mikroyrityksen, pienyrityksen ja keskisuuren yrityk-sen määritelmiä sovelletaan vuoden 2005 alusta
4, 
mikä aiempaa isompia yrityksiä keskisuuriksi lu-kemalla vähentää niiden hallinnollista taakkaa ja tekee niistä samalla tukikelpoisia.  
Kuten osassa 1 on selitetty, alueiden väliset inno-
vaatiotoiminnan erot johtuvat tutkimus- ja kehitys-toimintaan panostamisen eroista, mutta myös alu-eellisen innovaatiojärjestelmän muodostavien yri-tysten ja tutkimuskeskusten jne. välisten yhteyksi-en heikkoudesta. Innovaatiopolitiikoissa siirrytään siksi tutkimus- ja kehitystoimenpiteiden ja teknolo-gisen kapasiteetin laajentamisesta suoraan yritys-ten toimintaympäristön ympäristönparannusstrate-gioihin
5. Kolme aluetta ansaitsevat erityistä huomi-
ota: 
• rakennerahastojen pioneerityöstä saadun  
kokemuksen varaan rakentaminen (Alueelliset in-
novaatiostrategiat, alueita rohkaistaan kehit-
tämään kysyntään nojaavia, osallistuvia inno-vaatiopolitiikkoja (ks. alla ). Tämä on erityisen tär-
keää hakijamaissa, joissa ei ole alueellisia, yh-teensopivia politiikkoja: Alueelliset innovaatiostra-tegiat – äskettäin assosioituneet maat (RIS-NAC) 
perustettiin 5,25 miljoonan euron budjetilla osana 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 115viidettä puiteohjelmaa, 16 aluetta 9 maassa aloit-
tivat hankkeet vuoden 2002 alussa;  
• saatavissa olevan tiedon mahdollisimman tehok-
kaaksi hyödyntämiseksi ja sen mahdollisimman laajaksi levittämiseksi on välttämätöntä lisätä lii-
keyrityspalvelujen saatav uutta ja parantaa niiden 
laatua. Innovaatiokeskusten verkosto erityisesti 
on keskittynyt epäsuotuisten alueiden tarpeisiin, 
tuomalla teknologiaa paikallisten yritysten käyt-
töön ja tunnistamalla muillekin alueille tai sek-toreille soveltuvat teknologiat; 
• rahoituksen vähäinen saatavuus on usein merkit-
tävin yritysten kasvun ja kehityksen este ja tärkeä osa yrityspolitiikkaa on pankkilainojen vaihtoehto-
jen kuten riskipääomarahastojen, kehittämisen 
tukeminen alueilla, joilla rahoitus on rajallista. Eu-roopan sijoitusrahaston avulla luotuihin välineisiin 
pk-yritysten saatavilla olevan rahoituksen lisäämi-
seksi kuuluvat pk-yrityst en takuupalvelu, yrityksen 
käynnistysohjelma ja peruspääoma- 
toiminta. Euroopan sijo itusrahasto on myös 
luomassa yhteyttä kussakin hakijamaassa 
vähintään yhteen rahoituslaitokseen samaa 
tarkoitusta varten. 
Yhteisön tietoyhteiskuntapolitiikan pääosassa on 
kesäkuussa 2000 käynnistetyn eEurope-aloitteen toinen vaihe, kaksi vuotta myöhemmin aloitettu eEurope 2005 -toimintasuunnitelma, jonka pääta-voite oli taata ‘nykyaikaiset julkishallinnon verkko-palvelut (e-hallinto, e-oppiminen ja e-terveys); toi-miva ympäristö verkossa oleville yrityksille ja nii-den tukena kilpailukelpoisesti hinnoitellun laaja-kaistan saatavuuden laajentaminen ja turvallisten tiedollisten yhdyskuntarakenteiden luominen
6. 
Toimintasuunnitelmassa määritellään strategia laa-jakaistarakenteiden toim ittamiseksi EU:n kansa-
laisten ja liikeyritysten saataville kohtuulliseen hin-taan. Se myös korostaa asianmukaisen sisällön ja palvelujen kehittämisen tarvetta niin, että erityisesti korostetaan alueita, joilla valtio voi muuttaa tilan-netta tukemalla, EU:n yhteistyöllä ja mahdollisesti rakennerahastojen varoilla, laajakaistan levittämis-tä epäsuotuisille alueille. Tulokset voidaan koota yhteen seuraavalla tavalla: • aloite edistänyt vaihtoehtoisten toimintaohjelmien 
ja toimijoiden välistä kilpailua ja keskittänyt jäsen-
valtioiden ja yhteisön voimat puuttumaan EU:n 
sisäisistä eroista tärkeimpii n. Silti, huolimatta siitä, 
että EU:n laajakaistalinjat kaksinkertaistuivat 
heinäkuusta 2002 heinäkuuhun 2003, saatavuu-
dessa on yhä suuria eroja; 
• verkkokaupan kokonaismäärä on yhä vaatimaton 
ja jäsenvaltioiden välillä on yhä eroja,  erityisesti johtuen Internet-yhteyden saatavuuse-roista; 
• e-Europe-ohjelmassa mainitun 20 tärkeimmän 
julkispalvelun saatavuutta parannetaan jatkuvasti, käytössä olevien palvelujen osuuden kasvaessa 
45%:stä lokakuussa 2001 60%:a lokakuussa 
2002 ja vaikka jäsenvaltioiden välillä on yhä eroja, jälkeenjääneet kurovat eroa nopeasti umpeen; 
• valtionhallinnon Internet-palvelut kehittyvät nope-
asti kaikissa hakijamaissa, joista jotkin ovat EU:n jäsenvaltioita edellä  joillakin alueilla; 
• verkossa olevien EU:n koulujen osuus kasvoi 
maaliskuun 2001 89%:sta maaliskuun 2002 93%:iin, eikä jäsenvaltioiden välillä ollut suuria 
eroja Kreikkaa lukuun ottamatta, jossa vain  
59% kouluista oli verkossa. Internet-yhteydellä  varustettujen tietokoneiden lukumäärä nousi  
4 prosentista miltei 6 pros enttiin samana ajanjak-
sona.  
Vuoden 2002 Barcelonan Eurooppa-neuvostossa 
asetettiin tavoitteeksi lisätä tutkimukseen ja 
teknologian kehittämiseen sijoittamista EU:ssa vuoteen 2010 mennessä niin, että sen osuus on 3% bruttokansantuotteesta (kaksi kolmannesta tästä yksityissektorilla), vain hieman alle 2% enemmän kuin vuonna 2000. Yhteisön kuudes tut-kimuksen ja teknologian kehityksen puiteohjelma, jonka kokonaisbudjetti on 17,5 miljardia euroa, on käynnistetty tämän saavuttamiseksi
7 yhdessä Eu-
roopan tutkimusaluealoitteen (ERA) kanssa8, joka 
käynnistettiin EU:n tutk imustoiminnan hajanaisuut-
ta paikkaamaan, tutkimukseen sijoittamista lisää-mään ja tutkimuksen avulla saadun hyödyn toteut-tamista tukevan ympäristön luomiseksi. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  116 Koheesiomaat ja jälkeen jääneet alueet osallistui-
vat viidenteen puiteohjelmaan (1998–2002) seu-raavalla tavalla: 
• koheesiomaiden järjestöt ki rjoittivat 17.8% yhtei-
sön tutkimus- ja teknologian kehityssopimuksista 
tammikuusta 2002 maaliskuuhun 2003, hieman 
enemmän kuin niiden osuus EU:n väestöstä (17,1%) vähintään 16% vuonna 2001. Rahoituk-
sellisesti ne saivat kuitenkin vähemmän kuin nii-
den osuus väestöstä (14,6%), mutta tämä oli enemmän kuin vuonna 2001 (12,2%). Lisäksi 
hieman yli 31% EU:n järj estöjen välisistä yhtei-
styösopimuksista vuonna 2002 yhtenä osa-
puolena oli koheesiomaan osallistuja; 
• alueiden väliset erot ovat selvemmät, heijastaen 
tutkimuksen keskittymistä verrattain harvoille al-ueille. Noin 14% viidenteen puiteohjelmaan osal-
listuvista järjestöistä oli peräisin Tavoite 1  
-alueilta, osuus on sama kuin neljännen puiteoh-jelman osalta (1994–1998). Yhteensä 64:stä Ta-
voite 1 -alueesta vain 8 (Irlanti, Berliini, Lisboa e 
Vale do Tejo, Attiki, Kriti, Comunidad Valenciana, Andalucía ja Etelä-Yorksh ire) vastasivat yli puo-
lesta hankkeita. Näistä ensimmäiset kolme eivät enää ole täysin Tavoite 1 -alueita; 
• mitä tulee pk-yritysten osallistumiseen, yli 
4600 pk-yritystä allekirj oitti sopimuksen vuonna 
2001. Hankkeista noin 77% tuli  yrityksistä, joilla oli 
alle 50 työntekijää ja 42% liikeyrityksistä, joilla oli 
alle 10 työntekijää. Näistä monet olivat sijoittau-
tuneet hakijamaihin tai assosiaatiosopimuksen tehneisiin maihin. Vaikka pk-yritysten tekemät so-
pimukset olivat vain pieni osa unionin sopimusten 
kokonaismäärästä, niiden osuus oli yli 23% nel-jänsiin aihekohtaisiin ohjelmiin osallistujista ja ne 
saivat yli 15% kokonaisrahoituksesta. 
On käynnistetty useita aloitteita alueiden aseman 
vahvistamiseksi Euroopan tutkimusaluetta luotaes-sa: 
• viidennen puiteohjelman mukainen innovaatiotoi-
minta (jonka budjetti on 119 miljoonaa euroa), jota 
tukee liikeyritysten ja muiden aluetason toimijoi-
den verkostoituminen yhdessä rakennerahastojen innovaatiotoiminnan kanssa;  • ohjelmasta rahoitettiin my ös verkostoaloite “Eu-
roopan innovaatioalueet” (IRE)
9 helpottamaan 
kokemusten ja hyvien käytäntöjen vaihtoa haki-jamaiden ja nykyisen EU:n maiden alueiden, sekä kehittyneiden että jälkeenjääneiden alueiden, 
kesken; 
• samassa yhteydessä uusi pilottialoite
10 käynnis-
tettiin vuonna 2003 2,5 miljoonan euron budjetilla, jonka tavoitteena oli Euroopan alueverkostokokei-
lujen kehittäminen (yliopistojen, tutkimuskeskus-ten ja yritysten osallistue ssa aktiivisesti) ’Tietoalu-
eiden‘ luomiseksi, jotka voisivat olla malleina Lis-sabonin strategian täytäntöönpanosta aluetasolla; 
• useita alueelliseen k ehittämiseen suuntautuneita 
hankkeita on tuettu inhimi llistä potentiaalia kehit-
tävien ohjelmien STRATA-toimina (kokonaisbud-jetti 25 miljoonaa euroa) pitkäaikaisen strategisen 
ajattelun edistämiseksi ja aluepolitiikan ja tutki-
mus- ja teknologian kehityspolitiikan välisten ero-jen kuromiseksi umpeen. Erityistä huomiota on 
annettu hakijamaille. 
Eteenpäin katsottaessa kuudennella puiteohjelmal-
la (2002–2006), kahden uuden aloitteen, laatuver-kostojen ja integroitujen hankkeiden avulla, on po-tentiaalia parantaa yhteyksiä keskeisempien ja syrjäisten tiedekeskusten vä lillä, lisätä EU:n koko 
innovaatiokapasiteettia ja vastustaa aivovientiä epäsuotuisilta alueilta varakkaammille alueille. 
Inhimillisen pääoman kehittämisen rahoittamista 
kuudennesta puiteohjelmasta on kaksinkertaistet-tu, mikä vaikuttaa mahdollisesti merkittävästi epä-suotuisampiin alueisiin teknologian siirto-ohjelmien kautta. Lisäksi tavoitteeksi on asetettu vähintään 15% budjettiosuus pk-yritysten ensisijaisiksi määri-teltyihin tarpeisiin. 
Lisäksi uusia yhteistyömuotoa on käynnistetty ko-
heesiopolitiikan ja tutkimus- ja kehityspolitiikan aloille, antaen Tavoite 1 -alueilla toimiville kuuden-nen puiteohjelman menestyksekkäille hakijoille mahdollisuuden hakea rakennerahastoista lisära-hoitusta kyseisiltä alueviranomaisilta. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 117Koulutus on erittäin tärkeää 
EU:n tärkein voimavara ja avain alueen tulevai-
suuteen maailman dynaamisimpana ja kilpailu-kykyisimpänä tietopohjaisena taloutena ovat sen kansalaisten taidot ja koulutus. “Koulutus ja työhar-joittelu 2010” ohjelma on toimeenpantu tämän tavoitteen saavuttamiseksi 13 tavoitteen avulla
11 ja 
sen tarkoituksena on Euroopan koulutuksen ja työharjoittelun nimeäminen “ maailman laadullisesti 
parhaaksi vuoteen 2010 mennessä ”
12. Komission 
viimeisessä ilmoituksessa13 jäsenvaltioita edel-
lytetään vahvistamaan toimiaan kaikilla tasoilla, erityisesti suhteessa koulut us- ja työharjoittelusijoi-
tuksiin Lissabonin strategian menestyksen takaam-iseksi. Brysselin Eurooppa-neuvostossa
14 vuoden 
2003 lopulla jäsenvaltiot sopivat ’rakenteellisen yhteistyön lujittamisesta inhimillisen pääoman ke-hittämisen tukemiseksi’. 
Vaikka monet jäsenvaltiot ovat pyrkineet uudista-
maan ja mukauttamaan elinikäisen oppimisen jär-jestelmiään tietopohjaiseen talouteen, tehdyt muu-tokset eivät silti ole riittäviä haasteeseen vastaa-miseksi. Todistusaineiston perusteella, tietopohjai-sen työllisyyden vähimmäistason luomiseksi ja yl-läpitämiseksi alueen täytyy ensin rakentaa eri tai-toja omaavista työntekijöistään kriittinen massa. Yhteisö on monen vuoden ajan rakentanut aluei-den sisäisesti ja niiden välillä yliopistoja, ammatilli-sia oppilaitoksia ja liikeyrityksiä toisiinsa liittäviä verkostoja ja viime aikoina se on pyrkinyt perusta-maan “oppimisalueiden” verkostoja. 
Samanaikaisesti koulutus- ja ammattiharjoittelu-
toimintojen kasvava hajauttaminen aluetasolle kaikkialla unionin alueella avaa tien ammattiharjoit-telun paremmalle järjestämiselle sekä ihmisten tarpeet että aluekehityssuunnitelmat huomioiden. 
Enemmän ja parempia työpaikkoja  
kaikille tarkoitetussa yhteiskunnassa 
Euroopan työllisyysstrategia käynnistettiin vuoden 
1997 lopulla siten, että sen ensisijaisena tavoittee-na oli työttömyyden vähentäminen ennaltaeh-käisevin ja aktiivisin työllistämistoimin. Vuodesta 2000 sen tavoitteena on ollut Lissabonissa asetet-tujen täystyöllisyyden, parempien työpaikkojen ja paremman sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuu-luvuuden tavoitteiden saavuttaminen.  
Strategia arvioitiin vuonna 2002 ja sitä tehostettiin 
ja tarkistettiin Brysseli n kevätneuvostossa vuonna 
2003 Lissabonin tavoitteiden saavuttamisen tuke-miseksi laajentuneessa uni onissa. Arvioinnissa 
korostettiin EU:n työvoimamarkkinoiden rakenteel-lista kehittämistä. Vuonna 2002 EU:ssa oli työttö-miä 7,7% työvoimasta, kun taas viisi vuotta aiem-min osuus oli 10.0%, samalla kun työllisen työvoi-man osuus kasvoi 60,7%:ista 64,3%:iin. Huolimat-ta jäsenvaltioiden välisistä merkittävistä eroista ja työllisyyslukujen ja tiettyjen politiikkojen välisen syy-seuraus-suhteen tekemisen vaikeudesta on nähtävissä kansallisten työllisyyspolitiikkojen lä-hentymistä kohti Euroopan työvoimastrategian ta-voitteita ja päälinjoja. 
Ponnistuksia jatketaan useimmissa EU:n osissa 
uuden alun aikaansaamiseksi koulutuksen, uudel-leenkoulutuksen, työelämän käytäntöjen, työpaik-kojen tai muiden työllisyys toimenpiteiden avulla 
nuorilla ennen 6 työttö myyskuukauden täyttymistä 
ja yli 24-vuotiaiden osalta ennen 12 työttömyys-kuukauden täyttymistä.  
Tarvitaan räätälöityjen palvelujen tuottamista ja 
tukia ja ehkäiseviä toimenpiteitä, toimivia julkisia työvoimapalveluja, jotka ovat riittävän tehokkaat. Siksi jäsenvaltiot ovat sitoutuneet nykyaikaista-maan julkisia työvoimapalveluja, sitoutuen entistä enemmän yhteistyöhön yksityissektorin kanssa. Useimmissa uusissa jäsenvaltioissa julkisia työ-voimapalveluja, jotka on perustettu 1990-luvun alussa, uudistetaan ja nykyaikaistetaan jatkuvasti. 
Euroopan työllistämisstrategian avulla jäsenvaltioi-
den työllisyyspolitiikat koordinoidaan yhteisten en-sisijaisten tavoitteiden avulla. Strategia edellyttää kaikkien julkisen ja yksity isen sektorin asianosais-
ten osallistumista, mukaan lukien työmarkkinaosa 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  118 Kauppapolitiikat ja niiden vaikutus työllisyyteen ja yhteenkuuluvuuteen  
Kaupan vapautuminen hyödyttää usein talouksia, 
johtaen tuotantotekijöiden jaon painottumiseen tuot-tavampia tarkoituksia suosivaksi, suurtalouden etui-
hin ja suurempaan tehokkuuteen, kovempaan kilpai-
luun, lisääntyneeseen tiedon ja teknologian siirtoon ja kuluttajaetuihin suuremman valinnan varan ja al-
haisempien hintojen muodossa. 
Samanaikaisesti kaupan vapautuminen voi myös joh-
taa kustannuksiin, jotka ov at näiden etujen vastapai-
nona. Pitkän aikavälin eduista huolimatta tuotantote-kijöiden jaon muutokset voivat aiheuttaa työntekijöille ja yrityksille tuonnin kasvusta johtuvia lyhyen aikavä-
lin sopeuttamiskustannuksia. 
Useiden näihin kustannuksiin liittyvien tekijöiden ta-
kia niitä ei voi yksinkertaisesti sivuuttaa: 
• kustannukset keskittyvät yleensä joillekin aloille ja alueille, mikä tarkoittaa,  että joidenkin väestön 
osien osalta ne voivat olla merkittäviä ja siksi vai-
kutuksiltaan vahingollisempia kuin jos ne jaettai-
siin koko talouden kaikkien toimijoiden kesken; 
• korvauksia ei yleensä makseta menettäjille tai 
voittajille, osittain johtuen tarvittavien kustannus-
ten arvioinnin vaikeudesta, ja siksi jotkut ihmiset (ja alueet) menestyvät heikommin ainakin lyhyellä 
aikavälillä (mikä puoltaisi asianomaisten tukemis-
ta); 
• hyötyjen ja kustannusten välinen ero kasvaa ajan 
mittaan: kustannukset kasvavat alkuvuosina (ul-
komainen kilpailu vaikuttaa yleensä nopeasti kil-pailukyvyttömillä aloilla) kun taas hyödyt yleensä 
(johtuen tuotantotekijöiden paremman jaon seu-
rauksena lisääntyneestä tehokkuudesta) tuntuvat vasta jonkin ajan kuluttua. Käytännön tutkimuk-
sissa ilmenee yleisesti, että välittömästi kaupan 
vapauttamista seuraavina vuosina kustannusten 
osuus saattaa olla 10-15% hyödystä, kaksi tai 
kolme kertaa korkeampi kuin pitkällä aikavälillä; 
• kustannuksissa ja hyödyissä on myös paikkakun-
nista johtuvia eroja: vaik utus alueisiin riippuu sin-
ne sijoittuneiden toimintojen kansainvälisestä kil-pailukyvystä, toimintojen maantieteellisestä kes-kittymisestä (erityisesti kauppatavara) ja alueiden 
erikoistumisasteesta tiettyjen tavaroiden ja palve-lujen tuottajina. Joihinkin alueisiin kaupan vapau-tuminen vaikuttaa huomattavan kielteisesti, kun taas toiset hyötyvät siitä. 
Kustannusten ja hyötyjen havaitsemisessa on myös merkittävää epäsymmetrisyyttä, joilla on väistämät-tömiä poliittisia seurauksia. Samalla kun kustannuk-
set ovat hyvin näkyviä ja hyvin hälyttäviä, ei pelkäs-
tään johtuen niiden keskittyneisyydestä vaan myös johtuen niiden kouriintunt uvasta luonteesta (tehtai-
den sulkeminen, työpaikkojen menetykset jne.), hyö-dyt ovat yleensä näkymättömämpiä osittain johtuen niiden havaitsemisen vaikeudesta – tai ainakin vai-
keammin mitattavissa (esi m. kuluttajille enemmän 
valinnanvaraa) – vähemmän silmiinpistäviä ja haja-
naisempia.  
Huolimatta yleensä alhaisista sopeuttamiskustan-
nuksista kaupan vapauttamisen yhteydessä sovelle-tut rinnakkaistoimenpiteet ovat ensiarvoisen tärkeitä 
sekä taloudellisesta että poliittisesta näkökulmasta. 
Sen merkitys on sitäkin suurempi, koska hyvin koh-distetut rinnakkaispolitiikat voivat rajoittaa sopeutta-
miskustannuksia ennakoimalla niitä mahdollisimman paljon ja helpottamalla tarvittavaa sopeuttamiskehi-tystä. Haavoittuvien alojen ja niiden hankalassa 
asemassa olevien työntekijöiden varhaisen tunnista-
misen tulisi olla kustannusten minimoimisen edelly-tys. Samanaikaisesti ongelmien syntyessä yksittäis-
ten ihmisten tukeminen sopeuttamisessa voi vauhdit-
taa muutosta ja minimoida sopeuttamiskustannusten määrää. 
On EU:n etujen mukaista helpottaa tarvittavaa so-
peuttamista ja myötävaikuttaa unionin toimeenpane-mien politiikkojen kustannusten kattamisessa. Unioni 
toimi sillä tavoin monena Euroopan hiili- ja teräsyh-
teisön vuonna. Samanlaisen politiikan kehittäminen muutoksen helpottamiseksi on tulevaisuudessa vielä 
tärkeämpää, kun monet kauppasopimukset päättyvät 
tai ne on uudistettava (Monikuitusopimus, EU:n ja Chilen välinen sopimus) ja uudet sopimukset on neu-
voteltava (DDA, EU-Mercosur), tämän johtaessa lo-
puksi varsin varmasti hinnanvaihteluille alttiiden tuot-teiden tuonnin voimakkaaseen lisäykseen. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 119puolet, kyseisen maan toimivaltaisista elimistä riip-
puen. Euroopan työllisyysstrategian päälinjoissa tarkennetaan, että strategia tulisi toimeenpanna toimivasti alueellisella, paikallisella ja kansallisella tasolla, ja komissio on toivonut asianomaisten osallistuvan aktiivisemmin.  
Vuosina 2002 ja 2003 kunkin hakijamaan työlli-
syystilanne käytiin läpi soveltuvien työllisyyspoli-tiikkojen löytämiseksi valmisteltaessa Euroopan työllisyysstrategian toimeenpanoa hakijamaiden liittyessä ja Euroopan sosiaalirahaston menoja koskevan suunnitelmien kehittämiseksi vuosina 2004 - 2006. 
Euroopan työllisyysstrategian tarkistuksen tulokse-
na vuonna 2003 kolme päätavoitetta sisältävät suuntaviivat yksinkertaistettiin: 
• Lissabonin työllisyystav oitteiden saavuttaminen; 
•   laatu ja tuottavuus työssä ja enemmän ja parem-
pia työpaikkoja; 
• kaikille avoimet työmarkkinat, joilla työttömyys on 
vähäistä ja työmarkkinoille pääsyn sosiaaliset ja 
alueelliset erot ovat kaventuneet.  
Lisäksi on 10 erityistä rakenneuudistuksen suunta-
viivaa. Menestyminen Eu roopan työllisyysstrategi-
an toimeenpanossa riippuu työntekijöiden ja yritys-ten kasvaneesta joustavuudesta, yhä useampien ihmisten halukkuudesta työskennellä, useammista ja paremmin kohdistetuista sijoituksista inhimilli-seen pääomaan ja paremmasta hallintotavasta.  
Uusi Euroopan työllisyysstrat egia liittyy tiiviisti so-
siaalista ja taloudellista yhteenkuuluvuutta edistä-
viin politiikkoihin, kolmeen pääkohtaan ja erityisiin 
suuntaviivoihin, joiden yhteisenä tavoitteena on sosiaalisen epätasa-arvon ja alueellisten työlli-syyserojen vähentäminen. Avoin yhteiskunta ja  
sukupuolten välinen tasa-arvo 
Amsterdamin perussopimus laajensi EU:n toimival-
taa vastustaa yhteiskunnallista syrjäytymistä. Lis-sabonin huippukokouksessa asetettiin tavoitteeksi 
ratkaisevan askeleen ottaminen köyhyyden ja yh-teiskunnallisen syrjäytymise n poistamiseksi EU:sta 
vuoteen 2010 mennessä. Tätä päämäärää kehitel-tiin lisää Nizzan huippukokouksessa ja siitä lähtien on sovellettu yhteistä yhteiskuntaan mukaan otta-misen strategiaa, jonka menetelmänä on sama avoin koordinointi kuin työllisyyspolitiikassakin, ainoa ero on, että jäsenvaltion osallistuminen on vapaaehtoista. Käytännössä  kaikki jäsenvaltiot 
ovat toimintaan osallistuneet ja ensimmäiset kan-salliset toimintasuunnitelmat yhteiskunnallista syr-jäytymistä vastaan jätett iin kesäkuussa 2001, pa-
rantaen näiden politiikkojen näkyvyyttä.  
Suunnitelmissa tunnistettiin 8 tärkeää tulevan poli-
tiikan haastetta: kaikille avointen työmarkkinoiden kehittäminen ja kaikille mahdollisuus ja oikeus työntekoon; riittävän tulotason varmistaminen jo-kaiselle hyväksyttävän elintason ylläpitämiseksi; koulutuksellisen epätasa-arvon vastustaminen; perhetyö ja lasten oikeuksien puolustaminen; hy-väksyttävän asunnon järjestäminen kaikille; laa-dukkaiden palvelujen saatavuus; palvelujen toimit-tamisen parantaminen ja heikossa asemassa ole-vien alueiden kunnostus.  
Heinäkuun lopussa vuonna 2003 tehtyjen kansal-
listen toisen sukupolven toimintasuunnitelmien teh-tävänä on vauhdittaa kehitystä. Jäsenvaltioiden ehdotusten perusteella tehdään 8 vuosittaista, tiet-tyjä politiikan aiheita käsittelevää arviota, joihin osallistuu 3 - 6 jäsenvaltiota, riippumattomia asian-tuntijoita, työmarkkinaosapuolten edustajia ja alu-eiden ja paikallisviranomaisia sekä ihmisiä, jotka kärsivät köyhyydestä ja yhteiskunnallisesta syrjäy-tymisestä.  
Samanaikaisesti komission tekee hakijamaiden 
kanssa yhteistyötä niiden strategiaan osallistumi-sen valmistelun parissa unionin jäsenyyttä varten 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  120 ja ne ovat tehneet muistion avoimesta yhteiskun-
nasta, tunnistaen tärkeimmät ongelmat ja haasteet ja edistäen tärkeimpiä politiikan toimenpiteitä. 
Vuoden 2001 lopussa hyväksytyn indikaattoriluet-
telon tulisi helpottaa kunkin maan tilanteen tarkas-telua. Siihen kuuluu 7 rakenteellista indikaattoria, joita komissio käyttää pohjana vuosittaiselle unio-nin taloudellista ja yhteiskunnallista tilannetta tar-kastelevalle yhteenvetokertomukselleen ja se on laajennettava kattamaan seuraavan sukupolven suunnitelmat sekä alueellisten että ei-rahoituksellisten indikaattorien mukaan ottamisek-si. 
Muihin avointa yhteiskuntaa koskevan yhteisöoh-
jelman osana toimeenpantuihin hankkeisiin, jotka on rahoitettu 75 miljoonan euron budjetista vuosille 2002 - 2006 sisältyy kokemusten vaihto maiden kesken (ensimmäisessä vaiheessa 64 tuettua han-ketta ja toisessa vaiheessa  miltei 30 hanketta) ja 
tiettyjä aiheita koskevat tu tkimukset, joista kaikkien 
olisi vahvistettava yhteistyötä, lisättävä yhteisym-märrystä ja rohkaistava uusiin lähestymistapoihin. 
Uusi strategia yhteiskunnallisen syrjäytymisen es-
tämiseksi on siis kehitteillä kaikkien jäsenvaltioiden osallistuessa yhä enemmän, vaikkakin vapaaeh-toispohjalta, mikä on lähentymisen uusi suuntaus ja vahvistaa Eurooppalaista yhteiskuntamallia ja auttaa saavuttamaan paremman tasapainon EU:n sosiaali- ja talouspolitiikkojen välillä.  
Miesten ja naisten välinen tasaveroinen kohtelu on 
EU:n perusperiaate. Vuodesta 1996 on harjoitettu valtavirtaistamista ja kaikki yhteisön politiikat ovat ottaneet huomioon sukupuolen vaikutuksen suun-nittelussa ja toimeenpanossa. 
Kestävää kasvua edistävää 
ympäristönsuojelua  
Viimeksi kuluneiden kahden vuoden tärkein uusi 
ympäristöaloite oli kuudennen ympäristötoimin-tasuunnitelman, meidän tulevaisuutemme – meidän valintamme (6. ympäristötoimintasuun-nitelma), hyväksyminen
15 Siinä ympäristö nähdään 
laajemmassa yhteydessä, ottaen huomioon talou-delliset ja yhteiskunnalliset tekijät ja se korostaa 
Lissabonin ja Göteborgin tavoitteita. Ohjelmassa on neljä tärkeää osaa: yhteisön ympäristölainsää-dännön toimiva toimeenpano ja käytäntöön sovel-taminen; ympäristökysymysten sisällyttäminen muihin politiikkoihin ja yhdyskuntarakenteisiin; mahdollisimman tehokkaassa ja toimivassa tavoit-teiden saavuttamisessa tarv ittavien keinojen käyt-
tö; ja asianosaisten osallistuminen politiikkojen kehittämiseen ja toimeenpanoon.  
Ohjelmassa on neljä toim inta-alaa: ilmastonmuu-
tos; luonto ja luonnon monimuotoisuus; ympäristö 
ja terveys; luonnonvarat ja jätteet. Siinä myös esi-tellään uusi temaattisten strategioiden käsite kei-nona erityisen vaikeiden ympäristökysymysten rat-kaisuun
16 ja yhteisön toimien ensisijaisuuden mää-
rittämiseen, mukaan lukien koheesiopolitiikalla ra-hoitettavat toimenpiteet. Siinä ehdotetaan lisäksi tukien asteittaista poistamista, mikä vaikuttaa kiel-teisesti ympäristöön eikä ole kestävän kehityksen kanssa yhteensopivaa.  
Koska köyhemmissä maissa on yleensä jo valmiik-
si vähemmän ympäristöön liittyviä yhdyskuntara-
kenteita, direktiivien vaatimusten täyttämiseen tar-vittavien menojen määrä on yleensä vastaavasti sekä suurempi että sen osuus bruttokansantuot-teesta isompi (olettaen, että bkt on suhteellisen pieni). Rakennerahasoilla on siten mahdollisesti selvä asema näiden maiden tukemisessa EU:n ympäristöpolitiikan vaatimusten saavuttamiseksi. 
Korkeista suorista kustannuksista huolimatta poli-
tiikan tarkoituksena on sekä rahoituksellisten että sosiaalikulujen vähentäminen pitkällä aikavälillä vähentämällä terveyshaittoja ja saasteiden puhdis-tamistoimenpiteitä. Maailman terveysjärjestö on hiljattain arvioinut, että 100 000 ennenaikaista kuo-lemaa Euroopassa johtuvat hiukkaspäästöistä
17. 
Hakijamaiden hiukkaspäästöjen odotetaan laske-van 1,8 – 3,3 miljoonaa tonnia vuoteen 2010 men-
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 121nessä EU:n direktiivien soveltamisen seurauksena, 
alentaen ennenaikaisten kuolemien määrää noin 15 000. 
EU-lainsäädännön mukainen toiminta merkitsee 
myös puhtaampaa juomavettä hakijamaissa, Bul-garian ja Viron hyötyessä tilanteesta erityisesti (Turkin ohella), joissa 20–30% kotitalouksista ei ole julkisen vesihuollon piirissä, kun taas kaupun-kien jätevesien käsittelydirektiivin toimeenpanon arvioidaan laskevan ravinnepäästöjä 33%:n (Tšekin tasavallassa) ja 67% :n välillä (Puolassa).  
Huolimatta ennakoidusta jätemäärän 2%:n kasvus-ta, kaatopaikkadirektiivin soveltamisen arvioidaan 
vähentävän kaatopaikkajätteen määrää vuoden 1998 59 miljoonasta tonnista vuoden 2020 20 - 35 miljoonaan tonniin, samalla kun jätteenpakkausdi-rektiivin arvioidaan lisäävän kierrätetyn jätteen määrää 3,7 miljoonaa tonnia samana vuonna. 
Sijoittaminen ympäristönsuojeluun voi myös luoda 
uusia työpaikkoja. Ekoteollisuuden osuus on noin 1% EU:n nykyisten jäsenvaltioiden kokonaistyöt-tömyydestä, samalla kun jätehuollon työpaikat (jät-teiden keruu ja kierrätys) lisääntyvät, joiden koko-naismäärä on noin 200 000 – 400 000. Samat suuntaukset näkyvä t hakijamaissa. 
Suurin osa direktiivien sove ltamiseen liittyvistä si-
joituksista ovat jo tapahtuneet EU:n nykyisissä jä-senvaltioissa (noin 63% ennen vuotta 2001), vaik-ka osuus vaihtelee ympäristöaloittain. Jätteiden hävittämisen tapauksessa sijoitukset on jo mahdol-lisesti tehty, kun taas vesihuollossa noin 72% on toteutettu ennen vuotta 2001. Ainoa alue, jolla suu-rin osa sijoituksista on yhä tekemättä, liittyy ilman-saasteiden valvontaan, vaikka menojen laajuutta tarkasteltaessa jätevesihuolto on todennäköisesti tärkeämpi. Kuitenkin mittavia sijoituksia ilmansaas-teiden valvontaan vaaditaan todennäköisesti integ-roidun saastumisen ehkäisy- ja valvontadirektiivin ja Kioton lisäpöytäkirjan ilmastonmuutossopimus-ten perusteella. Viimeksi kuluneiden 15 vuoden ajan koheesiopoli-tiikan ympäristömääräyksiä on lisätty ja nykyiset rakennerahastosäännöt soveltavat ympäristönsuo-jeluun horisontaalista periaatetta ja ovat asettaneet ympäristölainsäädännön noudattamisen ensi sijal-le
18. On siksi tärkeää, e ttä ympäristötoimintasuun-
nitelman tavoitteet ja ympäristölainsäädännön vaatimukset otetaan huomioon rakenteellisissa toimissa koko EU:ssa. 
Sisämarkkinat ja yleishyödylliset palvelut  
Euroopan laajuisten liikenne-, tietoliikenne ja ener-giaverkkojen kehittämisen tarkoituksena on sekä sisämarkkinoiden toteuttaminen että taloudellisen ja sosiaalisen koheesion vahvistaminen. Tässä suhteessa EU-politiikka tähtää kansallisten verkko-jen yhteen kytkentään ja yhteen toimivuuteen ja niiden käytön helppouteen avoimilla ja kilpailuky-kyisillä markkinoilla. Se ottaa erityisesti huomioon tarpeen rakentaa yhteys unionin saarialueiden ja syrjäalueiden ja keskustan vä lille. Näillä politiikoilla 
on suora vaikutus EU:n talouden kilpailukykyyn ja ne vaikuttavat taloudellisen toiminnan sijaintiin. Tästä alueellisesta vaikutuksesta johtuen koheesi-on on oltava verkostopolitiikan yksi päätavoitteista. 
Tämä on myös tärkeää näiden sektorien avautu-
essa kilpailulle. Samalla kun se on johtanut toimi-tettujen palvelujen kustannusten vähentämiseen ja tehokkuuden lisääntymiseen, on itsestään selvää, että markkinavoimien vapautuminen voi johtaa sii-hen, että tietyt EU:n sosiaaliryhmät syrjäytyvät pe-ruspalveluiden saatavuuden suhteen. Kaupan va-pauttamiseen liittyvät siksi kasvavat julkisten pal-veluvelvoitteiden vaatimukset taloudellisen ja yh-teiskunnallisen koheesion säilyttämiseksi ja vahvis-tamiseksi. Verkostopolitiikat ovat siksi erityisen merkittävä tekijä yleishyödyllisiä palveluja toimitet-taessa, joiden merkitystä korostettiin Barcelonan ja Laakenin neuvostoissa.  
Muuttuvassa maailmassa yleishyödylliset palvelut 
ovat avainasemassa rakennettaessa Eurooppa- 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  122 
©  EuroGeographics:  hallinnollisten  rajojen  yhdistys0 250 500  km3.1  Euroopan  laajuiset  verkot-hankkeet
"Essen"  rautatiehanke
Rautatiehanke  (2001)
Rautatiehanke  (2003)
"Essen"  maantiehanke
Maantiehanke  (2001)
Maantiehanke  (2003)Sisävesireittihanke  (2001)
Sisävesireittihanke  (2003)
Merten  moottoritie  (2003)
Lentokenttähankkeet
Satamahankkeet
Lähde:  DG  TREN
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 123laista yhteiskuntamallia. Tämä on kirjattu EU:n pe-
rustamissopimuksen 16 artiklaan ja perusoikeus-kirjan 36 artiklaan. Se asettaa yksittäisen kansalai-sen unionissa ensi sijalle. Komissio on siksi ilmais-sut kantansa vihreässä kirjassa toukokuussa 2003 näiden palvelujen mahdollisista toimeenpanokei-noista, pitkälti ottamalla mukaan kansalaisjärjestö-jä ja muita kansalaisyhteiskunnan toimijoita. 
Yleishyödyllisten palvelujen luonne sisällyttää ne 
kyseisten sektoreitten vapauttamisen yhteydessä annettujen julkisten palveluvelvoitteiden piiriin. Nii-den tavoitteena, riippuen kyseisen palvelun luon-teesta, on palvelun yleisen saatavuuden varmis-taminen, että tarjottujen palvelujen jatkuvuus ja niiden laatu säilyy ja että hinnat ovat kohtuulliset, ottaen huomioon kaikki näkökulmat turvattaessa kuluttajien tarpeita ja turv attaessa tavarantoimitus. 
Yhteisö toimittaa rahallista tukea jäsenvaltioille varmistaakseen, että niitä kunnioitetaan ja esimer-kiksi rakennerahastojen käytön avulla varmistetaan mahdollisimman kattava käsipuhelinverkko ja laa-jakaistayhteydet.  
Liikennepolitiikka 
Euroopan laajuisia verkkoja käsittelevä politiikka 
on Maastrichtin sopimuksesta alkaen suuntautunut Euroopan alueelliseen yhdentämiseen ja syrjäalu-eiden eristyneisyyden vähentämiseen eli kansallis-ten verkkojen kehityksen pirstaloitumisen ehkäi-syyn. Rajat ylittävien maanteiden rakentaminen ja olemassa olevien maanteiden kunnostaminen mahdollistavat ‘rajavaikutuksen’ joka puolestaan ehkäisee kaupankäynnin lisääntymisen asteittaista hidastumista. Samanaikaisesti Euroopan laajuisten liikenneverkkojen suuntaviivat tähtäävät ympäris-tön kannalta haitallisista liikennevälineistä luopu-misen edistämiseen. 
TEN-T-politiikka on para ntanut käytettävyyttä sil-
minnähden vuodesta 1991 ja jopa voimakkaampia 
vaikutuksia odotetaan tulevina vuosina, erityisesti hakijamaissa. Tämä sijoitus edellyttää kuitenkin huomattavia menoja toissijaisen verkon paranta-miseksi ja sen yhteyksi en kehittämiseksi TEN-T-
verkon suuntaan. Näin on erityisesti näiden mai-den itäisten maaseutualueiden laita, joilta etäisyys lähimmälle moottoritielle saattaa olla kolme tuntia. 
Vuoden 2001 liikennepolitiikan valkoisen kirjan 
pohjalta tehtiin tarkistuksia vuoden 1996 TEN-T suuntaviivoihin vuoden 2001 lopulla ja uusista en-sisijaisista hankkeista päätettiin. Tätä Euroopan kannalta kiinnostavien hankkeiden luetteloa laa-jennettiin lokakuussa 2003 hakijamaiden mukaan ottamiseksi (Kartta 3.1). 
Ottaen huomioon näiden verkkojen edellyttämän 
huomattavan rahoituksen, jonka kustannukset ar-vioidaan miltei 600 miljardiksi euroksi vuoteen 2020 mennessä, komissio hyväksyi tiedonannon huhtikuussa 2003 Euroopan laajuisten verkkojen mahdollisista uusista rahoitustavoista julkisen ja yksityisen rahoituksen paremmaksi koordinoinnik-si. Samalla komissio hyväksyi heinäkuussa ehdo-tuksen tietyille ajoneuvoluokille korkeampia tie-maksuja sisältävästä, saastuttaja maksaa periaa-tetta soveltavasta Eurovign ette-direktiivistä. Ehdo-
tuksessa on kuitenkin yl äraja tiemaksun suuruudel-
le, koska sen tavoitteena on liiallisten kustannus-ten välttäminen, jotka puolestaan huonontaisivat järjestelmän käytettävyyttä ja talouskehityksen myönteistä vaikutusta. Tässä suhteessa Euroopan laajuisten liikenneverkkoje n vaikutuksia analysoi-
taessa näkyy merkittävää helpottumista hakijamai-den (20%) syrjäseuduille pääsyssä ja toisaalta maiden kansainvälisen liikenteen huomattavaa kasvua (170%)
19. 
Käytännössä kaupan vapautumisen vaikutukset ovat selvemmin mitattavissa ilmakuljetusten osalta. Kansainvälisin yhteyksin varustettujen kaupunkien lukumäärä on kasvanut 70% vuodesta 1992, sa-malla kun talousmaksut la skivat keskimäärin 15% 
vuosina 1997 - 2000 (vaikka liikeyritysten maksut nousivatkin)
20. Lisäksi julkisten palvelujen velvoit-
teet on säädetty syrjäseutujen ja alhaisten liiken-teen määrien teiden hyväksi, tukien niiden ta-
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  124 louskehitystä. Nämä velvoitteet yhdistetään usein 
tukiaisten maksuun. 
Energiapolitiikka 
EU:n energiapolitiikalla on kolme päätavoitetta: 
suuremman toimitusten varmuuden saavuttami-nen, sisäisten energiamarkkinoiden luominen ja parempi ympäristönsuojelu. Vuoden 2002 vihreä kirja Kohti eurooppalaista energiatoimitusten var-
muuden strategiaa  tunnistaa kysynnän hallinnan 
tulevaisuuden ensisijaisena tavoitteena, korostaen energiantuotannon tehokkuutta ja sisäisten, erityi-sesti uusiutuvien energialähteiden kehittämistä. 
Vuoden 1996 sähködirektiivin ja vuoden 1998 kaa-
sudirektiivin perusteella energiamarkkinat on va-pautettu, mikä lisää kilpailua ja järjestää toimituk-sia uudella tavalla ja hyödyttää erityisesti energian suurkuluttajia, mutta sisältää vaaran asettaa syr-jäisemmät ja harvaanasutut alueet epäsuotuisaan asemaan. Riskiä on vähentänyt huomattavasti jul-kisia palveluja koskevien velvoitteiden säätäminen. Lainsäädännöllisten lisätoimenpiteiden tarkoituk-sena on näiden alueiden tukeminen energiantoimi-tusvelvoitteita ylläpitämällä, määräämällä maksuja loppukäyttäjille ja vähimmäislaatunormit. 
Perustamissopimuksen mukaisesti Euroopan laa-
juisia energiaverkkoja koskevalla politiikalla on samat yhteiset tavoitteet kuin liikenteen tai muilla verkoilla, sen varmistamin en, että kaikki EU:n kan-
salliset verkot ovat niihin yhteydessä, että kaikilta alueilta on pääsy niihin ja että verkkoja hallinnoi-daan pikemminkin Euroopan kuin kansallisella ta-solla
21. Alueellinen ulottuvuus ja taloudellinen ja 
sosiaalinen yhteenkuuluvuus otettiin huomioon ensimmäisissä Euroopan laajuisia verkkoja koske-vissa suuntaviivoissa
22. Näiden verkkojen raken-
tamisessa on edistytty merkittävästi rakennerahas-tojen tuella. Viisi kaasuputkea otettiin käyttöön en-nen vuoden 2001 loppua ja useita tärkeitä sähkön-jakeluhankkeita saatettiin päätökseen merkittävin syrjäseuduille suuntautuvin sijoituksin. Viimeisimmät Euroopan laajuisten verkkojen suun-taviivat, jotka hyväksyttiin  kesäkuussa 2003, koros-
tavat sähkönjakeluverkkojen kehittämistä ja luon-nonkaasun toimittamista vaikeapääsyisille ja erityi-sen syrjäisille alueille. 
Kestävän kehityksen edistäminen on yksi energia-
politiikan päätavoitteista ja Kioton sopimuksen ta-voitteiden mukaista. Tavoitteeksi on asetettu uu-siutuvien energiamuotojen osuuden lisääminen kokonaisenergiankulutuksesta 12%:iin vuoteen 2010 mennessä ja niiden energiantuotannon osal-ta 22%:iin, tavoitteena on biopolttoaineen käyttö liikenteessä (5,75%). Euroopan laajuiset liikenne-verkot edellyttävät siksi sijoitusten tukemista ener-giantuotannon paikallistasolla koskien tuuli-, aurin-ko- ja maalämpöenergiaa
23. 
Uusien energialähteiden kehittäminen, joita ovat uusiutuvista energialähteistä tuotetut kaasu ja sähkö, mahdollistaisi syrjäseuduille sekä niiden energialähteiden monipuolistamisen — ja siten niiden ulkopuolisista energialähteistä riippuvuudes-ta johtuvan haavoittuvuuden vähentämisen — ja elämänlaadun parantamisen.  
Tietoliikennepolitiikka 
Tehokkaiden tietoliikenneverkkojen saatavuus koh-
tuulliseen hintaan on tärkeä tekijä sekä kilpailuky-vylle että ihmisten elämänlaadun parantamiselle. Teknologiset edistysaskel eet ja markkinoiden va-
pauttaminen ovat johtaneet puhelujen hintojen merkittävään alenemiseen, erityisesti kaukopuhe-luiden ja ulkomaanpuheluiden osalta, mikä on hyödyttänyt syrjäseutuja, erityisesti vaikka siihen on liittynyt kustannusten kasvu.  
Yleinen palveludirektiivi maaliskuulta 2002 määrit-
teli vastaavat velvoitteet, joita on noudatettava tu-levaisuudessa koko alueella. Vuosia kaupan vapa-uttamisen jälkeen palvelujen maantieteellisessä saatavuudessa on yhä merkittäviä eroja, jopa nii-den, jotka edellyttävät pitkälle kehitettyä teknologi-aa kuten käsipuhelinpalvelut. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 125Euroopan laajuisten verkkojen Telecom-ohjelman, 
josta tuli eTEN vuonna 2002, tavoitteena on talou-dellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvis-taminen, luoden yhteyksiä saarien ja kaukaisem-pien alueiden ja EU:n keskeisten osien välille
24. 
Pahimpana ongelmana, jota ohjelma käsittelee, eivät ole niinkään verkkojen ‘puuttuvat yhteydet’ kuin sovellusten ja palvelujen vähäisyys liikeyritys-ten, valtionhallinnon ja yksilöiden käytettäväksi. Näiden toimintojen rahoituksen tavoitteena on siksi kaikille, myös vanhuksille ja vammaisille avoimen tietoyhteiskunnan kehityksen tukeminen.  
Vuonna 2002, kuten yllä on mainittu, sähköisen 
Euroopan toimintasuunnitelma (e-Europe 2005) käynnistettiin sisältäen strategian, jolla laajakaista-verkot olisivat kaikkien EU:n kansalaisten saatavil-la kohtuuhintaan. Vuoteen 2005 mennessä tavoit-teena on laajentaa puolella Internet-yhteyksien saatavuus Euroopassa. On itsestään selvää kui-tenkin, että riittävän kannattavuuden puuttuessa koko EU:n kattavan verkon rakentamiseen tarvitta-vat sijoitukset edellyttävät yksityisten ohella julkista 
rahoitusta. Tässä tarkoituksessa komissio sääti uusista suuntaviivoista vuonna 2003 laajakaistayh-teyksien kehittämiseksi kattavaksi verkoksi niillä alueilla rakennerahastojen varoista, joilla ei ole vielä käsipuhelinverkkoa. Yhteisten politiikkojen uudistaminen: 
YMP ja yhteisön kalastuspolitiikka 
Yhteinen maatalouspolitiikka 
Vuonna 2003, YMP:n osuus EU:n budjetista oli 
46½%, kokonaismenojen ollessa hieman yli 47 miljardia euroa, josta 90% meni ensimmäisen pyl-vään markkinatukeen ja suoraan tukeen ja 10% toisen pylvään kautta maaseudun kehittämiseen. 
EU:n maatalousmenot ovat jatkuvasti laskeneet 
suhteessa bruttokansantuotteeseen, 12 jäsenvalti-on EU:n 0,57%:ista (bruttokansantuotteesta lasket-tuna) vuonna 1990–1992 15 jäsenvaltioiden EU:n 0,47%:iin (bruttokansantuotteesta laskettuna) vuonna 2000–2002. Agenda 2000 syvensi ja laa-jensi vuonna 1992 alkanutta YMP:n uudistusta, laskien virallisia hintoja ja suoria tukia. Siinä vah-vistettiin myös yhteisen maatalouspolitiikan toisen pylvään maaseudun kehitystä luoden yhdenmukai-sen kehyksen YMP:n mukauttamiseksi hakijamai-den maatalouden lukuja va staavaksi. Lisäksi siinä 
muotoiltiin uudelleen EU:n maatalouspolitiikan ta-voitteet: 
• EU:n maatalouden kilpailukyvyn parantamiseksi 
ilman ylenmääräisiä tukia; 
• maanviljelijöiden tulotason säilyttämiseksi ja sen 
vakauttamiseksi; 
• maaseudun ympäristön ja monimuotoisuuden 
säilyttämiseksi; 
• maataloustuotannon laadun parantamiseksi; 
• YMP:n yksinkertaistamiseksi ja hajauttamiseksi. 
Virallisten markkinahintojen alentamisesta ja tuot-
tajahintojen noususta johtuen nostettiin tuottajalle suoraan maksettavia tukia hintatukien sijaan, suo-rien tukien (lukuun ottamatta suoria maatalouden kehittämisen maksuja) os uus oli 70% YMP:n me-
noista vuosina 2000–2002, 7 prosenttiyksikköä enemmän kuin 1995–1997. Sitä vastoin perinteis-ten YMP-toimenpiteiden, kuten vientitukien tai 
pääomatukien, osuus on vain 14.5% vuosien 
048121620
DK BE UK SE DE IE FR LU FI EU15 AT ES NL EL IT PT048121620000 EUR / henkilötyövuosi3.1 EMOTR:n tukiosaston menot vuonna, 2002
Yksi henkilötyövuosi on täysipäiväisesti 
vuoden työskentelevän henkilön työpanos
Lähde: Maatalouspääosasto ja Eurostat
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  126 2000–2002 menoista, kun se vuonna 1995–1997 
oli 22%. 
Vuonna 2001, 4 jäsenvaltiota sai 64% EMOTR:n 
tukiosaston maksuista, nämä olivat Ranska (22%), Espanja (15%), Saksa (14%) ja Italia (13%). Vuo-desta 1990 maksut Belgiaan, Tanskaan, Kreik-kaan, Alankomaihin, Italiaan, Irlantiin ja Saksaan ovat vähentyneet, kun taas Yhdistyneen Kunin-gaskunnan, Espanjan, Portugalin ja Ranskan osuudet ovat kasvaneet. Hehtaarimääräisesti suu-rimman osuuden saavat Belgia, Alankomaat ja Kreikka, vaikka kahdessa näistä on selvää laskua vuodesta 1995. Työllisyysmaksut ovat korkeimmat Tanskassa, Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, Ruotsissa ja Belgiassa (Kaavio 3.1).  
Ruotsissa, Suomessa ja Irlannissa EMOTR-
siirtojen osuus maatalouden bruttona lasketusta lisäarvosta oli yli 50% vuosina 2000–2001 ja se oli alle 20% vain Italiassa, Luxemburgissa ja Alanko-maissa. Osuus kasvoi yleisesti vuosina 1995–1996 ja 2000–2001, vaikka se laskikin Belgiassa. Kasvu oli erityisen voimakasta yhdistyneessä kuningas-kunnassa, Itävallassa ja Espanjassa. Se kasvoi myös Saksassa, Kreikassa ja Ranskassa suhtees-sa sekä työllisyyteen että pinta-alaan mutta laski suhteessa maatalouden lisäarvoon.  
Maksatukset Portugaliin ja Espanjaan lisääntyivät 
myös, vaikka näistä ensimmäinen on yhä se ko-heesiomaa, jossa tuen määrä on alle EU:n kes-kiarvon, riippumatta siitä,  ovatko maksatukset työl-
lisyys-, maatalouden lisäarvo- vai pinta-alaperusteisia.  
Vuonna 2001 suorat YMP-tuet vaikuttivat voimak-
kaimmin keskisuurten ja suuryritysten tuloihin (joi-den osuus kokonaistulosta oli 40%) pikemminkin kuin suurten tai pienten yritysten tuloihin (28%). Samanaikaisesti noin 5% suurimpien yritysten tu-ensaajista saa puolet maksuista, tärkeimpien tuen-saajien ollessa erikoistuneet viljantuottajat ja kar-jankasvattajat. Tavoite 1 -alueiden ulkopuolella maaseudun kehit-tämistoimenpiteet rahoitetaan EMOTR-tukiosastosta. Tavoite 1 -alueilla mainittu osasto rahoittaa kolmea toimenpidekokonaisuutta, joiden soveltaminen aloitettiin vuoden 1992 YMP-uudistuksen yhteydessä — maatalouden ympäris-töohjelma, maanviljelijäin varhaiseläkeohjelma ja maatalousmaan metsittämisohjelma — sekä vuo-ristoalueiden ja epäsuotuisten alueiden tukeminen. Kaikkien toimenpiteiden tavoitteena ovat maaseu-dun kehittämisen kannalta ensiarvoiset asiat, joita ovat: ympäristöä kunnioittavan, kilpailukelpoisen maatalouden kehittäminen, maataloustoiminnan monipuolistaminen ja maaseutualueiden monipuo-listaminen, kaikkien maaseutualueiden kilpailuky-vyn tukeminen ja Euroopan maaseudun kulttuuri-perinnön säilyttäminen. 
Maaseudun kehittäminen EMOTR-rahaston tuella 
(kokonaissumma oli noin 49,5 miljardia euroa ajan-jaksolla 2000–2006, lukuun ottamatta LEADER+-ohjelmaa, jonka osuus on toiset 2 miljardia euroa), 32 miljardia euroa tulee tukiosastosta. Tästä 10,4 miljardia euroa ohjautuu Tavoite 1 -alueille. Ottaen mukaan ohjausosaston rahoituksen (17,5 miljardia euroa kaikkiaan), maaseudun kehittämisen koko-naissumma Tavoite 1 -alueilla on yhteensä 27,9 miljardia euroa, 56% näihin tarkoituksiin meneväs-tä kokonaissummasta koko  EU:n alueella. Tämä 
osoittaa vahvan maaseudun kehittämispolitiikan ja taloudellisen ja sosiaalisen koheesion ensisijaisten tavoitteiden välisen vo imakkaan yhteyden.  
Toimeenpantuja toimenpiteitä tarkasteltaessa käy kuitenkin ilmi, että 49,5 miljardin euron kokonais-summa, josta vain noin 10% käytetään maatalou-desta riippumattoman maaseututalouden kehittä-miseen (kuten lisäelinkeinoihin maaseutumatkai-luun ja käsityöläispajojen myyntiin, kylien palvelui-hin ja kehittämiseen). Suuri osa maaseudun kehit-tämisrahoista (23.4 miljardia euroa, 47% kahden EMOTR-osaston yhteissummasta tai 73% tuki-osastosta) ohjataan yllämainittujen tukitoimenpitei-den kautta. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 127Mitä tulee YMP:n tulevaisuuteen, Brysselin loka-
kuun 2002 neuvosto asetti markkinoiden hallintaan ja suoriin maksatuksiin käytettävän nimellissum-man joka vuodelle vuodesta 2007 vuoteen 2013, perustuen vuosittaiselle 1%:n kasvulle. Tämä edel-lyttää tosiasiallisten, ensimmäisen pylvään perus-teella koituvien menojen vähenemistä. YMP:n toi-sen pylvään menoja ei ole vielä määritelty, vaikka onkin vakuutettu yhä uudelleen, että Agenda 2000 tavoitteiden mukaisesti YMP turvaa tulevaisuudes-
sa erityisesti nykyisen EU:n epäsuotuisten aluei-den tuottajien etuja ja pitää yllä monitoimista maa-taloutta kaikissa EU:n osissa. 
Kesäkuussa 2003 Luxemburgin maatalousministe-
rineuvosto, komission suositusten perusteella,  sopi YMP:n uudistuksesta vuosina 2004 - 2006 ja 2007 - 2013. Neljä tärkeintä osasta ovat: 
• suorien tukien irrottaminen tuotannosta ottamalla 
käyttöön “yksi maksu tilaa kohden”-periaate, joka 
liittyy ympäristönsuojeluun, elintarvikkeiden turval-
lisuuteen ja eläinten hyvinvointiin. Yleissääntö on, että jäsenvaltioiden pitäisi irrottaa vilja- ja eläin-
kohtaiset maksunsa tuotannosta vuodesta 2005, 
vaikka onkin mahdollista jatkaa tiettyjen tukien maksamista vanhan järjestelmänperusteella vuo-
teen 2006 asti; 
• suurtiloille maksettavien tukien asteittainen vä-
hentäminen (tuen ‘modulointi’); 
• sarja maatalousmarkki noiden sektorikohtaisia 
hinnanalennuksia; 
• toisen pylvään vahvistaminen ottamalla käyttöön 
yhteisön säännöstön mukaisia uusia ympäristön-
suojeluun ja eläinten hyvinvointiin liittyviä toimen-piteitä, jotka rahoitetaan osittain moduloinnin 
säästöistä eli siirtämällä joitakin suoria maksatuk-
sia leikkaamalla saatuja määrärahoja suurtiloille.  
Tulevaisuudessa YMP:n ma hdolliset vaikutukset 
yhteenkuuluvuuteen riippuvat enemmän kuin men-
neisyydessä jäsenvaltioiden, ja paikoittain aluei-den, joilla on aiempaa enemmän määräysvaltaa suorien maksatusten tavan suhteen, määrittelemis-tä tavoitteista. Samanaikaisesti maanviljelijät ovat joustavampia tuotantoa koskevien päätöstensä suhteen, joiden tulisi olla markkinavetoisempia ja taata pysyvämmät tulot ja tulonsiirroille enemmän toimivuutta. 
Maaseudun kehittämisellä on merkittävämpi ase-
ma uudessa YMP:ssa. Rahoitusta siirretään en-simmäisestä pylväästä toiseen alentamalla suoria maksatuksia 3% vuonna 2005, 4% vuonna 2006 ja 5% vuosina 2007 - 2013 (tätä menettelyä kutsu-taan ‘moduloinniksi’ kuten yllä on mainittu). Kun siirretään 5%, tarkoittaa se 1,2 miljardia euroa li-sää vuodessa maaseudun kehittämisen ja ympä-ristön suojelun rahoittamiseen, laadunparannuksiin ja eläinten hyvinvointiin sekä viljelijöiden tukemi-seen uusien yhteisön sääntöjen soveltamiseksi. Lisämäärien jakelu toisesta pylväästä tehdään tä-män modulointi-menettelyn tuloksena yhteenkuu-luvuusperustein jäsenvaltioiden tasolla (maatalou-den maa-alue, maatalouden työllistävät vaikutuk-set ja bruttokansantuote henkeä kohden). Lisäksi yhteisön maatalouden ympäristötoimenpiteiden osarahoituksen osuutta on lisätty 85%:iin Tavoite 1 -alueilla ja 60%:iin muualla. 
Laajentuminen johtaa merkittävään maatalouden 
erojen kasvamiseen ja sen kaksitahoisuuden li-sääntymiseen johtuen monista hakijamaiden pien-tiloista, joiden työllisyys on suurempi kuin EU:n nykyisissä jäsenvaltioissa. EU:n maatalouden työl-listämien lukumäärä kasvaa noin 6½ miljoonasta 10½ miljoonaan, nostaen kokonaistyöllisyyden osuutta 4%:ista 5½%:iin, josta tulisi 7½%, jos Bul-garia ja Romania myös liittyisivät. Maatalouden lisäarvo kasvaisi alle 8%. 
Nykyisten lukujen perusteella yhdeksällä kymme-
nestä uudesta jäsenvaltiosta on Tavoite 1 -alueen asema kaikkien tai miltei kaikkien alueidensa osal-ta, ja arvioidaan, että noin kaksi kolmasosaa EMOTR:n kahden osaston maaseudun kehittämis-rahoituksesta suuntautuu tällaisille alueille tulevai-suudessa 25 jäsenvaltion EU:ssa. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  128 Kalatalous 
Yhteisen kalastuspolitiikan päätavoitteena on alan 
kilpailukyvyn lisääminen. Siihen kuuluu neljä pää-kohtaa: kalakantojen suojelu, kalastuksen ja ka-lanviljelyn rakennemuutos, kalamarkkinoiden ja muiden kalatuotteiden markkinoiden järjestely ja kolmansien maiden kanssa tehtävät kalastussopi-mukset. 
Vuoden 2002 uudistus kohdistui pääasiassa mai-
nittuihin kahteen pääkohtaan, ottaen käyttöön pi-dempiaikaisen suunnittelujärjestelmän, joka tähtää kalakantojen säilyttämiseen nykyisellään ja uhkaa-vasti vähentyneiden kantojen lisäämiseen. Käyt-töön otettiin hätätoimenpiteitä kantojen ja meren ekosysteemin suojelua varten. 
Yhteisen kalastuspolitiikan rakenneuudistuksen 
osana on otettu käyttöön uusi kalastuslaivaston kapasiteettia laskeva järjestelmä, joka antaa enemmän vastuuta jäsenvaltioille kapasiteetin ta-sapainottamiseksi suhteessa  kalavaroihin. Lisäksi 
yhteisön rakennetoimenpiteiden uudelleen suun-taamiseen kuuluu laivastoaan nykyaikaistaville yksityisyrityksille maksettujen valtiontukien asteit-tainen vähentäminen, säilyttämällä työturvallisuutta parantavat tuet. Tätä tukee uuden hätärahaston perustaminen, jonka tavoitteena on kalastuslaivas-ton purku ja sen tukeminen. Hiljattain on julkaistu komission toimintasuunnitel-ma rakennemuutoksen yhteiskunnallisten, talou-dellisten ja alueellisten vaikutusten hoitamiseksi. Tässä vaiheessa on vaikeaa määritellä ne alueet, joihin asetetut kalastuskiintiöt kohdistuvat voimak-kaimmin.  
Uhanalaisimpien lajien kantojen elvyttämissuunni-
telmista päätetään lähitulevaisuudessa. Näihin kuuluu vuosittaisten pyyntimäärien laskenta ja ka-lastusta vähentävät toimenpi teet sekä tarkastus ja 
valvonta.  
Lyhyellä aikavälillä saaliiden väheneminen johtaa 
poikkeuksetta kalastustulon vähenemiseen, jonka suuruus vaihtelee EU:n alueella. Vaikutukset koh-distuvat kalastukseen liittyviin toimintoihin (laivan-rakennus, kalan ja kalatuotteiden tavarantoimitta-jat, jalostus ja markkinointi) EU:n eri osissa eri ta-voin, riippuen elinkeinon merkittävyydestä alueilla. 
Pidemmällä aikavälillä kantojen uudistaminen, saa-
liiden lisäys ja tietyllä alueella toimivien kalastus-laivojen välisen kilpailun vähenemisen tulisi lisätä tuottavuutta, joka puolestaan voisi korvata vähen-tynyttä toimintaa kalakantojen elpyessä. Jäsenval-tioiden tulisi siksi olla valmiita vastaamaan alan välttämättömän rakennemuutoksen sosiaalisiin ja taloudellisiin vaikutuksiin: 
• tukemalla kalastusalusten purkua tapauksissa, 
joissa kalakannat ovat liian uhattuina riittävän tu-
lotason takaamiseksi pitkällä aikavälillä ja tuke-
malla alusten käyttöä muihin tarkoituksiin; 
• korvaamalla tulonmenetystä kalastustaukojen 
aikana, yhteisen kalastuspolitiikan rajoissa ja siinä eriteltyjen ehtojen mukaisesti. 
Kymmenellä hakijamaalla on merenrantaa, mutta 
vain Puolalla ja kolmella Baltian maalla on merkit-tävät kalastussektorit. Näiden maiden kokonais-
saalis on alle 7% EU:n kokonaissaaliista (17% jos Turkki lasketaan mukaan), jopa ottaen mukaan kalanviljelyn. Siirtymäajan alettua kalansaaliit ovat vähentyneet näissä maissa merkittävästi ylikalas-
0,00,20,40,60,81,01,21,41,6
FI DK BE LU IE DE FR PT EL IT EU15 AT NL ES SE UK0,00,20,40,60,81,01,21,41,6Tuet yhteensä
Tuet yhteensä lukuunottamatta maataloutta,
kalastusta ja  liikennettä% bruttokansantuotteesta3.2 Valtiontuki jäsenvaltioissa, 2001
Lähde: Kilpailupolitiikan pääosasto, Valtiontukien tarkastuslautakunta
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 129tamisen ja entisen Neuvostoliiton markkinoiden 
menettämisen seurauksena. 
Laajentumisen vaikutus yhteiseen kalastuspolitiik-
kaan on siksi rajoitettu. Toisaalta merkittävät ra-
kenteelliset toimenpiteet ovat välttämättömiä ra-kennemuutoksen ja alan nykyaikaistamisen mah-dollistamiseksi. 
Vartionavut ja koheesiopolitiikka 
täydentävät toisiaan 
Kuten useissa Eurooppa-neuvoston kokouksissa 
on todettu, valtiontukien tiukka valvonta on välttä-mätöntä Lissabonin tavoitteiden toteutumisen val-vomiseksi ja jäsenvaltioita on pyydetty leikkaa-maan tuen kokonaismäärää ja suuntaamaan  sitä uudelleen yhteisesti tärkeitä horisontaalisia tavoitteita varten, joihin yhteenkuuluvuuden tavoite kuuluu. Valtionavun valvonta voi vaikuttaa yhteiskunnalli-seen yhteenkuuluvuuteen myönteisesti. Jakamalla tukea vain alueille ja aloille,  joilla sitä eniten tarvi-
taan ja missä se vaikuttaa vähiten kilpailua vääris-tävästi, valvonnan avulla keskitetään tukea alueil-le, joiden on eniten kurottava kehitystä kiinni ja näin vähennetään unionin sisäisiä alueellisia eroja. Samanaikaisesti valvontatoimenpiteiden vaikutuk-sena jäsenvaltiot sijoittavat järjestelmiin, jotka ovat tuloksekkaita sekä heille e ttä koko EU:lle ja jotka 
sen mukaisesti parantavat julkisten tukien vaikut-tavuutta. 
Valtiontukien kokonaismenot koko EU:n alueella 
laskivat vuoden 1997 102 miljardista vuoden 2001 86 miljardiin. Mainittu lasku johtui rahoituspalvelu-jen, hiiliteollisuuden, maatalouden ja teollisuuden tukien sekä aluetuen alenemisesta (Kaavio 3.2). 
Valtiontukien määrä suhteessa bruttokansantuot-
teeseen laski 12:ssa EU:n 15 jäsenvaltiosta vuosi-3.1 Valtiontuki henkeä kohden jäsenvaltioissa 1997 - 2001    
 Yhteenlaskettu tuki henkeä kohden  
(ostovoimana mitattuna) Yhteenlaskettu tuki  henkeä kohden lu-
kuunottamatta maataloutta, kalastusta ja 
liikennettä (ostovoimana mitattuna) 
  1997-1999 1999-2001 muutos % 1997-1999 1999-2001 muutos % 
EU15 251 226 -10,0 123 97 -21,1 
BE 322 325 0,9 83 80 -3,6 
DK 274 360 31,4 144 186 29,2 
DE 313 288 -8,0 179 157 -12,3 
EL 185 155 -16,2 73 61 -16,4 
ES 178 154 -13,5 112 90 -19,6 
FR 286 263 -8,0 145 109 -24,8 
IE 320 329 2,8 226 188 -16,8 
IT 284 231 -18,7 132 84 -36,4 
LU 450 578 28,4 108 82 -24,1 
NL 207 246 18,8 43 44 2,3 
AT 265 251 -5,3 65 61 -6,2 
PT 252 177 -29,8 190 133 -30,0 
FI 439 396 -9,8 89 78 -12,4 
SE 169 169 0,0 48 48 0,0 
UK 112 115 2,7 53 42 -20,8 
       
tiedot ajalta 1998 - 1999 aj anjakson 1997 - 1999 sijaan    
Lähde: Kilpailupolitiikan pääosas to, valtiontukilautakunta    
 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  130 na 1997–99 ja vuosina 1999–2001 (Taulukko 3.1), 
Tukholman Eurooppa-neuvostossa tehdyn  sitoumuksen mukaisesti laskea tukea vuoteen 2003 mennessä viimeistään. Horisontaalisten ta-voitteiden tukemiseksi tarkoitettu tuen osa kasvoi 10 prosenttiyksikköä näiden kahden ajanjakson aikana. 
Valtiontukien tarkastuslautakunnan tietojen perus-
teella jäsenvaltioiden välillä on yhä merkittäviä ero-ja teollisuustuen suhteen eikä varakkaampien jä-senvaltioiden ja neljän koheesiomaan välinen kuilu paljoakaan kaventunut kyseisen ajanjakson aika-na. Koheesiomaiden (11,5% EU:n bruttokansan-tuotteesta vuonna 2001) osuus oli edelleen 10% valtiontuen kokonaismenoista teollisuusalalla vuo-sina 1999–2001, samalla kun neljän suuren talou-den (Saksa, Ranska, Italia ja Yhdistynyt Kuningas-kunta — 72% EU:n bruttokansantuotteesta vuonna 2001) laski 79%:ista vuosina 1997–1999 76%:iin vuosina 1999–2001. 
Taantuneiden alueiden tukeminen 
Vuonna 2001 noin 8 miljardia euroa valtiontukea, 
mikä on 9% kokonaissummasta25, meni EU:n A-
tyypin alueille26, jotka ovat miltei tarkkaan samat 
kuin Tavoite 1 -alueet27. Tämä oli paljon vähem-
män kuin 27 miljardin euron huippu vuodelta 1993, 
jolloin Saksan (17 miljardia euroa) ja Italian (7 mil-
jardia euroa) osuus oli miltei 90% kokonaissum-masta. Vuonna 2001 nämä kaksi maata vastasivat 
yhä puolesta aluetuen määrästä, vaikka absoluut-
tisin termein käytetty rahamäärä oli paljon pienem-pi kuin 8 vuotta aiemmin (2,5 miljardia euroa Sak-
sassa ja 2,1 miljardia euroa Italiassa). Tämä suurin 
tuen vähennys koitui Saksan uusien osavaltioiden osaksi, jotka saivat merkittäviä määriä heti Sakso-
jen yhdistymisen jälkeen. Vuosina 2000–2001 A-
tyyppisten tukien kokonaisarvo pysyi kuitenkin samana. Muiden ongelma-alueiden tuki 
Vuonna 2001 noin 800 miljoonaa euroa valtiontu-
kea (lukuun ottamatta maataloutta, kalastusta  ja liikennettä) suuntautui voimakkaasti tuetuille  C-tyypin alueille
28, näiden ollessa aiemmin raken-
nerahastojen Tavoite 2 -ohjelmien tuen piirissä. Lisäksi miltei 4.5 miljardia euroa meni c-tyypin NUTS 2-alueille, joita tuettiin osittain. Valitettavasti NUTS 2-tason alapuolella olevia alueita koskevien tietojen puutteessa ei ole mahdollista määritellä alueiden tuettuihin osiin menneiden tukien osuutta
29 ja siten verrata tuen määrää jäsenvaltioi-
den kesken. 
Vaikka useimmat jäsenvaltiot ovat vähentäneet 
valtiontukeaan ja suunnanneet sen uudelleen  horisontaalisiin tavoitteisiin, jotka ovat EU:n strate-gian mukaiset, koheesiotavoitteisiin suuntautumi-nen on vähemmän ilmeistä, koska aluetuki on vä-hentynyt.  
Valtionapu ja Lissabonin  
ja Göteborgin tavoitteet 
Koheesiopolitiikka ja valtiontukipolitiikka ovat toisi-
aan täydentäviä; molempien tavoitteena on Lissa-bonin ja Göteborgin pöytäkirjojen sisällön toimeen-pano talouskasvun, kilpailu kyvyn ja kestävän kehi-
tyksen edistämiseksi koko  EU:n alueella. Vähem-
män kehittyneillä alueilla Lissabonin-Göteborgin tavoitteiden saavuttamisen haaste on selvästi isompi kuin muualla. Siten lisätuen tarve (sijoitta-miseksi julkishyödykkeisiin ja toimielinkapasiteetin rakentaminen), korkeammat tuet (sisäisten sijoitus-ten edistämiseksi) ja merki ttävä tuki EU:n talousar-
viosta (lähentymi nen/solidaarisuus koheesiopolitii-
kan osa). Kummankin politiikan yhteisenä tehtävä-nä sellaisen kehyksen rakentaminen, jolla jäsen-valtiot ja alueet, jotka saavat riittävästi tukea EU:sta, voivat kehittää ja toimeenpanna toimivia kasvu- ja kilpailukykystrategioita, joilla ei ole kiel-teistä vaikutusta talouskehitykseen alueellisella, kansallisella tai EU:n tasolla ja jotka eivät tuhlaa kohtuuttomasti vähäis iä budjettivaroja. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 131Komissio on viime aiko ina aloittanut aluetukien 
myöntämisen pääperiaatteiden syvällisen tutkimi-
sen, koska ne on tarkistettava jäsenvaltioiden vuot-ta 2006 seuraavan uuden tukikauden toimien va-ralta. Tämä tarkistus ottaa huomioon koheesiopoli-tiikan kehittämisen EU:n tasolla ja ne kansalliset ja aluepolitiikat, joilla pyritään saavuttamaan Lissa-bonin ja Göteborgin tavoitteet. Sen tulisi heijastaa valtiontukipolitiikan laajempia tavoitteita, jotka pe-rustuvat Lissabonin pöytäkirjaan. Tärkeimpänä Tukholman ja Barcelonan neuvostoissa vahvistet-tuna tavoitteena on pienempien ja paremmin koh-distettujen tukien myöntäminen, mikä osoittaa eh-kä aihekohtaisempaa lähestymistapaa vähemmän kehittyneiden alueiden ulkopuolella sekä tuen vää-ristävämpien muotojen tiukempaa valvontaa. 
Vuonna 2002 komissio hyväksyi asetuksen syrjäi-
simpien alueiden alustavien hankintataseiden ja yhteisön tukien vahvistamisesta
 30 joka, poistamalla 
aiemman maininnan työpaikkojen luomisesta tai vaikeuksissa olevien työntekijöiden palkkaamises-ta, yksinkertaisti yhteisön yhteisrahoitusta tiettyjen 
tukiohjelmien osalta. Lisäksi asetus selväsanaises-ti luettelee heikoimpien alueiden erityispiirteitä ja tukee työpaikkojen luomista  niillä tuen määriä nos-
tamalla. 
Mitä tulee valtiontukitoimenpiteisiin, joita olemassa 
olevat puitteet, päälinjat ja asetukset eivät kata, komissio jatkaa niiden kilpailua vääristävyyden määrittelymekanismin käyttöönoton mahdollisuu-den tarkastelua. Tällainen uusi lähestymistapa an-taisi jäsenvaltioille mahdollisuuden toimia kaikille alueilla työllisyyden, kilpailukyvyn ja yhteenkuulu-vuuden tukemiseksi Lissabonin tavoitteita ajetta-essa. 
Oikeus- ja sisäasiat:  
kehityksen ehtojen parantaminen 
Korkea rikollisuusaste, järjestäytyneen rikollisuu-
den ja korruption olemassaolo kaikki jarruttavat niistä kärsivien alueiden talouskehitystä, erityisesti karkottamalla erityisesti ul kopuolisia sijoittajia. Kä-
sitys siitä, ettei lakien toimeenpano vaikuta asiaan vain lisää vaikeuksia. Turv allinen ympäristö, jossa 
oikeusvaltioperiaatetta noudatetaan on kestävän talouskehityksen edellytys. 
EU:n oikeus- ja sisäasiain sisällöstä erityisesti 
kolme osasta ovat erityisen tärkeitä koheesiopoli-tiikalle: 
• oikeudellisen ja hallinnollisen kapasiteetin ja rajat 
ylittävän yhteistyön vahvistaminen, taistelu järjes-
täytynyttä rikollisuutta ja korruptiota vastaan ovat 
tärkeitä asioita tuettaessa vakaata taloutta ja po-liittista ympäristöä, mik ä puolestaan on kehityksel-
le tärkeää. Näin on vielä enemmän laajentumisen tapahduttua; 
• paikallis- ja alueviranomaisten ottaminen mukaan 
maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkojen laati-misesta ja toimeenpanosta päätettäessä. Näiden viranomaisten tehtävä yhdessä työmarkkinaosa-
puolten, kansalaisjärjestöjen ja muiden paikallis-
ten toimijoiden kanssa on yhä tärkeämpi kotoutet-taessa kolmansien maiden kansalaisia yhteiskun-
taan ja talouselämään; 
• ulkoisten rajojen valvonta rakennerahastoista tu-
ettuja rajat ylittäviä toimenpiteitä täydentämällä. 
Samalla kun tarvitaan rikosmaantieteen ja tiettyjen, 
järjestäytyneelle rikollisuudelle alttiiden alueiden haavoittuvuuden parempaa ymmärtämystä, on kui-tenkin mahdollista korostaa joitakin alueita, joilla on paljon rikollisuutta, joka voi vaikuttaa niiden ke-hitykseen. 
Vaikka maiden välillä on merkittäviä eroja, järjes-
täytyneen rikollisuuden luvut ovat erityisen korkeat joissakin hakijamaissa ja kasvavat yhä
31. Rikollis-
ten verkostojen muoto näissä maissa vaikuttaa niiden talouskehityksen ohella niiden mahdolli-suuksiin, mutta myös koko unionin turvallisuuteen. Esimerkiksi laillisten yritysten käyttö laittomaan toimintaan (hotellit ja muut matkailuelinkeinon osat, terveydenhoitopalvelut, kiinteistö- ja pankki-toimi) keinoina päästä alueelle ovat muodostuneet järjestäytyneen rikollisuuden ryhmien toimintata-
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  132 voiksi näissä maissa. Lisä ksi rikollisjärjestöt käyt-
tävät yleensä hyväkseen laki- ja hallintojärjestel-
mien heikkouksia, ja korruptio ja vaikutusvallan käyttö ovat laaja-alaisia joissakin hakijamaissa. Julkiset hankinnat ja tarjouspyynnöt ovat erityisen haavoittuvia ja suuret varainsiirrot ja heikot toimie-limet ovat erityisen alttiita korruptiolle. Hakijamais-sa ponnisteltiin kovasti PHARE-tuella korruption vastaisten strategioiden kehittämiseksi ja toimeen-panoelinten voimistamiseks i. Korruptio on näissä 
maissa silti yleisempää kuin nykyisissä EU:n jä-senvaltioissa, joissakin tapauksissa jopa merkittä-västi, ja useimmissa näistä maista on vielä paljon tekemistä. 
Kaupunkialueet, erityisesti moniongelmaiset kau-
punginosat, joissa on heikkokuntoisia asuntoja, ovat toinen esimerkki. Komission toimeenpane-massa URBAN-kaupunkitilintarkastuksessa on kiinnitetty huomiota kaupungistumisen ja rikolli-suuden väliseen yhteyteen. Melkein kaikissa suur-
kaupungeissa, joita voidaan vertailla keskenään, on enemmän rikollisuutta kuin maan muissa osis-sa. Luvut ovat korkeimmat EU:n pohjoisissa suur-kaupungeissa ja muissa EU:n osissa pääkaupun-geissa. Viimeisten lukujen perusteella luvut kasva-vat useimmissa kaupungeissa. On merkittävää, että EU:n rakennepolitii kka, erityisesti suhteessa 
kaupunkien kehittämiseen, ottaa huomioon rikolli-suusluvut jakaessaan määrärahoja ja sisällyttää rikollisuuden myös poliisiasian ja oikeusasiain yh-teistyönpiiriin toimintalinjojensa osana
32. 
Lisäesimerkki koskee Etelä-Italian alueita, joissa on sovellettu kahta erityistä EAKR-ohjelmaa 1994 - 1999 ja 2000 - 2006, joiden tavoitteena oli rikolli-suuden vähentäminen, turvallisemman ympäristön luominen ja luottamuksen lisääminen lakiin jäl-keenjääneen kehityksen, ri kollisuuslukujen ja tur-
vattomuuden kierteen katkaisemiseksi. 
Järjestäytyneen tai muunlaisen rikollisuuden teho-
kas vastustaminen EU:ssa edellyttää EU-tukien kehittämistä. jotta alueet ja paikallisyhteisöt voivat puuttua rikollisuuden syvälle juurtuneisiin perintei-siin, jotka hidastavat talouskehitystä. Tämä on eri-tyisen totta hakijamaissa, joissa ei ole riittävästi 
rahavaroja tehokkaiden, järjestäytyneen rikollisuu-den vastaisten toimenpiteiden rahoittamiseksi. 
Yllä kuvatun mukaisesti (osassa 1) tarvitaan koor-
dinoitua lähestymistapaa siirtolaisten kotouttami-seksi sekä yhteiskuntaan että sen talouteen, mihin kuuluu yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen, 
terveydenhoito- ja sosiaalipalvelujen ja asumiskel-poisten asuntojen saatavuus.  
Yhteisön politiikkojen 
näkyvyys aluetasolla 
Komission pyynnöstä tapaustutkimukset toteutet-
tiin 28 EU:n alueella sen tutkimiseksi, kuinka yhteisön politiikkoja kentällä toimeenpanevat kokivat ne ja niiden vaikutuksen. Valittuihin aluei-siin kuuluivat miltei kaikki jäsenvaltiot ja Tavoite 1  -alueet sekä muut alueet, joko Tavoite 2 -alueisiin kuuluvat tai rakennerahastoista tukea saamattomat alueet
33. Tutkimuksessa korostetut yhteisön politii-
kat olivat YMP, kilpailupolitiikka (valtiontuet) ja tut-kimus- ja kehityspolitiikka. Analyysi perustuu joka aluetta koskeviin tietoihin ja alueviranomaisten haastatteluihin. Tulisi koro staa, että alla esitetyt 
näkökohdat perustuvat yksittäisten viranomaisten haastatteluihin eivätkä siten edusta komission vi-rallista kantaa. Vaikka ei ole mahdollista sanoa tutkimuksen tuloksista mitään yleispätevää, se mahdollistaa käyttökelpoisten päätelmien teon yh-teisön politiikkojen vaikutuksista taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen yhteenkuuluvuuteen. 
Useimmissa tapauksissa yh teisön politiikalla tar-
koitetaan yhteisön rahoitusta ja useimmissa tapa-
uksissa keskipiste on YMP:sta, rakennerahastoista ja valtiontuista saaduissa rahavaroissa. Usein kun vedottiin muihin yhteisö npolitiikkoihin, kuten ympä-
ristöpolitiikkaan, keskipiste oli enemmän YMP:n tai rakennerahastojen varojen vaikutuksissa kuin itse 
politiikkojen vaikutuksissa.  
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 133Suurimmassa osassa tapaustutkimuksia yhteisön 
koheesiopolitiikka, erityisesti rakennerahastoista rahoitettujen hankkeiden muodossa, on näkyvin ja vaikuttaa alueella eniten (ks. osan 4 laatikko). Tätä tulisi korostaa, koska kohees iopolitiikka ei ollut yksi 
tapaustutkimusten ensisijaisista aihealueista.  
Yhtenäismarkkinoiden ja talous- ja rahaliiton myön-
teinen vaikutus tunnustettiin, vaikkeikaan suoraan, useimmissa tapauksissa. Useimmissa Tavoite 1  -alueiden tapaustutkimuksissa yhtenäismarkkinoi-den myönteinen vaikutus lähentymiseen ja yhteen-kuuluvuuteen nähtiin vähäisenä, mikä osoittaa sen alueen kilpailukykyyn vaikuttavien seikkojen tun-nistamisen vaikeutta, joita ovat riittämättömät vies-tintäyhteydet tai alueen syrjäinen sijainti.  
Radikaaleja teollisia rakennemuutoksia läpi käyvil-
lä alueilla (West Midlands, Asturias, Magdeburg ja Saarland) oltiin sitä mieltä, että sisämarkkinoiden loppuunvienti oli kiihdyttänyt aiemmin alkanutta rakenteellista sopeuttamista, vaikuttaen kielteisesti työllisyyteen. Samanaikaisesti rakennerahastojen merkittävä rooli tämän po litiikan tukena tunnistet-
tiin ja sitä arvostettiin.  
Kaikilla alueilla tunnistettiin yhteisen maatalouspo-
litiikan (YMP) merkittävä vaikutus, mutta huomiot sen vaikutuksista vaihtelivat alueen luonteen mu-kaan. Alueilla, jolla maatalous on tärkeintä, myön-teinen vaikutus maanviljelijöiden elintasoon ja alan rakennemuutokseen, nykyaikaistamiseen ja moni-puolistamiseen tunnistettiin. Toisaalta Välimeren tyyppisillä alueilla tai metsäalueilla tyytyväisyys oli vähäisempää, johtuen siitä, että näiden alueiden viljelijät kokivat YMP:n tukevan vähemmän heidän 
oman viljelykasvinsa viljelyä.  
Tässä suhteessa useat Tavoite 1 -alueiden ulko-
puoliset haastatellut (West Midlandsin, Irlannin ja Nord-Pas-de-Calais’n alueella esimerkiksi) korosti-vat, että YMP-raha meni enimmäkseen kannatta-vimmille maatalousyrityksille ja alueen kehit-tyneimmille seuduille ja että se sen takia saattaa kasvattaa eroja sekä itse alueella että alueiden välillä.  YMP:n toisen pylvään, maaseudun kehittämisen, vaikutusta katsotaan vähäisemmäksi, johtuen sen perusteella jaettavien määrärahojen vähäisem-mästä määrästä, vaikka sen vaikutus maaseutu-alueiden monipuolistamiseen tunnistettiin. LEADER-aloitteella oli laajoja myönteisiä vaikutuk-sia niillä alueilla, joilla siihen perustuvia kump-panuussopimuksia tuettiin. 
Monilla maaseutualueilla (Andalucíassa, Kentrikis-
sa Makedoniassa), tapaustutkimuksissa korostet-tiin erityisesti sitä, kuinka tärkeää maataloustuotta-jille on päästä paremmin kaupunkimarkkinoille yh-
distetyn EMOTR-tuen ja EAKR-tuen avulla. 
Ympäristönäkökohtien huomioimisen myönteinen 
vaikutus aluekehityspolitiikkaan tunnistettiin yleen-sä ja ymmärrettiin tiukempien normien vaatimus. Joillakin alueilla eurooppalaisia normeja pidettiin kuitenkin kansallisia normeja enemmän rajoittavina (erityisesti Itävallan, Ruotsin ja Suomen alueilla), ja niiden katsottiin sisältävän toimenpiteitä, jotka so-veltuivat huonosti alueellisiin olosuhteisiin ja olivat liian byrokraattisia. 
Miltei kaikissa tapauksissa ympäristöpolitiikan ja 
koheesiopolitiikan välistä tiivistä yhteyttä korostet-tiin samoin kuin näiden kahden välistä myönteistä synergiaa. Miltei kaikilla Tavoite 1 -alueilla ympä-ristöpolitiikka koostui pikemminkin rakennerahasto-jen tukea saavista ympäristöhankkeista kuin direk-tiiveistä tai yhteisön asetuksista. Samanaikaisesti joillakin alueilla oli voimakkaampia yhteyksiä ym-päristöpolitiikan ja YMP:n välillä (Nord-Pas-de-Calais’n, Sardegnan ja Algarven alueilla). 
Valtiontukien tilannetta kommentoivat etupäässä 
koheesiomaiden ulkopuoliset tahot. Yleisesti oltiin sitä mieltä, että valtion tuen jakaminen ei aina pe-rustunut vaikeimpiin mahdollisiin rakenneongel-miin. Muutamissa tapauksissa se nähtiin taantuvia aloja tukevana toimintana pikemminkin kuin yrityk-senä nykyaikaistaa kyseisten alueiden tuotantoka-pasiteettia.  
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  134 Muissa tapauksissa oli sekaannusta, joka johtui 
pk-yrityksille annetun tuen eri tyypeistä ja rahoi-tusmekanismeista. Ilmaistiin myös huolta valtion tuen mahdollisista sivuvaikutuksista naapurialuei-siin, jos sitä sovellettiin eri intensiteetillä. 
Joillakin alueilla tutkimus- ja kehityspolitiikan pui-
teohjelmien rahoituksen hyödyt tunnistettiin (erityi-
sesti Yhdistyneen Kuningaskunnan ja Saksan alu-eilla ja Kreetalla). Kuten ympäristöpolitiikassa ha-vaittiin merkittävä synergiaetu T&K-politiikan ja koheesiopolitiikan välillä. Useimmat tapaustutki-mukset, erityisesti Tavoite 1 -alueilla, korostivat erityisesti T&K-yhdyskuntarakenteisiin sijoittamisen ja rakennerahastoista laitteisiin sijoittamisen mer-kittävyyttä. Joissakin t apauksissa rakennerahasto-
jen osuus aluemenoista oli 10-kertainen puiteoh-jelmaan verrattuna, mikä vähentää viimeksi maini-tun merkittävyyttä aluetasolla. 
Innovaatiopolitiikka ja sen vaikutus tuotantopoh-
jaan ja sen monipuolistamiseen ja nykyaikaistami-seen mainittiin useissa ta pauksissa, erityisesti Ta-
voite 2 -alueilla ja innovaatioverkostoja pidettiin tervetulleena vaihtoehtona
34. 
 
                                                 
1  Toimiva kuluttajapolitiikka on myös  tärkeä markkinoiden toimivuuden kannalta. 
2  Teollisuuspolitiikka laajentuneessa  Euroopassa, COM(2002) 714 final. 
3  Vihreä kirja ‘Yrittäjyys Euroopassa’, COM(2003) 27 final. Eurooppa-neuvosto hyvä ksyi Euroopan pienyritysten peruskirjan Sant a 
Maria da Feirassa Portugalissa 18-19. kesäkuuta 2000 ja hakijam aat Mariborissa Sloveniassa huhtikuussa 2002. Ks. kolmas toi-
meenpanokertomus, COM(2003) 21 final. 
4  Komission suositus, 6. toukokuuta 2003, C(2003)1422.  
5  Innovaatiopolitiikka: unionin l ähestymistavan päivitys osana Lissaboni n strategiaa, COM(2003) 112 final. 
6  eEurope 2005 toimintasuunnitelma, COM(2002) 263 final. 
7  Tutkimukseen sijoittaminen: toimintas uunnitelma Eurooppaa varten, COM(2003) 226 final. 
8  Euroopan tutkimusaluetta kohden, COM(2000) 6 final. 9  http://www.innovating-regions.org 10  Tiedon alueet (KnowREG). Ks. myös http://www.cordis.lu/era/regions.htm 
11  Yksityiskohtainen Euroopan koulutusjärjes telmien ja koulutustavoitteiden seurantaa koskeva työsuunnitelma (EYVL C 142, 
14.6.2002). 
12  Barcelonan 15. – 16. maaliskuuta 2002 pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmät 
13  “Yleissivistävä ja ammattikoulutus  2010”: Lissabonin strategian menestys on r iippuvainen nopeiden uudistusten aloittamisest a. 
(Yhteinen välikertomusluonnos Euroopan yleissivi stävien ja ammattikoulutusjärjestelmi en tavoitteiden seurannan yksityiskohtai-
sen työohjelman toimeenpanosta.) COM(2003) 685 final 
14  Neuvoston päätelmät 25. marraskuuta 2003 ‘Inhimillisen pääom an kehittäminen tietoyhteiskunnan yhteiskunnallisen yhteenkuu-
luvuuden ja kilpailukyvyn parantamiseks i’ (EYVL C 295, 5. joulukuuta 2003). 
15  Päätös 1600/2002/EC, EYVL L 242 of 10/9/2002. 
16  Kuten maaperän suojelu; meriympärist ön suojelu ja säilyttäminen; kasvinsuojeluai neiden kestävä käyttö; ilmansaasteet; kaupu n-
kiympäristö; varojen kestävä käyttö ja hallinta; jätteiden kierrätys (Päätös 1600/2002/EC). 
17  WHO, maailman terveyskertomus, Geneva, 2002. 
18  Euroopan komissio, rakennerahastot ja niiden koordinointi koheesiorahaston kanssa: ohjelmi en suuntaviivat ajanjaksolla 2000 -
06, EUROP, Luxemburg 1999 ja hakijamaiden lisäsuuntaviivat, COM(2003) 110 final. 
19  SEC(2003) 106. 20  Talousuudistus: Yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden toim intakertomus, COM(2002) 743 final (“Cardiff kertomus”) 
21  Suuri sähkökatkos Italiassa syyskuussa  2003 esimerkiksi tapahtui, kun kulutus oli vähäistä eikä johtunut järjestelmän kapas iteetin 
vähyydestä tai erillisestä ilmiöstä v aan päätöksentekoketjun heikkoudesta ja Euroop an verkoston riittämättömästä koordinoinnis-
ta. 
22  Päätös 1254/96/EY. 23  Monivuotinen ohjelma ‘Älykästä energiaa Euroopalle’ hyväksytt iin neuvostossa marraskuussa 2002 ja sen perusteella jaettiin 190 
miljoonaa euroa neljänä vuonna uusiutuvien ener giamuotojen edistämiseksi ja kasvih uonekaasujen vähentämise ksi Kioton sopi-
muksen mukaisesti vuonna 1997. 
24  Päätös 1336/97/EY. 25  Tämä on alle neljäsosa tuista, lukuun ottamatta maataloutta, kalastusta ja liikennettä, joista ei ole saatavissa alueen luk uja. 
26  Perustamissopimuksen 87 artikl an 3 kappaleen perusteella tietyt alueet voivat poiketa periaatteesta, että valtiontuki ja yh tenäis-
markkinat eivät ole keskenään yhteensopivat. Kappaleen a-kohdassa edistetään niiden alueiden talouskehitystä, joiden elintaso 
on poikkeuksellisen matala tai jonka työllisyysluvut ovat alhai set yhtenäismarkkinoiden kanssa huonosti yhteen sopivalla tavall a. 
27  Vuonna 2000 Lisboa e Vale do Tejon alueen asema vaihtui a:sta c: hen. Koska tällä hetkellä käytettävissä olevien tietojen pe rus-
teella näiden ajanjakson erittely ei ole mahdollista, kaikki tälle  alueelle myönnetty tuki on a-tukea. Koheesio-maiden osalta t ietyn 
tyyppisiä tukia ei ole tark oitettu tiettyä aluetta varten vaan koko maata varten. 
28  87 artiklan 3 kappaleen c-kohdan perusteella  erityistoimien tai talousalueen kehityks en tukemiseksi tarkoitettua tukea void aan 
pitää yhteensopivana yhteismarkkinoiden kanssa niin pitkään kuin se ei vääristä kaupan eht oja niin paljon, että se olisi kaikki en 
edun vastaista. 
29  Valtiontukia koskevia tietoja ei ol e saatavilla NUTS 2-tason alapuolisilta alueilt a, mikä ei ole ongelma a-alueiden tuen mi ttaami-
seksi, jotka ovat kaikki NUTS 1 tai NUTS 2 alueita. C-tyypin alueiden osalta on kuitenk in usein niin, että vain osa NUTS 2-alue tta 
on tukikelpoinen. On täysin tuettuja alueita kuten Be rliini tai osittain tuettuja alueita kuten Baijeri. 
30  EYVL L 337, 13.2.2002. 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS                                                                                                                                                                  
13531  Lähteet: Europolin vuosikertomukset, Läpinäkyvyys kansainv äliset korruptiokertomukset, maailmanpankin kertomukset.  
32  Euroopan unionin kaupunkisuunnite lmista, COM(1997) 197 final. 
33  Tutkimukseen otetut alueet olivat Belgian Hainault, Ylä-Ba ijeri, Saarland ja Magdburg Saksassa, Kentriki Makedonia ja Kreet a 
Kreikassa, Asturias, Cataluña ja Andalucía  Espanjassa, Bretagne, Nord–Pas-de-Calais ja Limousin Ranskassa, Border, Midland 
ja Irlannin länsi- etelä- itäosat, Campani a, Toscana ja Sardegna Italiassa, Alankomai den Flevoland, Itävallan Steiermark, Portu -
galin Algarve ja Açorit, Itä-Suomi ja Etelä-Suomi, Ruotsin Norra  Mellansverige ja Övre Norrland,  West Midlands, Yhdistyneen Ku-
ningaskunnan Highlands & Islands  ja Pohjois-Irlanti. 
34  Tätä aihetta käsittelevien lisäajatusten osalta, ks. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea, muiden yhteisöpolitiikkojen perus teella 
annettu kannanotto taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon, syysk uu 2003, johon kuului YMP, talouspolitiikka kasvu- ja va-
kaussopimuksen muodossa ja kilpa ilupolitiikka, sisämarkki nat, liikenne, koulutus ja ammattikoulutus. 
 
 
 
  
 
  
 
  
 
  
 
   
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
   
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
  
 
Osa 3 — Yhteisön politiikkojen vaikutus: kilpailukyky, työllisyys ja koheesio 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS                                                                                                                                                                   
136  
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 137 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen 
vaikutus ja lisäarvo 
 
      
Sisällysluettelo 
Johdanto....................................................................................................................... .............. 138 
Rakenteelliset toimet  Tavoite 1 -alueilla : kasvu, lähentyminen ja yhdentyminen ...................... 140 
Toimet Tavoite 2 alueilla: rakennemuutos ja työpaikkojen luominen.......................................... 150 
Maatalouden,  maaseudun kehittämisen  ja kalatalouden tukeminen ........................................ 152 Työllisyyden, yleissivistävän ja ammattikoulutuksen edistäminen Euroopan  
sosiaalirahaston tuella ........................................................................................................ ........ 154 
Yhteisöaloitteet: yhteistyön ja verkostoitumisen edistäminen..................................................... 156 
Hallinnoinnin menetelmien tehokkuuden parantaminen ............................................................. 162 Laajentuminen ja koheesiopolitiikka: haasteita edessä .............................................................. 170 Keskustelu koheesiopolitiikan tulevaisuudesta........................................................................... 176 Tilastoliite osaan 4 ........................................................................................................... ........... 179 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  138 Johdanto  
Kertomuksen tässä osassa tarkastellaan EU:n ko-
heesiopolitiikan perusteella tehtyjen toimien tuloksia 
ja lisäarvoa ajanjaksolla 1994–1999. Siinä otetaan myös huomioon ajanjaksolla 2000–2006 tehdyt tär-keimmät muutokset ja ohjelmien toimeenpanosta 
tänä aikana saadut alustavat tulokset.  
Analyysi perustuu pääosin ka ikista toimenpiteistä 
ajanjaksolla 1994–1999 tehtyihin ex post -
arviointeihin. Merkittävää edistystä on saavutettu 
toimenpiteiden vaikutuksen määrällisessä mittaami-
sessa, erityisesti suurilla Tavoite 1 -alueilla, joilla ko-
konaisvaikutukset voidaan mitata käyttämällä makro-
taloudellisia malleja. Huolimatta Tavoite 1 -alueiden politiikan vaikutusten tunni stamisen vaikeuksista vii-
meaikaisissa arviointitutkimuksissa toimitetaan mää-rällistä todistusaineistoa EU-tuen myönteisistä vaiku-tuksista säilytettyinä, luotuina tai uudelleen luotuina 
työpaikkoina. Kuitenkin, kuten kokemus osoittaa, 
toimien seurausten määrällisessä mittaamisessa on silti monia vaikeuksia tulo ksena systemaattisen tieto-
jenkeruun puutteesta seurantajärjestelmien osalta.  
Suurinta osaa koheesiopolitiikan vaikutuksista ei voi-
da ilmaista määrällisin termein. Politiikan bruttokan-
santuotteeseen tai työllisyy teen kohdistuvien netto-
vaikutusten lisäksi sen lisäa rvo tulee muista asioista, 
kuten aluekehitykseen strat egisella suunnittelulla, 
integroiduilla kehityspolitiikoilla, kumppanuudella, 
arvioinnilla ja kokemuksen, asiantuntemuksen ja alu-eiden välisen kokemusten vaihdon perusteella tehty 
vaikutus. Niitä tarkastellaan myös täällä, tarkastellen  
arviointitutkimusten todist usaineistoa ja komission 
näkökantoja siitä, kuinka rakennerahastoja nykyään toimeenpannaan. 
Olisi korostettava heti alussa, että toimien vaikutta-
vuus riippuu siis hyvistä ehdoista, jotka perustuvat 
erityisesti seuraaviin tekijöihin: 
• toimiva ja vakaa talouskehys; • strategisten prioriteettien oikea valinta (tietyt oh-
jelmat, kuten liikenneverkot tai inhimilliseen 
pääomaan sijoittaminen vaikuttavat muita kei-
noja enemmän); 
• lopullisten vaikutusten sa avuttamisnopeus, joka 
riippuu hallinnollisesta ja toimielinkapasiteetista; 
• hankkeiden laatu, joka edellyttää tehokasta va-
lintaa ja toimeenpanojärjestelmiä. 
Yhteisön koheesiopolitiikan kuutta päänäkökulmaa 
on tarkasteltu tässä alla: ensinnäkin, rakennepolitiik-
kojen kasvua edistävä vaikutus taantuneilla aluella niiden suorituskykyä vahvistava vaikutus niiden to-
teuttaessa tiiviimpää taloude llista ja yhteiskunnallista 
yhdentymistä; toiseksi, näiden politiikkojen vaikutuk-
set Tavoite 1 -alueiden ulkopuolella; kolmanneksi, 
Euroopan sosiaalirahaston erityisasema edistettäes-
sä työllisyyttä, yleissivistävää ja ammattikoulutusta; neljänneksi, rakennepolitiikkojen yhteistyötä ja ver-
kostoitumista edistävä tehtävä, ei vähiten paikallista-
solla; viidenneksi rakennerahastojen toimeenpanos-sa käytetyt menetelmät ja niiden hallituksen politiik-
kojen hallinnointia nykyaikaistava vaikutus; ja lopuksi, 
unioniin liittymistä edeltävä n tuen vaikutukset uusissa 
jäsenvaltioissa ja ensimmäiset opetukset ohjelma-
kauden 2004–2006 perusteella — Kartta 4.1). 
0,00,51,01,52,02,53,0
PT EL ES IE IT FI DE UK FR AT SE NL BE DK LU0,00,51,01,52,02,53,0Muut
Tavoite 1% bruttokansantuotteesta 4.1 Rakennerahastot (kaikki tavoiteohjelmat) 
maittain, 2000-2006
Lähde: aluepolitiikan pääosasto
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 139Guyane (F)Guadeloupe Martinique RéunionCanarias (E)
Açores (P)
Madeira
gReoiGIS geoiGISR
© EuroGeographics: hallinnollisten rajojen yhdistys0 100 500 km4.1 Rakennerahastot, 2004-2006: Tavoite 1 ja 2 -alueet
Tavoite 1
Tavoite 2 (osittain) Phasing-out (31/12/2005 asti)Tavoite 1 Tavoite 2Tavoite 2
Phasing-out (31/12/2006 asti)
ErityisohjelmaPhasing-out (31/12/2005 asti)
Phasing-out (osittain) (31/12/2005 asti)
Lähde: DG REGIO
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  140 Rakenteelliset toimet  
Tavoite 1 -alueilla: kasvu, 
lähentyminen ja  yhdentyminen 
Siirtojen laajuus ja niiden mobilisointi 
Vaikka rakennerahastojen kokonaiskoko on vaatima-
ton suhteessa EU:n bruttokansantuotteeseen (alle 
0,5%), varat on keskitetty köyhimpien alueiden tuke-
miseen, joiden bruttokansantuote henkeä kohden on kaikkein alin. Vuosina 2000–2006, miltei kolme nel-
jäsosaa rahastosta käytetään alueilla, joilla asuu nel-
jännes EU:n väestöstä. 
Ajanjaksolla 2000–2006, siirrot nykyisten EU-maiden 
Tavoite 
1 -alueille olivat rahamääräisesti 127,5 
miljardia euroa (tai 18.2 miljardia euroa vuodessa), 
mikä oli 0.9% bruttokansantuotteesta Espanjassa, 
2,1% Portugalissa ja 2,4% Kreikassa. Keskimääräinen 
tuen määrä henkeä kohden taantuneille alueille on sama tällä ajanjaksolla kuin vuonna 1999, joka oli
edellisen ohjelmakauden viimeinen vuosi (Kaavio 4.1 
ja taulukko A4.1). 
Nämä siirrot mahdollistavat köyhemmille jäsenvaltioil-
le suuremman inhimilliseen ja fyysiseen pääomaan 
sijoittamisen saavuttamisen taantuneilla alueilla kuin 
muutoin tapahtuisi, auttamalla niiden pitkän aikavälin 
kilpailukykyä. Vuosina 2000–2006 siirtojen osuudeksiarvioidaan noin 9% kokonaissijoituksista Portugaliin,
8% Kreikkaan, 7% Italian Mezzogiornoon, 4% Saksan 
uusiin osavaltioihin ja 3% Espanjaan.  
Lisävaikutukset: julkisten  
kokonaismenojen mittaaminen  
Huolimatta jäsenvaltioiden yrityksistä vakauttaa jul-
kista talouttaan 1990-luvun lopulla talous- ja rahalii-ton valmistelujen yhteydessä, jäsenvaltiot jatkoivat 
edelleen täydentävyysperiaatteen noudattamista, 
jonka perusteella heidän on ylläpidettävä julkisia me-noja tai vastaavia menoja, rakennepolitiikkojen yh-
teenlaskettuja menoja kyseisillä alueilla, edellisen 
ohjelmakauden keskiarvon tasolla — lukuun ottamat-ta tietenkin rakennerahastoj en osuutta (Kaavio 4.2). 
Kokonaisuudessaan tai miltei kaikkine alueineen ta-voite 1 tuen suhteen tukikelpoisissa maissa julkiset menot lisääntyivät merkittävästi — 66% Irlannissa, 
24% Kreikassa ja 18% Portugalissa. Toisilla Tavoite  
1 tai Tavoite 6 -alueilla lisäys vaihteli Itävallan 36%:sta Ruotsin 14%:iin
1. 
Kolmessa tapauksessa, Saksassa, Espanjassa ja Italiassa, menot vuosina 1994–1999 olivat alle edel-lisen ajanjakson menojen. Saksassa ja Espanjassa 
kuitenkin, jossa julkisten menojen osuus laski 
20%:ista 2%:iin mainittujen kahden ajanjakson aika-na, vähennys ei estänyt täydentävyysperiaatteen 
soveltamista, koska taso oli poik-keuksellisen korkea edeltävänä kautena.  
Nostovaikutus keinona  
lisätä kehitysrahoitusta  
Vaatimus yhteisön määrärahojen 
yhteisrahoituksesta kansallisista 
lähteistä, jota tarkastelun mu-
kaan laajalti kunnioitetaan, lisää myös käytettävissä olevia sijoi-
tiusmäärärahoja. Vaikka tämä ei 
ole täydentävää yhteisörahoituk-sen tavoin, niin kauan kuin ky-
seessä olevat varat todennä 26,8
24,3
23,5
18,1
17,7
13,8
-19,9
-20,219,635,8
-2,4
- 3 0 - 2 0 - 1 00 1 02 03 04 05 06 07 0AT
FI
NL
EL
FR
PT
BE
SE
ES
DE
IT% muutos4.2 Lisäykset – Muutokset rakennerahasto-ohjelmien 
keskimääräisissä vuosimenoissa 1989-93 – 1994-99
Ruotsi: keskiarvo 1991-92; Saksa: keskiarvo 1991-93; Itävalta, Suomi: keskiarvo 1993-94
Lähde: Aluepolitiikan pääosasto
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 141Julkisten ja yksityisten tahojen kumppanuusohjelmien nostovaikutukset  
Julkisten ja yksityist en tahojen kumppanuusohjelmat 
voivat olla sopiva sijoitus ten rahoitusmenetelmä silloin, 
kun yksityissektorin toimijoita voidaan saada mukaan 
tehokkaamman ja kustannustehokkaamman palvelun 
toimittamiseksi. Vaikka julk isten ja yksityisten tahojen 
kumppanuusohjelmat ovat hyvin kehittyneitä useissa 
maissa, erityisesti Yhdistyneessä Kuningaskunnassa ja 
Ranskassa, kokemusta on tällä hetkellä vain vähän, mi-
kä johtuu osittain nykyisen säännöstökehyksen rajoituk-sista. Jos hankkeet ovat mahdollisesti tuloksellisia, julki-
selle väliintulolle ei ole minkäänlaista tarvetta. Itse asi-
assa joissakin tapauksissa hallituksen määrärahojen ja-ko julkisten ja yksityis ten tahojen kumppanuusohjelmien 
kautta saattaisi laskea yksityissektorin pääomakuluja, mikä johtaisi ylenmääräiseen sijoittamiseen. 
Harkitessaan osallistuako tiett yyn julkisten ja yksityisten 
tahojen kumppanuushankkeeseen,  mahdollisia kustan-
nuksia tulee punnita tavaroista  tai palveluksista sovitta-
essa. Tärkeiden fyysisten yhdyskuntarakenteiden osal-
ta, kun tulevaisuuden kysyntä on epävarmaa, pitkäai-
kaisilla sopimuksilla saattaa olla korkeat kustannukset, 
jollei toiminta ole joustavaa. Jos esimerkiksi tulevan 
käytön ennusteet ovat liian ma talat, asiattomat sopi-
mukset voisivat johtaa siihen, et tä yksityisyrittäjä alisijoit-
taa lisäkapasiteettiin tulevaisuudessa.  
Nykyisissä rakennerahastojen yhteisrahoitus ohjelmissa 
julkisten ja yksityisten tahojen kumppanuutta voi olla monenlaista: 
1. Maantie- ja vesitiekuljetuksissa hyväksytään yhä 
enemmän yksityisten ja julkisten tahojen kump-
panuusohjelmia tehokkaina keinoina rahoittaa ra-
kennustoimintaa. Portugalin Vasco de Gama-sillan 
hankkeissa tai Irlannin Drogheda-moottoritiellä yksi-tyissektori vastaa yleensä suunnittelusta, rakenta-
misesta, toiminnasta ja rahoituksesta, kun taas ra-
kennuskustannukset katetaan ajan mittaan käyttä-jämaksuilla. Julkissektorin tehtävänä on valvoa han-
ketta samalla kun se tekee asiaankuuluvia sopimus-
järjestelyjä. 
2. Julkisten ja yksityisten tahojen kumppanuushankkei-
ta voidaan myös soveltaa erityispalvelujen toimitta-missopimuksiin, hallituksen maksaessa yksityiselle sopimuksensaajille suoraan palveluksista siten, ettei 
kuluja kerätä loppukäyttäjiltä. Tätä käsitettä käyte-
tään yhä enemmän yliopistojen ja liikeyritysten väli-siin T&K- ja teknologiansiirtoihin. Oulun seudun 
mustekalahanke (Octopus), Tavoite 2 -ohjelma Poh 
 jois-Suomessa, esimerkiksi, olivat innovaation ja lii-
keyritysten käynnistämiseksi perustettuja yksityisten 
ja julkisten tahojen kumppanuushankkeita. Kaksi-vuotisella hankkeella ( 2002-2004) on perustettu Ou-
lun kaupungin johdolla yhteistyöverkosto, joka on käsipuhelinsovellusten keskus ja monia korkean teknologian yrityksiä, kaukoviestinnän toimijoita ja 
koulutus- ja tutkimuskeskuksia. 
3. Yksityisten ja julk isten tahojen kumppanuushanke-
järjestelyjä voidaan lisäksi soveltaa tilanteisiin, joissa julkisen sektorin toimia voidaan perustella laajempi-
en politiikan tavoitteiden saavuttamiseksi. Julkisten ja yksityisten tahojen ku mpanuus saattaa näissä ta-
pauksissa tarkoittaa rahoituksen varmistamisen li-säksi lisääntynyttä tehokkuutta esimerkiksi toimeen-panoa vauhdittamalla. Yhdistyneessä Kuningas-
kunnassa uusien pääomal ähteiden saatavuus on 
antanut hankkeiden vetäjille mahdollisuuden toteut-
taa hankkeita nopeammin, riippumatta hallituksen 
budjettiaikatauluista. Eräs esimerkki tästä on Mer-
seysiden erityissijoitusrahasto, Tavoite 1 -ohjelma, joka perustettiin vuonna 1995 ja joka antaa alueiden 
pk-yritysten käyttöön riski pääomaa, osarahoitusta ja 
pieniä lainoja. 
Julkisten ja yksityisten tahojen kumppanuusjärjestelyt vaikuttavat kiinnostavan erityisesti hakijamaita niiden 
osarahoitusvaatimusten, budjettikurin, tehokkaiden jul-kisten palvelujen, kasvavan markkinoiden vakauden ja 
yksityistämisen tarpeisiin. Euroopan keskuspankki ja 
Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki ovat mo-lemmat osallistuneet sellaisiin kumppanuushankkeisiin 
menneisyydessä lainojen toimittamiseksi yksityissekto-
rille. Julkisten ja yksityisten tahojen kumppanuus toimii kuitenkin vain, jos kansalliset hallitukset ovat selväsa-
naisesti poliittisesti sitoutuneita yksityissektorin mukaan 
ottamiseen julkisiin hankkeisiin . Selvää toiminnan ke-hystä tarvitaan julkisten ja yksityisten tahojen kump-
panuusohjelmien soveltamiseksi eri politiikan alueilla, 
koska erityisjärjestelyjen on vaihdeltava tapaus tapauk-selta riippuen siitä, kuinka pitkälle kustannuksia voidaan 
kattaa käyttäjämaksuilla yhte iskunnallisilla tavoitteilla. 
Rakennerahastoihin sovellettavan yksityisten ja julkisten 
tahojen yhteistyön kehyksen tu lisi sisältää velvoitteen, 
kaikkien tietyn kokoluokan ylittävien hankkeiden osalta, 
jonkinlaisen yksityisten ja julkisten tahojen kump-panuusohjelmajärjestelyn käytön arvioinnin. Euroopan 
investointipankki ja Euroopan investointirahasto voisivat 
toimittaa tässä suhteessa arvokkaan lisän. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  142 köisesti on käytetty tällä alalla joka tapauksessa, ra-
kennerahastot myötävaikuttivat rahoituksen siirtoon 
niille aloille, joilla kustannukset voivat vaikuttaa eni-
ten ja joilla niiden lisäarvo on suurin. Jokaisen raken-nerahastojen Tavoite 1 -alueilla vuosina 1994–1999 
käytetyn euron nostovaikutus  kansallisiin julkisiin 
menoihin oli keskimäärin 0,6 euroa, enintään 2,5 ku-
ten Alankomaissa ja vähintään 0,4 kuten Saksassa.  
Lisäksi rakennerahastojen toimilla varmistettiin jois-
sakin tapauksissa merkittäviä yksityisen rahoituksen osuuksia, vaikka alkuperäisiä odotuksia sen laajuu-
den suhteen ei aina toteutettu Tavoite 1 -alueilla. 
Vuosina 1994–1999 nostovaikutukset olivat vahvim-mat Itävallassa, Saksassa, Alankomaissa ja Belgias-
sa, joissa jokaisen rakennerahastojen euron osalta 
yksityinen rahoitus vaihtelee 3.8 ja 1.2 euron välillä. Koheesiomaissa, Ranskassa ja Yhdistyneessä Ku-
ningaskunnassa nostovaikutukset olivat vähemmän 
merkittävät. (Taulukko A4.2).  
Nämä erot heijastavat myös toimien luonnetta, joka 
koheesiomaissa suuntautui enemmän yhdyskuntara-
kenteiden ja inhimillisten voimavarojen rahoittami-seen, mikä edistää pienempi ä yksityisiä osuuksia 
kuin liikeyritysten kehittämiseen tarkoitetut. Keski-määrin yksityisten sijoit usten osuus oli 18% koko-
naismenoista Tavoite 1 -alueilla, kun taas noin 40% 
Tavoite 2 -alueilla, mikä johtuu selvästi voimak-
kaammasta keskittymisestä liikeyritysten kehittämi-seen viimeksi mainitussa (lii-
keyrityspalvelujen tukeminen, 
pk-yritysten rahoittaminen jne.).  
Ajanjaksolle 2000 – 2006 suun-
nitellut menot osoittavat, että 
nostovaikutus julkisiin investoin-teihin on samanlainen suhteelli-
sessa mittakaavassa eri maissa 
kuin edeltävällä ajanjaksolla, vaikka se näyttää olevan pie-
nempi yksityisten sijoitusten pe-
rustella.  Rakennerahastojen ja Euroopan 
investointipankin keskinäinen täydentävyys  
Euroopan investointipankki on yli kaksinkertaistanut 
aluekehityslainanantonsa viimeksi kuluneiden 15 
vuoden aikana
2. Vuosina 2000 – 2002 tähän tarkoi-
tukseen annettujen lainojen määrä oli noin 20 miljar-
dia euroa vuodessa, kun taas lainananto hakijamais-
sa oli noin 3 miljardia euroa vuodessa. Näiden kah-
den yhteenlaskettu osuus oli noin kaksi kolmasosaa pankin kokonaislainanannosta. Yli 50% lainanannos-
ta EU:n tuetuille alueille kyseisenä ajanjaksona suun-
tautui Tavoite 1 -alueille, mukaan lukien siirtymäkau-den tukea saavat alueet (Taulukko A4.3). 
Noin 35% yksittäisistä lainoista suuntautui liikentee-
seen, Tavoite 1 -alueiden pääalalla, kun taas noin 16% meni teollisuuden, palvelualojen ja maatalouden 
yksityisyrityksille, loppuosan jakautuessa energian, 
tietoliikenteen, ympäristön, terveyden ja koulutuksen kesken. Vaikka suhteellisen pieni määrä meni inhi-
millisen pääoman investointien tukemiseen, lainan-
antona terveys- ja koulutusaloille, käytetty määrä nousi merkittävästi 2000 - 2002, auttaen yleissivistä-
vän ja ammattikoulutuksen toimittamiserojen selvitte-
lyssä tukialueilla. 
Tärkeimmät hakijamaiden rahoitusta saaneet alat 
ovat liikenne, ympäristö ja energia, joiden osuus  
yhteensä oli 90% yksittäisestä lainanannosta  
Muut
2%
Inhimilliset
voimavarat
23%Tuottava
ympäristö
34% Yhdyskuntarakent eet
41%4.3 Rakennerahaston määrärahojen jakauma Tavoite
1alueilla: kaikki jäsenvaltiot , 2000-2006
Lähde: Aluepolitiikan pääosasto
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 1432000 - 2002, vaikka yleissivistävän ja ammattikoulu-
tuksen tukeminen osoitti voimakkainta nousua (kol-
minkertainen kasvu vuonna 2002 verrattuna vuoteen 
2001). Lisäksi noin 14% pk-yrityksille ja paikallisille yhdyskuntarakenteille tarkoitetusta lainanannosta 
kulkee välikäsien kautta. 
Viime vuosina useat innovaatiotoimet ovat tähdän-
neet Euroopan keskuspankin yhteenkuuluvuutta tu-
kevan lainanannon vaikuttavuuden lisäämiseen osa-
rahoittamalla suoraan yksittäisiä hankkeita. Euroo-pan keskuspankki on myös osallistunut Lissabonin 
strategiaa tukevaan toimintaan, koulutuksen, tervey-
denhoidon ja korkean teknologian investointeihin suunnatun lainanannon kautta erityisesti hakijamais-sa, alueellisten taito- ja innovaatiokapasiteettierojen 
tasoittamiseen ja alueiden kiinnostavuuden kehittä-
miseen liikeyritysten investointien houkuttelemiseksi paikalle. 
Ensisijaiset rahoituskohteet:  
EU-tavoitteiden ajaminen 
Kuten tämän kertomuksen osassa 1 on osoitettu, 
monien tärkeimpien, alueiden pitkän aikavälin kilpai-lukykyyn vaikuttavien rakennetekijöiden erot ovat 
vähentyneet viimeksi kuluneiden 10–15 vuoden ai-
kana. Rakennerahastoihin kohdistetut erot yhdyskun-tarakenteiden luomisessa ovat kaventuneet merkittä-
västi, kun taas koulutustaso on kohonnut kaikkialla 
EU:ssa, mutta merkittävimmin taantuneilla alueilla 
Saatavuuden parantaminen Espanjassa 
Koheesiopolitiikkojen pääkohde Espanjassa olivat 
vuosina 1994-1999 yhdyskuntarakenteet, joita pi-dettiin aluekehityksen tärkeimpänä pullonkaulana. 
Näin oli erityisesti liikenteen osalta, johon kului noin 
40% rakennetuesta ja jonka seurauksena viestintä parani huomattavasti. Rakennerahastoista (mukaan 
lukien koheesiorahasto) yhteisrahoitettiin noin 2400 
km moottoritietä ja 3400 km pääteitä, jotka raken-nettiin tavoite 1 alueille kyseisinä vuosina. Nykyisel-
lä kaudella, 2000-2006, moottoriteitä laajennetaan 
noin 2500 km ja muita maanteitä noin 700 km. Tu-loksena teille pääsy helpottuu ja keskimääräinen 
matkustusaika lyhenee noin 20% ja onnettomuudet 
vähenevät noin 40% vuoteen 2006 mennessä. 
Rautatieverkostoon investointi oli tarkoitettu pikem-
minkin olemassaolevien linjojen parantamiseen kuin 
uusien rakentamiseen. Sähköistämistä lisättiin ja kaksoisraiteisia linjoja rakennettiin vuosina 1989 - 
1999 kolmannekselle verkostosta. Näiden paran-
nusten seurauksena matk ustajamäärät kasvoivat 
jatkuvasti vuodesta 1989. Nykyisellä ohjelmakau-
della kovien nopeuksien rautatieverkostoa jatketaan 
edelleen 623 kilometristä 1140 kilometriin vuoteen 2006 mennessä, kun taas koheesiorahaston noin 6 
miljardia euroa käytetään Madrid-Barcelona-
Ranskan raja-rautatien kunnostamiseen. Leipzig: yritykset ja tiede yhden katon alla 
Toukokuussa 2003 Leipzigin kaupunki avasi ainut-laatuisen biotekniikkakeskuksen, “Biocityn”, joka tar-
joaa 20 000 neliömetriä nykyaikaisia palveluja Leip-
zigin yliopiston tutkijoille ja liikeyrityksille. Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki maksoi 
17 miljoonaa 50 miljoonan euron kokonaisinves-
toinnista. 
Kuusi Leipzigin yliopiston professoria, joilla oli yhte-
yksiä biotekniikkaan, muutti uuteen rakennukseen. 
Biocity oli välittömästi menestys, 60% tiloista otettiin käyttöön heti sen avattua ovensa joulukuussa 2003. 
Keskus toimittaa laajoja konsultointi- ja tukipalveluja 
uusien yritysten käyttöön, mukaan lukien rahoitus- ja patenttioikeuksien aloilla. Neljä Leipzigin vakiin-
tuneista biotekniikan yrityksistä on sijoittunut kes-
kukseen ollakseen lähellä tutkimustyötä ja mahdol-lisia yhteistyökumppaneita. 
Leipzigin hanke muodostaa osan Saksin osavaltion 
biotekniikan yrityskeskittymän rakentamispolitiikkaa. Bio-innovaatiokeskus avataan keväällä 2004 Dres-
denissä. Pidempiaikaisena suunnitelma on biotek-
niikan akselin rakentaminen Dresdenin, Leipzigin, Hallen ja Jenan kaupunkien ympärille. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  144 lisäten inhimillistä pääomaa ja myös ympäristöpa-
rannuksia on tehty (Kaavio 4.3 ja taulukko A4.4). 
Saatavuuden parantaminen 
Rakennerahastoista on tuettu Euroopan laajuisten 
liikenneverkkojen kehittämistä Tavoite 1 -alueilla ja 
koheesiomaissa. Kyseisen ajanjakson aikana, 2000 - 
2006, koheesiorahastosta noin 1,3 miljoonaa euroa vuodessa ja 850 miljoonasta – 1,4 miljardiin euroa 
vuodessa Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspan-
kin varoja käytetään tähän tarkoitukseen, rahastojen kokonaisrahoituksen määrän ollessa noin 4,1 miljar-
dia euroa vuodessa, josta noin kolmannes on tarkoi-
tettu moottoriteiden tai teiden rakentamiseen (Tau-lukko A4.5).  
Alueille pääsyä on parannettu rakentamalla tai kun-
nostamalla vähintään 4 100 km moottoritietä ja 32 000 km muita teitä. Rakennerahastoista esimerkiksi 
tuettiin yli 500 km:n moo ttoriteiden rakentamista 
Kreikassa 1990-luvulla, kun taas Espanjassa miltei 
400 km luotijunan rataa on jo käytössä, yhdistäen 
Sevillan Madridiin ja toiset 1 100 km jne. ovat raken-teilla, vähentäen matkustusa ikoja merkittävästi ja 
helpottaen kyseisille syrjäalueille pääsyä. 
Rakennerahastojen leviäminen suhteessa Euroopan 
laajuisiin liikenneverkkoihin perustuu pitkän aikavälin lähestymistapaan, jossa johdonmukaisessa strategi-
assa yhdistyvät sekä liikenteen että aluekehitys. Tä-
mä mahdollistaa sen koordinoimisen muihin toimen-piteisiin ja sekundääristen verkkojen kehittämiseen. 
Sen avulla on myös mahdollista keskittyä eri liiken-
nevälineiden yhteiskäyttöön ja maantiekuljetusten vaihtoehtoihin kestävän ke hityksen periaatteen mu-
kaisesti.  
Liikenteen tuen yhteisölle antama lisäarvo voisi olla 
mahdollisesti korkeampi, jos ensisijaiset tavoitteet 
koordinoitaisiin paremmin ja enemmän rahoitusta 
annettaisiin INTERREG-tyyppisiin ohjelmiin, jotka soveltavat rajat ylittävän suunnittelun periaatetta, 
välttäen sillä tavoin Euroopan laajuisten verkkojen 
katkeamisen niiden saavuttaessa valtion rajan. Pyre-neiden vuoriston halki kulkeva Somportin maantie-
tunneli, joka avattiin vuoden 2003 alussa, on esi-
merkki tällaisen rajat ylittävän suunnittelun puuttees-ta, koska koheesiorahastosta Espanjan puolella ra-
hoitetusta uudesta moottoritiestä tulee vanha valtatie 
Ranskan puolella. 
Euroopan tutkimusalueen vahvistaminen 
Viime vuosikymmenen aikana rakennepolitiikat ovat 
myötävaikuttaneet paljon tutkimuskapasiteettia lisää-västi, erityisesti Tavoite 1 -alueilla. Ajanjaksolla 
2000–2006 noin 1,2 miljardia euroa vuodessa on 
jaettu T&K- ja innovaatio-ohjelmien rahoittamiseen.  
Rakennerahastojen lisäarvon avulla on kehitetty uut-
ta tutkimuskapasiteettia taantuneilla alueilla lisäten 
niiden kasvua tukevaa kehi tystä. Joissakin tapauk-
sissa tutkimuskeskuksiin sijoitettiin ylenmäärin suh-
teessa sekä tarpeisiin että  potentiaaliin, mikä johtaa 
niiden alikäyttöön. Kuitenkin samanaikaisesti menes-
tyksestä on selviä merkkejä erityisesti Irlannissa ja 
Pohjoismaissa.  
Koska tunnustetaan, että yhdyskuntarakenteisiin ja 
laitteisiin sijoittaminen ei itsessään ole riittävää tieto-Kreikan koulutusverkkoyhteisö 
EU:n rahoittama kreikkalaisten koulujen verkosto-
hanke on tarkoitettu viimeisimmän tieto- ja viestintä-teknologian ja e-opetussovellusten käyttöön uuden 
koulutusverkon perustamiseksi. Perustamiskustan-
nukset olivat 35 miljoonaa euroa (75% tästä raken-nerahastojen varoja) ja verkostoon kuuluu ala- ja 
yläasteita ja opetusministeriön hallinnon virastoja ja 
siinä on kaikkiaan yli 8 000 liittymää. 
Hanke on 4-vaiheinen. Ensinnäkin koulut saavat 
käyttöönsä tietokoneita ja paikallisverkon laitteita 
(koululaboratorioita). Toiseksi nämä laboratoriot on yhdistetty viestintäverkkoon. Kolmanneksi GSN 
toimittaa käyttäjilleen telemaattisia koulutus- yhteis-
työ- ja viestintäpalveluita. Neljänneksi GSN-käyttäjillä on pääsy koulutukselliseen sisältöön sitä 
varten erikseen suunnitellun portaalin kautta. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 145perustaisen talouden kehittämiseksi, rakennepolitii-
koilla on myös tuettu alueellisten T&K-ja innovaatio-
strategioiden alkuunpanoa, jota on ohjattu paikallis-
ten tarpeiden tyydyttämiseksi ja kehitysmahdolli-suuksien käyttämiseksi. 
Rakennerahastot  
tietoyhteiskunnan kehityskeinona 
Kaikkiaan noin 700 miljoonaa euroa vuodessa ra-
kennerahastojen varoja eli hieman alle 4% koko-
naismäärästä jaetaan tietoyhteiskunnan kehittämi-seen Tavoite 1 -alueilla, mikä johtuu tälle kansallisten 
ja alueellisten viranomaisten  antamasta ensisijaises-
ta asemasta ja mikä myötävaikuttaa Lissabonin ta-
voitteiden e-Eurooppa-aloitteen ajamiseen. Rahastoista maksettavien menojen suuruus tällä alueella määräytyy sellaisten tekijöiden perusteella 
kuin tietotekniikan mar kkinoiden kypsyysaste, väes-
tön tiheys, teknologian käyttötaidot ja tällaisen kehi-
tyksen suunnittelukyky. Niihin tärkeimpiin 20 aluee-
seen, jotka on asetettu tärkeysjärjestykseen henkeä 
kohden laskettujen IT-menojen perusteella, kuuluu 6 Kreikan aluetta ja kaksi Espanjan aluetta; 7 ovat 
saaria tai pääosin saaria ja suuri osa näistä on Tavoi-
te 1 -alueita, joiden kehitykselle IT on strategisesti tärkeää. 
Politiikan muotoilun termein alueellisesti ensi sijalla 
tällä alueella ovat e-Europe 2002-toimintasuunnitel-man mukaiset alueet. Tavoite 1 -alueilla korostetaan 
kuitenkin yleensä IT-taitoj en kehittämistä ja valtion 
verkkopalveluja.  
Työllisyyden ja taitojen  
kehittämisen edistäminen  
inhimilliseen pääomaan sijoittamalla 
Euroopan sosiaalirahastosta jaetaan noin 9 miljardia 
euroa vuodessa inhimillisen pääoman kehittämiseen 
ja työllisyyden tukemiseen ohjelmakaudella 2000–2006. Tästä hieman yli puolet (4,5 miljardia euroa 
vuodessa) suuntautuu tavoit e 1 alueille, Espanjan 
osuuden ollessa noin 28%, Saksan uusien osavalti-
oiden osuuden ollessa 19% ja Kreikan, Portugalin ja 
Italian osuuden ollessa kunkin 12–13%. Rahoitetut 
toimenpiteet koostuvat ensis ijaisesti aktiivisista työ-
markkinaohjelmista heikommassa asemassa olevien 
ryhmien, nuorten ensi kertaa työmarkkinoille tulevien 
ja pitkäaikaistyöttömien, työllisyyden parantamiseksi toimittamalla yleissivistävää ja ammattikoulutusta 
sekä työttömille että työssä  oleville, erityisesti pk-
yrityksissä työskenteleville, työttömyysuhan alaisille 
henkilöille. Toimenpiteisiin kuuluu myös kansallisen 
yleissivistävän ja ammattik oulutuksen järjestelmien ja 
julkisten työllisyyspalvelujen kehittäminen.  
Vuosina 1994–1999, kun Tavoite 1 -alueille suuntau-
tuva kokonaismäärä oli yhteensä noin 3,1 miljardia 
euroa vuodessa, Euroopan sosiaalirahasto toimitti-tuntuvaa tukea aktiivisille työvoimamarkkinoiden toi-
menpiteille, rahoittaen noin 40–50% kaikista tällaisis    Tuulivoimatiloja Portugalin rannikolle 
Ajatus tuulimyllytilan rakentamisesta Portugaliin 
syntyi tanskalaisen liikemiesryhmän mielissä vuon-na 1990, joista yksi oli vieraillut Melidesissa. Länsi-
tuulten riepottelema rannikkoalue näytti olevan hyvä 
paikka tällaiselle hankkeelle. Valittu seitsemän heh-taarin paikka sijaitsee Monte Chaoksella, noin 100 
metrin korkeudessa 3 km:n päässä mereltä Sine-
sissä. Työ alkoi huhtikuussa 1991 ja kuusi kuukaut-ta myöhemmin ensimmäiset tuuliturbiinit olivat val-
miina. 
Tänään maatilalla on 12 tanskalaisvalmisteista 
Wind World W-2800-turbiinia, jotka kestävät ainakin 
20 vuotta. Jokainen turbiini on 31 metriä korkea ja 
sen kiertohalkaisija on 28 metriä. Turbiinit jaetaan kolmeen neljän kappaleen ryhmään, joita yhdistää 
toisiinsa valokuitujärjestelmä, joka mahdollistaa tur-
biinien valvonnan tietyn etäisyyden päästä. 
Tila tuottaa 380 voltin virran, jonka kerää kolme 
muuntajaa, jotka muuntavat jännitteen 15 000 vol-
tiksi liittävät sen kansalliseen sähköverkkoon. Kun-kin generaattorin enimmäisteho on 150 kWh, joka 
saavutetaan tuulen nopeuden noustessa 40 km:iin 
tunnissa. Vuosittainen kokonaistuotanto on noin 2.5 miljoonaa kWh, mikä vastaa kotimaisten kuluttajien 
Sinesin kaupungissa kuluttamaa energiaa. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  146 Ekonometriset todisteet alueellisesta lähentymisestä 
Ekonometrisessä analyysissä vahvistetaan, että koko 
unionin alueella henkeä kohden lasketuissa brutto-
kansantuotteissa on näkynyt lähentymistä. Todellisen henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen perus-
teella koskien 197 (NUTS 2) aluetta vuosina 1980 - 
2001 ja jakamalla tämän kolmeen ajanjaksoon (1980-88, 1988-94 ja 1994-2001), on nähtävissä merkittävä 
suuntaus sille, että kasvu on käänteisessä suhteessa 
alkuperäiseen, henkeä kohden laskettuun bruttokan-santuotteeseen. Tämä ilmiö, joka tunnetaan teknisesti 
beetakonvergenssina, tarkoittaa, että niiden alueiden, 
joiden bruttokansantuotteen taso keskimäärin henkeä kohden tiettynä perusvuonna oli alin, kasvu mitattuna 
henkeä kohden laskettuna bruttokansantuotteena oli 
suurinta. Lisäksi tällä tavoin määritelty yhdentymisen vauhti (kuten beetakertoimen arvon avulla on määritel-
ty) kiihtyi jokaisen ajanjakson aikana, kun rakennera-
hastosta ryhdyttiin antamaan tukea Tavoite 1 -alueille (vuonna 1988) ja jonka määrä sitten kasvoi (vuonna 
1994). 
Lisäksi Tavoite 1 -alueilla, alueet, joiden alkuperäinen bruttokansantuote henkeä kohden oli alin, kasvoivat 
nopeimmin sekä vuosina 1988-1994 että vuosina 
1994-2001 (kuten beeta-kerroin osoittaa). Beetakon-vergenssia havaittiin sekä Tavoite 1 -alueiden kesken 
että näiden alueiden muun unionin välillä. (Tavoite 1  
-ryhmässä todettu beetakonvergenssi oli erityisen voi-makasta vuosina 1988-94, mikä heijastaa osittain 
voimakasta kasvua Saksan uusissa osavaltioissa.) 
Analysoimalla tätä ajanjaksoa käy ilmi, että alueelliset 
bruttokansantuote-erot henkeä kohden kaventuivat 
vuosina 1980 - 2001 (mitattuna henkeä kohden laske-
tun bruttokansantuotteen logaritmin varianssina eri alueilla), teknisesti sigma-konvergenssinä tunnettu 
asia tapahtui myös kyseisenä ajanjaksona. Tämän 
tyyppisen konvergenssin laajuus oli kuitenkin suhteel-lisen pieni vuosina 1994 - 2001. (Olisi huomattava, et-
tä beetakonvergenssi ei välttämättä johda sigmakon-
vergenssiin, koska sen avulla on mahdollista, että alu-eet, joiden henkeä kohden laskettu bruttokansantuote 
on alin, kasvavat keskimääräistä nopeammin alue-
erojen kaventumatta.) 
 
Alueellinen lähentyminen    
     
BKT /henki. Beetakonvergenssi  Alueiden  
määrä (% kasvunopeus) vuosivauhti (%) R-neliöity 
1980-88     
Kaikki nyky-EU :n alueet 197 2,0 0,5 0,94 
Tavoite 1 alueet 55 1,9 0,4 0,87 
Muut alueet 142 2,0 2,1 0,92 
1988-94     
Kaikki nyky-EU :n alueet 197 1,3 0,7 0,97 Tavoite 1 alueet 55 1,4 3,1 0,94 
Muut alueet 142 1,2 0,8 0,95 
1994-2001     
Kaikki nyky-EU :n alueet 197 2,3 0,9 0,97 Tavoite 1 alueet 55 2,6 1,6 0,92 
Muut alueet 142 2,1 0,0 0,96 
  
   
Lähde: ALUEPOLITIIKAN PÄÄOSASTO    
 
 
 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 147ta toimenpiteistä esimerkiksi Espanjassa ja Portuga-
lissa vuonna 1998. Se auttoi myös rakenneuudistus-
ten rahoittamisessa ja julkisten työvoimapalvelujen 
laajentamisessa Kreikassa, Irlannissa ja Portugalis-sa. Lisäksi se myötävaikutti Portugalissa kolmannen 
asteen oppilasmäärää lisäävästi, 26%:sta 34%:iin 
ohjelmakauden aikana ja Espanjassa rohkaisemaan monia yrityksiä toimittama an jatkokoulutusta ensim-
mäistä kertaa. 
Nykyisellä ohjelmakaudella toteutetuissa arviointitut-
kimuksissa arvioidaan, että rakenteelliset toimet Ta-
voite 1 -alueilla johtavat todennäköisesti noin 700 
000 työpaikan luomiseen, lisäten Portugalin työllisyyt-tä miltei 4% (187 000 työpaikkaa) ja 2,5% Kreikassa 
(100 000 työpaikkaa). Työllisyyden vaikutuksen arvi-
oidaan olevan merkittävä Saksan uusissa osavalti-oissa, Etelä-Italiassa ja Espanjassa (lisäämällä 1–2% 
joka tapauksessa). 
Kestävän kehityksen edistäminen 
Kestävä ympäristö on ensiarvoisen tärkeä alueellisen 
kehityksen ylläpidolle pitk ällä aikavälillä. Rakennera-
hasto-ohjelmien nykyinen sukupolvi hyväksyttiin en-
nen nykyisen EU:n kestävän kehityksen strategian 
käynnistämistä. Rakenteellisiin toimiin kuuluu siitä huolimatta ympäristö horisont aalisesti ensisijaisena 
ja niissä otetaan selvästi huomioon ympäristönäkö-
kohdat taloudellisia ja sosiaalisen yhteenkuuluvuu-
den tavoitteita ajettaessa. Viimeaikaisen arvioinnin mukaan toimien vaikuttavuu tta voisi monissa tapauk-
sissa lisätä parantamalla näiden kolmen tavoitteen keskinäistä yhtyeentoimivuutta ja hakemalla parem-paa integroimista alakohtaisiin  ja kansallisiin politiik-
koihin. 
Ympäristön kehittäminen ja sen suojelu vaurioitumi-
selta ovat rakenteellisten toimien tärkeitä osasia. 
Suuri osa rakennerahastojen varoja jaetaan siksi 
ympäristöaiheisiin yhdyskuntarakenteisiin sijoittami-seen, erityisesti jätehuoltoon ja jätevesihuoltoon 
enimmäkseen EU:n eteläosissa.  Kasvu ja alueiden välinen  
todellinen lähentyminen … 
Kuten osassa 1 on näytetty, bruttokansantuote hen-
keä kohden on kasvanut merkittävästi vuodesta 1989 
kaikilla Tavoite 1 -alueilla suhteessa nykyisen EU:n 
keskiarvoon samalla, kun sekä työllisyys että tuotta-vuus ovat kasvaneet verrattuna muihin alueisiin. Tätä 
myönteistä kehitystä tukevat viimeaikaiset empiiriset 
tutkimukset, joissa on analysoitu tähänastisen alueel-
lisen lähentymisen astetta
3 (ks. laatikko ekonometri-
set todisteet). 
Tärkein ekonometrisen analyysin perusteella tehtävä 
päätelmä on, että Tavoite 1 -alueet ovat kuroneet 
kiinni jälkeenjääneisyyttään muihin alueisiin nähden 
ja toisiinsa bruttokansantuotteena henkeä kohden mitattuna. Samanaikaisesti tuottavuuskuilu on pie-
nentynyt Tavoite 1 -alueiden ja muiden nyky-EU:n 
alueiden välillä viimeksi kuluneiden 20 vuoden aika-na, erityisesti koheesiomaiden epäsuotuisimmilla 
alueilla, edellyttäen, että erojen kiinni kurominen brut-
tokansantuotteena henkeä kohden mitattuna on hyvä 
perusta, tarjoten mahdollisuudet lähentymiselle myös 
tulevina vuosina. Tämä tuottavuuskuilun alentuminen 
oli merkittävin 1980-luvun ka svun vuosina, osittain 
koska uudet tulokkaat hyötyivät kaupan esteiden 
poistamisesta. 
Analyysi osoittaa myös, että  maksettu rakennetuki ja 
bruttokansantuotteen todellinen kasvu liittyvät jollakin 
lailla toisiinsa. Ne alueet, jotka saivat eniten tukea 
henkeä kohden, kasvoivat yleensä enemmän ja päin vastoin. Monet näistä alueista olivat Kreikassa ja Por-
tugalissa. Samanaikaisesti monien Kreikan ja Portu-
galin alueiden bruttokansantuote kasvoi vähemmän kuin mitä rakennetuesta voisi päätellä, ottaen huomi-
oon niiden keskinäinen riippuvuus. Näin oli myös 
useimmilla Saksan ja Italian Tavoite 1 -alueilla, joilla, kuten osassa 1 on huomioitu, kasvu näyttää hidastu-
neen muun maan hitaan talouskasvun seurauksena. 
Toisaalta useimmilla Espanjan alueilla kasvu oli voi-makkaampaa kuin saadun tuen määrästä voisi pää-
tellä, mikä johtuu ehkä kansallisen talouden nosto-
vaikutuksesta (Kaavio 4.4). 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  148 … ja jäsenvaltioiden keskinäinen  
lähentyminen  
Kaikissa neljässä koheesiomaassa, kuten osassa 1 
on huomautettu, bruttokansantuotteen kasvu oli voi-makkaampaa kuin muualla EU:ssa 1991 - 2002. 
Vaikka ero oli suhteellisen pieni Portugalin tapauk-
sessa (2,2% vuodessa, kun EU:n keskiarvo oli 2%), se oli hieman yli ½% vuodessa korkeampi sekä Krei-
kassa että Espanjassa, kun taas Irlannissa se oli sel-
västi korkeampi (keskimäärin noin 4½% korkeampi vuodessa). 
Simuloinneista
4 käy ilmi, että rakenteelliset toimenpi-
teet5 ovat lisänneet kasvua sekä kysyntää kasvatta-
malla että talouden tarjontaa voimistamalla (yhdys-
kuntarakennetta ja inhimillistä pääomaa kehittämällä) 
ja ovat myötävaikuttaneet lähentymiseen. Tällaisten 
toimien tuloksena arvioidaan, että tosiasiallinen brut-
tokansantuote vuonna 1999 oli noin 2.2% korkeampi 
Kreikassa kuin se muutoin olisi ollut, kun taas Espan-jassa luku oli 1,4%, Irlannissa 2,8% ja Portugalissa 
4,7%. Nämä erot heijastavat suuressa määrin Irlan-
nin ja Portugalin talouksien avoimuutta verrattuna Kreikkaan ja Espanjaan, erityisesti tähän viimeksi 
mainittuun sen isojen sisämarkkinoiden takia (Taulu-
kot A4.6 ja A4.7). 
Bruttokansantuotteen kasvu lii ttyi merkittävästi teolli-
suuteen, jolloin toimien vaikutus oli selvempi Portu-
galissa kuin muissa maissa, mikä puolestaan vaikutti markkinapalveluihin, ja jossa ulkomaisten sijoitusten 
virrat johtivat alan radikaaliin muutokseen, aivan ku-ten Irlannissa 1980-luvun lopulla. Toimiin liittyi myös 
merkittävä sijoitusten kasv u — jonka arvioitiin olevan 
24% korkeampi Portugalissa ja 18% korkeampi Krei-kassa vuonna 1999 — yhdyskuntarakenteiden ja inhimillisen pääoman lisäyksenä. 
Bruttokansantuotteen kasvu liittyy myös työvoiman 
tuottavuuden kasvuun, jonka erot kaventuivat ylei-sesti kyseisen ajanjakson aikana. Portugalissa, jossa 
teollisuus on yhä keskittynyt  selvästi työvoimavaltai-
siin teollisuudenhaaroihin, tuottavuuden kasvun arvi-
oidaan rakenteellisten toimien kautta kaksinkertainen 
työpaikkojen määrän kasvuun nähden. Espanjassa 
työvoiman (2%) ja työpaikkojen (1,5%) tuottavuuden lisääntyminen lisäsi suunnilleen saman verran teolli-
suuden tuotosta. 
Saksan uusissa osavaltioissa rakennerahastotoimien 
vaikutuksen bruttokansantuotteeseen arvioidaan ol-
leen merkittävä (nostaen tasoa noin 4% vuonna 
1999), osittain johtuen heiko mmasta alkutilanteesta. 
Teollisuuden kasvu yhdistymistä seuraavina ensim-
mäisinä kolmena vuonna liittyi Portugalin tavoin työl-
lisyyden voimakkaaseen kasvuun, jota seurasi myö-
hemmin uusien teknologioiden käyttöönotosta seu-
rannut tuottavuuden kasvu,  joka näkyi kasvaneina 
sijoituksina rakennerahastoihin.  
Pohjois-Irlannissa arvioissa esitetään, että rakenteel-
listen toimien vaikutus oli vaatimaton, nostaen brutto-
kansantuotteen tasoa hieman yli 1% vuonna 1999. 
Vaikutukset ovat näkyvämpiä markkinapalveluissa 
(erityisesti liikeyrityspalveluissa ja ammatillisessa 
koulutuksessa), kun taas teollisuuteen tilanne on vai-kuttanut hyvin vähän.  
Vaikuttavatko kansallinen ja  
alueellinen lähentyminen toisiinsa? 
Usein väitetään, että sisäiset erot alueiden välisen 
henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen eroina 
laskettuna kasvavat yleisesti lähentymisen ensim-mäisissä vaiheissa, samalla kun kansallisen tason 
kasvu kasvaa huomattavasti.  Tässä mielessä kansal-
lisen talouden kasvua edistää se, että taloudellinen 
toiminta on keskittynyt muutamalle harvalle alueelle, 
erityisesti suurkaupunkeihin ja taajamiin. Siitä johtuen BEDE
DE
DEELELEL
ELELEL
ELEL EL
EL
ES ESES
ESESES
FRIEIE
ITITNL
ATPTPT
PTPT
PTPT
UK
UKUK Tavoite 1 ulkopTavoite  1R2= 0 ,15
01020304050607080
012345601020304050607080Bruttokansantuotteen todellinen kasvu 1995-20014.4 Rakennerahastojen määrärahat ja bruttokansantuotteen 
kasvu Tavoite 1 alueittain , 1995-2001
Vuosittain jaetut määrärahat (% alueiden bruttokansantuotteesta 1995)
Lähde: Eurostat, aluekirjanpito ja aluepolitiikan pääosaston laskelmat
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 149eroja kiinni kurovan talouden ensi askeleita luonnehtii 
kansallisen ja alueellisen lähentymisen välinen  
ristiriita. 
Tämä mahdollinen ristiriita koskettaa koheesiomai-
den lisäksi sitä kehitysstrategiaa, jota Keski-
Euroopan hakijamaiden tulisi seurata. Bulgariaa lu-
kuun ottamatta henkeä kohden lasketun bruttokan-santuotteen alueelliset erot ovat suuremmat kaikissa 
suuremmissa hakijamaissa kuin koheesiomaissa. 
Lisäksi se on kasvanut merkittävästi1990-luvun puo-livälistä alkaen, pääasiassa johtuen suurimpien kau-
punkien, kasvukeskuksien, kovasta kasvusta. Sitä 
vastoin, kuten osassa 1 on huomioitu, koheesiomai-den – rakennetukea eniten saavien maiden — sisäi-
set alueelliset erot eivät ole paljoa muuttuneet huoli-
matta siitä, että kansallinen kasvu on korkeampi kuin EU:n keskiarvo. Yksi poikkeus on Irlanti, jonka talou-
dellinen toiminta on keskittynyt entistä voimakkaam-
min Dubliniin. 
Mahdollisuus siihen, että kansallisten talouksien lä-
hentyminen vaikuttaisi alueellisten talouksien lähen-
tymiseen edellyttää, että hak ijamaat valitsevat lyhyel-
lä aikavälillä korkeamman henkeä kohden lasketun 
bruttokansantuotteen ja alueellisten erojen kaventa-
misen välillä. Joissakin tapauksissa rakennetuki näyt-tää tukeneen kansallista l ähentymistä (Irlanti), kun 
taas toisissa tapauksissa se on pyrkinyt toimimaan taloudellisen toiminnan kärjistäviä vaikutuksia vas-taan (Espanja). Kokemuksen perusteella tämän kal-
taiset keskinäiset vaikutukse t riippuvat osittain talou-
dellisen toiminnan ja väestön maantieteellisestä levit-
täytymisestä kyseisen maan alueelle.  
Rakennerahastot taloudellisen 
yhdentymisen keinoina 
Euroopan taloudet yhdentyvä t jatkuvasti, mikä näkyy 
kaupan kasvuna ja niiden välisinä sijoitusvirtoina. 
Tätä kehitystä ovat EU-po litiikat aktiivisesti edistä-
neet, erityisesti sisämarkkinoiden loppuunsaattami-sen, yhteisen valuutan käyttöönoton ja laajentumisen yhteydessä. Lähempi yhdentyminen on johtanut ko-
heesiopolitiikan tuella — joka edisti kauppavirtoja ja vaikutti taloudellisen toim innan sijoittumiseen — talo-
uksien välisiä eroja kaventavasti.  
Koheesiomaiden ja muun EU:n välinen kauppa on yli 
kaksinkertaistunut viimeksi kuluneen vuosikymme-nen aikana. Osa tästä kasvusta heijastaa voittoja, 
joita muut maat saavat  epäsuotuisten alueiden ra-
kennetuesta. Panos-tuotos- taulukoista koskevissa 
arvioissa esitetään, että noin neljännes sellaisista kustannuseristä suuntautuu muuhun EU:iin kasva-
neena koneiden ja erityisesti laitteiden vientinä brut-tokansantuotteen ja sijoitusten kasvaessa. Tämä 
‘vuoto’ on erityisen voimakasta Kreikassa (42% ra-
kennetuesta) ja Portugalissa (35%) (Taulukko A4.8). 
Merkittävä osuus rakennerahastojen varoista suun-
tautuu liikenteen yhdyskunt arakenteeseen, joka sekä 
vaikuttaa teollisuuden sijoi ttumiseen lisäämällä ky-
seisten alueiden kiinnostav uutta ja edistää niiden 
taloudellista toimintaa kasvattamalla nettotuloa ja 
tosiallista tuloa. Useiden koheesiorahastosta rahoitet-tujen kuljetushankkeiden vaikutusten simuloinnin pe-
rusteella on selvää, että tulonlisäys voi olla merkittä-
vää (Egnathian ja Pathe moottoriteiden yhteenlasket-tu vaikutus, joka lisäsi arviolta 9% Itä-Makedoniaan). 
Ottaen huomioon rakenteellisten toimien laajemmat, 
kyseisen alueen tuotantokustannuksia laskevat vai-kutukset, ei pelkästään lyhyemmän matkustusajan 
kautta, vaan myös korkeamman tuottavuuden avulla, 
joka on seurausta tarjonnan kasvusta, bruttokansan-tuotevaikutusten lisäyksestä (bruttokansantuotteen 
arvioidaan olevan 3% korkeampi Andalucíassa ja 
noin 2% korkeampi Mezzogiornossa vuonna 2006 EU:n yhteisrahoittamien ohjelmien tuloksena).  
Viimeaikaisen tutkimuksen perusteella rakennera-
hastojen toimet voivat myös vaikuttaa T&K-intensiivisen toiminnan sijoittautumiseen, millä niitä 
rohkaistaan sijoittautumaan tuetuille alueille, auttaen 
niitä jakamaan kasvun edellytyksiä EU:n alueella. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  150 Toimet Tavoite 2 alueilla: 
rakennemuutos ja 
työpaikkojen luominen 
Tavoite 1 -alueiden tukemisen lisäksi rakennerahas-
toista autetaan talouskehityksen tukemista EU:n muissa, rakenteellisista ongelmista pikemminkin kuin taantuneesta kehityksestä kä rsivissä osissa. Näiden 
päävaikutukset ajanjaksolla 1994 - 1999, kuten vii-meisissä arviointitutkimuksissa käy ilmi, tutkitaan alla. 
Ajanjaksolla 1994–1999 yhteensä 82 aluetta, joilla 
asuu 62 miljoonaa asukasta (17% nyky-EU:n väes-
töstä) sai Tavoite 2 -tukea, joka oli tarkoitettu taantu-neille teollisuusalueille, mikä on väestömäärällisesti 
vähemmän, koska edellisellä ajanjaksolla alueella 
asui 73 miljoonaa henkeä. Kustannusten määrä kas-voi 1,2 miljardista eurosta vuodessa 2,8 miljardiin 
euroon vuodessa, mikä on 11,5% rakennerahastojen 
kokonaisvaroista ja mikä lisää tukea henkeä kohden näillä alueilla 16 eurosta vuodessa 44 euroon vuo-
dessa. Vuosina 2000–2006 tämä määrä oli 3,2 mil-
jardia euroa vuodessa (vuoden 1999 hintoina) ja sen tarkoituksena oli tukea sekä taantuvia maaseutualu-
eita että taantuvia teolli suusalueita (Tavoite 5b  
-ohjelman piirissä vuosina 1994–1999), mikä tarkoit-
taa hieman pienempää tukimäärää henkeä kohden 
(EUR 41). 
Ajanjaksolla 1994–1999 tuki keskittyi useille pienille 
alueille 12 jäsenvaltiossa, Yhdistyneen Kuningas-
kunnan saadessa miltei kolmanneksen koko tuesta ja 
Ranskan neljänneksen, näiden maiden yhteenlaske-tun osuuden ollessa alle 60% Tavoite 2 -alueilla asu-
vien kokonaismäärästä. Espanjan ja Saksan osuus 
oli toiset neljännes kokonaismäärästä laskettuna ja 8 muuta maata sai 20%. EU:n rakennerahastojen 
osuus on miltei kolmannes Tavoite 2 -ohjelman pe-
rusteella tukikelpoisista kokonaismenoista, kansallis-ten hallitusten lähteiden toimittaessa miltei saman 
määrän ja yksityissektorin loput. 
Tuettujen hankkeiden laadun perusteella yhdyskun-
tarakennemenot olivat 27 % kokonaismäärästä vuo-
sina 1994–1999 (mikä oli vähemmän kuin edellisen 
kauden 36%). Tämä meni erityisesti vanhojen teolli-suuskohteiden käyttötarkoituksen muuttamiseen ja 
uusien rakennusten rakentamiseen. Toiset 25% meni 
liikeyritysten tukemiseen, mikä on yli kaksi kertaa enemmän kuin edellisen jakson määrä, ja erityisesti 
strategisiin toimenpiteisiin kuten helpottamaan pk-
yrityksiä saamaan kehittyneitä  liikeyrityspalveluita ja 
konsultointipalveluita, rahoituksen suunnittelun kehit Uudistuminen Yhdistyneen  
Kuningaskunnan Wolverhamptonissa  
Wolverhamptonissa on ponnisteltu jo joitakin 
vuosia uusien työpaikkojen luomiseksi menetetty-
jen teräs- ja muiden teollisuudenhaarojen työ-
paikkojen korvaamiseksi. EU :lla on ollut erittäin 
tärkeä tehtävä muutoksen helpottajana. 1990-
luvun alkupuolella EU rohkaisi strategisempaa 
lähestymistapaa uudistumiseen yksittäisten yh-dyskuntahankkeiden rahoittamisen sijaan, kuten 
tehtiin 1980-luvulla. Paikallisyhdistysten ja paikal-
listen yritysten laajan tilintarkastuksen ja neuvon-pidon perusteella laadittiin yksityiskohtainen kau-
punkien uudistumisohjelma. EU:n rahoitus koh-
distui kaupungissa kahdelle pääalueelle: 
• Kulttuurikortteli: Chubb-rakennuksessa, jossa 
aiemmin valmistettiin lukkoja ja turvakaappe-ja, on nyt monia multimedia-alan pk-yrityksiä 
ja se on korttelin keskus. Taidegallerian, 
Grand Theatre-teatterin ja yliopiston areenateatterin kunnostaminen yhdessä am-
mattikoulutuksen ja yritystukialoitteiden 
kanssa luovat taloudellisia edellytyksiä kult-tuuri- ja mediatoiminnalle; 
• Kaikkien pyhien alue: kaupunkikylä hanke on yhteisöllinen tapa parantaa elinolosuhteita yhdellä alueen pahimmista paikoista perus-
tamalla osakuntatoimintaa, tukemalla kär-
sineimpiä ryhmiä ja kulttuuri- ja mediayrityksiä tukemalla.
 
Vuosina 1993 ja 1998 uudistamisohjelman avulla 
luotiin 1500 työpaikkaa ja se johti 75 pk-yrityksen 
perustamiseen, mukaan lukien 32 kulttuuritoimin-taan erikoistunutta yritystä. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 151tämistä ja kansainväliseen kauppaan osallistumisen 
ja liikeyritysten käynnistämisen tukemista sekä yksit-
täisten liikeyritysten tukemi sta. Hieman alle 20% tu-
esta annettiin ammattikoulutuksen tukena ja työvoi-
man taitojen kehittämisenä, jota rahoitettiin pääasi-
assa Euroopan sosiaalirahastosta. Lisäksi hieman 
alle 10% menoista suuntautui T&K-toiminnan ja tieto-tekniikan tukemiseen (Taulukko A4.9). 
Nämä menot vaikuttivat merkittävästi rakennemuu-
toksen edistämiseen ja taloudellisen toiminnan  monipuolistamiseen Tavoite 2 -alueilla. Yksityiskoh-
taisissa arviointitutkimuksissa arvioidaan, että raken-
nerahastojen toimet johtivat noin 700 000 työpaikan luomiseen tuetuilla alueilla ajanjaksolla 1994–1999 
tai hieman alle 500 000 työpaikan luomiseen netto-
työpaikkoina laskettuna korvaavuusvaikutuksen 
huomioon ottaen (ts. uudet työpaikat, jotka luotiin 
korvaamaan joitakin olemassa olevia työpaikkoja)
6. 
Samanaikaisesti noin 300 tuhatta pk-yritystä sai tu-
kea, mikä auttoi niitä sekä parantamaan tuotantome-
netelmiään että etsimään uusia markkinoita sen li-
säksi, että ne vahvistivat niiden saatavissa olevia yritystukipalveluita. 
Tämä heijastuu työttömyyden vähentymisenä  
näillä alueilla enemmän kuin muualla EU:ssa kysei-sen ohjelmakauden aikana (keskimäärin 3,1% työ-
voimasta vuosina 1996 - 2000 kun taas lasku  
oli 2,3% koko EU:ssa
7). Lasku oli erityisen merkittävä 
perinteisen teollisuuden valta-alueilla, jotka läpikäy-
vät rakennemuutosta ja jo iden osuus on lähemmäs 
40% kokonaistyöllisyydestä, mikä osoittaa,  
että työpaikkojen menetys näillä teollisuudenaloilla 
vähintäänkin korvautui uusilla työpaikoilla, erityisesti 
palvelualalla. Vaikka bruttokansantuotteen kasvu henkeä kohden näillä alueilla oli alempi kuin koko 
EU:ssa kyseisen ajanjakson aikana (2,1% vuosina 
1995 – 2000 /2,4%), ero oli pieni, mikä osoittaa nii-den pitkän aikavälin laskuk ehityksen keskeytymistä. 
Toisaalta bruttokansantuotteen hieman hitaampi kasvu yhdessä työllisyyden voimakkaamman  kasvun kanssa osoittaa, e ttä työvoiman tuottavuus 
kasvoi vähemmän Tavoite 2 -alueilla kuin EU:n muissa osissa.  NOVI, Tanska 
Kun Pohjois-Tanska alkoi saada rakennerahastois-
ta Tavoite 2 -tukea, se kärsi korkeasta työttömyy-destä tuloksena kalastukse n ja muiden perinteisten 
elinkeinojen taantumisesta. Sen sijaan EU-rahoitusta näille aloille ulotettaessa päätettiin kui-tenkin keskittyä kehittämään tietoperustaisia toimin-
toja. 
NOVI on ainutlaatuinen yhdistelmä tiedepuistoa, in-
novaatioympäristöä ja riskipääoman toimittajaa. 
Vuonna 1989 perustettu NOVI on kiihdyttänyt tieto-
pohjaisten yhtiöiden kehittämistä Pohjois-Tanskassa, tiiviissä yhteistyössä Aalborgin yliopis-
ton kanssa. Teknologia- ja innovaatiokeskuksena 
sen tehtävä liikeyritysten kehittäjänä on ollut merkit-tävä ja se on myötävaikuttanut merkittävästi työ-
paikkojen luomiseen kyseiselle alueelle. 
NOVI:n tiedepuisto on yksi Tanskan suurimmista 
T&K-yritysten yhteenliittymistä. Lisäksi NOVI Inno-
vaation on tukenut tutkimuskeskusten, liikeyritysten 
ja pääomamarkkinoiden välistä, aktiivista yhteistyö-tä uusien ajatusten kaupallista hyväksikäyttöä var-
ten. NOVI on osallistunut riskipääomasijoituksiin 
vuodesta 1989 ja se on kasvanut merkittäväksi kansalliseksi voimavaraksi, jonka peruspääoma on 
yli 67 miljoonaa euroa. Se on myös tukenut Nor-
COMin perustamista, joka on alueen teollisten yri-tysten yhteenliittymä, joka on erikoistunut langatto-
mien viestintäyhteyksien ja laitteiden kehittämiseen 
ja tuottamiseen, mikä on saanut osakseen kasvavia määriä ulkomaista sijoitustoimintaa. 
Nova-kokonaismenot ovat tähän asti noin 35 mil-
joonaa euroa, josta 21,5 miljoonaa euroa on yksi-tyissektorin rahoittamaa ja noin 12,5 miljoonaa eu-
roa rakennerahastojen varoja. 
Rakennerahastot ovat NOVI:n menestyksen pää-
asiallinen selittäjä, mahdollistaen sen perustamisen 
ja kehittämisen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä 
kokoon, jossa yrittäjien, teollisuuden ja tutkimuskes-kusten välinen yhteistyö on ollut toimivinta.  
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  152 Yksityiskohtainen analyysi os oittaa, että T&K-, inno-
vaatio- ja teknologian siirtomenojen tukeminen näyt-
tää olleen erityisen tehokasta uusien työpaikkojen 
luomisessa ja olemassaolevien säilyttämisessä. Kui-tenkin, useita merkittäviä poikkeuksia lukuun ottamat-
ta (kuten Nordrhein-Westfalen tai Englannin luoteis-
osat), useimpien Tavoite 2 -alueiden innovaatiokapa-siteetti on selvästi vähemm än kehittynyt kuin useim-
missa EU:n menestyksekkäissä osissa ja niiden tut-kimusperusta ei yleensä mukaudu hyvin alueelliseen tuotantorakenteeseen. Siksi niiden asema ei yleensä 
ole keskeinen Euroopan teknologiatilassa. 
Tämä on ristiriidassa n iiden yhdyskuntarakenteiden 
ja inhimillisen pääoman luomiskyvyn kanssa. 
Useimmilla Tavoite 2 -alueilla liikenne- ja tietoliiken-
nejärjestelmät erityisesti ovat suhteellisen tasokkaita ja ne luovat hyviä yhteyksiä sekä sisäisesti että muu-
hun EU:iin, kun taas työikäinen väestö on suhteelli-
sen hyvin koulutettua. Lisäksi työvoiman taitoja on kehitetty ja laajennettu rakennerahastojen tuella, mi-
kä on tukenut rakennemuutosta sitä vauhdittaen ja 
työpaikkojen menetysvauhti a hidastaen. Ammattikou-
lutusohjelmia on siksi käynnistetty uusien taitojen 
kehittämiseksi ja ammattitaidon nopean vanhentumi-
sen ehkäisemiseksi. Erityistoimenpiteisiin on myös ryhdytty erityisesti Yhdi styneessä Kuningaskunnassa 
heikommassa asemassa olevien ryhmien ammatti-koulutukseen pääsyn tukemiseksi ja työvoimamark-kinoille pääsyksi. Kaikkiaan noin 3,6 miljoonaa ihmis-
tä EU:n alueella sai koulutusta Tavoite 2 -alueilla 
vuosina 1994 - 1999 yhteisön tuella. 
Lisäksi rakennerahaston tuella merkittäviin ponnis-
tuksiin on ryhdytty teollisen jätemaan puhdistamisek-
si, vanhojen teollisuusalueiden ja – rakennusten käyt-tötarkoituksen muuttamista  varten (noin 115 miljoo-
naa neliömetriä teollisuuslaitoskiinteistöjä on arvioi-den mukaan otettu muuhun käyttöön Tavoite 2 -ohjelmien mukaisesti) ja yleisesti ympäristön paran-
tamiseksi erityisesti kaupunkialueilla. Tämä on muut-
tanut radikaalisti monen teollisuusalueen luonnetta ja mahdollistanut niiden uuden, tuottavamman käytön, 
kuten vapaa-ajan ja kulttuuritoimintaa varten.  
Kuitenkin perinteinen teollisuus, vaikka se olisi taan-
tuvaakin, aiheuttaa silti ympäristövaurioita monille alueille ja hylätyt alueet on käsiteltävä uudelleen. Rakennemuutos ei ole siten millään tavoin vielä täy-
dellinen useissa EU:n osissa. Arviointitutkimuksissa 
osoitetaan, että Tavoite 2 -alueiden rakennemuutok-sen laajuus on vaihdellut merkittävästi alueelta toisel-
le, heijastaen niiden kehitys potentiaalia ja julkisten, 
yhteisön ja kansallisten lähteiden rahastojen käytön 
tehokkuutta. Vaikka hiili- ja teräsalueilla erityisesti 
taloudellinen toiminta on käynyt läpi rakennemuutok-
sen ja sitä on nykyaikaistettu, on useita alueita, joilla perinteinen teollisuus on yhä merkittävää ja merkittä-
vä rakennemuutos, jolla on mahdollisesti tärkeitä vai-kutuksia sekä työllisyyteen että todelliseen tulo-tasoon, on yhä tekemättä. 
Samanaikaisesti on opittava Tavoite 2 -toimista saa-
duista kokemuksista. Myönteiset vaikutukset, jotka ovat ilmeiset, on nähtävä suhteessa kahteen tär-
keimpään ristiriitaan, jotka haittaavat tuettuihin oh-
jelmiin perustuvien politiikkojen soveltamisen tehok-kuutta. Ensinnäkin monen tukikelpoisen alueen pieni 
koko on vaikeuttanut tehokkaan integroidun strategi-
an soveltamista, mitä tulee rahavarojen toimittami-seen kyseisillä alueille. Johtuen rahoitettujen toimien 
pienestä koosta monissa tapauksissa on ollut vaike-
aa saada riittävästi varoja sellaisten hankkeiden ra-hoitusta varten, joilla voisi olla ratkaiseva vaikutus 
aluekehitykseen. Toiseksi, rajallinen aika, jona rahoi-
tusta on annettu (johtuen kahden kolmen vuoden jaksoon jaosta) on vaikuttanut lyhytaikaisia hankkeita 
tukien (tukien työpaikkoja lama-aikoina esimerkiksi) 
aluekehitykselle strategisesti tärkeiden hankkeiden kustannuksella.  
Maatalouden,  
maaseudun kehittämisen  
ja kalatalouden tukeminen 
Tavoite 5a -toimenpiteitä (Asetukset (EY) Nrot 
950/97 ja 951/97) ja Tavoite 5b -ohjelmia ajanjaksolta 1994 - 1999 on arvioitu viime aikoina. Niiden tulokset 
ovat tässä alapuolella. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 153Toimet Tavoite 5a -alueilla 
Asetuksen 950/97 mukaisten toimien tarkoituksena 
oli kokonaisvaikuttavuuden ja maatilojen kilpailuky-
vyn parantaminen pitämällä yl lä elävää maatalousyh-
teisöä ja auttamalla suojelemaan ympäristöä ja maa-
seudun kulttuurimaisemaa. Tämän tavoitteen saavut-
tamiseksi hyväksyttiin useita toimenpiteitä: 
• maatilojen sijoitusjärjestelmä antoi maanviljelijöil-
le mahdollisuuden valita tukivaihtoehtojen välillä. 
EU:n eteläosissa, jotka ovat enimmäkseen Ta-
voite 1 -ohjelman piirissä, valittiin viljelymene-telmien tehokkuuden lisääminen ja rakennemuu-
toksen lisääminen, kun taas muualla korostettiin 
monipuolistamista, eläinten hyvinvointia ja ympä-ristöä. Järjestelmä osoittautui tehokkaammaksi 
alueilla, joiden rakennemuutos oli tärkein asia, 
kuten pienillä maatiloilla ja Tavoite 1 -alueilla;  
• nuorten viljelijöiden ohjelman tarkoituksena oli 
nuorten, viljelytoimintaa aloittelevien viljelijöiden auttaminen. Sitä toimeenpantiin eri tavoin EU:n alueella ja se oli tehokkaampi yhdistettynä am-
mattikoulutus- ja/tai lisätuk itoimenpiteisiin. Muut 
tekijät kuten perintölait, maitokiintiöiden saata-
vuus, korkotasot ja verotusjärjestelmä, näyttävät 
usein vaikuttaneen päätökseen käynnistää liikey-
ritys. Maatilojen määrä kasvoi kuitenkin 10 jäsenvaltiossa jonkin verran alle 45;  
• epäsuotuisten alueiden järjestelmä oli tarkoitettu 
maanviljelyksen rohkaisemiseksi tällaisilla al-ueilla peittämällä luonnonhaittojen, yhteiskunnal-
listen, taloudellisten ja muiden haittojen vaiku-
tuksia. Järjestelmä pysyi pitkälti muuttumatto-mana 1970-luvun puolivälistä eikä sitä useim-
missa tapauksissa koskaan integroitu 
maaseudun kehittämisstrategioihin. Koska mak-sut olivat tasasuuruisia, alikorvaamista oli 
useimmilla vakavasti epäsuotuisilla alueilla 
(esim. Tavoite 1 -vuoristoalueilla, joiden yhteis-rahoituskyky on rajallinen). 
Asetuksen 951/97 mukaiset toimet suuntautuivat 
suoremmin elintarviketeollisuuden kilpailukyvyn kas-
vattamiseen. Ajanjaksolla 1994 - 1999 rahoitettuja sijoituksia tarkastellessa näkyy jonkin verran paran-nusta 4 jäsenvaltion lisäarvoketjussa, uusien markki-noiden avaamista puolessa jäsenvaltioista, uuden 
koneiston hankintaa ja tehokkaampien teknologioi-
den käyttöä, joilla rajoitetaan päästöjä ja saasteita ja markkinointikanavien kehittämistä 5 jäsenvaltiossa. 
Järjestelmän vaikutus alkutuottajiin oli rajallinen, joh-
tuen kasvavasta markkinoiden keskittämisestä ja suurten yritysten jalostamismahdollisuuksista ja  
vähittäiskauppiaiden ja tukkukauppiaiden markkina-
voimasta. Alkutuottajat voittivat enemmän, kun mark-kinointi- ja jalostustoiminta järjestettiin tuottajien jär-
jestöjen kautta. 
Toimet Tavoite 5b -alueilla 
Tavoite 5b alueisiin kuului 26% EU:n maa-alasta 
ajanjaksolla 1994 - 1999 ja 9% EU:n väestöstä (noin 
32,7 miljoonaa henkeä). Kokonaisrahoitus oli noin 
1,1 miljardia euroa vuodessa (42% EMOTR-rahastosta, 44% Euroopan tutkimus- ja kehitysrahas-
tosta ja 14% Euroopan sosiaalirahastosta) ja jakautui 
maatalouteen liittymättömien toimien kehittämiseen ja työpaikkojen luomiseen (46%), nostaen maatalout-
ta harjoittavien tulotasoa (23%), parantaen alueiden 
kiinnostavuutta ja elämänl aatua (17 %), ja metsittä-
miseen (4%). 
Tavoite 5b alainen tuki ajanjaksolla 1994 - 1999 voi-
daan jakaa kolmeen osaan: 
• maataloudessa ei ole todisteita myönteisestä 
vaikutuksesta tuloihin, va ikka jonkinlaista maata-
lousalan vahvistumista ja monipuolistumista on 
nähtävissä (muutos korkeampaan lisäarvolliseen 
tuotantoon ja erityisesti maatilamatkailun ja ym-päristöpalvelujen kehittämiseen); 
• maatalouteen liittymättömissä toimissa Tavoite 
5b -ohjelmilla on nykyaikaistettu yhdyskuntara-kenteita ja liikeyrityst en tuotantopotentiaalia, 
matkailun laajenemista ja työllisyyden muita alu-eita voimakkaampaa kasvua; 
• alueiden kiinnostavuutena ja elämänlaatuna il-
maistuna ohjelmilla on k ehitetty kyliä, julkisia 
palveluja ja ympäristönsuojelua.  
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  154 Vaikka Tavoite 5b -ohjelman vaikutus on ollut kaikki-
alla myönteinen, joitakin heikkouksia voidaan havai-
ta: 
• vaikka alueellinen lähestymistapa sopii tämän-
tyyppisille toimille, joillakin Tavoite 5b -alueilla ei 
noudatettu talouskehitystä tai strategiaa;  
• toimien olisi pitänyt perustua hyvien käytäntöjen 
edistämiseen ja levittämiseen alueiden parem-maksi tukemiseksi. 
Yleisesti ottaen väestönkas vu oli paljolti sama Tavoi-
te 5b -alueilla, sikäli kuin sitä voidaan olemassa ole-
vien tietojen perusteella tarkastella, niin kuin EU:n 
muissa osissa kyseisen ohjelmakauden aikana (0,3% vuodessa vuosina 1995 - 2000), kun taas bruttokan-
santuotteen kasvua oli hieman vähemmän (2,4% 
vuodessa vrt. 2,7%) ja työttömyys laski vähemmän (1,9% työvoimasta vrt. 2,3%). Kuitenkin vuonna 2000 
kokonaistyöttömyys näillä alueilla jäi alle EU:n kes-kiarvon (6,5% verrattuna 8,3%:iin). 
Ohjelmakausi 2000–2006 
Uuden yhteisön asetuksen ((EY) Nro 1257/99) hy-
väksyminen on mahdollistanut aiemmin erillisten toi-
menpiteiden kokoamisen yhteen ainoaan lakiin, hel-pottaen eri maaseudun kehittämisen toimenpiteiden 
integroimista kokonaisstrategi aksi joko Tavoite 1 tai 2 
-alueilla tai horisontaalisesti. Tämä on lisännyt ky-
seisten toimenpiteiden johdonmukaisuutta ja täyden-
tävyyttä (Taulukko A 4.10). 
Kuitenkin kahden ohjelmointijärjestelmän, hallinnoin-
nin ja valvonnan, yhteiseloa, joista yksi perustui ra-
kennerahastojen asetuksiin ja toinen EMOTR-
takuuseen, on jäsenvaltioissa usein pidetty vaikeuk-sien ja jäykkyyden aiheutta jana ja vaikeana ymmär-
tää Tavoite 1 -alueilla ja Tavoite 1 -alueiden ulkopuo-lisilla alueilla. EMOTR-tukiosaston säännöt, jotka oli suunniteltu maatalousmarkkinapolitiikkojen sovelta-
miseen, on viime aikoina pi detty huonosti soveltuvina 
ja liian rajoittavina m onivuotiseen ohjelmointiin. Kalatalouden toimet 
Vaikka kalatalousala vaikuttaa hyvin vähän jäsenval-
tioiden bruttokansantuotteeseen sen vaikutusalueilla, 
se on yleensä tärkeä sekä tulojen että työllisyyden 
lähde. Kyseiset alueet sijaitsevat yleensä EU:n reu-na-alueilla, joilla on usein suhteellisen vähän muita 
työmahdollisuuksia. Yhteisen kalatalousohjelman 
toimet voivat siksi lisätä voimakkaasti alueen tuloja ja muiden taloudellisten toimien kehittämistä, mukaan 
lukien kalanviljely. 
Työllisyyden, yleissivistävän ja 
ammattikoulutuksen edistäminen 
Euroopan sosiaalirahaston tuella 
Euroopan sosiaalirahaston vaikutus 
työllisyyteen, ammattikoulutukseen  ja yleissivistävään koulutukseen 
Ohjelmakaudella 1994-1999 Euroopan sosiaalirahas-
to, jonka osuus oli kolmannes rakennerahastojen 
menoista, tuki inhimillist en voimavarojen kehittämistä 
noin 22,1 miljardia tai 49% kokonaismäärästä lasket-
tuna kyseisen ajanjakson aikana Tavoite 1 -alueilla. 
Samanaikaisesti Tavoite 3 -ohjelman alaisten toimien 
rahoituksen kokonaismäärä oli 13 miljardia euroa ja se oli tarkoitettu nuorten pitkäaikaistyöttömien ja työ-
elämästä syrjäytymisuhkan alaisten integroimiseen ja 
yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseen työvoi-mamarkkinoilla. Lisäksi tavoite 4 toimien rahamäärä 
oli 2,2 miljardia euroa sopeuttamaan työntekijöitä 
teolliseen muutokseen. 
Euroopan sosiaalirahasto toimitti merkittävää tukea 
aktiivisten työvoimapolitiikkojen toimeenpanemiseksi 
erityisesti koheesiomaissa, keskittyen pitkälti ammat-tikoulutukseen (46% Euroopan sosiaalirahastojen 
menoista); erottelua purkaviin toimiin (20%); työlli-
syyden edistämiseen (7%); neuvontaan (4%) ja työ-hön sijoittumiseen (3%), vaikka näiden suhteellinen 
merkitys vaihteli merkittä västi maiden välillä. Tukea 
jaettiin pitkän aikavälin työ ttömille, erityisesti Tavoite 
1 -alueilla (21% budjetista), nuorille työttömille (17%) yhteiskunnallisesti syrjäytyneille (15%), vanhemmille 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 155työntekijöille (6%), pk-yrityksissä työskenteleville 
(3%) ja vammaisille (2%). 
Arviointiaineiston perusteella on selvää, että menes-
tyksekkäimmät toimenpiteet oliv at ne, joissa eri tyyp-
pisiä tukimuotoja, kuten ohjausta, ammattikoulutusta 
ja työnetsintää, yhdistettiin  räätälöitynä yksilöiden 
tarpeisiin.  
Yksilöiden suoran auttamisen lisäksi Euroopan sosi-
aalirahasto edisti yleissivistävän ja ammatillisen kou-
lutuksen nykyaikaistamista jäsenvaltioissa sekä kan-sallisella että alueellisella tasolla, lisäten sekä työn-
antajien että työntekijöiden koulutukseen pääsyn 
mahdollisuuksia ja auttamalla jakamaan julkista ra-hoitusta näillä alueilla.  
Euroopan sosiaalirahaston toimet Tavoite 2 -alueilla 
ja Tavoite 4 -toimet korostivat uudelleen työvoiman teolliseen muutokseen ja tuettuihin innovatiivisiin toi-
menpiteisiin sopeutumisen tärkeyttä, jotka rohkaisivat 
sitoutumaan voimakkaammin ammattikoulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen. Ne myös auttoivat voi-
mistamaan koulutustarpeen ja  koulutuksen toimitta-
misen välistä yhteyttä ottamalla käyttöön työllisyys-
suuntauksia ennakoivia mekanismeja.  
Tällaiset toimet auttoivat lisäksi vahvistamaan inhimil-
listä T&K-pääomaa Tavoite 1 - ja 2 -alueilla ja vii-meksi mainitussa niitä käytettiin tukemaan pk-
yritysten  
tietoperusteisia toimia es imiestaitoja, kehittynyttä 
teknologiaa ja tietotekniikkaa kehittämällä, rohkaise-
malla uusien työn organisointimenetelmien käyttöön 
ja rahoittamaan tiede- ja teknologia-alan akateemi-sen loppututkinnon suorittaneiden määräaikaisia  
työpaikkoja.  
Vaikka tilastolliset tiedot ovat usein puutteelliset,  
on todisteita siitä, että Euroopan sosiaalirahaston 
ohjelmat ovat vaikuttaneet kansallisiin tasa-
arvopolitiikkoihin ja Tavoite 3 -toimiin erityisesti ja ne näyttävät olleen erityis en tehokkaita auttaessaan 
työmarkkinoilla heikossa asemassa olevia naisia  löytämään työtä. Lisäksi Euroopan sosiaalirahasto on rohkaissut sekä vahvemman pitkän aikavälin lähestymistavan sovel-
tamista jäsenvaltioiden työmarkkinatoimenpiteisiin 
monivuotisen ohjelmoinnin kautta ja hajauttamalla työllisyys ja ammattikoulutuspolitiikkaa. Noin 30% tai 
enemmän Euroopan sosiaalirahastojen ohjelmista 
hallinnoidaan aluetasolla, samalla kun kumppanuus-periaatteen soveltaminen on johtanut työmarkkina-
osapuolten ja kansalaisjärjestöjen, alue- ja paikallisvi-
ranomaisten voimakkaampaan osallistumiseen sekä seurantakomiteoiden jäsenistöä koottaessa että toi-
mintaohjelmia suunniteltaessa ja toteutettaessa. 
Ohjelmakausi 2000-2006: voimakkaampi 
yhteys Euroopan sosiaalirahaston ja Euroopan työllisyysstrategian välille 
Ohjelmakaudella 2000-2006 Euroopan sosiaalirahas-
ton ja Euroopan työllisyysstrategian välinen yhteys 
on voimistunut. Euroopan sosiaalirahasto, jonka bud-
jetti on 60 miljardia euroa, on Euroopan työllisyys-strategiaa parhaiten tukeva keino, samalla kun vii-
meksi mainittu tarjoaa poliittisen kehyksen Euroopan 
sosiaalirahaston toimille. 
Noin 60% Euroopan sosiaalirahaston määrärahoista 
(34 miljardia euroa kyseisenä ajanjaksona) suuntau-
tuu ammatilliseen koulutukseen ja yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen järjestelmien nykyaikaista-
miseen, työnhakijoiden sopeuttamiseksi uusiin työ-
mahdollisuuksiin. Noin 14% (8 miljardia euroa) me-nee yrittäjätaitojen kehittämis een, liikeyritysten käyn-
nistämiseen, yritysverkostojen perustamiseen jne. yritysten kehittämiseksi ja  niiden kilpailukyvyn paran-
tamiseksi, vaikka noin 19% (11 miljardia euroa) me-
nee yritysten ja työntekijöiden tukemiseen heidän 
opetellessaan uusia teknologioita ja heidän sopeutu-essaan uusiin markkinatilanteisiin. Loppuosa eli noin 
7% (hieman alle 4 miljardia euroa) on tarkoitettu  
sukupuolten tasa-arvoa edistäviin toimenpiteisiin, joihin yhdistetään tiukempi sitoutuminen yhtäläisten 
mahdollisuuksien periaatteeseen kaikissa ohjelmissa 
ja toimissa.  
Euroopan työllisyysstrate giauudistuksen vuodelta 
2003 tulisi auttaa saavuttamaan toimivammin Lissa-
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  156 bonin tavoitteet laajentuneessa unionissa. Työllisyy-
den suuntaviivoja on yksinkertaistettu kolmea strate-
gista tavoitetta ajettaessa : nämä ovat täystyöllisyys, 
työn laatu ja sen tuottavuus ja sosiaalinen ja alueelli-
nen yhteenkuuluvuus ja yhteiskuntaan mukaan otta-
minen. Ensi sijalla on erityisesti inhimillisten voimava-
rojen kehittämisen voimakkaampi korostaminen, nii-den mukaan ottaminen, joilla on vaikeuksia työllistyä 
ja alueellisten erojen vähentäminen sekä kasvanut 
mukautuvuus, elinikäinen oppiminen ja miesten ja naisten välinen tasa-arvo.  
Lisäksi korostetaan enemmän työmarkkinaosapuol-
ten osallistumisen tärkeyttä ja sitä, kuinka tärkeää jäsenvaltioiden on sovelt aa Euroopan työllisyysstra-
tegiaa alue-, paikallis- ja kansallisella tasolla. 
Yhteisöaloitteet: yhteistyön ja 
verkostoitumisen edistäminen 
Kumppanuuteen ja rajat ylittävään yhteistyöhön  
perustuvat useat yhteisöaloitt eet tukevat eri tavoittei-
den mukaista yhteenkuuluv uutta. Useimmat niistä 
ovat säilyneet, joskus muutetussa muodossa, ajan-jaksolla 2000 - 2006. 
INTERREG  
Maiden ja alueiden välinen yhteistyö on olennainen osa EU:n koheesiopolitiikkaa. Tällaisen yhteistyön muotoja on monia, mikä heij astaa kehitystasoeroja ja 
toimielinten ja hallinnollisten toimialojen eroja. Ne ovat myös monimutkaisempia toimeenpanna kuin muut rakennerahasto-ohjelmat.  
Verrattuna valtavirtaohjelmiin INTERREG II ohjelmi-
en rahoitus oli suhteellisen rajallista eli noin 400 mil-joonaa euroa vuodessa (vaikka varat kasvoivat mer-
kittävästi ajanjaksolla 2000–2006 sen seuraajan, 
INTERREG III-ohjelman yhteydessä). 
Ajanjaksolla 1994 - 1999 tuettiin 75 INTERREG II  
-ohjelmaa kolmessa osassa: rajat ylittävä yhteistyö 
(Osa A), energiaverkoston täydentäminen (Osa B) ja alueellisen ja tilasuunnitt elun yhteistyö (Osa C). Osassa A toimeenpantiin 59 ohjelmaa sisäisillä ja ulkoisilla rajoilla, joiden pituus on yli 15 000 km. Tuki-
kelpoiset ohjelma-alueet kattoivat noin 36% koko 
EU:n maa-alasta ja noin 27% koko EU:n väestöstä. 11 INTERREG IIA -ohjelmaa saivat yli kaksi kolmas-
osaa kokonaistuesta. 
Mittavammat INTERREG-ohjelmat ovat antaneet 
merkittävän panoksen maantieverkostoon laajenta-
miseen, rajanylityspaikkojen parannuksiin, rautatieyh-
teyksien kohentamiseen ja kuten INTERREG IIB  -ohjelmissa, uusien liikenneyhteyksien luomiseen  
ja vaihtoehtoisen energiamuotojen kehittämiseen. 
Tällaiset hankkeet kohensivat EU:n taloudellista  yhdentymistä.  
Tärkeimmät saavutukset ja lisäarvo 
Vaiheet A ja B kattavat suuren määrän ohjelmia,  
jotka poikkeavat toisistaan rahoituksen määrässä, 
niiden kattaman maantieteellisen alueen ja suuntau-
tumisen suhteen. INTERREG II -ohjelma on ollut  vaikutuksiltaan merkittävä erityisesti vaiheen A  
osalta, joka on hankkeista suurin. Ohjelmat näyttävät 
vaikuttaneen erityisen myönteisesti elämänlaatuun parantamalla ympäristöä ja tukemalla kulttuuritoimin-
taa. Ne myös näyttävät tukeneen matkailua, perusta-
neen pk-yritysten palveluja ja kehittäneen yleissivis-
tävää ja ammattikoulutusta ja terveydenhoitoa ja  
liikennettä. Yritysten suora os allistuminen eri yritys-
ten väliseen yhteistyöhön ja ohjelmiin oli kuitenkin 
rajallisempaa.  
Eristyneisyyttä vähentävissä  tuloksissa on hajontaa. 
Eristäytyneemmillä Tavoite 1 -alueilla toimeenpantu-
jen ohjelmien rahoituksesta suurin osa suuntautui 
liikenteeseen. Useilla reuna-alueilla, erityisesti Krei-
kassa, Saksassa ja Suomessa, maantieyhteyksiä rajalla, rajanylityspaikkoja ja satamapalveluja kehitet-
tiin merkittävästi, kun taas Espanjan ja Portugalin 
välisellä rajalla ja Itävallassa vaikutukset olivat vähäi-semmät.  
Osa INTERREG IIA -ohjelmien kautta saadusta lisä-
arvosta koostuu niiden os uudesta rajat ylittävän yh-
teistyön kulttuurin luomisessa ja vahvistamisessa 
sekä EU:n sisäisesti että EU:n ja sen naapurimaiden 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 157välillä. Tärkein hyöty on s aatu päivittäisten yhteyksi-
en lisääntymisestä ja keskinäisen luottamuksen li-
säämisestä ja eri yksikköjen välisestä ymmärrykses-
tä, mukaan lukien julkishalli nnon ja yksityiset ja puoli-
julkiset tahot.  
Monissa tapauksissa INTE RREGin erityistehtävänä 
oli mahdollistaa niiden erityisongelmien ratkaisemi-
nen, joita ei olisi voitu ratkaista muiden tukiohjelmien 
avulla. Aloite oli alkuperäinen stimulantti laajalle  
levinneen rajat ylittävän yhteistyön käynnistämiseksi, jolla mahdollistettaisiin muiden hankkeiden  
toteuttaminen.  
Suhteellisen pieni määrä mittavia B-vaiheen alaisuu-
dessa rahoitettuja hankkeita (Kreikassa, Italiassa, 
Espanjassa ja Portugalissa) suunnattiin kaasu- ja 
sähköverkkojen laajentamiseen ja yhdentämiseen, vaikka ne oli alunperin tarkoitettu yksittäisille maille
8.  
INTERREG II oli myös tarkoitettu maiden välisen verkostoitumisen tukemiseen, alueiden väliseen ko-kemusten vaihtoon ja asiantuntemuksen jakamiseen 
hyvin käytäntöjen levittämiseksi koko EU:ssa. C-
vaiheen hankkeiden erityinen ominaispiirre on niiden kokeellinen luonne. Siksi niihin sisältyi tutkimuksia, 
tietokantojen kehittämistä ja kattojen valmistusta, 
integroituja suunnittelumenet elmiä ja pilottihankkeita. 
Vaikka onkin vaikeaa määritellä niiden määrällistä vaikutusta, ne ovat auttaneet yhteistyön menetelmien 
ja järjestelyjen suunnittelussa.  
Toimintojen jatkuvuus ja kestävyys kuitenkin edellyt-
tävät erityistä huomiota. Vaikka jatkuvista toimista on 
monia esimerkkejä INTERREG IIA -ohjelmissa, yh-teisön tuki on yhä välttämätön varmistettaessa mo-
nen hankkeen elinkelpoisuutta ja vakautta, erityisesti 
niiden, joihin kuuluu verkostojen perustaminen. 
Tehokkuuteen vaikuttavat tekijät 
A-vaiheen menestyksekkäimmät ohjelmat kehitettiin 
yhdessä tarkkaan rajattujen tavoitteiden ja prioriteet-tien kanssa pitkän aikavälin strategisella työllä. Nii-
den pyrkimyksenä oli myös laaja ja rajat ylittävä 
kumppanuus, joka oli sekä muodollista, kuten ohjel-INTERREG-esimerkit 
Eristäytyneisyyden vähe ntäminen ja pullon-
kaulojen poistaminen Irlannin/Pohjois-Irlannin 
rajalla. 
Irlanti/Pohjois-Irlanti-ohjelmasta jaettiin 30 miljoonaa 
euroa rakennerahastojen varoja maanteiden & lii-kenteen yhdyskuntarakenteiden kehittämiseen, joil-
la tuetaan 69 hankkeen rahoittamista 110 km:n val-
tatieosuuden kunnostamiseksi, joita pidettiin joko “pullonkauloina” tai “puuttuvina yhteyksinä”. Toiset 
104 hanketta, joiden kohteena oli 166 km maantie-
tä, oli tarkoitettu talouskehityksen esteiden purka-miseen raja-alueilla ja taloudellisten mahdollisuuk-
sien parantamiseen rajan kummallakin puolen. Jot-
kut hankkeista johtivat myös tärkeimpien kansainvä-listen pääväylille, mukaan lukien Euroopan laajuiset 
verkot, pääsyn helpottamiseen.  
Ohjelma siis myötävaikutti julkista liikennettä kehit-
tävästi. Vuosina 1994 ja 2000 kolme linja-
autoaseman parannushanketta lisäsivät paikallisten 
ja rajan ylittävien palvelujen määrää matkustaja-määrin lisäyksen ohella. 
Rajat ylittävä liikeyrity sten kehittäminen ja 
yhteistyö Skandinavian pk-yritysten kesken. 
Raja-alueilla Tanskan, Ruotsin ja Suomen ja Norjan 
ulkorajan välillä vaikuttavat INTERREG IIA 
-ohjelmat, joihin on kuulunut verkostojen rakenta-mista, näyttelyjen järjestämistä, tietokantojen perus-
tamista ja liikeyritysten toiminnan edistämistä, ovat 
esimerkkejä hyvistä käytännöistä suhteessa rajat ylittävien liikeyritystoimien kehittämiseen ja pk-
yritysten kehittämiseen. Øresundin alueella Tans-
kan-Ruotsin rajalla rajat ylittävien liiketoimien tuke-minen on johtanut uusien teollisuusyritysten yhteen-
liittymien luomiseen, mm. biotekniikan alalla (esim. 
Medicon Valley) ja elintarviketeollisuudessa (esim. Øresund Food Network). Liikeyritysten perustami-
seen keskittyneiden 41 hankkeen sisäisesti synty-
neet yritysverkostot ovat johtaneet 300 lisätyöpai-kan luomiseen alueella. Ruotsin-Norjan rajalla toi-
meenpantuihin ohjelmiin kuului yli tuhat eri liikeyri-
tysverkostojen yritystä, mukaan lukien naisyrittäjien verkoston. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  158 moinnin toimielinjärjestelyissä ja hallinnoinnissa, että 
epämuodollista. 
Hallinnointikapasiteetti (mukaan lukien tehokas sih-
teeristö) on elintärkeä, mutta sen merkitystä on usein aliarvostettu. Voimakas tuki rahoituksen mahdollisille 
vastaanottajille ja hankkeen perustajille on avain riit-
tävän useiden hyvien, ainutlaatuisten yhteistyöhank-keiden luomiseen ja jatkamiseen ja saatujen tulosten 
parhaaseen mahdolliseen hyödyntämiseen.  
Joillakin kolmansien maiden raja-alueilla erityisase-
tusten tuella tehdyt monimutkaiset järjestelyt (erityi-
sesti Phare, Tacis, Card s, Meda) ovat heikentäneet 
ohjelmien vaikuttavuutta. 
Rajat ylittävien ja monikansallisten ohjelmien perus-
ongelma on usein hyvin erilaiset lainsäädännölliset ja 
hallinnolliset säännöt ja perinteet eri maissa, hyvin erilaiset kuin kielierot. Yhtenä INTERREGin tavoit-
teena on tällaisten erojen kaventaminen erilaisin toi-
menpitein (esim. yhteisten hallintorakenteiden ja yh-teisten teknisten sihteeristöjen luominen). Kohdatut 
vaikeudet edellyttävät lainsäädännöllisiä ad-hoc legal 
järjestelyjä kyseisten jäs envaltioiden taholta. Useat jäsenvaltiot ovat osallistuneet moniin näistä järjeste-lyistä, joista jotkin perustuvat kahdenvälisiin sopi-
muksiin, jotkut monenkeskisiin ja muutamat Euroo-
pan talousintressien kollektiiviseen lähestymistapaan. Yksikään näistä järjestelyistä ei kuitenkaan tarjoa 
Euroopan laajuista ratkaisua rajat ylittävän yhteistyön 
ongelmaan. 
URBAN 
URBAN-aloite kattaa 44% EU:n kaupunkilais-väestöstä, ts. joka elää yli 50,000 asukkaan  
kaupunkialueilla. Se kä ynnistettiin vuonna 1994 
useiden pilottihankkeiden ja Euroopan komission 
ohjelmakaudelle 2000 – 2006 laatimien suuntaviivo-
jen jälkeen, mikä edellytti jäsenvaltioilta kaupunkipoli-tiikan erityistä huomioimista niiden Tavoite 1 - ja 2  
-ohjelmissa. 
Ajanjaksolla 1994 - 1999 URBAN toimitti 148 miljoo-
naa euroa vuodessa kaupunkien pilottihankkeisiin 
118 suurkaupungissa, kun taas noin 104 miljoonaa 
euroa vuodessa on varattu ajanjaksolle 2000 - 2006 70 suurkaupungin hankkeita varten. Aloitteen  
keskiössä ovat pienet kaupunkikorttelit ja rahojen 
keskittäminen useisiin integroituihin ohjelmiin,  jotka edellyttävät paikallist en yhteisöjen aktiivista 
osallistumista. 
Arviointitutkimukset osoittavat, että hankkeet ovat 
johtaneet jonkinasteiseen elämänlaadun parantumi-
seen 118 ohjelmaan osallistuneella alueella julkiseen 
liikenteeseen, koulutukseen ja kulttuuripalveluihin sijoittamisen seurauksena ja lisäämällä julkisten  
palvelujen saatavuutta vähentäen yhteiskunnallista syrjäytymistä. Ne ovat myös auttaneet toteuttamaan kyseisten alueiden sisäsyntyistä taloudellista potenti-
aalia, hyödyttäen usein myös lähialueita. 
URBAN on keskittynyt erityisesti luomaan ja kehittä-
mään paikallista yhteiskunnallista pääomaa, osittain 
sisällyttämällä aktiivisia oppimistoimenpiteitä ohjel-
miin itsestään kuuluvana osana. Paikallisyhteisöjen mukaan ottaminen on lisäksi auttanut parantamaan 
EU:n rakennepolitiikan näkyvyyttä monissa EU:n 
kaupungeissa ja aloitetut hankkeet ovat vaikuttaneet Koordinoidun toiminnan  
hyöty kaupungeissa 
Magdeburg-Krakova-hankkeessa URBAN tuki 
mikroyrityksiä rahoittamalla järjestelmää, joka ei 
normaalisti olisi saanut EKR-rahoitusta. Samalla tavoin Lontoon Hakney borough’ssa URBAN sel-
vitti ongelmia — sosiaalisesti syrjäytyneiden ryh-
mien tarpeita erityisesti — jotka eivät olleet Itä-Lontoon Tavoite 2 -ohjelman piirissä. 
Espanjassa noin puolella URBAN-ohjelmista oli 
Tavoite 1 - ja 2 -ohjelmien kanssa yhtenevät ta-voitteet ja 6 espanjalaisella kaupungilla oli strate-
gisia yhteyksiä muihin yhteisöaloitteisiin. Portuga-
lissa kaikki 6 URBAN-ohjelmaa oli suunniteltu Ta-voite 1 -sijoitustoimintaa tukemaan, pääasiassa 
maanteillä, ympäristöalalla ja yhteiskuntarakentei-
den alalla. 
 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 159suoraan ihmisten elämään9. URBAN on myös autta-
nut muotoiltaessa kansallisia kaupunkipolitiikkoja 
koko EU:ssa. 
URBAN on lisäksi toiminut uudistamisen käynnistä-
jänä ja joissakin tapauksissa sillä on ollut voimakas 
nostovaikutus sijoituksiin. Rostockissa Saksassa 
esimerkiksi tutkimuksessa arvioitiin, että jokainen URBAN-alueen uudistamiseen käytetty euro poiki 
toiset 3,9 euroa alueelle. 
Samanaikaisesti tuen keskittäminen pienille alueille 
on saattanut rajoittaa aloitteen vaikutusta, koska se 
jättää ulkopuolelle kansallisten ja alueellisten ongel-
mien ratkaisuun tähdänneitä hankkeita, mukaan luki-en ne, joissa pyrittiin kaupunkien ja ympäröivän 
maaseudun välien parantamiseen tai tiettyjen teolli-
suudenhaarojen yhteenliittymien luomiseen, jos ne leviävät välittömässä läheisyydessä olevan alueen 
ulkopuolelle. 
Koska Tavoite 1 - ja 2 -ohjelmissa jaetaan myös 
merkittävästi varoja kaupunkien ongelmien käsitte-
lyyn, tuki edellyttää, että tarpeita on paremmin koor-
dinoitava näiden kanssa paikallisviranomaisten osal-listumisen lisäämiseksi ohjelmien ja kaupunkialuei-
den hankkeiden suunnitteluun ja hallintaan
10 
(Kaaviokuva 4.5).  ADAPT, EMPLOYMENT ja EQUAL  
Kaksi yhteisöaloitetta, ADAPT ja EMPLOYMENT, 
käynnistettiin vuonna 1995 inhimillisten voimavarojen 
politiikkojen tueksi. Uusi EQUAL-aloite otettiin käyt-
töön nykyisellä ohjelmakaudella syrjinnän ja epäoi-keudenmukaisen kohtelun kitkemiseksi työmarkki-
noilla. EMPLOYMENT ja ADAPT saivat 7,5% Euroo-
pan sosiaalirahaston budjetista. Niitä osarahoittivat pääasiassa kansalliset hallitukset, vaikka ne myös 
saivat yksityistä rahoitusta, erityisesti ADAPT. Kum-
mastakin aloitteesta yhteensä toimitettiin rahoitusta noin 9 300 yksittäiseen hankkeeseen, jotka kosketti-
vat noin 1,6 miljoonaa henkeä. 
ADAPT ja EMPLOYMENT oli tarkoitettu paikallisten 
ihmisten mukaan ottoon eri maiden innovaatio-
ohjelmajärjestelyihin, jotka tähtäsivät:  
• paikallisten ja alueellisten kumppanuusohjelmien 
rakentamiseen, asiaankuuluvien osapuolten mu-
kaan ottoon sekä julkis- että yksityissektorilla, 
työmarkkinoille integroimiseen ja työpaikkojen luomiseen;  
• kansainvälisen ajatustenvaihdon ja kokemusten 
edistämiseen ohjelmia parannettaessa ja innova-tiivisuutta edistettäessä; 
• toimimaan muutoksen edistäjinä, uusien ajatus-
ten viemiseen politiikkaan ja käytäntöön sekä julkisella että yksityissektorilla levittämällä  
hankkeiden tuloksia ja osoittamalla niiden  
asiaankuuluvuus työmarkkinoiden tarpeiden  täyttämisessä. 
Rahoitettuihin hankkeisiin kuului kaikkien työhön 
pääsyä ja oppimista edistäviä toimenpiteitä tapaus-
kohtaisesti räätälöityjen ‘polku’ ohjelmien avulla; uu-
sien työllisyysmuotojen kuten yhteisötalouden tuke-
mista; pk-yritysten tukemista markkinamuutosten 
ennakoinnissa ja niihin sopeutumisessa; koulutuksen järjestämistä; joustavien työjärjestelyjen edistämistä; 
ja naisten tukemista työmarkkinoilla syrjinnän vastai-
sille toimilla ja toiminta-aloilla ja helpottamalla työn ja perhe-elämän yhteensovittamista. 
01020304050
NL UK ES DE EU15 BE LU EL FR FI IT PT IE AT SE DK01020304050Tavoite 1
Tavoite 2% EAKR4.5 Arvio kaupunkien Tavoite 1 ja 2 ohjelmien 
menoista, 2000-2006
Lähde: Aluepolitiikan pääosaston laskelmat
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  160 Nämä aloitteet ovat olleet vaikuttavia usein eri tavoin. 
Suomessa integroitu työlli syysmallia, joka kehitettiin 
EMPLOYMENT-tuella, sovelletaan nyt Tavoite 3 -ohjelmissa. Italiassa useat alueviranomaiset ovat  hyväksyneet politiikkoja, jotka perustuvat 
EMPLOYMENT-lähestymistapoihin. Belgiassa 
EMPLOYMENT ‘Youthstart ’ -nuorisohanke innosti 
omalta osaltaan portaittais en mallin käyttöönottoon 
Flanderin ammattikoulutusjärjestelmässä ja Yhdisty-neessä Kuningaskunnassa ‘New Start’-aloitteeseen liittyvään mentorointiin. Kreikassa useat innova-
tiiviset hankkeet vaikuttivat vammaispolitiikkojen 
suunnitteluun. 
ADAPT:in tapauksessa työn vuorottelun pilottihanke 
johti vuorotteluvapaajärjestelmän perustamiseen Por-
tugalissa osana työmarkkinapolitiikkaa. Ruotsissa taitojen kehittäminen ADAPT-tuella on osa kansalli-
sia ohjelmia. ADAPT-hankkeet ovat myös johtaneet 
alueellisten virastojen osallistumiseen Itävallan ja Italian työllisyyskysymyksiin ja siihen, että eri järjestö-
jen toimet ovat paremmin koordinoituja Ranskassa  
ja Irlannissa. 
Näistä kahdesta yhteisöaloitteesta saadun kokemuk-
sen perusteella EQUAL tähtää kaikenlaisten uusien 
syrjinnän ja työelämän epätasa-arvon vastaisten kei-nojen kehittämiseen, korostaen voimakkaasti kump-
panuuksien ja rajat ylittävän yhteistyön kehittämistä 
sekä innovatiivisten lähestymistapojen sisällyttämistä politiikkaan.  
LEADER 
LEADER II kattoi yli 36% EU:n maa-alueesta ja 12% väestöstä ohjelmakaudella 1994–1999. Miltei 1 000 järjestöä sai maaseudun kehittämistukea aloitteen 
piirissä, josta yli 90% oli paikallisia toimintaryhmiä 
(LAGs). Rakennerahastojen osuus oli noin 300 mil-joonaa euroa vuodessa LEADER II -hankkeen koko-
naissummasta eli 700 miljoonasta eurosta vuodessa, 
joka jaettiin maaseutumatkail un (tärkein tuettu toimin-
ta), pk-yritysten, paikallisten tuotteiden ja paikallisten 
toimintaryhmien tekniseksi tukemiseksi. Annetun 
suoran tuen lisäksi LEADER II vaikutti myönteisesti seuraavin keinoin: • paikallisten kumppanuusohjelmien luominen pai-
kallisten toimintaryhmien muodossa, joita pe-
rustetaan jollekin alueelle, alalle tai toimintaa 
varten; 
• alhaalta ylöspäin suuntautuvan lähestymistavan 
kehittäminen, joka toimeenpannaan yhdessä in-novatiivisena, monialaisena ja koordinoituna pai-kalliskehityksen strategiana; 
• yhteistyön edistäminen ja verkostoituminen eri 
alueiden kesken; 
• saatavissa olevan rahoituksen hajauttaminen 
(sekä rakennerahaston että kansallisista  varoista). 
LEADER II-tuen saajien määrä ja katettu alue oli yli 4 
kertaa suurempi kuin edellisen ohjelmakauden LEADER I-ohjelmassa. Mole mmat aloitteet auttoivat 
luomaan kumppanuuden kulttuurin ja rohkaisivat ih-misiä ja järjestöjä paikan päällä näkemään paikalli-sen kehityksen asiana, joka koskee heitä ja saa hei-
dät tuntemaan vastuuta siitä, mitä heidän alueellaan 
tapahtuu. LEADER-lähestymistapa on auttanut pai-kallisten kehitysstrategioiden mukauttamisessa eri 
alueiden olosuhteisiin. LEADER II -ohjelman mukai-
sesti korostettiin innovaatiota, jota on siitä lähtien sovellettu hyvin laajalti  yleisenä menetelmänä maa-
seudun kehittämisongelmiin. 
Aloitteen perusteella tukea saavat vastasivat yleensä 
myöntävästi kutsuun osallistua verkostojen luomi-
seen, mutta kokemusten vaihto tapahtui ensi sijai-
sesti niiden välillä, jotka olivat jo aiemmin osallistu-neet aktiivisimmin. Toisaalta yhteistyötä korostamalla 
perustettiin yhteishankkeita useilla maaseutualueilla, 
jotka johtivat noin 600 tällaisen, eri maiden osallistu-jista koostuvan hankkeen alkuunpanoon.  
Aloite myös rohkaisi epämuodollisten verkostojen ja 
paikallisten toimintamuotojen luomiseen, auttaen avaamaan uusia alueita ja kehittämään paikallista 
hallintotapaa. Viimeksi mainittuun rohkaisi edelleen 
LEADER-hankkeiden hallinnoinnin hajauttaminen. Lisäksi se auttoi kehittäm ään paikallista asiantunte-
musta tuetuilla alueilla tavoitteiden, suunnittelumene-telmien, hallinnoinnin ja arvioinnin määrittelynä. Ra-
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 161hoituksen hallinnointia pidettiin kuitenkin kannatta-
mattomana ja byrokraattisena, paljolti johtuen kolmen 
rakennerahaston samanaikaisesta olemassaolosta, 
joista kullakin on oma asetuksensa.  
Tämän ohjelmakauden aikana alkuunpantu 
LEADER+ (vuodesta 2000 vuoteen 2006), joka tar-
vitsee vuosittain 300 miljoonaa euroa, on rakennettu LEADER I ja II -ohjelmien perustalle. Ilman, että pe-
rusperiaatteita olisi muutettu: hankkeiden pilottiluon-netta on korostettu paikallisia strategioita muotoile-malla, ennen kaikkea muutaman yhteisön kannalta 
kiinnostavan aihepiirin ympärille. Kumppanuusmene-
telmät on määritelty paremmin ja yhteistyön ehdot on yksinkertaistettu, kun taas yhteisön rahoitus tulee 
yksinomaan EMOTR-rahastosta.  
Pilotti-innovaatiotoiminnot:  
millaisia opetuksia? 
Komissio käynnisti ensimmäiset kokemusperäiset 
toiminnat alue- ja sosiaalipolitiikkaan liittyvän inno-
vaation tukemiseksi vuosina 1993–94, tukien voi-
makkaasti tietoon perustuvan talouden kehittämistä aluetasolla. Tänään miltei yksi kolmesta alueviran-
omaisesta koko nykyisessä EU:ssa on tehnyt alueel-
lisen innovaatiostrategian (RIS
11) tai alueellisen tieto-
yhteiskunta-aloitteen12, joka tähtää tehokkaiden inno-
vaatiojärjestelmien kehitt ämiseen ja tietotekniikan 
asiantuntemuksen levittämiseen aluetasolla. Alkupe-räiset pilottitoimet, joita useimmissa tapauksissa on 
jatkettu vuosien ajan, perus tuivat kysyntävetoiseen, 
alhaalta ylöspäin -suunnitteluprosessiin, joka luo 
vahvoja liikeyrityksiä, yliopistoja, teknologiakeskuksia 
ja julkisviranomaisia mukaan ottaneita julkisten ja 
yksityisten tahojen kumppanuusohjelmia kyseisillä alueilla.  
Noin 30 aluetta toimittivat tukea yhteenliittymille ja 
yritysverkostoille pk-yrity sten toimintasuunnitelmien 
ja liikeyritysten tukitoimien kehittämiseksi. Monissa 
tapauksissa alueellisissa innovaatiostrategioissa 
määritellyt innovaatiota tu kevat ensisijaiset toimet on 
sisällytetty Tavoite 1 - ja 2 -ohjelmiin, joiden perus-
teella tehtiin parempia hankkeita ja enemmän julkis-
ten investointien varoja, samalla kun alueelliset inno-vaatiostrategiat lisäsivät  tietoyhteiskunnan yhteis-
kunnallisten ja taloudellisten vaikutusten tietoisuutta 
ja tietotekniikoiden levittämis tä ja rohkaisivat kehittä-
mään eEurope-toimintasuunnitelmaan liittyviä hank-
keita.  
Euroopan sosiaalirahastosta r ahoitetut innovatiiviset 
toimet vaikuttivat myönteisesti työllisyyteen ja yhteis-Tietopohjaisen talouden perusteiden  
asettaminen Espanjan Castilla y Leóniin  
rakennerahastojen tuella 
Euroopan komissio valitsi Castilla y Leónin, Es-
panjassa sijaitsevan Tavoite 1 -alueen alueellisen 
teknologiasuunnitelman valmistelua varten (RTP) vuonna 1997. Tavoite 1 -rakennerahasto-ohjelmaa 
käytettiin T&K- ja innovaatioalan ensisijaisten 
politiikkojen ja tähän suunnitelmaan perustuvien toimien rahoittamiseksi. Suunnitelman tavoitteena 
oli mahdollisimman monien asiaankuuluvien järjes-
töjen mukaan ottaminen ja konsensuksen luomi-nen niiden välille. Ensimmäiset tulokset ovat roh-
kaisevia: julkiset menot ovat kasvaneet yli 11% 
vuodessa ja liikeyritysten kuluttaminen innovaati-oon kasvoi yli 15% 1990-luvun jälkipuoliskolla; täl-
lä hetkellä miltei 1 400 liikeyritystä (95% pk-
yrityksistä) osallistuvat aktiivisesti julkisesti tuettui-hin innovaatio-ohjelmiin, kun vuonna 1995 luku oli 
vain 600. 
T&K-toiminnan kokonai skustannukset kasvoivat 
0,6%:sta maatalouden ulkopuolista lisäarvoa alu-
etta kohden vuonna 1995 0,9%:iin vuonna 2000, 
samalla kun kokonaismenot  kasvoivat 1,4%:sta 
1,7%:iin mainittujen kahden vuoden aikana. Sa-
manaikaisesti täysiaikaisten tutkimustyöntekijöiden 
ja vastaavan teknisen henkilöstön määrä kasvoi 3½:sta jokaista 1000 työntekijää kohden viiteen. 
Alueen T&K-menot ovat nyt toiseksi suurimmat 
henkeä kohden Espanjan Tavoite 1 -alueista ja kahdeksanneksi korkeimmat kaikista Espanjan 
alueista, huolimatta pk-yritysten valta-asemasta ja 
maatalouden ja muiden perinteisten elinkeinojen asemasta. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  162 kuntaan kuulumiseen. Paikallinen yhteiskuntapää-
oman pilottihanke (Euroopan sosiaalirahaston rahoi-
tusta 3,5 miljoonaa euroa vuodessa) tuki 3 350 mik-
ro-hanketta, joista kukin sai keskimäärin 8 000 euroa ja saavutti paljon erilaisia  ihmisiä, jotka muuten eivät 
todennäköisesti saisi tukea.  
Uudet Euroopan tutkimus- ja kehitysrahaston innova-
tiiviset toimet otettiin vuonna 2001 käyttöön yhteisön 
ensisijaisiksi määriteltyje n tavoitteiden alueellisen 
kilpailukyvyn, teknologian ja  innovaation vahvistami-
seksi (kuten Lissaboniss a vuonna 2000 sovittiin), 
soveltaen uusia tietotekniikan muotoja (eEurope-toimintasuunnitel ma) ja kestävän kehityksen edistä-
miseksi. Tavoitteena on sen varmistaminen, että jo-
kainen EU:n alue pystyy löytämään uusia politiikkoja tietopohjaisen talouden kehittämiseen innovatiivisuu-den kasvattamiseksi Tavoite 1 - ja tavoite 2 -
ohjelmissa. Kyseisen järjestelmän osana alueviran-
omaiset pystyivät käyttämään 3 miljoonaa euroa Eu-roopan tutkimus- ja kehitysrahaston varoja kaksivuo-
tisiin ohjelmiin, joiden oli perustuttava vahvaan julkis-
ten ja yksityisten tahojen  kumppanuuteen, jotta niillä 
olisi nostovaikutus yksityisen rahoituksen määriin ja 
jotta lähestymistaoa olisi strateginen. Nykyään kolme 
neljästä unionin alueesta kehittää sellaisia ohjelmia, joiden kokonaisbudjetin arvo on miltei 1 miljardia eu-
roa ja Euroopan tutkimus- ja kehitysrahaston rahoi-
tuksen arvo noin 400 miljoonaa euroa. Lisäksi on perustettu erillisiä  verkostoja kolmen strategisen ai-
hepiirin ympärille, jotka kattavat yli 40 aluetta, joita hoidetaan yhteistyössä komission kanssa ryhmäope-tuksen ja hyvien käytäntöjen vaihdon edistämiseksi.  
Hallinnoinnin menetelmien 
tehokkuuden parantaminen 
Rakennerahastoasetusten viimeisessä tarkastukses-
sa vuonna 1999 yritettiin selventää komission ja jä-senvaltioiden tehtävänjakoa ja vastuualueita. Tavoit-
teena oli järjestelmän yksinkertaistaminen samalla hajauttamalla vastuuta jäsenvaltioiden hoidettavaksi. Samanaikaisesti komissio on yrittänyt olla aktiivisem-
pi päivittäisessä hallinnoinnissa.  Jännitteitä on silti havaittavissa. Samalla kun komis-
sio on Euroopan parlamentille ja neuvostolle tilinte-
kovelvollinen rahastojen menojen suhteen, rahasto-
jen varojen käytöstä vastaavat yhä enemmän jäsen-valtiot. Tästä jännitteestä johtuen on tullut itsestään 
selväksi, ettei rahastojen hallinnointijärjestelmä ole 
yksinkertaistunut tai tehostunut.  
Viimeisin yksinkertaistamisyritys
13 yritti vähentää mo-
nimutkaisuutta ja sekaannusta nykyisten rakennera-
hastoasetusten määräysten avulla, yrittäen parantaa 
koordinointia ja joustavuutta. Huomion on nyt kään-
nyttävä niihin asetusten muutoksiin, joita vaaditaan 
tehokkuuden maksimoimiseen, suhteellisuusperiaat-
teen huomioimiseen ja tarpeettoman monimutkai-
suuden vähentämiseen. Tällaisten hallinnollisten 
vaatimusten muutosten on perustuttava analyysiin nykyisen järjestelmän vahvuuksista ja heikkouksista 
sekä tarkkaan päätöksentekoon ennen uuden rahoi-
tuskauden toimeenpanojärjestelmän luomista. Tässä tarkoituksessa komissio järjesti vuonna 2003 osana 
laajempaa keskustelua komission vuonna 2001 lan-
seeraaman politiikan tulevaisuudesta
14 seminaarin, 
joka kokosi 600 osallistujaa,. 
Tärkeimmät periaatteet  
Ohjelmointi, kumppanuusohjelmat, keskittäminen ja täydentävyys otettiin käyttöön rakennerahastojen yhtenäistämisperiaatteina vuoden 1988 uudistukses-
sa ja ne pysyvät rahastojen hallinnoinnin sydämessä, 
lisätäkseen niiden vaikuttavuu tta ja vaikutuksia. Use-
at hallinnointikäytännöt ov at kehittyneet pääperiaat-
teita noudattaen, mutta ne ottavat huomioon toimie-linympäristön ja hallinnon laajuuden jokaisessa yksit-täisessä jäsenvaltiossa, jotka pyrkivät muuttumaan 
ajan mittaan.  
Ohjelmointi johtaa vakauteen  
ja johdonmukaisuuteen, mutta  
edellyttää tehostamista 
Monivuotinen ohjelmointi on ollut yksi rakennerahas-
tomenetelmän tärkeimmistä saavutuksista ja tämän 
lähestymistavan hyödyt ovat tulleet selvemmiksi ajan 
mittaan, kun jäsenvaltioiden kyky suunnitella ohjelmia 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 163useiden vuosien ajan on kehittynyt. Ohjelmoinnin 
suhteellinen johdonmukaisuus ja yhtenäisyys on 
vuodesta 1989 helpottanut pidemmän aikavälin ja 
strategisempaa suunnittelua.  
Rahoituksellisesta näkökulmasta monivuotinen oh-
jelmointi parantaa rahoituksen saatavuuden varmuut-
ta ja vakautta vuosibudjetoinnin ohikin. Tämä on eri-tyisen huomionarvoista suurten, vuosia jatkuvien yh-
dyskuntasijoitusten osalta. 
Ohjelmoinnin eri näkökulmia on kehitetty ajan  
mittaan:  
• perustietojen sisällyttäminen ohjelma-
asiakirjoihin yhteiskunnallis-taloudellisen analy-
ysin ja määrällisten tavoitteiden tukemiseksi, mikä johtaa suurempaan läpinäkyvyyteen ohjel-
man toimeenpanossa;  
• ohjelmakauden pidentäminen, joka johtuu moni-
vuotisten ohjelmien kasvav asta kapasiteetista, 
mutta asettaa haasteen, että  menettelyt ovat riit-
tävän joustavia, jotta ohjelmia voidaan soveltaa 
vastauksena muutokseen; 
• kielteisemmässä mielessä ajan mittaan on ilma-
istu yhä useammin huolta ohjelma-asiakirjojen hyväksynnän monimutkaisuudesta, joka johtuu 
osittain ohjelman täydennysosan johdannosta. 
Tasapainon löytäminen ohjelmien läpinäkyvyyden 
tarpeen ja niihin liittyvän raportoinnin välillä (joka 
edellyttää yksityiskohtaisempaa tietoa ja valvonta-
mekanismeja) ohjelmien joustavuuden parantami-seksi ja komission kanssa harjoitettavaa kump-
panuutta varten, joka muutetaan strategisemmaksi 
tehtäväksi kuin mitä mikrohallinnoinnin tehtävät ovat, on edelleen vaikea haaste koheesiopolitiikalle. 
Kumppanuus tulee vahvemmaksi  
ja mukaanottavammaksi  
Kumppanuus on laajentunut ja syventynyt ko-
heesiopolitiikan 15 vuotena ja on laajentunut joissa-
kin tapauksissa rakennerahastoja pidemmälle valtion ja aluehallinnon muille alueille. Samalla kun vuonna 
1988 kumppanuus suunniteltiin ensisijaisesti komis-sion ja valtion, alue- ja paikallisviranomaisten välise-
nä pystysuorana suhteena, kumppanuuden vaa-
kasuora ulottuvuus, mukaan lukien paikallistason, 
aluetason ja kansallistason eri osapuolten laaja osal-listuminen, on kasvanut v ahvemmaksi ajan mittaan. 
Kun se toimii tehokkaas ti, kumppanuus lisää arvoa 
monin tavoin: 
• ohjelman suunnittelussa se auttaa keskittämään 
toimia alueiden ja erityisten kohderyhmien 
tarpeisiin; 
• se edistää ajatuksia hankkeille, kun kumppanit 
kertovat rakennerahastojen  vaatimuksiin liittyvis-
tä mahdollisuuksista; 
• se antaa panoksensa seurantatoimintaan ohjel-
man ruohonjuuritason tuntemuksensa perus-teella auttaen löytämään ratkaisuja toimeen-
pano-ongelmiin; 
• se tarkoittaa, että useampia näkökantoja huo-
mioidaan arvioinnissa; 
• se auttaa levittämään tietoja rahastoista ja niiden 
vaikutuksesta kyseiseen alueeseen laajem-
massa mielessä. 
Kumppanuus on edelleen rahastojen hallinnoinnin, 
seurannan ja arvioinnin tärkein periaate ja voi  
antaa lisäarvoa erityisesti siellä, missä osallistujien tehtävät ja vastuualueet on selvästi ilmaistu. Alueelli-
set työllisyyssuunnitelmat ovat hyvä esimerkki 
kumppanuuden toimivuudesta. Nämä toivat lisäar-voa paikalliseen kehittämistyöhön ja työllisyyteen 
seuraavin tavoin: 
• edistämällä varojen jakoa paikallis- ja aluetasol-
la; 
• varmistamalla kysynnän ja tarjonnan kohtaami-
nen; 
• vähentämällä hallintoa; 
• edistämällä politiikkojen tarkempaa määrittelyä.  
Ajan mittaan useimmat rakennerahasto-ohjelmat 
ovat myös ottaneet yhä useampia työmarkkina-
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  164 osapuolia ohjelmointiin ja  hallinnointiin. Syyskuus-
sa 2003 pidetyssä Euroopan talous- ja sosiaaliko-
mitean kokouksessa hyväks yttiin kokeellinen lau-
sunto rakennerahastojen toimeenpanoa varten 
perustetusta kumppanuudesta , jossa suositeltiin, 
että kumppanuutta vahviste ttaisiin, koska se myö-
tävaikuttaa ohjelmien menestymiseen antamalla 
niille suurempaa legitimiteettiä, helpottamalla nii-
den koordinointia ja lisäämällä sekä niiden vaikut-
tavuutta että niiden lä pinäkyvyyttä. Kumppanuuden 
hyödyt ovat erityisen ilmeisiä Euroopan sosiaalira-
haston ohjelmissa, joissa monet paikallistason toi-
mijat ovat ryhtyneet suoraan toimimaan EU:n ra-hoittamissa ohjelmissa. 
Samalla kun monet ovat samaa mieltä siitä, että 
kumppanuus tuo lisäarvoa rakennerahastojen vai-kuttavuudelle ja vaikutuks ille, se myös vaikeuttaa 
politiikkojen suunnittelua ja toimeenpanoa, mikä saattaa hidastaa päätöksentekoa. Kumppanuudes-ta seuraavat lisävaikeudet ja sen suunnittelun ja 
toimeenpanon parantaminen vaikuttavat siten sel-
västi toisiinsa. 
Keskittyminen 
Keskittymisen tarkoitus on sen varmistaminen, että 
rakennerahastojen vaikutus ei katoa sillä tavoin, että varoja jaettaisiin liian kapeasti joko maantie-
teellisesti, rahoituksellises ti tai politiikan ensisijai-
suuksia katsoen, kun taas samanaikaisesti teh-
dään selväksi, että kai kki vakavissa vaikeuksissa 
olevat alueet saavat tukea. 
Maantieteellistä kohdentamista on ohjattu määritte-
lemällä rakennerahastojen tavoitteiden alaisten 
alueiden tukikelpoisuus. Tässä mielessä on edis-
tytty, ohjelmakausi 2000–2006 on tiukemmin kes-kittynyt kuin kaksi edellistä ohjelmakautta siten, 
että 41% EU:n väestöstä kuuluu Tavoite 1 - ja 2  
-ohjelmien piiriin. Kuitenkin Tavoite 2 -alueiden tunnistaminen tällä ajanjaksolla oli erityisen moni-
mutkaista ja johti joissakin tapauksissa alueiden 
hajanaisuuteen ja varojen hajanaiseen jakoon. Vuosina 2004 – 2006 kaikki 10 uuden jäsenvaltion 
alueet ovat tavoite 1 ohjelman piirissä Prahaa, Bra-tislavaa ja Kyprosta lukuun ottamatta, joiden väes-
töstä yhteensä 31% on tavoite 2 ohjelman piirissä.  
Keskittyminen ensisijaisiin politiikkoihin heijastuu 
komission suuntaviivoissa, joissa määritellään en-
sisijaisia tavoitteita liikenteen, energian, kilpailuky-
vyn, inhimillisten voimavarojen, maaseudun kehit-
tämisen ja kasvavassa mä ärin ympäristökysymys-
ten alalla. Se, että nämä suuntaviivat eivät ole si-
tovia ja että ne joskus ovat liian laveita, on kuiten-
kin heikentänyt niiden vaikutusta. 
Itse asiassa, samalla kun on edistytty, arvioinneis-
sa osoitetaan, että rakennerahastot levittäytyvät 
liian lavealle ja ohuesti. Ohjelmat, joihin kuuluu kaikkia mahdollisia tukikelpoisia toimintoja eivät 
todennäköisesti ole käytännössä toimivia, samalla 
kun niiden hallinnointi on todennäköisesti moni-mutkainen ja kannattamaton ja siihen osallistuu 
useita toimeenpanoelimiä ja liian lavea indikaattori-
järjestelmä.  
Täydentävyys 
Täydentävyysperiaate — periaate jonka mukaan 
rakennerahastojen varoilla ei saa korvata olemas-sa olevaa julkista rahoitusta — on taannut sen, 
että rakennerahastot aidosti lisäävät rahoitusta, 
jonka tarkoitus on alueel lisen kehityksen edistämi-
nen. Tätä periaatetta on näkyvästi noudatettu Ta-
voite 1 -alueilla, joissa järjestelmän monimutkai-
suudesta huolimatta on mahdollista saada selville sijoitettujen varojen mä ärä. Täydentävyysperiaat-
teen käyttöönotto Tavoite 2 - ja 3 -ohjelmissa, eri-tyisesti viimeksi mainitussa, on ollut vaikeampaa, mikä laskee sen arvoa rahastojen tavoitteiden tär-
keimpänä periaatteena. 
Rakennepolitiikan kehitys ja  
vaikuttavuuden hakeminen  
Rakennerahasto-ohjelmien toimeenpanon asian-
tuntemus on kasvanut kokemusten perusteella. 
Ajan mittaan vaatimuksia on tarkennettu asetuk-
sissa, komission vastuualueiden ja tehtävien ohella kansallisten hallitusten ja alueviranomaisten vas-
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 165tuualueet on määritetty tarkemmin. Oikean tasa-
painon löytäminen hallinnollisen budjettikurin ja 
ohjelmien vaikuttavuuden välille on tulevaisuuden 
avainhaasteita. 
Rahoitushallinto ja -valvonta  
— oikea tasapaino? 
Rahoitushallinto- ja valvontamääräyksiä on vahvis-
tettu huomattavasti ajan mittaan. Komissio on 
edelleen budjettiviranomaiselle tilivelvollinen ja 
Euroopan tilintarkastustuomioistuimen ulkopuoli-sen valvonnan alainen rakennerahastojen menojen 
osalta jopa tilanteessa, jossa vastuita hajautetaan 
jäsenvaltioiden hoidettaviksi, mikä luo jännitteitä viimeksi mainitun ja komi ssion tehtävien välille.  
Sopimuksen mukaisesti yhteisöllä ja jäsenvaltioillä on jaettu vastuu EU:n rahoituksen turvaamisesta ja komissiolla on toimivaltuudet petosten, korruption 
ja laittoman toiminnan ehkäisyyn, jotka ovat  
vastoin yhteisön etua. Yksityiskohtaisempien val-vontavaatimusten käyttöönotto ajanjakson 1994–
1999 puolivälissä johti vaikuttavampaan ja tiukem-
paan valvontajärjestelmään yleensä jäsenvaltiois-sa, vaikka — kuten ohjelmia  suljettaessa kohdatut 
ongelmat ovat osoittaneet — jäsenvaltioille on  ollut vaikeaa antaa riittäviä vakuuksia koko toi-meenpanokaudelle ilmoitettujen menojen säännöl-
lisyydestä.  
Ajanjaksolla 2000–2006 komissio työskenteli  
jäsenvaltioiden kanssa valvontamääräysten kehit-
tämiseksi edelleen ja hallintoviranomaisten ja 
maksajaviranomaisten vastuualuejaon selventämi-seksi. Sopivan rahoitushallinnon, -valvonnan ja  
-periaatteiden kehittäminen on laajalti hyväksyttyä, 
vaikka vaatimusten suhtee llisuutta voisikin vielä 
paremmin soveltaa.  
Lisäksi se tosiasia, että komissio antoi asetuksen 
myöhään eli selvästi ohjelmakauden alettua, edel-lisen kauden lopettamisen sattuessa samanaikai-
sesti, aiheutti merkittäviä vaikeuksia vaadittujen 
toimenpiteiden tehokkaassa käynnistämisessä. Tämän yhdistäminen uusien, maksusitoumus- ja 
maksatussääntöjen käyttöönottoon
15 auttaa selit-tämään vuoden 2002 loppuun mennessä makset-
tavien summien voimakasta kasautumista. 
Rakennetoimien kokonaismenot kasvoivat voimak-
kaasti vuonna 2003 ylittäen vuoden 2000 tason ensimmäistä kertaa maksa tusten kokonaismäärän 
ollessa 28.6 miljardia euroa. Tämä näyttää heijas-tavan seuraavia asioita:  
• ajanjaksolla 2000-2006 ‘n+2’ -säännön sovel-
tamisesta seuraavan rahoituskurin, käyttöön-
otettujen toimenpiteiden ja todellisten käynnis-
tysohjelmien yksinkertaistamisen yhteisvaiku-
tus; 
• ajanjaksolla 1994-1999 merkittävä maksusi-
toumusten vähentäminen. 
Menot, jotka seuraavat maksusitoumuksesta olivat 
korkeimmat koheesiorahaston, jonka varoista käy-
tettiin 100% ja ETKR:n, jonka varoista käytet-
tiin 96,5%, osalta. 
Samalla kun alueviranomaiset tunnustavat, että 
valvonnan ja tarkastustoimen tarkoituksena on hal-
linnoinnin ja hallintotavan parantaminen, vaatimus-ten laajuus nähdään usein taakkana, josta saatu 
hyöty ei kata sen hallinnollisia kustannuksia. Ny-
kyisellä ohjelmakaudella ei ole havaittavissa jous-tavuutta varsinkaan ‘n+2’ -säännön soveltamisen 
suhteen (jonka mukaan budjettimäärärahat on käy-
tettävä kahden vuoden ku luessa tai ne menete-
tään). On myös huolta siitä, että kansallisia järjes-
telmiä jäljennetään tarpeettomasti. Erityistä kritiik-
kiä annetaan siitä, että uusista vaatimuksista pää-tettiin loppuvaiheessa, mikä pakotti alueet muut-
tamaan järjestelmiä, jotka oli jo määritelty. Tämä 
johti ohjelman toimeenpanon viivästymiseen ja se puolestaan lisävaikutuksiin ‘n+2’ -säännön takia, 
mikä loi paineita kuluttaa rahaa laadun ja innovaa-
tion kustannuksella. Joidenkin jäsenvaltioiden ja alueiden mukaan komission vaatimien rahoituk-
senvalvontamenettelyjen toimeenpanokustannuk-
set ovat liian korkeat verrattuna saatuun hyötyyn. Kysymys kustannuksista on erityisen ajankohtai-
nen Tavoite 2 -toimien osalta. Näiden osalta on 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  166 todisteita siitä, että toimeenpanokustannusten 
osuus kokonaismenoista on merkittävä. 
Hankkeiden valinta ja toimeenpano 
Suuria hankkeita lukuun  ottamatta (kokonaiskus-
tannukset yli 50 miljoonaa euroa ajanjaksolla 
2000–2006) hankkeen valinta on kyseisen jäsen-
valtion tai alueen vastuulla. Toteutettujen arvioiden mukaisesti hankkeen valintamenettelyjä pidettiin 
yleisesti muodollisina vai kkakin pitävinä niin, että 
käytetään sekä kilpailuky ky- että jonotusjärjestel-
miä. Joissakin tapauksissa  menettelyjä pidettiin 
liian monimutkaisina, mikä saattaa karkottaa joita-
kin mahdollisia hankkeen vetäjiä. Tavoite 1  -ohjelmien osalta  läpinäkyvyyden puutetta havait-
tiin joissakin tapauksissa , samalla kun Tavoite 2  
-alueilla oli todisteita muodollisten perusteiden enenevästä käytöstä ja kasvavasta ammattimai-
suudesta ja läpinäkyvyydes tä. Tavoite 6 -alueilla 
hankkeiden valinta ei ollut selkeää ja siihen osallis-
tui vain pieni määrä osallistujia, vaikka järjestel-
män uutuuden takia hankkeen kehittämiseen kiin-
nitettiin riittämätt ömästi huomiota.  
Julkisten rahastojen hallinnointinormien lisäyksestä 
huolimatta parannuksille on yhä tilaa erityisesti 
suhteessa laajojen sijoitushankkeiden valintaan ja toimeenpanoon. Tavoite 1 -ohjelmien ex post-
arvioinnin perusteella vain kolmannesta tarkaste-
tuista hankkeista täydennettiin alunperin suunnitel-lulla aikavälillä ja kolmannes oli yli vuoden myö-
hässä, samalla kun kaksi kolmannesta tutkituista 
hankkeista ylitti budjet in, 20% maksaessa yli 30% 
enemmän kuin alunperin suunniteltiin. Syitä näihin 
ylityksiin olivat riittämät ön suunnittelu, johon kuului 
maanomistusongelmien ennakoimattomuus, epä-
sopivat kustannusarviot ja hallinnolliset viiveet. 
Seurantajärjestelmien strategisemman  
tehtävän kehittäminen 
Vaikka seuranta on elintärkeä järjestelmän osa, 
kokemus osoittaa, että seurantakomiteoiden toi-
minnan keskipisteessä on selvästi muita asiakoko-
naisuuksia enemmän rahoitushallintokysymykset ja erityisesti rakennerahastojen varojen käyttö pi-kemmin kuin strateginen hallinnointi. Tämä paino-tus vaikuttaa päätöksentekoon myötävaikuttaen 
siihen, että varat käytetään siellä, missä käyttöä on 
kokeiltu ja testattu, ja uudemmat lähestymistavat ja käyttötarkoitukset jäävät sivummalle. Seurantako-
miteoiden strategisemman tehtävän kehittäminen 
on yksi koheesiopolitiikan toimivuuden parantami-sen haasteista. Tässä mielessä on tärkeää, että 
hallintoviranomaiset tunnustavat seurantakomite-
oiden kumppanuusaseman ja että ne eivät ole pel-kästään kumileimasimia, kun itse päätökset teh-
dään muualla. 
Rakennerahasto-ohjelmien arvioinnissa on kiinni-
tetty huomiota seurannan huonoon laatuun ajan-
jaksolla 1994–1999, vaikka parannukset olivat il-
meisiä, ja korostettu seurantakomiteoiden tarvetta saada tarvitsemansa tiedot ohjelmien toimeenpa-
non etenemisestä. 
Vaikka seuranta on voimistunut ajanjaksolla 2000–
2006 siten, että indikaatto reiden käyttö ja tavoittei-
den asettaminen on korostunut, ongelmia on silti. Erityisesti indikaattoreita ei usein ole määritelty selvästi ja joskus niitä on turhan paljon erityisesti, 
kun ohjelmissa keskitytään liian suureen määrään 
erilaisia kohteita. Lisäksi seurantajärjestelmät eivät monissa tapauksissa ole täysin toimivia kolme 
vuotta ohjelmakauden alun jälkeen, ja niiden sovel-
tamista vaikeuttavat ETKR:n ESR:n ja EMOTR-rahaston erilaiset vaatimukset. 
Arviointi 
Rakennerahasto-ohjelmien arviointi kehittyi ja pa-
rani 1990-luvulla, mikä johti suurempaan läpinäky-vyyteen ja tilivelvollisuut een rahastojen hallinnoin-
nissa. Kun vuonna 1988 korostettiin pääasiassa rahastojen toiminnan tarkastusta, kohteena oli myöhemmin erityisesti varsinainen tilintarkastus 
toteutettujen menojen osalta. Samalla kun kaikki 
jäsenvaltiot seuraavat rahastojen käytön arviointiin ryhtymisen vaatimusta ja ovat joissakin tapauksis-
sa siirtyneet käytäntöön muilla politiikan alueilla, 
tapa, jolla se on toimeenpantu, vaihtelee silti huo-mattavasti jäsenvaltioiden kesken, mikä heijastaa 
eri perinteitä ja kulttuureja.  
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 167Aiemmin arvioinneilla oli vain vähän vaikutusta, 
koska niitä tehtiin liian myöhään, jotta niillä olisi 
ollut kyseisiin päätöksiin vaikutuksia. Tähän on-
gelmaan puuttumiseksi nykyiset rakennerahasto-asetuksissa on määräajat suoritusvarauksen arvi-
oinnin toimittamista varten. Komissio valmistelee 
tiedonantoa keskipitkän aikavälin arvioinnin tulok-sista ja suoritusvarauksen jakamisesta vuoden 
2004 aikana. 
Jäsenvaltioilta edellytetään arviointeja nyt ex ante   
-vaiheessa, jäsenvaltioilta ja komissiolta yhteis-
työssä keskivaiheessa ja komissiolta ex post  
-arviointia. Keskipitkän aikavälin arviointia, jonka 
aikajänne on määritelty siten, että tuloksia voidaan 
käyttää, pitävät jotkut liian jäykkänä
16. On myös 
ehdotettu, että ex post -arvioinnin tekeminen kaksi 
vuotta ohjelmakauden loputtua vaikeuttaa tulosten tehokasta hyödyntämistä. 
Alueiden ja jäsenvaltioiden suurempi mukaanotto 
parantaa todennäköisesti tuloksia ja tekee toimet 
hyödyllisemmiksi ja asiaankuuluvammiksi, mikä 
osoittaa sitä, että enemmän huomiota on annetta-va alueellisiin ja kansallisiin tarpeisiin mukautettu-
jen arviointiohjelmien suunnitteluun. 
Ensimmäiset keskivälin arvioinnin tulokset 
Kaikista rakennehasto-ohjelmista ajanjaksolle 
2000-2006 tehtiin keskivälin arviointi. Tätä täyden-
nettiin ennen vuoden 2003 loppua. Tuloksien  alkuperäinen analyysi edellyttää seuraavia toimen-
piteitä: 
• Vuonna 2000 tehdyt strategiset valinnat, erityi-
sesti Lissabonissa ensisijaisiksi katsotut toimet, 
vahvistettiin laajalti (innovaatio, tietoyhteiskunta 
ja verkostot), mistä seuraavien menojen määrä oli noin 60 miljardia euroa tai 30% rakennera-
hastoista. Näitä toimia voidaan korostaa vielä 
enemmänkin, erityisesti innovaation ja ver-kostojen puuttuvien yhteyksien osalta;  
• Huolimatta hitaasta alusta rahoituksen käyttö-
aste on kasvanut ja N+2-sääntö näyttää edistä-neen ohjelmien nopeampaa toimenpanoa. Jois-sakin tapauksissa tämän säännön liian mekaa-ninen soveltaminen on vaikuttanut kielteisesti 
laatuun ja innovatiivisuuteen;  
• Hankkeiden valinta- ja toimeenpanojärjestelmiä 
pidetään aiempaa parempina, mutta joissakin tapauksissa raskaat byrokraattiset menettelyt 
ovat osoittautuneet tehottomiksi; 
• Hallinnon nykyaikaistamiseen, jota rakennera-
hastot osittain edistävät, on liitettävä ‘älykkäitä’ tietojärjestelmiä sen mahdollistamiseksi, esi-miehet ja päätöksentekijät arvioivat toimia jat-
kuvasti ryhtyvät tarpeen vaatiessa korjaaviin 
toimiin. Moniin indikaa ttoreihin perustuvia seu-
rantajärjestelmiä on yksinkertaistettava ja tie-
don strategisempaan käyttöön on keskitettävä 
huomiota; 
• Tavoitteiden saavuttamisen taso on joissakin 
ohjelmissa suhteellisen korkea, erityisesti liiken-teen yhdyskuntarakenteiden osalta. 
Vaikka onkin liian aikaista havaita ajanjakson 
2000-2006 vaikutuksia kokonaisuudessaan, Es-panjassa yhteisön tukikehyksen osana vuosina 
2000 - 2002 tehtyjen sijoitusten vaikutus (rakenne-
rahastot ja kansalliset julkiset menot) arvioidaan 0,4% bruttokansantuotteesta (ja sen ennustetaan 
olevan 2,4% vuonna 2006). 
Suoritusvaraus — antoisa saavutus 
Suoritusvaraus yhdistää useita hyvän hallintokäy-
tännön näkökohtia  erityisesti rahoituksen valvon-
taa, toimeenpanon, seurannan ja arvioinnin vaikut-
tavuutta. Varaus on innovaatio, jonka mukaisesti 
nykyisellä ohjelmakaudella 4% rakennerahastojen varoista pidätetään jaettaviksi 31. maaliskuuta 
2004 mennessä viimeistään alunperin ohjelma-
asiakirjoissa tarkennettujen tavoitteiden saavutta-miseksi. Tavoitteet liittyvät vaikuttavuuteen (pa-
nokset ja saavutetut tulokset), rahoituskysymyksiin 
ja hallinnointiin. Vaikka varauksen toimivuus täytyy vielä testata käytännössä, on se ensiaskel tavoite-
lähtöiseen hallinnointiin ja muodostaa ensi kertaa 
rahoituksellisen houkuttimen hyvälle hallinnoinnille, 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  168 tavoite jonka saavuttaminen on jäsenvaltioille ja 
alueille ymmärrettävästi tärkeää.  
Samalla kun käytetty mekanismi  erityisesti sen 
jäykkyys ja monimutkaisuus  on aiheuttanut huol-
ta, varaus on keskittänyt huomiota tärkeisiin suori-
tuskykyasioihin kuten rahoituksen tarkkaan käyt-
töön ja seurannassa käytettyjen tietojen laatuun. Samanaikaisesti on myös ilmaistu huolta siitä, että 
rahoituksen käytön keskipiste saattaisi viedä huo-
mion pois laadusta.  
Hallinnointikäytäntöjen moninaisuus  
Vaikka rakennerahastomenettelyjä on kuvailtu “yk-
si puoli sopii kaikkiin” -menettelyiksi, arvioinnin tulokset ja muut tutkimukset osoittavat suurta ole-
massaolevien käytäntöjen vaihtelua viranomaisten 
kasvavan rahastojen hallinnointikapasiteetin lisäk-si. Parhaat käytännöt -periaate on ilmaistu asetuk-
sissa ja niitä on selvennetty ja parannettu jokaisel-
la ohjelmakaudella. Samanaikaisesti jokainen jä-senvaltio on käynyt lä pi oman kehityskaarensa 
lisätäkseen kapasiteettiaan toimeenpanna rahasto-EU:n rakennepolitiikan näkyminen alueilla
Tapaustutkimuksissa, jotka tutkivat alueviranomais-
ten mielipiteitä EU-politiikasta, joihin viitattiin osassa 3, kerättiin myös näiden mielipiteet rakennerahasto-
jen toimivuudesta. Haastatellut olivat yksimielisiä 
rahastojen myönteisestä vaikutuksesta Tavoite 1 -alueilla, erityisesti yhdyskuntarakenteeseen ja 
kaikkein eniten koheesiomaissa, joissa henkeä 
kohden laskettujen bruttokansantuotteiden lähen-tymiskehitys kohti EU:n keskiarvoa oli kansallisen 
politiikan tärkein tavoite. 
Toisilla Tavoite 1 -alueilla, jotka saivat vähemmän 
rahoitusta, tunnustettiin (e simerkiksi Flevolandissa 
ja Highlandsin ja Islandsin alueella) että Tavoite 1 -tuen saaminen oli johtanut alueiden voimakkaam-paan priorisointiin kansallisessa aluepolitiikassa.  
Tavoite 2 -alueilla tapaustutkimukset vahvistavat 
asiaankuuluvien aluekohtaisten tietojen saatavuus-vaikeudet kehityksen ja sen tosiasian valaisemisek-
si, että kyseeseen tulevat rahoitusmäärät eivät 
yleensä olleet riittäviä kääntämään alueiden rappeu-tuneisuuskehitystä uuteen nousuun.  
Kuitenkin Tavoite 2 -alueet ovat usein niitä, joiden 
alueilla on eniten ongelmia, koskivatpa ongelmat väestösuuntauksia, koulutustasoa, perinteisten teol-
lisuudenhaarojen rakennemuutosta, työttömyyttä, 
ympäristöä ja niin edelleen. Liikeyritysten sijoitukset keskittyvät yleensä alueen toisiin osiin tai naapuri-
alueille jättäen rakennerahastot yksin vastaamaan 
tuesta.  
Monissa tapauksissa rakennerahastojen laadullisen 
vaikutuksen korostaminen määrällisen sijaan erityi-
sesti alueilla, joilla rakennerahastojen tulot olivat suhteellisen pienet, joko suhteessa bruttokansan-
tuotteeseen, sijoituksiin tai kansalliseen budjettiin. 
Näissä tapauksissa kumppanuus yhdessä ohjel-moinnin ja aluetason integroidun strategian toi-
meenpanon kanssa mainittiin useimmin yhteisön 
lähestymistavan johdannosta käsin. Tämän katsot-tiin voimistaneen toimielinkapasiteettia ja vielä 
enemmän arviointia varten tarvittavaa asiantunte-
musta, erityisesti suhteessa vaakasuoriin asiakoko-Alustavia tuloksia Espanjan Tavoite  
1 -alueilta vuosilta 2000-2002 
• Helpompi pääsy: 476 km maantietä tai mootto-
riteitä ja 173 km rakennettuja tai kunnostettuja rautateitä; 810 km rakennettuja energianjako-
verkkoja; 250 km rakennettua kaasuputkea; 
• tukea tuottavalle ympäristölle: nostovaikutuk-
sella tuettua 4 600 pk-yritystä, joiden sijoitusten 
arvioidaan olevan noin 12,2 miljardia euroa;  
• tietoyhteiskunnan kehittäminen: tukea 1 503 
tutkimuskeskukselle ja 48 199 tutkijalle; 26 864 
ADSL-liittymän rakentaminen; 
• inhimilliset voimavarat: noin 7 miljoonaa Eu-roopan sosiaalirahaston tukemaa ihmistä, jois-
ta 57% sai koulutusta. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 169ja vaikuttavammin ajan mittaan.  
On kolmen tyyppisiä lähestymistapoja rakennera-
hastojen hallinnointiin: 
• voimakkaan keskitetty lähestymistapa, jota 
pääasiassa käytetään sektorikohtaisiin oh-
jelmiin; 
• sekoitus keskitettyjä ja hajautettuja ohjelmia; 
• hajautettu lähestymistapa, jota sovelletaan alu-
eellisempiin ohjelmiin. Järjestelmät ovat kehittyneet ajan mittaan, usein 
kehittyen keskitetystä lähestymistavasta sekoituk-
seen ja siitä edelleen hajautetumpaan lähestymis-tapaan. Arviointien tulokset osoittavat, että joko 
keskitetty tai hajautettu lähestymistapa on tehok-
kaampi, vaikka viimeksi mainittu on sitä yleensä, koska se helpottaa alueellisiin tarpeisiin vastaa-
mista.  
Keskitetty lähestymistapa on yleensä tehokkaampi 
johtuen nopeammasta päätöksenteosta ja suu-
remmasta joustavuudesta, mutta vastaten vähem-
män alueen tarpeisiin, se käyttää enemmän perin-teisiä menettelyjä, jotka voivat toimia innovaation naisuuksiin, kuten mahdollisuuksien tasa-arvoon, kes-
tävään kehitykseen tai innovaatioon. 
Lukuun ottamatta varsin autonomisia alueita yhteisön 
politiikkojen soveltaminen ei yleisesti ottaen näytä 
muodollisesti koordinoidulta. Samanaikaisesti koor-
dinoinnin mahdollisuutta estää vahvan alueellisen hal-linnointirakenteen puute. Miltei yksimielisenä mielipi-
teenä oli kuitenkin, että nykyisellä ohjelmakaudella on 
enemmän koordinointia kuin edellisillä ohjelmakausilla johtuen saadusta kokemuksesta. 
Kuitenkin hallinnointi-, arviointi- ja valvontakulujen mer-
kittävää kasvua ohjelmakaudella 2000–2006 arvostel-tiin paljon (yhdessä tutkimuksista mainittiin kokonais-
kustannusten kasvu 5%:ista 20%:iin). Koheesiopolitii-
kan hallinnointimenettelyjen monimutkaisuuteen oltiin myös laajalti tyytymättömiä, ja tyytymättömyys on li-
sääntynyt jokaisella ohjelmakaudella. Toisaalta yhteis-
työtä työmarkkinaosapuolten, liikeyritysten ja muiden järjestöjen kanssa pidettiin yleensä merkittävänä edis-
tysaskeleena, jonka jatkamista kannatettiin. 
Alueiden komitean ehdotukset rakennerahastojen 
hallinnoinnin parantamisesta 
Alueiden komiteaa pyydettiin valmistamaan kertomus 
tavasta, jolla koheesiopolitiikan hallinnointi voitaisiin yksinkertaistaa vuoden 2006 jälkeen, perustuen raken-
nerahastojen ruohonjuuritason hallinnoinnista vastaavi-
en viranomaisten laajaan seurantatutkimukseen. Löy-döksistä keskusteltiin Leipzigin konferenssissa touko-
kuussa 2003, ja ne esiteltiin Euroopan komissiolle hei-
näkuussa 2003. Komitean suositukset ovat seuraavan-laiset: 
• enemmän johdonmukaisuutta ja tiukempaa koor-
dinointia sekä sisäisesti (eri rahastojen kesken, eri 
komission osastojen kesken ja eri valtionhallinnon osastojen kesken) sekä ulkoisesti (yhteisön, kan-
sallisten ja alueellisten ohjelmien kesken); 
• läheisyysperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen 
parempi soveltaminen siitä peruslähtökohdasta, 
että alue- ja paikallisviranomaiset ovat yleensä 
sopivimmat elimet poliittisia päätöksiä tehtäessä ja niitä tehokkaasti toimeenpantaessa; 
• yhteisöperustaisen alueellisen lähestymistavan jatkaminen; 
• varojen hoito, koska koheesiopolitiikkaa vähem-
min varoin ei voi edes ajatella; 
• sektorikohtaisten politiikko jen kasvanut vaikutus 
yhteenkuuluvuuteen; 
• menettelyjen yksinkertaistaminen ja jaetun vas-
tuun voimistaminen; 
• alueellisen yhteistyön tärkeyden suurempi tunnus-
taminen keinona integraation saavuttamiselle. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  170 vastaisesti. Vaikka useimmat koheesiomaat ja Ete-
lä-Italian alueet käyttivät keskitettyjä järjestelmiä 
ensimmäisen ohjelmakauden aikana, suurempi hajauttaminen on ilmeistä viimeksi mainituilla ajan-jaksoilla, vaikkakin vähem män Portugalissa kuin 
muualla, Italian, Espanjan ja Kreikan alkaessa ha-jauttaa vuosina 1994–1999 ja Irlannin vuosina 2000 - 2006. 
Muualla Itä-Saksan Tavoite 1 -alueilla ja muiden 
maiden Tavoite 1 -alueilla on hajautetut järjestel-mät, jotka joskus voivat olla monimutkaisia, mutta 
voivat myös toimia tehokkaasti.  
Rakennerahastojen hallinnointi Tavoite 2 -alueilla 
on yleensä hajautettua. Jopa maissa, joissa on 
keskitetyt perinteet, kuten Ranskassa ja Yhdisty-
neessä kuninga skunnassa, on ollut voimakkaita 
päätöksentekoviranomaisten hajauttamispyrkimyk-
siä ja pyrkimystä Tavoite 2 -alueiden hallinnolli-
seen autonomiaan. Yleisemmin Tavoite 2  -ohjelmat on enenevässä määrin integroitu aluepo-
litiikan rakenteisiin. 
Laajentuminen ja koheesiopolitiikka: 
haasteita edessä  
Rakennerahastojen tuki on erittäin tärkeää uusille 
jäsenvaltioille vahvistettaessa niiden talouden kil-
pailukykyä ja kurottaessa kiinni eroa muuhun 
EU:iin henkeä kohti lasketun bruttokansantuotteen perusteella. Nykyisen, liittymistä edeltänyttä, eri 
rahastoista saatua kokemusta tarkastellaan alla, ja  
joitakin opetuksia on saatu neuvotteluissa kansalli-sista kehityssuunnitelmista ja ohjelmista rakenne-
rahastojen toimeenpanoa varten ajanjaksolla 
2004–2006. 
Kokemus unioniin liittymistä  
edeltävistä rahastoista  
Ajanjaksolla 2000–2006 EU maksaa hakijamaille 
rahallista tukea noin 3 miljardia euroa vuodessa. 
Tuki tulee kolmesta eri lähteestä: ISPA (liittymistä edeltävän tuen rakennepolitiikkojen väline), josta rahoitetaan liikenne- ja ympäristöhankkeita; SAPARD (liittymistä edeltä vien maatalouden ja 
maaseudun kehittämisen toimenpiteiden erityis-toimet), jonka nimestä selviää sen käyttötarkoitus ja PHARE, joka rahoittaa hallinnollisen ja toimielin-
kapasiteetin voimistamista valmisteltaessa unioniin 
liittymistä. 
Liittymistä edeltävä tuki oli tarkoitettu osittain opiksi 
kyseisille maille siitä, ku inka käyttää rahoitusta te-
hokkaasti ennen suurempien, liittymistä seuraavien 
rahahanojen avaamista. Niiden odotettiin kehittä-
vän siksi toimielinjärjestelyjä, jotka voisivat parhai-
ten heijastaa paikallisia olosuhteita ja tarpeita, myös EU:n normien noudattamista julkisia varoja 
hallinnoitaessa. 
PHARE  
Vuodesta 2000 PHARE on auttanut hakijamaita 
valmistautumaan unioniin liittymiseen budjetin 
noustessa 1,6 miljardiin euroon vuodessa ja tär-keimpien kohteiden ollessa seuraavat: 
• toimielinten rakentaminen (30%),  
• sijoittaminen yhteisön säännöstön soveltamista 
varten vaadittuun säädöskokoelmaan (35%),  
• taloudellisen ja yhteiskunnallisen yhteenkuulu-
vuuden tukeminen (35%). 
Kun 10 uutta jäsenvaltiota ovat liittyneet unioniin 
toukokuussa 2004, saavat edelleen PHARE-tukea 
ainakin kolme vuotta. Bulgariassa ja Romaniassa 
ohjelmaa voidaan jatkaa vielä senkin jälkeen. 
ISPA  
ISPA vastaa laajalti koheesiorahastoa ja tukee si-
joitustoimintaa liikennejärjestelmiin ja ympäristö-
alan yhdyskuntarakenteisiin, joista kumpikin oli laiminlyöty vuosikymmeniä ennen siirtymäajan al-
kua ja joista kumpikaan ei täytä nykyaikaisen ta-
louden vaatimuksia. Liikenteen osalta ensi sijalla ovat tärkeimmät maantiet, jotka on määritelty lii-
kenteen yhdyskuntarakenteiden tarpeiden kartoi-
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 171tuksessa (TINA), joka liittää hakijamaat nykyisiin 
jäsenvaltioihin, kun taas tuki ympäristön parannuk-
seen keskittyy vesihuoltoon  ja jätevesihuoltoon ja 
kiinteän jätteen käsittelyyn. 
Tukea, jonka kokonaismäärä on hieman yli 1 mil-
jardi euroa vuodessa, annetaan vain yli 5 miljoo-
nan euron hankkeille. Vuosina 2000 – 2001, toi-meenpanon kahtena ensimmäisenä vuotena pon-
nisteltiin kovasti tukikelpoisten hankkeiden ja toi-
meenpanon kannalta välttämättömien hallintora-kenteiden valmistelussa. Vuoden 2002 loppuun 
mennessä 249 hanketta, joiden ISPA-sitoumukset, 
3,2 miljardia euroa, komissio oli hyväksynyt, jakau-tuivat varsin tasaisesti liikenteen ja ympäristötoi-
men kesken, ja liikenteen osalta maanteiden ja 
rautateiden kesken, useimpien hankkeiden tähdä-tessä olemassa olevan yhdyskuntarakenteen uu-
distamiseen ja nykyaikaistamiseen.  
Maat ovat valinneet yhä enemmän kansallisten 
liikenne- ja ympäristöstrategioiden mukaisia hank-
keita käyttääkseen saatavilla olevia rajallisia varoja 
parhaalla mahdollisella tavalla.  
ISPA on myös myötävaiku ttanut asiantuntemuksen 
ja hallinnollisen kapasiteetin rakentamiseen, mitä 
on tuettu sekä antamalla teknistä tukea hankinta-menettelyä, rahoitushallintoa, hankkeiden valmis-
telua, teknisten asiakirjojen valmistelua ja kustan-
nus-hyötyanalyysiä koskeval le koulutukselle että 
komission laajan hajautetun toimeenpanojärjes-
telmän (EDIS) avulla.  
SAPARD 
SAPARD:ista myönnetään  500 miljoonaa euroa 
vuodessa hakijamaiden auttamiseen niiden toi-
meenpannessa yhteisön YMP-säännöstöä ja jär-
jestäessä maataloutensa rakenteet ja maaseutu-alueensa uudella tavalla. Tuki perustuu maiden 
laatimiin kehityssuunnitelmiin , jotka sisältävät rajal-
lisia määriä toimenpiteitä, kuten laadunvarmistus-
järjestelyt, eläinlääkintä- ja kasvinterveysvalvonta-
toimenpiteet tai tuottajajärjestöjen perustaminen ja 
maarekisterin laatiminen. Tasapaino eri toimenpi-teiden välillä vaihtelee maittain, vaikka suuri osa menee jalostukseen ja markkinointiin (26% koko-naismäärästä) ja maatiloille ja maaseudun yhdys-
kuntarakenteisiin (suunnilleen toiset 20%). 
Huolimatta ohjelman hitaasta toimeenpanosta
17 
SAPARD:in vaikutus on ollut myönteinen hakija-
maissa rohkaisemalla niitä perustamaan rahoitus-
rakenteita ja valvontajärj estelmiä, jotka muistutta-
vat jäsenvaltioiden järjestelmiä, auttaen niitä ra-
kentamaan hallinnollista kapasiteettia. 
Kokemuksia kansallisista 
kehityssuunnitelmista 
Siirtymäajan haaste 
Hakijamaiden ensimmäinen ohjelmakausi, jolloin 
ne saavat rakennerahastoista varoja on varsin  
lyhyt, 2004 - 2006. Se on sekä mahdollisuus joh-donmukaisen aluekehitysstrategian luomiselle että 
haaste EU:n rakennepolitiikalle maiden mukautta-
essa sitä kansalliseen politiikan kehykseen ja  perustaessa asiaankuuluvia toimeenpanomeka-
nismeja. 
Tämän lyhyen ohjelmakauden ajan on sovittu kes-
kittämään rakennetoimet muutamaan ensisijaiseen 
alueeseen niin, että vaikutukset ovat mahdollisim-
man suuret ja toimeenpano mahdollisimman yk-sinkertaista. Neljässä suurimmassa jäsenvaltiossa 
(Puolassa, Unkarissa, Tšekin tasavallassa ja Slo-
vakiassa), tukea toimeenpannaan yhteisön tukike-hyksestä, johon liitetään toimintaohjelmia ja muis-
sa maissa yksittäisen ohjelma-asiakirjan avulla. 
Kokonaistukimäärä, mukaan lukien koheesiorahas-
to, on hieman yli 7,3 miljardia euroa vuodessa 
vuoden 1999 hintojen perusteella. Tämä määrä 
kasvaa kansallisen hallituksen yhteisrahoituksen avulla, joka itsessään edustaa merkittävää kasvua 
yli olemassaolevien tasojen, asettaen uusia haas-
teita viranomaisten budjetille, jotka ovat pienenty-neet useissa maissa viime vuosina suhteellisen 
hitaan kasvun takia (Taulukko A4.11). 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  172 Uudet strategiat 
Tärkein tavoite on kaikissa hakijamaissa saavuttaa 
ja pitää yllä voimakasta talouskasvua elintason nostamiseksi ja työllisyyden parantamiseksi. Kan-
sallisissa kehityssuunnitelmissa on eroja jaettaes-
sa tukea eri toimenpidekokonaisuuksille, mikä hei-jastaa yhteiskunnallisten ja taloudellisten olosuh-
teiden ja ensisijaisiksi katsottujen kohteiden vaihte-
lua. Yhdyskuntarakenteiden rahoittamiseen suun-tautuva sijoitustoiminta vaihtelee Slovenian 
19%:sta Kyproksen 78%:iin, joka suuntautuu yleis-
sivistävään ja ammattikoulutukseen ja muihin  Oojelmiin, Maltan 14%:ista Slovenian 28%:iin ja  
tuottaviin sijoituksiin, Tšekin tasavallan 14%:ista 
Slovenian 54%:iin, josta suuri osa suuntautuu  pk-yrityksille. 
Maiden valmistelemissa ohjelma-asiakirjoissa 
määritellään ja osoitetaan joitakin tärkeimpiä  kehitystarpeita, mikä on tärkeää, ottaen huomioon, 
että rakennerahastojen ja kansallinen osara-
hoituksen osuus on todennäköisesti noin 25%  kaikista julkisista rakenneinvestointimenoista. 
(Asiakirjojen mukainen kokonaiskasvun tavoite  
on Lissabonin strategian mukainen). Puolassa, Unkarissa ja Tšekin tasavallassa aluekehityk- 
sen toimintaohjelmat on suunniteltu siten, että  
keskusvallan viranomaiset ja alueelliset viranomai-
set jakavat toimeenpanovaltuudet ja merkittävä 
osa kokonaisbudjetin varoista on jaettu niitä var-
ten. 
Kuitenkin useimpien maiden ohjelmissa määritel-
lään suuri määrä eri toiminta-alueita ja liian usein 
niissä ei ole selvää painopistettä tai strategista  visiota. Nykyisten jäs envaltioiden kokemuksen  
perusteella tämä vaikeut taa ohjelmien toimeenpa-
noa ja vähentää niiden vaikutuksia, jollei tilannetta korjata.  
Analyysimenetelmiä ja käytettyjä tietolähteitä on 
kehitettävä edelleen ohjelmien tason nostamiseksi vuoden 2006 jälkeen. Monien ohjelmien osalta on 
tarkasteltu vain vähän rakennerahastojen ja kan-
sallisten politiikkojen välistä suhdetta, kun vaa-kasuorat aihepiirit kuten ympäristö ja tasa-arvo eivät ole riittävästi ohjelmissa mukana. 
Ohjelmien muotoilua tuettiin kaikissa maissa  
niiden vaikutusten ex ante -arvioinneilla, jotka  toimeenpantiin enimmäkseen ulkoisten arvioijien 
ryhmien toteuttamina. Näiden mukaisesti yhteisön 
tukikehysten arvioidaan kasvattavan brutto-kansantuotetta Unkarissa noin 4% ja Puolassa 
hieman yli 3%, kun kerrannaisvaikutukset on  
huomioitu (ts. bruttokansantuote on tämän sum-man tuella korkeampi kuin muutoin olisi), samalla 
kun sijoittamisen Unkariin arvioidaan kasvavan 
8%:iin bruttokansantuotteesta ja Puolan työttö-myyden laskevan miltei 2%:iin työvoimasta vuon-
na 2007. 
Toimeenpanon haaste 
Rakennerahastot edellyttävät huolellista valmiste-
lua vaadittavien hallintorakenteiden perustamisen 
ja saadun rahoituksen hallinnoinnin kautta. Nämä valmistelut aloitettiin joki n aika sitten perussopi-
musten neuvottelujen yhteydessä. 
Valmisteluvaiheessa hakijamaat ovat edistyneet 
silminnähden hallintoviranomaistensa eri osapuol-
ten tehokkaamman yhteistyön aloittamisessa,  
mikä on johtanut paremmin koordinoituihin ja  tehokkaampiin ohjelmiin. Henkilöstön koulutta 
miseksi on tehty paljon erityisesti asiaankuulu-
vissa ministeriöissä ja toimeenpanovirastoissa,  kun taas parannuksia on tehty monissa alue-  
ja paikallisviranomaisten virastoissa. Rakennera-
hastojen toimeenpano vaikuttaa kuitenkin hakija-maiden hallinnon moniin eri osiin, keskushallinnon 
strategisista suunnitteluyksiköistä yksittäisten 
hankkeiden valinnasta vastaaviin paikallisviran-omaisiin. Hallinnollisen kapasiteetin kysymys  
todennäköisesti jää päähuolenaiheeksi ajanjak-
solla 2004–2006 ja sen jälkeen. Tämän vahvista-minen jatkossa, mikä johtuu osittain kokemuk-
sesta, on välttämätö n ehto ohjelmien toi-
meenpanon lisähajauttamiselle vuoden 2006 jäl-
keen. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 173Yleisenä johtopäätöksenä ohjelma-asiakirjat ja 
suunnitellut toimet heijastavat ajanjakson 2004–
2006 siirtymäkauden luonnetta, jolla valmistellaan 
strategioita ja rakenteita niiden toimeenpanemi-seksi seuraavalla ohjelmakaudella. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  174 Hakijamaiden tuleva isuuden haasteet 
Samalla kun on houkuttelevaa pitää hakijamaita yhte-
nä yksikkönä, jolla olisi yhtenäiset piirteet ja ongelmat, niin ei kuitenkaan läheskään ole. Vaikka rakenneon-
gelmat ovat sekä akuutteja että laaja-alaisia miltei 
kaikkialla siten, että paljon perusyhdyskuntarakentees-ta on tuhoutunut, toimintakyvytön tai sitä ei ole, näiden 
ongelmien luonne ja laajuus eroaa merkittävästi maas-
ta ja alueesta toiseen. Tämä heijastuu henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen eroina, jotka ovat suu-
rempia kuin olemassaolevien EU:n jäsenvaltioiden 
maiden ja alueiden väliset erot. Olennaisempaa on, että kaikenlaiset erot ovat yleensä paljon suuremmat 
kuin olemassa olevilla Tavoite 1 -alueilla. Tämä vaikut-
taa huomattavasti rakennepolitiikan suunnitteluun. Jo-ka alueen osalta tavoitteena on ollut yrittää tunnistaa 
pahimpia puutteita, jotka heikentävät kilpailukykyä ja 
ovat sisäisen sijoitustoiminnan esteenä, asettaa näi-den ongelmien ratkaisu ensi sijalle niin, että mahdolli-
simman kovan kasvuvauhdin saavuttaminen mahdolli-
simman pian on mahdollista. 
Alueelliset erot vieläpä vaikuttavat laajenevan edelleen 
pikemminkin kuin kapenevan, kehityksen keskittyessä 
suurimpiin kaupunkeihin, erityisesti pääkaupunkeihin, ja niiden ympäristöön, jotka ovat uusien toimien, erityi-
sesti palvelujen, kasvun keskiössä. Tätä suuntausta 
vahvistaa ulkomaisten suorien sijoitusten samanaikai-nen keskittyminen samoille paikkakunnille palvelujen 
ja ammattitaidon houkuttelemina. 
Viestintäyhteydet  ovat kuitenkin selvästi riittämättö-
mät kaikissa maissa. Siitä seuraa, että lähiliikenteen 
määrä, jopa pääkaupunkeihin suuntautuvan, on sel-
västi pienempi kuin olemassa olevissa jäsenvaltioissa (alle kolmasosa siitä). Liikenneyhteyksien parantami-
sen on oltava ensi sijalla, ei pelkästään kehityksen 
mahdollistamiseksi, mutta myös alueiden ja maiden välisen kaupan lisäämisen helpottamiseksi. Nykyään 
jäsenvaltioiden välinen kauppa on yhä vähäistä, huo-
limatta niiden luonnollisten kauppakumppaneiden luonteesta ja sitä on ehdottomasti voimakkaasti lisät-
tävä niiden kasvun edistämiseksi. Vaikka ne voittavat-
kin Euroopan laajuisten liikenneverkkojen suunnitellus-ta laajentamisesta, suunnitellut uudet reitit on suunni-
teltu pitkälti liittämään ne olemassa oleviin jäsenvalti-oihin pikemminkin kuin toisiinsa. 
Hajanaisemman kasvumallin  katsotaan johtuvan 
väestön vähäisestä tiheydestä monilla alueilla ja sijoi-
tuksia houkuttelevien ja taloudellisen kasvukeskuksen 
tehtävään sopivien, suurempien kaupunkien puuttees-ta. Vain Puolassa on useita suuria kaupunkeja (vähin-
tään 250 000 hengen kaupunkeja), jotka voisivat olla 
kasvukeskuksia pääkaupungin ohella. Kahdeksalla 41 uusien jäsenvaltioiden NUTS 2 alueesta (5 Puolassa, 
kaksi Slovakiassa ja yksi Tšekin tasavallassa) ei ole 
yli100 000 asukkaan kaupunkeja ja suurin osa väes-töstä asuu alle 20,000 asukkaan kaupungeissa tai ky-
lissä. Tämä asutusmalli yhdessä vallitsevan talousra-
kenteen kanssa heikentää todennäköisesti talouden kehitystä, ellei kaupunkien välillä ole hyviä liikenneyh-
teyksiä, jotka helpottaisivat ihmisiä siirtymään kaupun-
gista toiseen töihin tai palvelujen äärelle, mikä saattaa olla tilanne useissa pienissä kaupungeissa. 
Samalla kun liikenneverkostojen parantaminen on 
olennaisen tärkeää kestävälle kehitykselle, se on saa-vutettava ilman ympäristön  vakavaa vaurioitumista, 
erityisesti siksi, että vuosikymmeniä jatkunut teollisuu-den aiheuttamien vaurioiden korjaamatta jättäminen on jo vaurioittanut monia alueita. Koska moottoriteitä 
ei ole tarpeeksi ja maantiet ovat yleensä huonossa 
kunnossa, liikenteenparannuspolitiikkaan on sisällytet-tävä suhteellisen laaja-alainen uusien teiden raken-
nus- ja vanhojen laajennusohjelma. Kuitenkin ympäris-
tö – ja ruuhka – näkökohtien perusteella on tarvetta vahvistaa rautatieverkostoa, jottei liikenne siirtyisi rau-
tateiltä maanteille. Tämä tarkoittaa raiteiden kunnon 
parantamista, niiden sähköistämistä ja kaksoisraiteis-ten rautateiden määrän lisäämistä ja maiden välisten 
yhteyksien toimivuuden varmistamista (raideleveyden 
normalisoinnilla ja sähkönjakeluverkkojen avulla. Se myös tarkoittaa paikallisten olosuhteiden muutosten 
huo mioimista, kuten koordinoidun liikennepolitiikan 
suunnittelua – jotakin, joka monista nykyisistä jäsen-valtioista puuttuu – millä saavutetaan kyseisen alueen 
kehitystavoitteet minimoimalla ympäristöhaitat. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 175 
Liikenteen kehittäminen ei ole vielä kuitenkaan riittä-
vän pitkällä. Niiden on oltava osa johdonmukaista ke-
hityspolitiikkaa, joka painottaa yleissivistävän koulu-
tuksen ja ammattikoulutusjärjestelmien  uudistamis-
ta niin, että ne täyttävät työmarkkinoiden tarpeet, jotka liikenteen vaatimusten tavoin ovat erilaisia alueelta toiselle, mikä heijastaa taloudellisen toiminnan mallia. 
Vaikka koulutustaso on huomattavan korkea eli että 
hakijamaissa useammat ihmiset ovat kouluttautuneet yli peruskoulutuksen kuin EU:n nykyisissä jäsenvalti-
oissa, yleissivistävän ja ammattikoulutuksen ohjelmat 
eivät ole varustaneet nuoria toimimaan uuden talou-den työmarkkinoilla. Lisäksi suhteellisen harvat ihmiset 
opiskelevat korkeakoulututkintoon asti, koska työelä-
mään pääsyn jälkeen jatkokoulutusmahdollisuudet – elinikäiseen oppimiseen – ovat rajalliset.  
Tuottavien sijoitusten  tukeminen on aivan yhtä tär-
keää, erityisesti ottaen huomioon laajan mittakaavan 
muutokset toiminnan rakenteessa, joiden on tapahdut-
tava ja jotka vaihtelevat edelleen maiden kesken, mikä 
heijastaa talouden mallia. (Maatalous työllistää 19% Liettuan ja Puolan työllisestä työvoimasta, 5% Tšekin 
tasavallan työvoimasta; 17% Prahassa ja Bratislavas-
sa liike- rahoituspalvelujen työvoimasta, 3% osissa Puolaa.). Liikeyritysten sijoitusten tukeminen on kui-
tenkin vaikeaa järjestää toimivasti tilanteessa, jossa 
useimmat palvelusektoreitaan laajentavat yritykset ovat yhä hyvin pieniä (alle 10 hengen yrityksiä) ja jol-
loin liikeyrityspalveluita ei yleisesti ottaen ole. Näin on 
erityisesti alueilla, joilla palveluala on hyvin alikehitty-nyt ja joilla rakennemuutoksen tarve on ilmeisin.  
Innovatiivisen kapasiteetin  luomisen tukeminen on 
ehdottomasti tärkeää tuettaessa liikeyrityksiä, neuvon-
tapalvelujen perustamisen ja rahoitustuen myöntämi-
sen ohella. Jälleen kerran tarpeet vaihtelevat alueit-
tain, mikä heijastaa T&K-menojen suuruuseroja, tut-kimuskeskusten sijoittumista ja niiden ja paikallisten 
liikeyritysten välisiä yhteyksiä. (T&K-menot vaihtelevat 
esimerkiksi Slovenian 1½%:ista bruttokansantuottees-ta, ja Prahaa ympäröivän Stredni Cechyn alueen miltei 
4%:ista Latvian. Bulgarian ja Romanian ½%:iin brutto-
kansantuotteesta laskettuna ja useiden Puolan, Unka-rin ja Bulgarian korkeintaan noin 0,2%:iin.)  
Rakenteellisten tarpeiden tunnistaminen on kuitenkin 
vain ensimmäinen vaihe muotoiltaessa aluekehitys-
strategioita. Kaikkia näitä tarpeita ei voida tyydyttää samanaikaisesti. On aivan yhtä tärkeää määritellä toi-
minta-alueiden kannalta ensisijaiset toiminnot, sen jär-
jestyksen määrittelemiseksi, jossa sijoitushankkeet to-
teutetaan pitkän aikavälin talouskehityksen osana, 
jonka tavoitteena on seurata tilannetta kyseisellä alu-
eella ja tarkastella niiden välisiä toimia niiden kasvu-vaikutusten maksimoimiseksi. 
Politiikantekijöiden pahin ongelma, joka koskee kaikkia 
maita, mutta erityisesti suurempia maita, on kuinka kauan rakennetukea pitäisi keskittää pääkasvukes-
kuksiin, joissa sijoitusten tulos on todennäköisesti väli-
tön ja kuinka pitkälle se pitäisi levittää tarpeiden mu-kaan eri alueiden käyttöön. Jo valmiiksi kilpailukykyi-
simpiä alueita vahvistamalla saatettaisiin saavuttaa 
paras mahdollinen kasvu lyhyellä aikavälillä, jakamalla tukea tarpeiden mukaan parannetaan enemmän si-
säistä yhteenkuuluvuutta ja varmistetaan tasapainoi-
nen kehitys pitkällä aikavälillä. Valinta on vaikea: toi-saalta heikommat alueet voittavat ensimmäisen tyypin 
strategialle enemmän pitkällä aikavälillä, ne vaativat 
todennäköisesti yhdyskuntarakenteiden vähimmäis-tasoja ja muita pääomamuotoja, mikä osoittaa, ettei 
niiden tarpeita voida jättää huomiotta lyhyelläkään ai-
kavälillä. Toisaalta on otettava huomioon hallinnolliset rajoitukset, jotka estävät suurien tukimäärien kohdis-
tamista vähiten kehittyneille alueille. 
Viimeksi mainittua kohtaa ei voi jättää huomiotta. 
Aluekehityspolitiikkaa, se on tunnustettava, toimeen-
pannaan asiayhteydessä, jossa hallinnollinen suun-
nittelu- ja hallinnointikapasiteetti  on kyseenalainen, 
rakenteellisten ongelmien ratkomiseen tarvittava ko-kemus ja asiantuntemus ei ole riittävää ja eri viran-
omaisten välisen koordinaation keinot ovat puutteelli-set. Tämä rajoittaa ilmiselvästi toimeenpantaviksi so-
pivien ohjelmien toimeenpanoa. Se tarkoittaa, että ra-
hoitus rakennesijoituksia varten on yhdistettävä nykyi-seen hallinnonkehittämistukeen henkilöstön koulutusta 
ja ohjelmien tehokkaiden hallinnointi-, koordinointi-, 
seuranta- ja arviointi keinojen kehittämistä varten eri-tyisesti aluetasolla.  
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  176 Keskustelu koheesiopolitiikan 
tulevaisuudesta 
Komissio käynnisti keskus telun koheesiopolitiikan 
tulevaisuudesta niinkin aikaisin kuin vuoden 2001 
alussa. Komisaarien kollegio osallistui myös kes-
kusteluun. Komission puheenjohtaja ja jotkut ko-missaareista osallistuivat useisiin konferensseihin. 
Kollegio on seurannut keskustelussa esille nostet-
tujen asioiden tilanteen kehittymistä useissa ker-tomuksissa, jotka se on antanut kyseisen ajanjak-
son aikana. 
Tammikuun 31. päivänä vuonna 2001 komissio 
antoi toisen taloudellista ja sosiaalista  
yhteenkuuluvuutta käsittelevän kertomuksen 
[COM(2001) 24 final]. Kertomuksessa analysoitiin ensimmäisen kerran laajentumisen asettamia 
haasteita ja siinä avattiin keskustelu koheesiopoli-
tiikan päälinjoista vuoden 2006 jälkeen.  
Toukokuun 21. ja 22. päivänä 2001 komissio piti 
toisen Eurooppalaisen koheesiofoorumin, johon 
monet osallistuivat (miltei 2 000 rekisteröityä ja 1 700 muuta läsnä ollutta) ja korkean tason polii-
tikkoja oli myös mukana.  
'Yleisten asioiden' neuvostossa 11. päivänä kesä-
kuuta 2001 komissio kirjasi ylös nykyisten ja tule-
vien jäsenvaltioiden ilmaiseman huolestumisen, 
joka ilmaistiin erityisesti Espanjan valtuuskunnan esittämässä muistiossa, jossa käsiteltiin laajentu-
misen vaikutuksia taloudelliseen ja sosiaaliseen 
yhteenkuuluvuuteen. Komissio julisti siis, että se jatkaisi työtään ja raportoisi säännöllisesti neuvos-
tolle. Se valmistelisi kolmatta koheesiokertomusta 
tarkoituksenaan tehdä sopivia ehdotuksia ko-heesiopolitiikaksi vuoden 2006 jälkeen. 
Useat jäsenvaltiot ja alueiden, kaupunkien ja työ-
markkinaosapuolten edustajat antoivat nopeasti lausuntonsa keskustelun aiheista. Kesäkuussa 
2001 annetun sitoumuksen mukaisesti komissio 
antoi kaksi edistymiskertomusta taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden aiheesta 30. tam-
mikuuta 2002 [COM(2002) 46 final] ja 30. tammi-
kuuta 2003 [COM(2003) 34 final]. Näissä asiakir-joissa päivitettiin toisen koheesiokertomuksen tie-toja (tammikuu 2001), erityisesti alueiden välisiin 
taloudellisiin ja sosiaalisiin eroihin liittyviä eroja. 
Komissio piti useita keskustelukokouksia, joihin 
osallistui suurin osa tämän alueen politiikasta jä-
senvaltioissa, alueilla ja kaupungeissa vastanneis-
ta henkilöistä:  
• maaliskuun 26. ja 27. päivänä 2002 järjestettiin 
seminaari unionin ensisijaisista aluekohtaisista 
tavoitteista, johon osallistui noin 600 osallistu-
jaa;  
• heinäkuun 8. ja 9. päivänä 2002 järjestettiin 
kaupunkialueita käsitellyt seminaari; 
• syyskuun 30. päivänä 2002 pidettiin seminaari 
työllisyyden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden 
ensisijaisista kysymyksistä;  
• lokakuun 9. päivänä 2002 järjestettiin aluepo-
litiikasta vastaavien ministerien kokous, jossa saatiin laaja hyväksyntä rakennerahastojen to-
imeenpanon yksinkertaistamiselle ajanjaksolla 
2000-2006.  
• lokakuun 17. ja 18. päivänä vuonna 2002 pidet-
tiin vuoristoalueseminaari;  
• maaliskuun 3. ja 4. päivänä 2003 järjestettiin 
seminaari rakennerahastojen tulevasta hallin-
noinnista;  
• heinäkuun 8. päivänä 2003 pidettiin ‘Koheesio 
ja perustuslaki: alueiden asema ja tehtävät"-konferenssi, johon osallistui yli 180 aluejohtajaa 
ja jäsenvaltioiden ja hakijamaiden paikalli-sia/alueiden valittuja edustajia.  
• marraskuun 13. päivänä 2003 pidettiin konfer-
enssi maaseudun kehittämisen tulevaisuudesta Salzburgissa 
Viimeksi komission aluepolitiikan pääosasto laittoi 
kotisivuilleen kaikki yhteisön toimielimiltä, jäsenval-
tioilta, uusilta jäsenvaltioilta, alueilta, suurkaupun-geilta ja pieniltä kaupungeilta, alueellisilta organi-
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 177saatioilta, työmarkkinaosapuolilta ja tutkimuskes-
kuksilta saamansa kannanotot: 
http://europa.eu.int/comm/regional_policy/debate/
reflex_en.htm  
Mainituilla kotisivuilla on jo yli sata kannanottoa, 
jotka on poimittu keskusteluista, seminaareista, 
ministeriöiden välisistä alakomiteoista ja useista tutkimuksista. Yhdessä ne edustavat ennen näke-
mätöntä yhteistä ponnistusta keskustella unionin 
politiikasta.  
Komission edustajat ovat osallistuneet satoihin 
tästä aiheesta kaikkialla unionin alueella pidettyihin 
kokouksiin, konferensseihin ja seminaareihin. Ko-missio on myös vastaano ttanut satoja valtuuskun-
tia keskustellakseen tärkeistä asioista.  
Kolme epävirallista alueministerikokousta järjestet-
tiin Belgian puheenjohtajuuskaudella (Namurissa 
heinäkuun 13. ja 14. päivänä 2001), Kreikan pu-
heenjohtajuuskaudella (Halkidikissa 16. toukokuu-ta 2003) ja Italian puheenjohtajuuskaudella (Roo-
massa 20. lokakuuta 2003). Toinen ministerikoko-
us järjestettiin puheenjohtajamaa Irlannin aloittees-ta 27. ja 28. he lmikuuta 2004. 
Asiasta on keskusteltu runsaasti myös Euroopan parlamentissa ja keskustelut ovat päätyneet useiden koheesiopolitiikkaa koskevien päätöslauselmien hy-
väksymiseen: 
• 7. marraskuuta 2002 Schroedter-kertomuksen 
pohjalta annettu päätöslauselma (Vihreä puo-
lue, Saksa)  • 3. syyskuuta 2003 Mastorakis-kertomuksen 
pohjalta annettu päätöslauselma (Euroopan so-sialistipuolue, Kreikka) ja Pomés Ruiz-kertomus 
(Euroopan kansanpuolue, Espanja). 
Alueiden komitea hyväksyi  julistuksen Leipzigissä 
5. ja 6. toukokuuta 2003 pyytäen Euroopan toimie-
limiä vahvistamaan EU:n aluekehityspolitiikkaa. 
Komitea antoi asiasta myös kaksi tärkeää lausun-
toa heinäkuun 2. päivänä 2003:  
• Toisen edistymiskertomukseen pohjautuva 
Schneider-kertomus taloudellisesta ja sosiaali-
sesta yhteenkuuluvuudesta;  
• yhteinen katsaus, tekijä hra Fitto (Euroopan 
kansanpuolue, Italia) ja hra Van Cauwenberghe (Euroopan sosialistipuolue, Belgia) rakennera-
hastojen yksinkertaistamisesta ja hallintotavas-
ta vuoden 2006 jälkeen. 
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on osallistunut 
myös koheesiopolitiikan tulevaisuudesta käytävään keskusteluun antamalla lausunnot kahdesta edis-
tymiskertomuksesta ja kahdesta koemielessä an-
netusta lausunnosta 25. syyskuuta 2003: 
• Bärros-vale-kertomus aiheesta “Kumppanuus 
rakennerahastojen toimeenpanoa varten”;  
• Dassis-kertomus aiheesta “Muiden yhteisön 
politiikkojen osallisuus taloudelliseen ja sosiaa-
liseen yhteenkuuluvuuteen”. 
 
                                                 
1  Lukuun ottamatta Tanskaa, Luxemburgia ja Yhdistynyttä K uningaskuntaa, joista ei vielä ole riittävää tietoa saatavilla. 
2  Tärkeimmät keinot, joilla EIP tukee aluekehitystä ovat yksittä iset lainat suuria hankkeita tai ohjelmia varten ja kokonaisla inat ra-
hoituselimille pienempien ohjelmien osalta. Euroopan sijoitusrahasto sijoittaa pk-y ritysten kehittämiseksi  riskipääomarahastoih in 
ja toimittaa osakesalkkutakuita korkotukilainoin, antamalla la inoille vakuuksia ja muita pankin  vakuuksia. EIP:n lainananto on ylei-
sesti lisänä rakennerahastojen määrärahoille, pyrkien maksimoim aan budjettivaikutukset ja pääomamarkkinoihin kohdistuvat vai-
kutukset. 
3  Näissä tutkimuksissa on esitetty lähentymiselle useita selit yksiä ja niissä on esitetty er ilaisia arvioita  koheesiopolitiikk ojen vaiku-
tuksista, mikä riippuu osittain tutkitusta  ajanjaksosta, maista tai alueista tai s aatavana olevista tiedoista ja käytetyn malli n teknisis-
tä erittelyistä. Niistä useimmat soveltavat perinteistä al ueellisen lähentymisen mittaustapaa suhteessa kansalliseen tai EU:n k es-
kiarvoon. 
4  Toteutettu käyttämällä Herminin makroekonomista mallia, joka rakennettiin 1990-luvun alussa ja jota on siitä lähtien käytett y laa-
jalti yhteisön tukipolitiik an vaikutusten arviointiin. 
5  Määritelty täällä yhteisön EU:n aluet oimintoja koordinoivina tukik ehyksen toimina, jotka saavat  rahoitusta rakennerahastoist a ja 
julkisista osarahoitetuista menoista. 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS                                                                                                                                                                   
178 6  Samalla kun kaikkia luotuja työpaikkoja koskevat arviot (b rutto) ovat varsin tarkkoja, luotujen nettotyöpaikkojen määrä on e ittä-
mättä epävarma, ottaen huomioon vaikeus ottaa huomioon työpaikko jen siirtojen ja niiden korvaamisen vaikutukset. Yhteisön oh-
jelmien vaikutusten eristäminen samanaika isesti toimeenpannuista kansallisista poliitti sista toimenpiteistä on myös vaikeaa. 
7  Tieto-ongelmista johtuen on vaikeaa saada luot ettavia lukuja ohjelmakaudelta 1994 - 1999. 
8  Ajanjaksolla 2000-2006 MEDOC (‘"Läntinen Vä limeri”) ohjelma aloitettiin INTERREG IIIB:n alaisena kattaen Portugalin, Espan-
jan, Ranskan, Italian ja Kreikan alueita  (vuodesta 2003) sekä Gibraltarin, ET KR:n kokonaisosuuden ollessa noin 119 miljoonaa 
euroa. Yleisenä tavoitteena on rohkaista näi den alueiden väliseen yhteistyöhön neljällä l aajalla alueella (talouskehitys, alues uun-
nittelu, liikenne ja tieto- ja viestintätek niikka ja ympäristönsuojelu) suhteiden vahv istamiseksi muihin Välimeren maihin ja ni iden 
sisällyttämiseksi aloitettuihin hankkeisiin. 
9  Seurantatutkimuksissa, jotka perustuivat  otokseen EU:n alueella toimeenpannuista ohjelmi sta, selvisi, että 68% vastaajista t unsi, 
että kaupunkiympäristö oli kehittynyt tai kohentunut voimakk aasti viimeksi kuluneiden 10 v uoden aikana ja 49% piti URBAN-
ohjelman kohdealueita halu ttavampina paikkoina asua. 
10  Noin 16 miljardia euroa on suunnattu suoraan kaupunkipolitii kkaan ajanjaksolla 2000-2006 (noin 14% rakennerahastoista). Yli  15 
miljardia euroa tästä toimitetaan valtavirtaohjelmien, tavoite 1 ja 2 ohjelmien kautta, jotk a on pääasiassa tarkoitettu kaupunk ien 
keskustojen uudistustöihin. Näiden erityistoimenpiteiden lisäk si miltei kaikkia ohjelmia toimeenpannaan pitkälti kaupungeissa 
“kaupunkitoimenpiteinä. Ne kattavat kaikki  kaupunkien kehittämisnäkök ohdat, mukaan lukien yhdyskuntarakenteeseen sijoittami-
sen, pk-yritysten tukemisen ja sosi aalisesti mukaan ottavat toiminnat. 
11  6 alueteknologiasuunnitelmaa käynnistett iin vuosina 1993-1994, 33 alueellista inno vaatiostrategiaa (RIS) vuonna 1996, joita  seu-
rasi 25 RIS+-suunnitelmaa (alueellisten i nnovaatiostrategioiden toimeenpano) vuonna 1999. Ne perustuivat komission esittämiin 
menetelmiin. Näistä hankkeista 30 kuvaillaan ja analysoidaan "E TKR:n innovaatiotoimien alueellis et innovaatiostrategiat 2000-
2002", Euroopan komissio, aluepolitiikan pääosasto, 2002. 
12  6 alueellisen innovaatiostrategian aluetta (RISI) otettiin käyttöön 1994, ja niitä seurasi 22 RISI-pilottitoimintaa vuonna 1996 ja 
kymmenkunta RISI+-ohjelmaa vuonna 1999. 
13  Tiedonanto “rakennepolitiikkojen yksinkertaistamisesta, selvent ämisestä, koordinoimisesta ja  joustavasta hallinnoinnista 20 00-
2006”, C(2003) 1255. 
14  ”Rakennerahastojen hallinnointi tulevaisuudessa: milla inen vastuujako?”, Bryssel, 3-4. maaliskuuta 2003. 
15  Ajanjaksolla 2000-2006, 7%:n ennakkojen jälkeen, maksatukset tehdään vasta sen jälkeen, kun menot on poistettu, kun taas 
edellisellä kaudella jäsenvaltiot voisivat saada ennakkomaksuja tie ttyyn rajaan asti, edellyttäen, että ne voisivat varmistaa, että 
edelliset ennakot oli osittain maksettu. 
16  Keskustelut 5:nnessä rakennerahastojen arvioi ntikonferenssissa Budapestissa 26/27. kesäkuuta 2003. 
17  Monia hankkeita, joiden edunsaajat oli määritelty, tuli li sää, vuoden 2002 määrä oli 2 100 ja huhtikuussa 2003 4 300. EU:n budjet-
ti sitoi näihin hankkeisiin määrärahoja yli 80% näille maill een ensimmäisenä vuonna toimitetuista rahamääristä. Vuoden 2002 lo-
pussa vain 40% tästä varojen määrästä oli sidottu loppukäy ttäjätarkoituksiin. Maksatusten kokonaismäärä oli yli 201 miljoonaa 
euroa toukokuun 2003 loppuun mennessä. 
 
Lähteet  
Tavoite 1 -ohjelman Ex post  -arviointi 1994 1999, 2003 
Tavoite 2 -ohjelmien Ex post  -arviointi 1994-99, kesäkuu 2003  
URBAN-yhteisöaloitteen Ex post  -arviointi (1994-1999), elokuu 2003  
INTERREG II -yhteisöaloitteen Ex post  -arviointi (1994-99), 2003 
Rakennerahastojen toimeenpanomenetelmien vaikuttavuus, 2003 
An examination of the ex-post  macroeconomic impacts of CSF 1994-99 on Ob jective 1 countries and regions: Greece, 
Ireland, Portugal, Spain, East Germany and Northern Ireland, December 2002 Rakennerahastojen sijoitusten alueellisten talousvaikutusten arviointi, syyskuu 2003  
Koheesiorahaston toimien yhteiskunnallist aloudelliset vaikutukset, 1987 (3 kirjaa) 
Tavoite 1 -toimien taloudelliset vaikutukset ohjelmakaudella 2000–2006, toukokuu 2002  
Tietoyhteiskunnan aihepiirikohtainen arviointi, lokakuu 2002  
Aihepiirikohtainen arviointi rakennerahastojen vaikutuksesta kestävään kehitykseen, joulukuu 2002 Alueellisten työllisyysohjelmien aihepiirikohtainen arviointi, lokakuu 2002  
Human capital in a global and knowledge based economy, Angel de La Fuente ja Antonio Ciccone, toukokuu 2002 
A study on the impact of Member State policies on social and economic cohesion at regional level, London School of 
Economics, joulukuu, 2003 A study on regional factors of competitiveness, Cambridge Econometrics, marraskuu 2003 Yhteisön politiikkojen vaikutus yhteiskunnalliseen ja ta loudelliseen yhteenkuuluvuuteen, LABOR, lokakuu 2003 
Tutkimus nykyisten jäsenvaltioiden ja hakijamaiden aluei den tarpeista rakennerahastojen varoja saavilla alueilla, 
Alphametrics, marraskuu, 2003 
Relocation and European Integration. Is Structural Spending justified? K.Midelfart-Knarvik, H. Overman, Economic Policy,
lokakuu 2002 Euroopan unionin aluepolitiikka, R. Leonardi, 2003. 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 179Tilastoliite osaan 4 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  180  
 
EU15 
 
127544 
8411 
19735 
2718 
24050 
11552 
194010 
17836 
211846 
 
 
 
22,3 
3,4 
18,1 
74,3 
  
217,4 
93,6 41,4 
12,3 
 
  
UK 
 
5085 
1167 3989 
706 
4568 
1061 
16576 
 
16576 
0,2 
 
 
8,6 
3,5 
23,4 
87,9 
  
143,0 
81,9 41,4 
12,6 
 
  
SE 
 
722 
0 
354 
52 
720 
375 
2223 
 
2223 
0,1 
 
 
10,6 
0,0 
13,0 
89,4 
  
104,1 
: 
41,4 
12,3 
 
  
FI 
 
913 
0 
459 
30 
403 
316 
2120 
 
2120 
0,2 
 
 
21,0 
0,0 
30,9 
79,0 
  
121,1 
: 
41,4 
14,2 
 
  
PT 
 
16124 
2905 
0 
0 
0 
733 
19762 
3060 
22822 
2,9 
 
 
66,6 
33,4 
0,0 
0,0 
 
 
348,2 
125,3 
: 
: 
 
 AT 
 
261 
0 
578 
102 
528 
379 
1848 
 
1848 
0,1 
 
 
3,4 
0,0 
24,8 
96,6 
 
 
135,3 
: 
41,4 
9,7 
 
 NL 
 
0 
123 676 
119 
1686 
620 
3223 
 
3223 
0,1 
 
 
0,0 
1,8 
15,0 
98,2 
  
: 
63,2 41,4 
15,8 
 
 LU 
 
0 
0 
34 
6 
38 
15 
92 
 
92 
0,1 
 
 
0,0 
0,0 
28,3 
100,0 
 
 
: 
: 
41,4 
13,0 
 IT 
 
21935 
187 
2145 
377 
3744 
1247 
29636 
 
29636 
0,4 
 
 
33,6 
0,6 
12,9 
65,8 
 
 
162,3 
80,7 41,4 
14,2 
 IE 
 
1315 
1773 
0 
0 
0 
159 
3247 
556 
3803 
0,6 
 
 
26,6 
73,4 
0,0 
0,0 
 
 
194,7 
95,2 
: 
: 
 FR 
 
3254 
551 
5439 
612 
4540 
1273 
15669 
 
15669 
0,2 
 
 
2,7 
1,9 
31,3 
95,4 
  
282,7 
70,7 41,4 
11,3 
 ES 
 
37744 
352 
2553 
98 
2140 
2250 
45137 
11160 56297 
1,4 
 
 
58,5 
1,3 
22,2 
40,2 
  
232,2 
95,3 41,4 
19,2 
 EL 
 
20961 
0 0 
0 
0 
858 
21820 
3060 
24880 
2,9 
 
 
100,0 
0,0 
0,0 
0,0 
  
285,8 
: : 
: 
 DE 
19229 
729 
2984 
525 
4581 
1748 
29797 
 
29797 
0,2 
 
 
17,3 
1,6 
12,6 
81,1 
  
194,1 
80,2 41,4 
9,8 
 DK 
0 
0 
156 
27 
365 
274 
822 
 
822 
0,1 
 
0,0 
0,0 
10,2 
100,0 
 
: 
: 
41,4 
9,9 
 BE 
0 
625 
368 
65 
737 
245 
2038 
 
2038 
0,1 
 
0,0 
12,6 12,5 
87,4 
 
: 
69,5 41,4 
11,9 
 A4.1 Rakennerahastojen määrärahat tavoitteittain ja maittain , 2000-2006 
 
Jaetut määrärahat 2000-2006 (miljoonaa euroa hinnat 199 9) 
Tavoite 1 
phasing-out Tavoite 2 
phasing-out 
Tavoite 3 
Muut* Rakennerahastot yhteensä 
Koheesiorahasto 
Yhtensä 
Yhteensä (% BKT:sta vuonna 2000  1999 hinnoin)  
Väestö (% kokonaismäärästä)  
Tavoite 1 
phasing-out Tavoite 2 
Tavoite 3 
 
Vuosittainen määräraha asukasta kohden  (EUR ) 
Tavoite 1 
phasing-out Tavoite 2 
Tavoite 3 
 
* Yhteisöaloitteet, ei Tavoite 1 KOR-rahasto, Peace  
Lähde: aluepolitiikan pääosasto 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 181 
A4.2 Rakennerahastojen nostovaikutus julkisiin ja yksityisiin Tavoite 1 -ohjelman menoihin, 1994-1999  
ja 2000-2006 
     EUR 
 1994-1999*  2000-2006 
 Kansalliset julkiset varat 
 euro/SR Yksityiset varat  
euro/SR  Kansalliset julkiset varat  
euro/SR Yksityiset varat  
euro/SR 
BE 0,77 1,18  1,02 1,43 
DE 0,37 1,53  0,58 0,02 
EL 0,52 0,28  0,50 0,48 
ES 0,51 :  0,52 0,04 
FR 0,54 0,23  0,88 0,33 
IE 0,43 0,34  0,76 0,25 
IT 1,40 :**  0,89 0,45 
NL 2,49 1,42  2,15 0,55 
AT 1,59 3,79  0,33 1,76 
PT 0,42 0,30  0,60 0,46 
UK 0,53 0,24  0,85 0,43 
YHT.  EU11 0,62 0,36  0,63 0,29 
      
* perustuu tosiasiallisiin menoihin 1994-2000    
ES, IT: vuosille 1994-1999, kansallisiin julk isiin varoihin sis. yksityiset varat  
EU11: ei Suomea ja Ruotsia     
Lähde: aluepolitiikan pääosasto     
 
 
     
A4.3 EIP :n lainananto. 1989-2002    
 EUR milljoonaa 
 1989-93 1994-99 2000-02 
Nykyisten EU-maiden lainananto  70,9 128,9 95,3 
Aluekehitys, josta 47,2 86,7 59,3 
Yksittäiset lainat 37,8 66,6 40,7 
Kokonaislainat 9,4 20,1 18,6 
Vuosittainen keskiarvo, josta 9,4 14,4 19,8 
Tavoite 1 5,0 6,8 10,5 
Tavoite 2 3,4 5,5 6,6 
Sekalaiset ja muut 1,0 2,1 2,7 
Hakijamaiden kokonaislainananto, josta 1,7 9,3 9,2 
Yksittäiset lainat 1,3 8,4 7,8 
Kokonaislainat 0,4 0,9 1,4 
Vuosittainen keskiarvo 0,3 1,6 3,1 
    
Lähde: EIP ja Euroopan komissio    
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  182  
 
yht. luo-
kat 
% 
33,8 
5,1 
1,4 
6,5 0,7 
1,9 9,5 
2,7 6,0 
23,1 
6,8 
3,1 1,3 
7,0 4,9 
41,3 19,8 
3,5 
12,8 
1,2 3,9 
1,8 
100,0 
 
  
Yht. EU 
45903 
6874 1905 
8892 
984 
2553 
12849 
3706 8138 
31378 
9231 
4237 1737 
9473 6701 
56169 26986 
4723 
17433 
1663 5363 
2504 
135955 
100,0 
  
UK 
2500 
135 
33 
205 102 
157 
1248 
206 412 
2014 
493 
384 
96 
510 530 
1608 
465 
363 569 
109 102 
130 
6252 
14,0  
SE 
EUR miljoonaa 
457 
72 
6 
53 11 
0 
179 
42 94 
149 
13 
18 19 
21 77 
102 
33 
56 
6 
3 4 
14 
722 
4,6 FI 
 
596 
83 23 
80 
6 
75 
201 
8 
119 
259 
67 
19 19 
65 89 
44 11 
11 
7 
7 8 
14 
913 
0,5 PT 
 
6368 
1165 
391 
773 210 
123 
2638 
389 678 
3868 
397 
673 
51 
2473 
273 
8433 3211 
496 
2429 
469 
1827 
360 
19029 
0,2 AT 
 
190 
17 
5 
14 
1 
23 76 
36 19 
48 29 
3 2 
1 
12 
16 
0 
8 4 
4 0 
7 
261 
0,7 NL 
 
57 
1 0 
11 
6 
3 
22 
8 6 
31 17 
11 
1 
1 3 
30 
3 
7 
18 
1 3 
3 
123 
0,1 LU 
 
0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 IT 
 
9838 
1609 
249 
1552 
185 
235 
2103 
1404 2501 
4005 1140 
208 384 
1552 
722 
7470 3134 
1103 2721 
269 243 
809 
22122 
16,3 IE 
 
910 
122 
32 
42 99 
0 
306 
56 
252 
844 
50 
210 
10 
409 165 
1319 
954 
104 218 
44 
0 
15 
3088 
2,3 FR 
 
1298 
244 
55 
380 
68 
80 
231 
152 
87 
1237 
99 
206 
25 
787 120 
1216 
439 
94 
451 
43 
189 
54 
3805 
2,8 ES 
 
10693 
1543 
884 
2328 
0 
1084 2368 
546 
1940 
8858 4162 
531 240 
1248 2678 
18363 
9128 
802 
6405 
287 
1740 
182 
38096 
28,0 EL 
 
4587 
985 127 
1099 
293 
133 953 
585 410 
3975 
766 
729 345 
1411 
724 
11841 
6497 
1496 2190 
411 
1247 
559 
20961 
15,4 DE 
 
8041 
869 
98 
2343 
0 
602 
2370 
235 
1524 
5902 1994 
1218 
546 
935 
1209 
5664 3102 
177 
2373 
11 
0 
353 
19959 
14,7 DK 
 
0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0 0 
0,0 BE 
 
368 
30 
3 
8 2 
38 
152 
40 96 
190 
4 
27 
0 
61 99 
62 
9 
6 
43 
5 0 
5 
625 
0,5 A4.4 Tavoite 1: rakennerahast ojen suuntaa-antava menoluoki ttainen  jakau ma, 2000-2006 
 
 
Tuottava ympäristö 
Maatalous 
Metsätalous 
Maaseudun kehittäminen Kalatalous 
Suuryritysten tuki Pk-yritysten ja käsityöläisyyden tuki 
Matkailu T&K 
Inhimilliset voimavarat 
Työmarkkinapolitiikka 
Sosiaalinen yhtenkuuluvuus Naisten työelämään rohkaiseminen 
Yleissivistävä ja ammattikoulutus Yrittäjyys 
Yhdyskuntarakenteet 
Liikenne 
Tietoliikenne ja tietoyhteiskunta Ympäristö 
Energia Sosiaalitoimi ja terveydenhoito 
Muut YHTEENSÄ 
Tavoite 1 alueen varat  (%) 
Lähde: aluepolitiikan pääosasto 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 183A4.5 Rakennerahastojen liikennemenot Tavoite 
1 –alueilla, 2000-2006  
 % kokonais-määrästä
Maantiet 33,1 
Rautatiet 29,4 
Moottoritiet 16,5 
Kaupunkiliikenne 6,1 
Satamat 6,1 
Yhdistelmäliikenne 3,9 
Lentokentät 2,4 
Muut 2,0 
Vesitiet 0,4 
Liikenteet älykortit tms. 0,3 
Yhteensä 100,0 
Lähde: aluepolitiikan pääosasto  
 
 
A4.6 Rakennepolitiikan Ex post- m akrotaloudelliset vaikutukset 1994 -1999: HERMIN-simulaatiotulokset 
  % ero ilman politiikkaa vuonna 1999
 Kreikka Espanja Irlanti Portugali Itä-Saksa P-Irlanti 
BKT 2,2 1,4 2,8 4,7 3,9 1,3 
Teollisuuden tuotos 3,4 3,7 4,7 10,6 3,2 0,6 
Markkinapalvelujen tuotos 2,4 1,2 2,4 4,8 4,4 2,2 
Kiinteät investoinnit* 18,1 9,1 12,1 24,8 7,8 1,2 
Työvoiman tuottavuus* 2,3 2,1 2,2 6,6 1,2 0,5 
Työllisyys* 1,0 1,5 4,7 3,7 2,0 0,1 
   
* vain teollisuusala     
Lähde: aluepolitiikan pääosasto     
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  184  
A4.7 Rakennepolitiikan vaikutus fyysisiin yhdyskuntar akenteisiin ja inhimilliseen pääomaan, 1994-2010: 
HERMIN-simulaation tulokset 
     % ero ilman politiikkaa vuonna 2010 
Vuodet Kreikka Espanja Irlanti Portugali Itä-Saksa Pohjois-Irlanti 
 Fyysinen Inhimilli-
nen Fyysinen Inhimilli-
nen Fyysinen Inhimilli-
nen Fyysinen Inhimilli-
nen Fyysinen Inhimilli-
nen Fyysinen Inhimilli-
nen 
             
1993 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 
1994 1,1 1,0 1,2 0,7 1,1 1,5 3,5 3,8 0,9 0,4 0,1 0,3 
1995 2,7 1,9 2,3 1,4 2,3 2,9 6,3 7,2 1,6 0,8 0,2 0,5 
1996 3,9 2,7 3,3 2,0 3,3 4,1 8,8 11,0 2,3 1,2 0,4 0,8 
1997 4,9 3,5 4,3 2,6 4,3 5,5 11,0 14,2 2,9 1,5 0,5 1,0 
1998 6,0 4,1 5,4 3,4 5,1 6,6 13,2 17,4 3,5 1,8 0,6 1,2 
1999 7,0 4,8 6,5 4,0 5,8 7,6 15,3 20,5 4,0 2,1 0,7 1,4 
2010 4,8 2,8 4,6 2,1 2,5 4,1 8,7 11,5 2,0 1,2 0,6 0,8 
Lähde: aluepolitiikan pääosasto         
 
 
A4.8 Tavoite 1 toimien vaikutus kauppaan, 2000-2006 
 Varojen päätyminen EU-  
maihin* (% Tavoite 1 -toimista) Varojen päätyminen EU:n  
ulkopuolisiin maihin*  
(% Tavoite 1 -toimista) 
Kreikka 42,6 3,8 
Espanja 14,7 13,2 
Irlanti 26,7 11,1 
Portugali 35,2 6,7 
Uudet osavaltiot  18,9 9,4 
Mezzogiorno 17,4 8,6 
Yhteensä 24,3 9,1 
  
* Tuonti % rakennerahastojen menoista 
Lähde: Eurostat, panos-tuotos-taulukot 
 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 185 
 
Yhteensä/ 
luokka 
% 
29,1 
0,4 
0,1 
4,5 
0,1 
1,1 
14,6 
3,7 4,5 
0,1 
53,3 
15,6 
11,3 
4,1 
10,5 
11,8 
14,1 
3,5 1,7 
7,5 0,4 
0,7 0,3 
3,4 
100,0 
  
EU yht. 
16913 
248 
84 
2601 
46 
662 
8456 
2168 2594 
53 
30963 
9075 
6571 
2398 
6076 
6843 8198 
2037 1006 
4343 
229 
424 159 
1981 
58055 
100,0  
UK 
3469 
0 
0 
211 
5 
13 
2884 
139 
219 
0 
5641 
1269 
1634 
366 
1418 
954 
779 
82 
165 
478 
8 
45 
0 
435 
10324 
1,3  
SE 
Miljoonaa EUR 
414 
12 
1 
63 
2 
2 
222 
56 56 
0 
902 
193 
146 
63 
152 
349 
136 
52 40 
35 
4 
6 0 
49 
1501 
17,8  
FI 
 
442 
11 
3 
71 
1 
10 
202 
40 
103 
0 
594 
149 
81 
41 
136 
187 130 
29 32 
65 
2 
1 0 
42 
1208 
2,6  
PT 
 
309 
26 
9 
182 
5 
3 
60 
9 
15 
0 
204 
10 
53 
19 
60 
62 
203 
73 11 
60 11 
46 
2 
18 
733 
2,7 AT 
 
770 
3 
1 
84 
0 
147 
265 
137 132 
0 
710 
264 
140 
83 
102 
121 
69 
8 
15 
29 
11 
6 0 
38 
1587 
2,1 NL 
 
573 
0 
0 
187 
1 
7 
265 
92 
21 
0 
2149 
808 
745 
21 
505 
71 
340 
38 
58 
228 
0 
15 
0 
38 
3101 
5,3 LU 
 
21 
0 
0 
2 
0 
3 3 
3 
10 
0 
46 
18 
15 
2 
5 
6 
24 
1 1 
16 
5 
0 0 
2 
92 
0,2 IT 
 
1605 
18 
5 
247 
3 
9 
867 
328 104 
25 
4367 
1429 
266 
451 
1191 
1030 1113 
251 
98 
696 
28 
40 
0 
429 
7514 
12,9 IE 
 
70 
3 
1 
51 
2 
0 
7 
1 6 
0 
53 
7 
14 
2 
18 
11 32 
21 
3 
7 1 
0 0 
4 
159 
0,3 FR 
 
3361 
42 
13 
443 
18 
196 
1324 
785 
511 
30 
5831 
1074 
1496 
342 
1545 
1373 
2259 
593 287 
1123 
70 
72 
114 
414 
11864 
20,4 ES 
 
2177 
30 
17 
560 
0 
58 
621 
58 
832 
0 
3280 
1025 
441 
298 
216 
1300 1523 
501 
68 
792 
32 
130 
0 
61 
7041 
12,1 EL 
 
294 
45 
3 
144 
8 
3 
50 
30 11 
0 
206 
45 
30 
20 
48 
63 
327 
169 
40 
68 14 
36 
0 
32 
858 
1,5 DE 
 
2806 
28 
3 
317 
0 
158 
1489 
344 467 
0 
5700 
2387 
1145 
581 
542 
1046 
998 
191 
74 
662 
34 
15 22 
334 
9838 
16,9 DK 
 
153 
0 
0 
25 
0 
11 
39 
43 35 
0 
597 
235 
142 
0 
54 
166 
41 
5 
20 
8 
4 
3 0 
32 
822 
1,4 BE 
 
451 
29 
28 
14 
3 
41 
159 
103 
73 
0 
683 
165 222 
108 
84 
105 
225 
22 94 
73 
7 
9 
21 
55 
1414 
2,4 A4.9 Tavoite 1 alueen ulkopuole lla: rakennerahastojen suuntaa-antava  menoluokittainen jakauma, 2000-2006  
 
 
Tuottava ympäristö 
Maatalous 
Metsätalous 
Maaseudun kehitys 
Kalatalous 
Isojen yritysten tukeminen Pk-yritysten ja käsityöläisyyden tukeminen 
Matkailu Tutkimus ja kehitys 
Muut 
Inhimilliset voimavarat 
Työmarkkinapolitiikka 
Sosiaalinen yhteenkuuluvuus 
Naisten työelämään rohkaiseminen 
Yleissivistävä ja ammattikoulutus 
Yrittäjyys 
Yhdyskuntarakenteet 
Liikenne Tietoliikenne ja tietoyhteiskunta 
Ympäristö Energia 
Sosiaalitoimi ja terveydenhoito Muut 
Muut YHTEENSÄ 
Tavoite 1 alueiden ulkopuoliset määrärahat (%) 
Lähde: aluepolitiikan pääosasto 
Osa 4 — rakennepolitiikkojen vaikutus ja lisäarvo 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  186 A4.10 Rakennerahastojen maase udun kehittämismäärärahat, 2000-2006  
 EMOTR-ohjausosasto EAKR 
 EUR miljoonaa % kokonaismäärästä EUR miljoonaa % kokonaismäärästä 
Maatalous 6786 39,1 88 6,3 
Metsätalous 1842 10,6 27 1,9 
Maaseutualueiden kehittämisen  
edistäminen 8712 50,2 1276 91,8 
Ei liity maa- tai metsätalouteen 2588 14,9 664 47,8 
Lähde: Aluepolitiikan pääosasto     
  
 
 
A4.11 Rakennerahastojen maksusitoumusmäär ärahat uusissa jäsenvaltioissa, 2004-2006* 
EUR mijoonaa, 1999 hinnat  
 
CY CZ EE HU LT LV MT PL SI SK % ko-
konais-
määräs-
tä 
Tavoite 1 0 1286 329 1765 792 554 56 7321 210 921 61,0 
Tavoite 2 25 63 0 0 0 0 0 0 0 33 0,6 
Tavoite 3 (Tavoite 1:n ulkop.) 20 52 0 0 0 0 0 0 0 40 0,5 
Kalatalouden ohjausrahasto 
(FIFG) 3 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0,0 
Interreg 4 61 9 61 20 14 2 196 21 37 2,0 
Equal 2 28 4 27 11 7 1 119 6 20 1,0 
Koheesiorahasto 48 836 276 994 544 461 20 3733 169 510 35,0 
Yhteensä 101 2328 618 2847 1366 1036 79 11369 405 1560 21708 
     
* Maakohtainen jakauma on suuntaa-antava          
Lähde: aluepolitiikan pääosasto          
  
 
 
A4.12 Rakennerahastojen maksusitoumusmäär ärahojen suuntaa-antava jakauma uusissa  
jäsenvaltioissa, 2004-2006 
% kokonaismäärästä 
 CY CZ EE HU LT LV MT PL SI SK 
Perusyhdyskuntarakenteet  16,9 37,2 16,4 39,4 32,6  14,1  40,5 
Kilpailukyky/Teollisuus ja yritykset  17,9 19,7 21,5 25,3 25,0 60,0 15,2 57,5 14,5 
Inhimillisten voimavarojen kehittäminen  21,9 20,5 28,2 18,3 21,2 17,0 17,8 31,9 27,2 
Maatalous, maaseudun kehittäminen ja  
kala-talous 67,5 12,0 18,7 15,9 15,3 18,5 11,0 16,7 9,9 17,7 
Aluekehitys  31,2  18,0   10,0 35,9   
Kaupunkien kunnostustyöt 30,0          
Muut* 2,5  3,9  1,7 2,7 2,0 0,3 0,8  
Yhteensä 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 100,0 
    
* sis. Teknisen tuen          
Lähde: aluepolitiikan pääosasto         
  
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 187Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  188  
           Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
           
Väestö Talous Työmarkkinat 
 
BKT/henkilö (ostovoima) 
Työllisyys aloittain  
(% kokonaismäärästä), 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64 v. % 15-64 v.  
väestöstä), 2002  
Alue * 
1000 asukasta, 2001 
Väestön tiheys (as./km²), 2001 
BKT:n aksvu (vuosittainen  
keskiarvoa % muutosta),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttiviraston 
patenttihakemukset/miljoonaa asukasta, keskiarvo 1999-2000-2001 
Yhteensä 
Naiset Miehet EU :n nykyiset jäsenvaltiot 379604 117,0 2,5 100,0 100,0 109,7 4,0 28,2 67,7 153,6 64,2 55,6 72,9 
10 uutta jäsenvaltiota 74745 101,7 4,8 46,1 45,5 50,5 13,2 32,1 54,7 6,9 55,9 50,1 61,9 
25 jäsenvaltion EU 454349 114,2 2,6 91,1 91,0 100,0 5,4 28,8 65,8 128,6 62,8 54,6 71,1 
12 uutta jäsenvaltiota 105066 96,9 4,1 39,9 39,3 43,8 18,5 31,6 50,0 5,3 55,9 50,3 61,6 
27 jäsenvaltion EU 484670 112,0 2,6 87,0 86,8 95,4 7,0 28,9 64,1 120,5 62,4 54,4 70,4 
Belgique-België 10281 336,9 2,4 106,9 106,4 117,3 1,7 25,4 72,9 151,5 59,9 51,4 68,2 
Reg. Bruxelles-Cap. / Brussels Hfdst. Gew.  971 6015,3 2,6 217,3 217,8 238,5 0,1 13,1 86,9 161,4 54,5 48,2 61,0 
Vlaams Gewest  5959 441,0 2,5 105,5 104,9 115,8 1,8 28,1 70,2 163,2 63,5 55,1 71,6 
     Antwerpen 1648 574,8 2,1 123,8 123,9 135,9 1,2 29,7 69,2 190,8 61,6 52,4 70,5 
     Limburg 796 328,7 2,3 89,9 89,4 98,7 1,6 32,9 65,5 84,8 61,1 51,3 70,5 
     Oost-Vlaanderen 1364 457,5 2,2 92,5 91,8 101,5 1,8 28,2 70,0 140,0 64,3 56,3 72,1 
     Vlaams Brabant 1020 484,3 3,7 112,5 110,5 123,4 1,6 18,4 80,0 259,7 66,5 59,6 73,3 
     West-Vlaanderen 1131 360,7 2,5 99,4 98,7 109,1 3,0 31,3 65,8 119,1 64,4 56,5 72,1 
Région Wallonne  3351 198,9 1,9 77,3 77,1 84,9 2,1 23,5 74,4 79,5 54,8 45,6 64,1 
     Brabant Wallon 353 324,0 4,3 103,1 100,8 113,1 1,7 18,9 79,4 460,1 59,5 50,9 68,3 
     Hainaut 1280 338,0 1,4 69,1 69,1 75,9 1,7 25,4 72,9 65,8 52,0 42,6 61,5 
     Liège 1022 264,5 1,4 80,3 80,5 88,1 1,8 25,0 73,3 112,4 54,7 45,4 63,9 
     Luxemburg 249 56,2 1,7 74,8 75,9 82,1 4,6 22,4 73,0 116,8 60,5 50,2 70,4 
     Namur 447 121,8 2,5 75,2 74,8 82,5 2,2 20,0 77,8 85,2 56,4 47,5 65,2 
Danmark 5357 124,3 2,5 115,3 115,8 126,5 3,3 24,2 72,5 192,9 75,9 71,7 80,0 
Deutschland 82339 230,6 1,6 100,4 102,0 110,2 2,5 32,4 65,2 296,2 65,4 58,8 71,8 
Baden-Württemberg  10561 295,4 2,2 114,0 115,9 125,2 2,1 39,9 58,0 536,7 69,9 62,8 76,8 
     Stuttgart 3950 374,2 2,4 125,6 127,1 137,8 2,1 41,7 56,2 655,8 70,7 63,2 78,0 
     Karlsruhe 2692 389,1 1,8 115,9 118,1 127,1 1,1 36,5 62,4 464,8 68,1 61,6 74,6 
     Freiburg 2146 229,4 2,3 99,4 100,9 109,1 2,7 39,2 58,1 475,0 69,6 62,7 76,5 
     Tübingen 1772 198,7 2,0 103,3 105,5 113,4 2,6 42,0 55,4 455,6 71,2 64,1 78,1 
Bayern  12280 174,1 2,5 117,3 118,8 128,7 3,3 35,3 61,3 480,1 70,7 63,4 77,9 
     Oberbayern 4112 234,6 3,6 147,9 148,7 162,3 3,1 30,6 66,3 781,6 72,3 65,0 79,5 
     Niederbayern 1181 114,3 1,9 93,7 94,6 102,8 4,0 38,8 57,2 181,3 71,2 63,8 78,4 
     Oberpfalz 1082 111,7 2,5 100,0 102,5 109,8 5,0 38,9 56,1 376,3 69,2 61,5 76,7 
     Oberfranken 1113 154,0 1,1 96,7 98,6 106,2 3,0 42,0 55,0 241,6 69,2 64,2 74,1 
     Mittelfranken 1694 233,8 2,2 117,7 119,6 129,2 2,3 34,8 63,0 486,7 68,6 61,5 75,7 
     Unterfranken 1338 156,9 1,9 97,2 98,8 106,6 2,9 37,8 59,3 330,5 69,4 60,5 78,1 
     Schwaben 1760 176,1 1,4 100,2 103,2 109,9 3,9 37,2 58,9 309,0 71,5 64,1 78,7 
Berlin  3386 3798,0 -1,0 89,9 92,5 98,6 0,6 19,3 80,1 193,0 60,1 57,6 62,6 
Brandenburg  2596 88,1 2,2 67,0 68,3 73,5 4,2 28,4 67,4 72,7 61,9 58,8 64,9 
     Brandenburg - Nordost 1177 76,0 2,3 62,4 63,6 68,4 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 
     Brandenburg - Südwest 1419 101,5 2,2 70,9 72,1 77,8 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 
Bremen  660 1633,6 1,5 135,7 136,5 149,0 1,1 25,2 73,7 92,4 60,7 55,0 66,5 
Hamburg  1721 2278,5 1,8 170,7 173,3 187,3 0,9 20,5 78,5 203,5 64,9 60,2 69,6 
Hessen  6073 287,6 2,0 123,6 125,2 135,7 1,6 30,3 68,1 362,9 67,5 61,0 73,8 
     Darmstadt 3742 502,7 2,2 142,3 143,9 156,1 1,4 28,9 69,8 477,1 68,5 61,9 74,9 
     Gießen 1064 197,7 1,8 91,1 92,0 100,0 2,0 32,9 65,1 259,5 66,4 59,8 73,0 
     Kassel 1266 152,8 1,4 95,9 98,1 105,2 2,2 32,7 65,1 115,5 65,4 59,4 71,2 
Mecklenburg-Vorpommern  1768 76,3 1,2 65,9 67,3 72,3 7,4 25,8 66,8 39,7 58,9 55,8 61,9 
Niedersachsen  7939 166,7 1,6 90,7 92,3 99,6 3,4 30,9 65,7 202,5 64,6 57,0 72,0 
     Braunschweig 1667 205,9 2,2 99,1 100,7 108,7 2,1 36,4 61,5 337,4 63,1 55,1 70,9 
     Hannover 2161 238,9 0,6 97,6 100,8 107,1 2,3 28,5 69,2 233,6 64,9 58,9 70,9 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 189 
            
            
Työmarkkinat Ikärakenne Koulutus 
 
Työttömyysaste (%)  
% väestöstä (ikä): (2000)  
25-64-vuotiaiden koulutustaso 
(% kokonaismäärästä), 2002 Yhteensä, 1992 
Yhteensä, 2002 
Pitkäaikaistyöttömät, 
2002 (% kaikista työttö-mistä) 
Naiset, 2002 
Nuoret, 2002 <15 15-64 65+ vähäinen keskiaste korkeakoulu  
Alue * 
8,9 7,8 40,2 8,8 15,2 16,8 66,9 16,3 35,4 42,9 21,8 EU :n nykyiset jäsenvaltiot 
: 14,9 54,5 15,6 32,4 18,3 68,7 12,9 18,9 66,3 14,8 10 uutta jäsenvaltiota 
: 9,0 44,3 10,0 18,1 17,1 67,2 15,7 32,6 46,7 20,6 25 jäsenvaltion EU 
: 13,7 55,5 14,0 30,6 18,2 68,6 13,2 21,8 64,0 14,2 12 uutta jäsenvaltiota 
: 9,1 45,4 10,0 18,6 17,1 67,3 15,6 32,4 47,5 20,1 27 jäsenvaltion EU 
6,9 7,5 48,8 8,6 17,7 17,6 65,6 16,8 39,2 32,6 28,1 Belgique-België 
9,3 14,5 55,1 14,4 32,9 17,8 65,4 16,8 36,8 25,9 37,3 Reg. Bruxelles-Cap. / Brussels Hfdst. Gew.  
4,9 4,9 35,2 5,7 11,6 17,1 66,2 16,7 37,9 34,3 27,9 Vlaams Gewest  
5,7 5,5 44,0 6,2 10,8 17,2 65,9 16,9 37,4 35,3 27,4      Antwerpen 
7,1 5,3 32,5 6,7 13,2 17,4 68,8 13,8 42,4 33,4 24,2      Limburg 
4,7 5,5 31,8 6,2 14,5 16,6 66,3 17,1 39,0 33,1 27,9      Oost-Vlaanderen 
3,8 4,0 31,0 4,5 10,4 17,1 66,1 16,8 31,5 33,9 34,6      Vlaams Brabant 
3,8 3,8 29,8 5,0 9,0 17,0 64,9 18,1 39,9 35,2 25,0      West-Vlaanderen 
9,8 10,5 58,6 12,6 26,5 18,6 64,6 16,8 42,5 31,7 25,8 Région Wallonne  
5,8 7,0 40,5 8,4 20,7 19,7 65,6 14,7 26,6 31,8 41,5      Brabant Wallon 
12,1 12,6 63,6 15,1 32,5 18,2 64,6 17,3 46,1 32,4 21,5      Hainaut 
10,0 10,8 58,1 12,6 22,0 18,1 64,6 17,2 44,6 29,4 25,9      Liège 
5,2 6,5 38,3 8,7 18,7 20,4 63,4 16,2 42,9 31,0 26,1      Luxemburg 
8,8 9,4 61,0 11,6 27,4 19,0 64,7 16,3 39,4 35,3 25,2      Namur 
8,3 4,6 19,1 5,0 7,4 18,4 66,8 14,8 19,4 52,6 28,0 Danmark 
6,3 9,4 47,9 9,1 10,7 15,7 68,1 16,3 17,0 60,7 22,3 Deutschland 
2,7 4,7 37,5 4,6 6,0 16,8 67,7 15,5 20,6 55,6 23,8 Baden-Württemberg  
2,5 4,5 38,3 4,3 5,9 16,8 68,0 15,3 21,0 55,2 23,8      Stuttgart 
3,0 5,4 37,5 4,8 7,5 15,9 68,1 16,0 19,3 56,7 24,0      Karlsruhe 
2,8 4,5 40,7 4,4 5,9 17,1 67,0 15,9 20,2 57,5 22,4      Freiburg 
2,5 4,5 31,7 4,9 4,6 18,0 67,2 14,8 22,1 52,7 25,2      Tübingen 
2,8 5,0 37,3 5,0 5,7 16,4 67,6 16,0 19,4 59,4 21,3 Bayern  
2,3 3,8 31,0 3,8 3,9 15,7 69,0 15,4 17,2 56,6 26,2      Oberbayern 
3,1 5,1 38,4 4,8 7,2 17,1 67,0 15,9 20,4 62,6 16,9      Niederbayern 
3,7 5,5 39,7 5,5 6,1 17,2 67,0 15,9 20,7 63,9 15,5      Oberpfalz 
3,4 7,8 40,3 7,8 8,3 16,1 66,4 17,4 22,3 60,3 17,4      Oberfranken 
3,1 6,1 43,6 6,0 6,5 16,0 67,7 16,4 21,0 56,9 22,0      Mittelfranken 
3,0 5,7 41,6 6,0 6,8 17,1 66,8 16,1 19,0 61,9 19,1      Unterfranken 
2,5 4,4 31,8 4,5 5,0 17,5 66,5 16,1 19,9 61,1 19,0      Schwaben 
9,9 18,7 50,8 15,9 24,7 13,8 72,1 14,2 16,0 53,6 30,4 Berlin  
13,8 20,4 53,8 21,3 20,7 14,1 71,1 14,9 6,4 65,6 28,0 Brandenburg  
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Brandenburg - Nordost 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Brandenburg - Südwest 
7,1 11,2 46,6 8,7 19,3 14,0 67,9 18,1 21,9 59,9 18,1 Bremen  
5,2 9,0 44,4 7,8 10,9 13,5 69,8 16,7 19,8 57,0 23,2 Hamburg  
3,5 6,3 45,1 5,6 8,5 15,5 68,3 16,2 18,2 58,7 23,2 Hessen  
3,0 6,0 46,0 5,4 7,9 15,1 69,3 15,7 18,9 56,0 25,1      Darmstadt 
4,1 5,9 36,5 5,0 8,0 16,4 67,4 16,2 17,9 61,5 20,6      Gießen 
4,6 7,9 48,3 6,8 10,4 16,0 66,1 17,8 16,1 64,6 19,3      Kassel 
17,6 23,6 52,2 23,7 18,0 14,5 71,0 14,5 10,5 62,5 27,0 Mecklenburg-Vorpommern  
5,0 7,9 51,1 6,9 10,3 16,6 66,8 16,6 17,1 64,0 18,9 Niedersachsen  
5,9 10,0 59,9 9,8 11,3 15,5 66,8 17,7 17,8 63,5 18,7      Braunschweig 
4,8 8,0 49,5 6,4 10,4 15,4 67,1 17,5 16,0 64,9 19,2      Hannover 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  190  
            Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
            
Väestö Talous Työmarkkinat 
 
BKT henkeä kohden 
(ostovoimana)  
Alakohtainen työllisyys  
(% kokonaismäärästä) 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64 v. % 15-64-v. väes-
töstä), 2002  
Alue * 
1000 asukasta 2001 
Väestön tiheys (as./km²), 2001 
BKT:n kasvu (vuosittainen  
keskiarvo % muutos),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttiviraston 
patenttihakemukset miljoonaa asukasta kohden, keskiarvo 1999-
2000 2001
Yhteensä 
Naiset Miehet 
     Lüneburg 1677 108,2 1,3 75,2 76,6 82,5 4,0 28,2 67,7 165,4 66,4 58,5 74,2 
     Weser-Ems 2434 162,7 2,2 89,6 89,8 98,3 4,8 31,3 63,9 106,8 64,0 55,5 72,3 
Nordrhein-Westfalen  18027 529,0 1,2 101,5 103,3 111,3 1,4 32,8 65,8 284,3 63,2 55,0 71,5 
     Düsseldorf 5254 993,2 1,5 114,2 115,1 125,3 1,4 31,4 67,2 338,9 63,4 55,1 71,9 
     Köln 4295 583,2 1,1 107,3 110,3 117,8 1,0 29,2 69,8 361,5 63,4 54,8 72,1 
     Münster 2615 378,7 0,9 82,6 84,4 90,7 2,0 32,7 65,4 200,2 62,9 54,4 71,4 
     Detmold 2059 315,9 1,4 97,6 99,8 107,2 1,9 38,0 60,2 231,5 65,5 58,0 73,1 
     Arnsberg 3804 475,3 1,0 92,2 94,0 101,2 1,2 36,1 62,8 208,6 61,7 53,7 69,7 
Rheinland-Pfalz  4041 203,6 1,3 90,0 91,7 98,7 2,5 32,5 65,0 315,7 67,0 58,8 75,0 
     Koblenz 1522 188,5 1,2 84,0 85,8 92,1 2,1 32,8 65,1 189,2 67,2 58,4 75,8 
     Trier 512 104,1 1,1 80,9 82,0 88,7 3,2 28,6 68,2 91,9 66,5 58,8 73,7 
     Rheinhessen-Pfalz 2007 292,9 1,3 96,8 98,6 106,2 2,7 33,2 64,1 468,4 67,0 59,0 74,8 
Saarland  1067 415,3 0,8 92,7 93,7 101,7 1,4 33,0 65,6 153,5 61,9 53,5 70,1 
Sachsen  4405 239,2 1,0 67,3 68,1 73,8 2,4 32,8 64,9 99,4 61,0 57,8 64,0 
     Chemnitz 1612 264,5 1,3 63,9 64,5 70,1 2,3 38,1 59,6 57,6 61,1 56,7 65,5 
     Dresden 1704 214,9 1,3 68,4 68,9 75,1 2,6 31,0 66,4 173,1 61,3 59,0 63,5 
     Leipzig 1088 248,1 0,3 70,6 72,0 77,4 2,1 27,7 70,2 45,7 60,1 57,6 62,6 
Sachsen-Anhalt  2598 127,1 1,6 65,3 65,9 71,7 4,0 31,0 65,0 47,8 59,5 56,2 62,7 
     Dessau 539 125,8 0,8 60,1 60,5 66,0 3,3 33,8 62,9 28,0 57,6 54,2 60,9 
     Halle 858 193,6 1,4 68,3 68,8 74,9 3,0 31,5 65,5 63,1 56,9 53,6 60,1 
     Magdeburg 1202 102,4 2,1 65,6 66,3 72,0 4,9 29,5 65,7 45,8 62,2 58,9 65,5 
Schleswig-Holstein  2796 177,4 1,3 92,1 94,2 101,1 4,0 23,5 72,5 147,6 65,8 59,1 72,4 
Thüringen  2421 149,7 2,1 66,2 66,9 72,6 3,1 35,1 61,9 88,2 62,5 58,3 66,6 
Ellada 10938 83,1 3,5 67,1 66,3 73,7 16,1 22,5 61,5 7,3 56,7 42,5 71,4 
Voreia Ellada  3516 62,3 3,8 63,4 63,1 69,6 22,8 23,4 53,8 4,8 55,2 40,5 70,8 
     Anatoliki Makedonia, Thraki 600 42,3 2,9 53,4 52,9 58,6 35,5 20,0 44,5 0,6 58,6 46,6 71,4 
     Kentriki Makedonia 1881 100,0 4,2 67,1 66,5 73,6 16,2 24,9 58,9 8,3 54,2 39,3 70,1 
     Dytiki Makedonia 294 31,1 3,5 68,7 68,1 75,4 20,4 33,5 46,1 1,1 53,6 39,0 68,4 
     Thessalia 741 52,8 3,4 60,2 60,5 66,1 29,7 18,8 51,5 0,9 55,9 38,9 72,8 
Kentriki Ellada  2425 45,0 3,2 66,0 62,8 72,4 30,3 19,7 50,0 2,4 57,7 42,2 73,2 
     Ipeiros 336 36,5 5,0 54,0 50,6 59,3 25,8 21,1 53,1 0,4 56,1 41,0 71,9 
     Ionia Nisia 210 91,1 4,6 59,9 58,9 65,8 23,2 12,5 64,4 0,0 57,7 43,6 72,3 
     Dytiki Ellada 723 63,7 2,3 52,7 51,7 57,8 32,8 17,0 50,2 5,5 55,0 38,9 71,6 
     Sterea Ellada 558 35,9 2,1 94,9 86,7 104,1 24,8 29,9 45,3 0,5 55,7 38,4 72,4 
     Peloponnisos 598 38,6 4,3 63,9 61,2 70,2 36,5 15,7 47,8 2,8 63,5 50,1 76,7 
Attiki  3904 1025,1 3,4 71,2 71,3 78,1 1,2 24,5 74,3 14,0 57,0 44,1 70,7 
Nisia Aigaiou, Kreeta  1094 62,7 4,1 67,2 67,2 73,8 25,5 17,1 57,4 4,8 58,0 43,4 73,2 
     Voreio Aigaio 202 52,7 4,8 62,0 61,8 68,1 22,4 18,0 59,6 0,0 51,9 34,2 69,8 
     Notio Aigaio 296 56,1 4,9 76,5 76,6 83,9 7,1 21,8 71,2 2,4 55,5 38,0 74,4 
     Kriti 595 71,4 3,4 64,4 64,3 70,6 34,9 14,7 50,4 7,4 61,6 49,7 73,8 
España 40266 79,8 3,7 84,2 83,9 92,4 5,9 31,2 62,9 24,1 58,4 44,1 72,6 
Noroeste  4307 95,1 2,9 69,9 69,5 76,7 10,8 32,6 56,6 3,2 55,7 42,9 68,6 
     Galicia 2726 92,6 2,8 66,5 66,3 73,0 12,9 32,8 54,3 5,0 57,1 45,0 69,3 
     Principado de Asturias 1052 99,5 2,4 72,4 71,9 79,4 7,2 31,4 61,4 9,3 51,5 38,2 65,0 
     Cantabria 530 100,0 4,2 82,7 81,3 90,7 6,6 33,9 59,5 7,5 56,7 41,3 72,0 
Noreste  4044 57,5 3,6 100,5 99,3 110,3 4,5 37,3 58,2 27,0 61,8 47,5 75,8 
     Pais Vasco 2068 284,9 3,9 105,1 103,6 115,4 2,0 37,9 60,1 35,4 61,1 48,1 74,0 
     Comunidad Foral de Navarra 541 51,9 3,6 106,2 106,2 116,5 6,6 37,5 55,9 49,6 64,4 50,0 78,2 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 191 
            
            
Työmarkkinat Ikärakenne Koulutus 
 
Työllisyysaste (%)  
% tietyn ikäisestä väestöstä: 
(2000)  
25-64-vuotiaiden 
 henkilöiden koulutustaso  
(% yhteensä), 2002 Yhteensä 1992 
Yhteensä  2002 
Pitkäaikaistyöttömät, 2002 
(% kaikista työttömistä) 
Naiset  2002 
Nuoret  2002 <15 15-64 65+ alhainen koulutustaso keskiasteen koulutus korkeakoulututkinto  
Alue * 
4,3 6,9 46,7 6,3 12,0 17,1 66,8 16,1 15,8 63,1 21,0      Lüneburg 
5,0 7,1 47,3 6,0 8,4 18,3 66,5 15,2 18,5 64,3 17,2      Weser-Ems 
5,3 7,9 45,5 6,8 9,5 16,3 67,1 16,6 20,1 61,2 18,7 Nordrhein-Westfalen  
5,8 8,0 46,5 6,8 9,3 15,5 67,3 17,2 20,9 61,1 18,0      Düsseldorf 
5,1 7,0 47,1 6,2 8,0 16,1 68,2 15,7 19,9 58,0 22,1      Köln 
5,0 7,4 53,6 6,5 9,5 17,6 66,6 15,9 19,4 61,2 19,4      Münster 
4,2 8,2 34,0 7,5 11,7 17,6 65,6 16,8 17,9 64,7 17,4      Detmold 
5,6 8,8 44,1 7,6 10,3 16,1 66,8 17,1 21,1 62,9 16,0      Arnsberg 
3,5 5,9 38,0 5,5 9,2 16,4 66,6 17,0 18,9 60,8 20,4 Rheinland-Pfalz  
3,2 5,5 42,0 5,5 9,9 16,8 65,7 17,5 18,0 62,7 19,3      Koblenz 
3,4 4,9 39,8 3,4 4,5 16,5 65,8 17,7 18,2 61,6 20,2      Trier 
3,7 6,3 34,7 6,1 9,9 16,1 67,4 16,5 19,6 59,2 21,1      Rheinhessen-Pfalz 
5,9 8,3 45,7 7,1 12,3 15,0 67,2 17,8 20,8 62,7 16,5 Saarland  
13,7 21,3 53,2 21,8 17,7 13,0 69,1 18,0 4,7 66,4 28,9 Sachsen  
13,7 20,6 56,5 23,6 13,7 12,7 68,2 19,1 3,9 69,1 27,1      Chemnitz 
13,7 20,8 50,3 20,3 20,9 13,4 69,2 17,4 5,0 64,1 30,9      Dresden 
13,7 23,1 52,8 21,4 19,0 12,8 70,0 17,2 5,3 66,2 28,4      Leipzig 
15,5 23,5 59,9 26,1 18,4 13,5 69,7 16,9 8,2 66,4 25,3 Sachsen-Anhalt  
: 25,9 62,3 28,4 24,1 13,1 69,8 17,1 10,1 65,3 24,6      Dessau 
: 27,1 61,0 31,0 22,7 13,1 69,6 17,3 7,5 65,0 27,6      Halle 
: 20,2 57,5 22,0 13,4 13,8 69,7 16,5 8,0 68,1 24,0      Magdeburg 
4,4 8,5 44,7 7,7 12,7 16,1 67,6 16,4 16,0 53,2 30,9 Schleswig-Holstein  
15,2 17,6 47,9 19,8 13,7 13,5 70,3 16,3 6,6 64,8 28,6 Thüringen  
7,8 10,0 51,2 15,0 26,5 15,2 67,6 17,3 47,3 35,1 17,6 Ellada 
6,7 11,3 52,8 17,6 29,5 15,4 67,6 17,0 53,6 30,1 16,3 Voreia Ellada  
6,9 10,4 53,6 15,4 24,5 16,0 66,2 17,9 62,5 24,9 12,7      Anatoliki Makedonia, Thraki 
6,4 11,5 48,6 17,5 29,4 15,3 68,6 16,1 48,4 33,1 18,5      Kentriki Makedonia 
7,4 14,7 63,1 23,3 36,8 15,8 66,3 17,9 58,1 29,2 12,7      Dytiki Makedonia 
7,3 10,6 58,3 17,6 32,4 15,2 66,7 18,2 58,4 27,0 14,5      Thessalia 
8,0 9,3 57,1 14,5 29,7 14,0 66,6 19,4 60,3 28,5 11,2 Kentriki Ellada  
7,4 10,6 54,4 16,9 36,4 13,2 67,2 19,6 58,8 26,2 15,0      Ipeiros 
2,5 9,0 22,7 10,9 21,5 14,8 64,7 20,5 63,1 26,4 10,5      Ionia Nisia 
8,6 10,5 67,6 16,8 32,6 15,5 67,1 17,4 61,1 27,0 11,9      Dytiki Ellada 
10,8 9,8 67,5 17,1 28,8 13,2 67,7 19,1 63,1 29,1 7,8      Sterea Ellada 
7,3 7,3 44,5 10,1 26,0 13,2 65,3 21,5 56,7 31,5 11,8      Peloponnisos 
9,7 9,2 51,9 13,3 22,5 15,3 68,8 15,9 33,7 43,3 23,0 Attiki  
3,6 9,7 31,3 14,4 27,2 16,8 65,6 17,6 56,4 30,8 12,8 Nisia Aigaiou, Kriti  
4,8 9,2 46,2 13,5 29,0 15,4 61,6 23,0 54,7 34,4 10,9      Voreio Aigaio 
3,5 14,2 21,6 21,3 30,6 17,5 67,5 15,0 59,2 31,5 9,3      Notio Aigaio 
3,3 7,7 34,7 11,5 24,3 16,9 66,1 17,1 55,5 29,1 15,5      Kriti 
17,5 11,4 34,2 16,4 22,2 14,9 68,4 16,8 58,3 17,3 24,4 España 
16,2 11,4 42,7 16,5 24,2 12,0 68,2 19,8 60,3 17,4 22,4 Noroeste  
15,9 12,2 40,5 17,5 24,6 12,3 68,0 19,7 62,5 15,9 21,6      Galicia 
17,4 9,8 46,9 13,8 23,1 10,9 68,3 20,8 56,6 20,2 23,1      Principado de Asturias 
16,0 10,1 49,7 15,1 23,4 12,7 68,8 18,6 56,1 19,0 24,9      Cantabria 
15,0 7,7 36,5 12,0 17,9 12,6 68,8 18,6 51,4 17,3 31,2 Noreste  
18,6 9,4 41,2 14,2 22,1 12,1 70,7 17,2 48,2 17,7 34,1      Pais Vasco 
10,3 5,6 25,9 9,5 12,9 13,7 68,3 18,0 50,4 15,6 34,0      Comunidad Foral de Navarra 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  192  
           Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
           
Väestö Talous Labour market 
 
BKT henkeä kohden 
(ostovoimana)  
Työllisyys aloittain  
(% kokonaismäärästä), 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64-v. %  15-64 v. 
väestöstä), 2002  
Alue * 
1000 asukasta  2001 
Väestön tiheys (as./km²), 2001 
BKT:n kasvu (vuosittainen 
keskiarvo % muutos),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttiviraston 
patenttihakemukset miljoonaa asukasta kohden, keskiarvo 1999-
2000 2001
Yhteensä 
Naiset Miehet 
     La Rioja 267 53,1 3,7 96,9 94,7 106,3 9,1 40,4 50,5 10,5 61,3 44,8 77,0 
     Aragón 1168 24,5 2,9 90,5 89,6 99,3 7,2 35,2 57,6 30,8 62,0 45,9 77,6 
Comunidad de Madrid  5218 652,6 4,2 112,4 112,3 123,3 0,8 24,5 74,7 39,8 62,8 49,9 76,0 
Centro  5264 24,5 2,8 69,4 69,4 76,2 10,0 30,9 59,1 7,2 56,1 38,9 72,6 
     Castilla y León 2465 26,2 2,4 78,0 77,5 85,6 9,2 30,9 59,9 9,9 57,4 41,4 72,9 
     Castilla-la Mancha 1722 21,7 3,1 67,1 67,5 73,7 9,5 33,6 56,9 6,0 57,6 38,5 75,9 
     Extremadura 1078 25,9 3,5 53,5 53,8 58,7 13,3 25,7 61,0 2,7 50,7 33,7 67,0 
Este 11123 184,6 3,7 93,8 93,7 103,0 3,0 36,8 60,2 42,2 63,3 50,2 76,3 
     Cataluña 6220 194,8 3,3 100,7 101,2 110,5 2,5 38,5 58,9 57,5 64,7 52,0 77,2 
     Comunidad Valenciana 4094 175,7 4,3 81,1 80,8 89,0 4,1 36,7 59,2 27,0 60,8 46,9 74,6 
     Illes Balears 810 161,6 5,3 105,4 102,4 115,7 2,0 24,3 73,7 15,6 65,8 53,9 77,3 
Sur 8573 86,9 4,0 64,3 63,7 70,5 10,3 25,6 64,1 5,6 50,7 34,6 66,7 
     Andalucía 7291 83,6 3,9 63,1 62,5 69,2 10,5 25,3 64,3 6,6 49,6 33,6 65,6 
     Región de Murcia 1140 100,8 4,4 71,2 70,5 78,1 10,7 28,9 60,4 11,7 57,8 41,4 74,0 
     Ceuta y Melilla 142 457 1,0 3,9 68,0 69,6 74,6 0,8 7,7 91,5 0,0 49,7 31,5 65,8 
     Ciudad Autónoma de Ceuta 75 3952.7 : : : : 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Ciudad Autónoma de Melilla 67 5550.1 : : : : 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
Canarias  1737 239,8 4,8 79,1 79,6 86,8 4,6 21,3 74,1 8,9 57,6 44,1 70,7 
France 60912 96,2 2,6 104,8 104,4 115,0 4,1 25,4 70,5 140,3 62,9 56,4 69,6 
Île de France  11055 920,3 2,8 164,6 163,7 180,7 0,3 17,3 82,4 309,1 66,4 61,7 71,2 
Bassin Parisien  10486 72,0 1,9 92,4 92,5 101,4 5,6 30,3 64,0 90,4 63,2 56,0 70,5 
     Champagne-Ardenne 1339 52,3 2,0 96,1 97,1 105,4 8,9 28,7 62,4 70,0 62,6 54,5 70,9 
     Picardie 1866 96,2 1,5 84,1 84,6 92,3 5,1 32,0 62,9 88,3 62,3 54,5 70,1 
     Haute-Normandie 1786 145,0 2,4 98,6 97,5 108,2 3,0 31,9 65,1 106,2 61,1 53,9 68,6 
     Centre 2455 62,7 1,7 93,3 93,4 102,4 4,7 32,0 63,3 108,0 63,8 56,7 71,2 
     Basse-Normandie 1431 81,4 2,0 87,1 87,2 95,6 7,9 26,3 65,9 58,2 65,0 59,0 71,1 
     Bourgogne 1609 50,9 2,1 95,5 95,9 104,8 6,1 28,6 65,4 94,3 65,0 58,5 71,6 
Nord - Pas-de-Calais  4014 323,3 2,2 83,0 82,4 91,1 2,4 29,7 67,9 46,3 54,1 44,2 64,1 
Est 5202 108,3 1,8 94,1 93,9 103,3 3,1 33,4 63,5 121,9 64,8 57,2 72,4 
     Lorraine 2316 98,3 1,2 85,6 85,6 94,0 2,8 29,6 67,6 78,0 63,2 54,6 71,7 
     Alsace 1762 212,8 2,2 105,9 106,0 116,2 2,3 35,2 62,5 176,0 67,1 60,6 73,4 
     Franche-Comté 1124 69,4 2,4 93,1 92,3 102,2 4,9 38,5 56,6 128,2 65,0 57,8 72,2 
Ouest  7884 92,6 3,0 90,6 89,8 99,4 6,5 29,0 64,5 69,4 64,9 59,3 70,4 
     Pays de la Loire 3277 102,1 3,1 93,4 92,7 102,5 6,4 32,2 61,5 62,2 65,9 60,1 71,5 
     Bretagne 2950 108,4 3,2 90,2 89,3 99,0 6,3 26,8 66,9 84,3 63,9 58,8 69,1 
     Poitou-Charentes 1657 64,2 2,3 85,6 85,3 93,9 7,2 26,9 65,9 57,2 64,8 58,7 70,9 
Sud-Ouest  6267 60,5 2,8 92,2 91,6 101,1 6,4 23,8 69,8 71,3 62,9 56,0 69,9 
     Aquitaine 2956 71,5 3,0 94,4 93,9 103,6 7,4 22,5 70,1 48,6 61,4 53,6 69,3 
     Midi-Pyrénées 2602 57,4 2,7 91,3 90,8 100,1 4,8 25,5 69,8 103,3 64,5 57,9 71,0 
     Limousin 710 41,9 2,2 86,0 85,2 94,4 8,7 22,8 68,5 48,8 64,1 60,3 68,1 
Centre-Est  7055 101,2 2,8 103,1 103,2 113,2 4,7 28,6 66,7 210,0 64,8 58,6 71,0 
     Rhône-Alpes 5743 131,4 2,9 106,6 106,6 116,9 4,1 28,6 67,3 233,7 64,8 58,7 71,0 
     Auvergne 1312 50,4 2,4 88,1 88,3 96,6 7,8 28,3 63,9 107,4 64,6 58,3 71,0 
Méditerranée  7226 107,1 2,9 90,0 89,5 98,8 5,2 17,4 77,4 88,1 56,5 49,8 63,8 
     Languedoc-Roussillon 2361 86,2 3,2 80,2 80,5 88,1 7,7 17,7 74,6 60,7 54,8 47,7 62,4 
     Provence-Alpes-Côte d'Azur 4602 146,6 2,8 95,6 94,7 104,9 3,9 17,4 78,7 106,6 57,9 51,5 64,9 
     Corse 264 30,4 3,4 79,9 79,6 87,7 7,5 12,2 80,2 9,3 44,8 34,5 55,0 
Départements d'Outre-Mer  1724 19,3 3,5 58,0 58,4 63,8 3,0 12,9 84,1 0,0 44,3 38,0 50,9 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 193 
            
            
Työvoimamarkkinat I kärakenne Koulutus 
 
Työttömyysaste (%)  
% tietyn ikäisestä  
väestöstä: (2000)  
25-64 vuotiaiden 
 koulutustaso (% 
kokonaismäärästä), 2002 Yhteensä 1992 
Yhteensä  2002 
Pitkäaikaistyöttömät 
2002 (% kaikista työttö-mistä) 
Naiset  2002 
Nuoret  2002 <15 15-64 65+ alhainen keskiasteen koulutus korkeakoulututkinto  
Alue * 
12,7 6,9 37,4 10,3 14,6 13,3 67,4 19,3 58,3 15,7 26,0      La Rioja 
10,7 5,5 26,0 9,1 13,8 12,8 65,9 21,4 56,4 17,8 25,8      Aragón 
12,3 7,1 39,7 10,3 15,0 14,6 70,1 15,4 45,9 20,1 34,0 Comunidad de Madrid  
18,1 11,9 33,3 19,1 23,3 14,5 65,4 20,1 62,2 16,5 21,3 Centro  
16,9 10,4 37,2 16,9 24,3 12,4 66,0 21,6 56,9 18,2 24,8      Castilla y León 
15,0 9,4 30,8 16,4 17,4 16,1 64,7 19,2 66,9 15,2 18,0      Castilla-la Mancha 
25,8 19,2 30,4 28,5 31,7 16,6 65,3 18,1 67,3 14,4 18,3      Extremadura 
14,6 9,7 31,3 13,3 19,4 14,5 68,7 16,8 59,4 17,7 22,8 Este 
12,8 9,6 37,1 13,1 19,5 13,9 68,6 17,5 56,6 18,4 25,0      Cataluña 
18,3 10,3 24,9 14,4 20,1 15,1 68,9 16,1 63,7 15,9 20,4      Comunidad Valenciana 
10,5 7,3 16,7 9,3 14,9 16,4 68,3 15,3 59,6 21,8 18,7      Illes Balears 
25,4 18,3 32,6 26,6 30,0 17,9 68,1 14,1 64,4 15,4 20,2 Sur 
26,4 19,6 33,1 28,5 31,5 17,8 68,1 14,1 65,1 15,1 19,9      Andalucía 
19,0 11,3 27,1 16,6 22,2 18,0 67,8 14,3 61,8 16,0 22,2      Región de Murcia 
25,0 5,3 41,3 8,5 13,1 21,4 66,5 12,2 53,4 26,4 20,2      Ceuta y Melilla 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Ciudad Autónoma de Ceuta 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Ciudad Autónoma de Melilla 
24,3 11,1 32,1 15,4 19,8 17,1 71,0 11,9 60,9 17,1 22,0 Kanarian saaret  
9,8 8,7 32,7 9,8 18,9 18,9 65,1 16,0 35,9 40,6 23,5 France 
7,9 8,1 33,5 7,9 15,0 19,8 68,1 12,1 31,4 33,6 35,0 Île de France  
10,0 8,6 32,7 10,0 19,6 19,2 64,4 16,4 41,3 40,9 17,7 Bassin Parisien  
9,7 9,3 36,5 11,0 27,0 19,2 65,1 15,7 43,2 41,3 15,5      Champagne-Ardenne 
10,1 8,5 30,6 9,9 20,6 20,6 65,2 14,2 44,8 38,9 16,3      Picardie 
12,0 10,1 37,6 10,8 22,2 20,3 65,2 14,5 41,4 38,0 20,6      Haute-Normandie 
9,7 8,6 27,2 10,4 16,0 18,4 63,8 17,8 41,0 42,4 16,6      Centre 
9,4 7,9 25,1 9,4 15,9 19,1 63,6 17,3 38,5 41,7 19,7      Basse-Normandie 
9,1 6,9 41,5 8,4 16,7 17,7 63,4 18,9 38,1 43,5 18,3      Bourgogne 
12,5 13,4 39,7 16,0 29,4 21,3 64,8 13,9 44,3 38,2 17,5 Nord - Pas-de-Calais  
7,4 7,5 24,0 8,7 18,0 19,1 65,9 15,0 34,9 45,3 19,8 Est  
8,8 7,8 27,1 9,2 19,9 19,0 65,6 15,4 35,9 45,9 18,2      Lorraine 
5,4 6,7 21,4 7,0 13,4 19,2 66,8 13,9 32,0 45,6 22,4      Alsace 
8,0 8,3 21,3 10,0 21,8 19,1 65,0 15,9 36,9 43,7 19,3      Franche-Comté 
10,1 7,4 27,6 9,0 15,6 18,4 63,9 17,7 33,5 45,4 21,1 Ouest  
10,1 7,7 28,5 9,6 14,6 19,2 64,4 16,4 34,9 44,7 20,4      Pays de la Loire 
9,6 6,7 23,4 8,2 16,0 18,3 63,8 18,0 30,9 45,8 23,2      Bretagne 
11,2 8,0 33,0 9,4 17,0 17,0 63,1 19,9 35,8 46,0 18,1      Poitou-Charentes 
9,8 8,5 31,6 10,3 18,3 16,6 63,8 19,6 33,5 44,0 22,4 Sud-Ouest  
11,5 9,2 30,7 11,5 18,8 16,9 64,0 19,1 36,0 43,5 20,4      Aquitaine 
8,4 8,1 32,1 9,9 17,6 16,7 64,1 19,2 30,1 43,4 26,5      Midi-Pyrénées 
8,8 6,4 35,6 7,0 19,2 14,6 62,4 23,0 34,9 48,4 16,7      Limousin 
9,5 6,9 25,5 7,8 16,5 18,9 65,3 15,8 32,3 42,1 25,6 Centre-Est  
9,3 6,9 24,9 7,9 17,0 19,5 65,5 15,0 31,8 41,2 27,0      Rhône-Alpes 
10,5 6,9 28,0 7,6 13,6 16,2 64,3 19,6 34,4 46,3 19,3      Auvergne 
13,4 12,0 41,2 13,4 24,9 17,8 63,5 18,7 40,3 39,5 20,2 Méditerranée  
14,9 13,1 42,7 15,0 31,3 17,5 63,2 19,3 40,7 39,4 19,9      Languedoc-Roussillon 
12,9 11,4 39,9 12,4 21,4 18,0 63,7 18,4 39,4 40,1 20,6      Provence-Alpes-Côte d'Azur 
10,8 13,3 56,6 18,3 44,2 16,9 64,4 18,7 58,9 26,1 15,0      Corse 
: 26,5 76,1 29,4 51,3 27,6 64,3 8,1 : : : Départements d'Outre-Mer  
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  194  
           Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
           
Väestö Talous Ty övoimamarkkinat 
 
BKT henkeä kohden 
(ostovoimana mitattuna) 
Alakohtainen työllisyys  
(% kokonaismäärästä), 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64-v. % 15-64-
vuotiaista), 2002  
Alue * 
1000 asukasta, 2001 
Väestön tiheys (as./km²), 2001 
BKT:n kasvu (vuosittainen  
keskiarvo % muutos),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttiviraston 
patenttihakemukset miljoonaa henkeä kohden., keskiarvo 1999-
2000 2001
Yhteensä 
Naiset Miehet 
     Guadeloupe 432 253,6 4,4 60,8 60,9 66,7 2,8 12,8 84,4 6,7 45,9 40,3 52,1 
     Martinique 387 343,2 3,6 67,8 67,9 74,5 5,7 12,5 81,9 0,6 48,2 43,6 53,2 
     Guyane 170 2,0 -0,4 48,2 48,9 52,9 2,4 13,9 83,7 0,7 44,0 35,2 52,8 
     Réunion 735 291,6 4,4 53,5 53,8 58,7 1,7 12,9 85,4 2,6 41,3 34,2 48,7 
Ireland 3853 54,8 9,2 117,6 115,0 129,1 6,9 27,8 65,3 83,6 65,0 55,2 74,7 
     Border, Midland and Western 1016 30,5 8,1 85,4 83,8 93,7 11,4 31,4 57,3 62,1 62,2 51,7 72,4 
     Southern and Eastern 2837 76,7 9,5 129,2 126,2 141,8 5,5 26,6 67,9 91,3 65,9 56,4 75,5 
Italia 57927 192,2 1,9 100,1 101,3 109,9 5,0 31,8 63,2 73,2 55,5 42,0 69,1 
Nord-Ovest  15180 262.0 1.8 124.2 125.9 136.3 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
Nord Ovest  6030 176,9 1,5 113,4 115,2 124,5 3,5 34,0 62,5 98,9 61,1 50,4 71,7 
     Piemonte 4291 168,9 1,3 115,1 117,5 126,3 3,4 38,1 58,4 115,9 62,0 51,6 72,2 
     Valle d'Aosta/Vallée d'Aoste 121 37,0 0,6 123,9 124,7 136,0 4,9 25,6 69,5 43,2 66,3 56,1 75,9 
     Liguria 1619 298,7 2,1 108,2 108,2 118,7 3,7 22,7 73,7 61,7 58,2 46,8 69,8 
Lombardia  9150 383,4 1,9 131,3 133,1 144,0 1,9 40,1 58,0 158,5 63,2 51,8 74,5 
Nord-Est  10715 172.9 1.9 120.9 122.9 132.7 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
Nord Est  6692 167,9 1,9 117,7 119,7 129,1 4,4 37,2 58,4 100,3 63,4 51,4 75,2 
     Trentino-Alto Adige 947 69,6 2,4 133,0 134,8 146,0 7,8 27,3 64,9 62,7 66,4 54,7 77,8 
     Provincia Autonoma Bolzano/Bozen 467 63.1 2.7 143.4 144.9 157.4 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Provincia Autonoma Trento 480 77.3 2.1 123.0 125.0 135.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Veneto 4555 247,7 1,9 115,8 118,0 127,1 4,0 40,2 55,7 106,2 63,2 50,7 75,4 
     Friuli-Venezia Giulia 1190 151,5 1,4 112,5 114,3 123,5 3,1 33,5 63,3 107,9 62,0 51,7 72,2 
Emilia-Romagna  4022 181,8 1,9 126,2 128,3 138,5 5,4 35,6 59,1 163,0 67,5 58,9 76,0 
Centro  11191 191.8 2.0 108.9 110.1 119.5 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
Centro  5870 142,7 2,2 106,6 107,6 116,9 4,0 35,0 61,0 60,1 61,5 50,7 72,2 
     Toscana 3553 154,6 2,2 111,1 112,0 121,9 3,9 33,0 63,2 64,2 61,5 50,6 72,6 
     Umbria 843 99,7 2,0 97,9 99,4 107,4 4,6 33,0 62,4 38,2 59,0 47,8 70,2 
     Marche 1473 152,0 2,2 100,7 101,7 110,5 4,1 40,7 55,2 62,9 62,7 52,7 72,6 
Lazio  5321 309,2 1,8 111,4 112,9 122,2 3,3 19,9 76,7 44,2 55,0 41,1 69,3 
Sud 14123 192.7 2.1 66.9 67.5 73.4 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
Abruzzo-Molise  1609 105,6 1,7 82,8 83,0 90,9 6,6 31,1 62,3 48,5 54,8 40,2 69,5 
     Abruzzo 1282 118,8 1,6 84,0 84,3 92,2 5,8 31,6 62,6 58,6 55,6 41,1 70,1 
     Molise 327 73,6 2,2 78,1 78,1 85,7 10,0 29,1 60,9 9,1 51,8 36,8 66,8 
Campania  5783 425,5 2,3 65,1 65,4 71,5 6,4 24,4 69,3 10,9 41,9 24,1 60,1 
Sud 6731 151,4 2,0 64,6 65,5 70,9 10,9 25,5 63,6 8,5 44,4 27,3 61,8 
     Puglia 4087 211,0 1,9 65,0 66,1 71,3 10,3 26,9 62,8 9,1 45,3 27,5 63,7 
     Basilicata 604 60,4 2,1 70,5 72,5 77,3 10,4 33,2 56,4 8,7 46,1 29,4 62,8 
     Calabria 2040 135,3 2,2 62,1 62,2 68,1 12,4 19,9 67,7 7,1 41,9 26,4 57,5 
Isole  6717 134.9 2.1 67.9 68.0 74.5 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
Sicilia  5071 197,3 2,1 65,3 65,4 71,7 9,3 20,4 70,3 14,2 41,9 24,2 60,2 
Sardegna  1646 68,3 2,2 76,0 76,1 83,4 8,7 23,5 67,8 11,2 46,7 31,2 62,2 
Luxembourg (Grand-Duché) 442 170,9 6,1 194,0 194,4 212,9 2,0 20,1 77,9 203,5 63,6 51,5 75,5 
Nederland 16043 473,6 3,3 113,3 111,5 124,3 3,0 20,8 76,2 222,9 74,4 66,2 82,4 
Noord-Nederland  1678 201,1 2,8 105,9 102,1 116,3 4,1 23,8 72,1 76,8 72,1 63,7 80,1 
     Groningen 568 242,9 2,8 133,2 125,1 146,1 2,8 21,3 75,9 87,1 70,8 63,2 78,2 
     Friesland 633 188,6 3,2 93,8 91,9 103,0 4,3 25,6 70,1 64,6 72,7 64,3 80,7 
     Drenthe 477 179,9 2,4 89,5 87,9 98,3 5,4 24,5 70,2 80,8 72,8 63,5 81,8 
Oost-Nederland  3367 345,6 3,2 95,5 94,1 104,8 3,6 22,7 73,7 131,3 74,5 65,9 82,7 
     Overijssel 1090 326,7 3,1 96,1 94,4 105,5 4,2 26,1 69,7 139,9 73,4 64,9 81,5 
  
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 195 
            
            
Työvoimamarkkinat I kärakenne Koulutus 
 
Työttömyysaste (%)  
% tietyn ikäisestä 
 väestöstä: (2000)  
25-64-vuotiaiden  
koulutustaso  
(% kaikista), 2002 Yhteensä  1992 
Yhteensä  2002 
Pitkäaikaistyöttömät, 
2002 (% kaikista työttö-mistä) 
Naiset  2002 
Nuoret 2002 <15 15-64 65+ alhainen keskiasteen koulutus korkeakoulututkinto  
Alue * 
: 26,0 77,2 28,6 57,8 25,2 65,2 9,6 : : :      Guadeloupe 
: 22,9 79,7 26,0 55,2 23,5 65,1 11,5 : : :      Martinique 
: 24,4 74,6 29,0 46,5 35,6 60,6 3,8 : : :      Guyane 
: 29,3 74,4 32,1 48,6 29,5 64,2 6,3 : : :      Réunion 
15,3 4,3 29,3 3,8 7,8 21,9 66,9 11,2 39,7 34,9 25,4 Ireland 
15,1 5,5 31,2 5,5 9,6 22,3 64,9 12,8 46,8 33,5 19,6      Border, Midland and Western 
15,4 3,8 28,3 3,2 7,1 21,7 67,7 10,6 37,3 35,3 27,4      Southern and Eastern 
 9,0 59,6 12,2 27,2 14,4 67,6 18,0 55,9 33,9 10,2 Italia 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 Nord-Ovest  
 5,4 50,0 7,6 17,0 11,5 67,0 21,5 56,5 33,7 9,8 Nord Ovest  
 5,1 47,5 7,3 15,5 11,9 67,7 20,4 57,6 33,0 9,4      Piemonte 
 3,6 19,3 5,5 10,6 12,6 68,7 18,7 58,6 33,8 7,7      Valle d'Aosta/Vallée d'Aoste 
 6,3 57,4 8,6 23,0 10,4 64,9 24,7 53,4 35,5 11,1      Liguria 
 3,8 36,5 5,6 11,4 13,0 69,5 17,5 53,7 35,2 11,0 Lombardia  
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 Nord-Est  
 3,3 26,2 5,1 7,5 13,3 68,5 18,2 55,6 35,5 8,9 Nord Est  
 2,6 11,7 3,8 5,0 15,9 67,5 16,6 52,4 38,5 9,1      Trentino-Alto Adige 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Provincia Autonoma Bolzano/Bozen 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Provincia Autonoma Trento 
 3,4 28,6 5,2 7,6 13,3 69,0 17,8 57,4 33,9 8,7      Veneto 
 3,7 25,8 5,6 9,4 11,2 67,7 21,1 51,3 39,0 9,7      Friuli-Venezia Giulia 
 3,3 25,5 4,6 9,0 11,2 66,7 22,1 51,9 36,6 11,5 Emilia-Romagna  
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 Centro  
 4,8 38,6 7,3 14,6 12,0 66,2 21,8 55,0 34,5 10,5 Centro  
 4,8 38,8 7,3 16,2 11,5 66,6 21,9 56,5 33,3 10,2      Toscana 
 5,7 44,9 8,9 16,5 12,2 65,6 22,2 48,1 40,4 11,5      Umbria 
 4,4 33,8 6,4 10,5 12,9 65,8 21,3 55,1 34,1 10,7      Marche 
 8,6 68,7 11,9 32,0 14,2 68,8 17,0 48,3 38,9 12,8 Lazio  
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 Sud  
 7,5 56,5 11,7 23,0 14,4 65,7 19,9 52,6 36,6 10,8 Abruzzo-Molise  
 6,2 54,1 10,0 20,1 14,4 65,9 19,8 52,2 36,9 10,9      Abruzzo 
 12,6 61,0 18,7 34,3 14,7 64,8 20,5 54,4 35,2 10,4      Molise 
 21,1 73,7 30,6 59,5 19,3 67,2 13,6 59,8 31,0 9,1 Campania  
 17,4 63,8 25,8 44,4 17,2 67,1 15,7 60,6 30,2 9,1 Sud 
 14,0 65,8 20,6 37,8 17,3 67,7 15,1 62,1 28,8 9,1      Puglia 
 15,3 60,3 23,8 43,4 16,3 66,0 17,8 58,6 33,3 8,1      Basilicata 
 24,6 62,2 35,6 58,2 17,4 66,3 16,3 58,2 32,2 9,6      Calabria 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 Isole  
 20,1 69,3 28,4 51,2 18,0 65,9 16,1 61,7 29,2 9,2 Sicilia  
 18,5 58,5 26,4 48,3 14,6 70,2 15,3 62,8 29,0 8,2 Sardegna  
2,0 2,6 27,4 3,6 7,0 18,9 66,8 14,3 38,4 43,0 18,7 Luxembourg (Grand-Duché) 
5,4 2,8 26,5 3,1 5,0 18,6 67,9 13,6 32,2 42,8 25,0 Nederland 
7,3 3,5 27,7 4,3 7,3 18,2 67,2 14,7 34,0 45,8 20,2 Noord-Nederland  
7,8 4,2 29,2 5,2 8,3 16,8 68,7 14,5 32,2 43,6 24,2      Groningen 
7,1 3,2 27,0 4,0 6,7 19,0 66,7 14,3 33,8 46,8 19,4      Friesland 
7,0 3,1 26,0 3,6 6,6 18,6 66,1 15,3 36,4 47,1 16,5      Drenthe 
5,1 2,7 24,6 3,2 4,6 19,6 67,3 13,2 32,6 44,7 22,6 Oost-Nederland  
5,2 2,9 23,4 3,1 4,8 19,5 66,9 13,7 34,1 45,7 20,2      Overijssel 
  
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  196  
           Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
           
Väestö Talous Ty övoimamarkkinat 
 
BKT henkeä kohden 
(ostovoimana)  
Työllisyys aloittain  
(% kokonaismäärästä), 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64-v. % 15-64-
vuotiaista), 2002  
Alue * 
1000 asukasta, 2001 
Väestön tiheys (as./km²), 2001 
BKT:n kasvu (vuosittaisen  
keskiarvon % muutos),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttivi raston patentti-
hakemukset miljoonaa asukasta 
kohden, keskiarvo 1999-2000-2001 
Yhteensä 
Naiset Miehet      Gelderland 1941 389,6 3,0 97,4 96,1 106,9 3,1 21,9 75,0 148,0 74,9 66,6 83,1 
     Flevoland 335 235,9 5,8 82,4 81,3 90,4 4,0 16,8 79,2 107,8 75,1 65,5 84,6 
West-Nederland  7473 859,6 3,4 125,8 123,9 138,0 2,5 16,2 81,3 117,7 74,9 67,0 82,8 
     Utrecht 1123 824,0 4,5 142,8 140,9 156,7 1,1 14,8 84,1 184,4 76,2 68,9 83,7 
     Noord-Holland 2542 956,7 3,5 132,5 131,4 145,5 2,0 15,3 82,7 130,8 76,1 68,5 83,6 
     Zuid-Holland 3431 1196,8 3,3 118,5 116,0 130,0 3,0 16,4 80,6 148,1 73,8 65,6 81,8 
     Zeeland 376 208,3 0,7 95,4 95,6 104,7 4,8 26,1 69,1 102,4 73,1 62,5 83,3 
Zuid-Nederland  3525 497,0 3,3 107,3 106,3 117,7 3,3 27,4 69,2 535,2 74,4 65,9 82,6 
     Noord-Brabant 2383 483,4 3,6 111,5 110,4 122,3 3,2 27,6 69,3 697,8 75,9 67,6 83,9 
     Limburg 1143 528,2 2,7 98,5 97,8 108,1 3,7 27,2 69,2 199,9 71,3 62,4 79,8 
Österreich 8032 95,8 2,4 111,9 113,5 122,8 5,7 29,4 65,0 157,6 69,0 61,5 76,5 
Ostösterreich  3395 144,1 2,2 119,0 121,2 130,6 4,8 25,2 70,0 65,6 68,4 62,1 74,7 
     Burgenland 275 69,5 3,1 76,2 76,3 83,6 5,3 30,1 64,7 69,2 67,9 59,3 76,2 
     Niederösterreich 1531 79,9 2,9 92,3 94,5 101,3 8,8 30,6 60,6 133,3 70,0 62,2 77,7 
     Wien 1588 3827,5 1,7 152,2 154,7 167,0 0,9 19,1 80,0 146,0 67,0 62,5 71,6 
Südösterreich  1743 67,3 2,6 96,2 97,0 105,6 8,0 32,6 59,4 141,5 67,5 58,7 76,4 
     Kärnten 556 58,3 2,3 96,3 97,6 105,6 6,5 30,6 62,9 124,4 66,9 56,9 77,1 
     Steiermark 1188 72,5 2,7 96,2 96,8 105,5 8,7 33,5 57,8 149,6 67,8 59,5 76,2 
Westösterreich  2893 84,1 2,6 113,1 114,4 124,1 5,3 32,3 62,4 192,2 70,6 62,4 78,8 
     Ylä-Itävalta 1367 114,1 2,7 108,2 108,9 118,7 6,8 35,3 57,9 189,7 70,9 62,9 78,8 
     Salzburg 513 71,7 2,0 123,6 126,5 135,7 4,5 24,9 70,7 139,5 71,8 65,1 78,8 
     Tirol 667 52,7 2,7 113,4 114,8 124,4 4,6 27,8 67,7 136,0 69,5 61,0 78,1 
     Vorarlberg 347 133,5 2,6 116,2 117,8 127,5 2,1 40,4 57,5 387,8 69,6 58,9 80,2 
Portugal 10293 112,0 3,5 70,7 70,6 77,6 12,4 33,9 53,8 4,7 68,2 60,8 75,9 
Continente  9811 110,5 3,5 70,9 70,8 77,8 12,3 34,1 53,6 4,7 68,5 61,3 75,9 
     Norte 3646 171,3 2,6 56,9 57,3 62,5 11,4 43,3 45,4 4,3 67,8 59,9 76,0 
     Centro 1784 75,4 3,4 56,9 56,8 62,5 26,9 30,8 42,3 4,8 73,6 67,3 80,1 
     Centro 2402 83.5 3.7 57.9 57.7 63.5 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Lisboa e Vale do Tejo 3462 290,1 4,1 94,7 94,4 103,9 4,5 29,1 66,5 6,3 67,1 60,7 73,8 
     Lisboa 2603 1011.2 3.9 105.1 105.0 115.4 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Alentejo 526 19,5 2,1 56,9 56,5 62,5 14,6 23,4 62,0 1,2 65,2 56,5 74,0 
     Alentejo 766 24.6 3.2 60.7 59.8 66.6 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Algarve 394 78,9 5,4 72,4 71,4 79,4 9,7 21,3 69,0 3,1 68,6 60,0 77,1 
Açores  237 101,9 3,9 55,8 54,5 61,2 13,7 29,1 57,2 0,0 61,5 44,5 78,3 
Madeira  244 313,6 5,0 78,4 77,4 86,0 12,8 27,4 59,8 2,7 65,1 56,5 74,5 
Suomi/Finland 5188 17,0 4,1 103,9 103,4 114,1 5,4 27,0 67,6 325,2 68,1 66,2 70,0 
Manner-Suomi  5162 17,0 4,1 103,7 103,2 113,8 5,4 27,1 67,6 326,2 68,0 66,1 69,9 
     Itä-Suomi 679 9,7 2,0 75,7 75,5 83,0 10,3 25,6 64,1 80,0 59,9 57,7 62,0 
     Väli-Suomi 704 16,4 3,1 85,8 86,0 94,1 9,7 29,7 60,6 171,9 65,9 62,4 69,3 
     Pohjois-Suomi 557 4,3 3,0 90,2 89,4 99,0 7,3 27,0 65,8 292,4 62,0 61,1 62,8 
     Uusimaa (Suuralue) 1401 153,8 5,9 140,3 139,4 153,9 1,1 20,6 78,4 588,0 75,3 74,4 76,2 
     Etelä-Suomi 1821 34,8 3,6 97,2 97,0 106,7 5,5 32,5 62,0 291,4 67,7 65,1 70,3 
     Etelä-Suomi 2537 62.1 5.0 121.5 120.9 133.3 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Länsi-Suomi 1319 22.6 3.5 91.1 91.0 99.9 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
     Pohjois-Suomi 628 4.7 3.1 89.0 88.2 97.7 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 
Åland  26 17,0 5,4 141,6 140,9 155,4 5,2 17,2 77,6 108,0 77,6 73,8 81,4 
Sverige 8896 21,6 2,9 106,1 107,8 116,5 2,5 23,0 74,5 345,5 73,6 72,2 74,9 
     Stockholm 1831 282,1 4,7 144,9 148,2 159,0 0,6 13,7 85,8 582,1 78,4 77,5 79,4 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 197 
            
            
Työvoimamarkkinat I kärakenne Koulutus 
 
Työttömyysaste (%)  
% tietynikäisestä  
väestöstä: (2000)  
25-64-vuotiaiden  
koulutustaso  
(% kokonaismäärästä), 2002 Yhteensä  1992 
Yhteensä  2002 
Pitkäaikaistyöttömät 2002 
(%kaikista työttömistä) 
Naiset 2002 
Nuoret  2002 <15 15-64 65+ alhainen keskiasteen koulutus korkeakoulututkinto  
Alue * 
5,0 2,4 23,6 2,9 4,0 19,0 67,5 13,6 32,3 43,5 24,1      Gelderland 
6,2 3,7 30,8 5,4 7,4 23,8 67,3 8,9 29,7 48,5 21,8      Flevoland 
5,2 2,6 27,3 2,8 4,7 18,4 68,0 13,6 30,1 41,3 28,6 West-Nederland  
4,5 2,2 23,1 2,4 4,3 19,0 68,6 12,5 26,6 38,7 34,7      Utrecht 
5,5 2,6 25,3 2,6 3,9 17,8 68,8 13,5 27,4 41,8 30,8      Noord-Holland 
5,1 2,9 30,3 3,2 5,4 18,6 67,6 13,8 33,0 41,2 25,8      Zuid-Holland 
5,7 2,3 22,0 2,8 4,2 18,5 65,2 16,4 33,9 46,9 19,1      Zeeland 
5,0 2,7 25,9 3,1 5,0 18,2 68,5 13,4 35,2 42,8 21,9 Zuid-Nederland  
5,0 2,4 23,0 2,8 4,3 18,6 68,6 12,8 34,0 42,9 23,0      Noord-Brabant 
5,2 3,3 30,4 4,0 6,6 17,3 68,2 14,6 37,7 42,7 19,6      Limburg 
3,3 4,0 28,1 3,9 6,2 16,8 67,7 15,5 21,7 62,6 15,7 Österreich 
3,5 5,4 33,3 4,9 8,1 15,8 67,9 16,3 21,2 62,0 16,9 Ostösterreich  
2,4 4,2 21,2 4,8 7,1 15,2 66,7 18,1 27,5 61,0 11,6      Burgenland 
2,6 3,5 27,3 3,7 5,7 16,8 66,6 16,5 20,1 66,2 13,7      Niederösterreich 
4,4 7,2 37,1 6,0 11,1 15,0 69,3 15,7 21,1 58,4 20,6      Wien 
3,8 3,4 26,9 3,5 5,7 16,5 67,2 16,4 19,6 65,9 14,5 Südösterreich  
3,8 2,7 24,6 3,2 5,5 16,9 66,9 16,2 14,2 70,9 14,9      Kärnten 
3,8 3,8 27,6 3,7 5,8 16,2 67,3 16,5 22,0 63,6 14,3      Steiermark 
2,7 2,7 17,0 2,9 4,7 18,2 67,7 14,0 23,7 61,3 15,1 Westösterreich  
2,5 3,1 21,1 3,4 5,1 18,0 67,1 14,9 24,8 60,3 14,9      Oberösterreich 
2,6 2,8 12,4 2,8 5,4 17,9 68,6 13,5 19,9 65,0 15,1      Salzburg 
3,6 2,0 11,7 1,8 3,4 18,4 68,2 13,4 21,7 62,9 15,4      Tirol 
2,3 2,5 12,6 2,8 4,4 19,2 68,4 12,4 28,7 56,3 15,0      Vorarlberg 
4,1 5,1 34,5 6,1 11,6 16,0 67,6 16,4 79,6 11,1 9,3 Portugal 
4,1 5,2 34,5 6,2 11,8 15,8 67,7 16,5 79,3 11,2 9,5 Continente  
3,4 4,9 37,0 5,9 10,0 17,5 68,5 14,0 84,1 8,7 7,2      Norte 
2,7 3,0 27,4 3,8 11,2 14,9 65,5 19,6 82,6 8,7 8,8      Centro 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Centro 
5,2 6,5 36,9 7,6 13,6 14,9 68,8 16,3 72,8 14,8 12,4      Lisboa e Vale do Tejo 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Lisboa 
8,0 6,6 21,0 9,2 16,9 13,6 62,9 23,5 79,8 10,1 10,1      Alentejo 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Alentejo 
3,0 5,3 28,2 6,7 14,3 14,7 66,6 18,7 80,4 12,9 6,7      Algarve 
3,7 2,5 38,6 4,3 7,9 21,9 65,8 12,4 86,3 8,9 4,9 Açores  
3,3 2,5 33,4 3,0 5,2 19,4 67,2 13,4 85,9 9,3 4,8 Madeira  
 9,1 24,9 9,1 21,0 18,2 66,9 14,8 25,0 42,6 32,4 Suomi/Finland 
 9,1 25,0 9,1 21,0 18,2 66,9 14,8 25,0 42,6 32,4 Manner-Suomi  
 13,3 26,4 13,7 29,3 17,6 65,4 17,0 27,0 46,6 26,3      Itä-Suomi 
 9,3 27,4 10,4 20,4 18,8 64,9 16,4 26,7 43,8 29,4      Väli-Suomi 
 14,1 19,7 13,1 28,0 20,7 66,2 13,2 24,4 47,4 28,2      Pohjois-Suomi 
 5,8 22,6 5,0 14,7 18,6 69,9 11,5 22,3 37,2 40,5      Uusimaa (Suuralue) 
 9,1 27,1 9,6 22,0 17,3 66,3 16,4 26,0 43,6 30,3      Etelä-Suomi 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Etelä-Suomi 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Länsi-Suomi 
0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0 0.0      Pohjois-Suomi 
 2,9 0,0 2,8 17,7 18,8 65,2 16,0 31,0 43,0 26,1 Åland  
 5,1 19,9 4,6 12,8 18,5 64,2 17,3 18,5 55,1 26,4 Sverige 
 4,0 12,1 3,7 11,5 18,6 67,0 14,4 13,5 51,8 34,7      Stockholm 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  198  
           Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
           
Väestö Talous Ty övoimamarkkinat 
 
BKT henkeä kohden 
(ostovoimana)  
Työllisyys aloittain  
(% kokonaismäärästä), 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64-v. % 15-64-
vuotiaista), 2002  
Alue * 
1000 asukasta 2001 
Väestöntiheys (as./km²), 2001 
BKT:n kasvu  (vuosittaisen  
keskiarvon % muutos),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttivi raston patentti-
hakemukset miljoonaa asukasta 
kohden, keskiarvo 1999-2000-2001 
Yhteensä 
Naiset Miehet      Östra Mellansverige 1495 38,9 2,1 91,1 92,5 100,0 2,9 26,1 71,0 315,3 72,2 70,1 74,2 
     Sydsverige 1283 91,9 3,3 98,3 99,7 107,9 2,8 23,7 73,6 402,5 70,7 68,6 72,8 
     Norra Mellansverige 831 13,0 0,4 89,3 91,8 98,0 3,7 27,0 69,3 200,3 69,7 68,4 70,9 
     Mellersta Norrland 375 5,3 0,8 98,8 98,7 108,4 3,8 21,2 75,0 132,6 68,9 69,0 68,7 
     Övre Norrland 511 3,3 0,5 92,6 93,7 101,6 3,2 23,7 73,1 207,7 68,6 68,4 68,7 
     Småland med Öarna 797 24,0 2,1 95,8 97,3 105,1 4,1 30,7 65,2 127,0 75,2 73,3 77,1 
     Västsverige 1774 60,3 3,2 102,5 103,5 112,5 2,4 25,3 72,3 339,3 75,5 74,2 76,7 
United Kingdom 58837 241,3 3,0 105,4 103,1 115,7 1,4 24,3 74,3 124,4 71,7 65,3 78,0 
North East  2517 292,2 0,8 80,3 78,6 88,1 0,9 27,2 71,9 72,6 65,6 61,0 70,1 
     Tees Valley & Durham 1133 371,9 0,0 76,1 75,0 83,5 0,8 30,8 68,4 66,1 64,0 58,6 69,4 
     Northumberland and Tyne & Wear 1384 248,6 1,4 83,7 81,5 91,8 0,9 24,4 74,8 78,0 66,9 63,1 70,6 
North West (inc. Merseyside)  6732 475,2 2,3 94,8 92,4 104,0 0,8 26,0 73,2 96,0 69,4 63,8 74,9 
     Cumbria 488 71,5 -0,9 79,1 80,2 86,8 3,6 30,9 65,5 75,7 69,3 62,6 76,0 
     Cheshire 984 422,0 2,8 117,7 113,6 129,1 0,9 27,7 71,4 204,6 72,9 67,9 77,7 
     Greater Manchester 2483 1930,8 3,2 102,6 99,3 112,6 0,3 25,4 74,3 68,7 69,4 63,7 75,0 
     Lancashire 1416 461,1 1,8 90,0 87,9 98,8 1,0 28,1 70,8 69,2 72,1 66,6 77,4 
     Merseyside 1362 2078,3 1,9 74,5 73,7 81,8 0,2 21,8 78,1 104,5 64,2 58,7 69,6 
Yorkshire & the Humber  4967 319,1 2,1 90,8 89,2 99,7 1,2 27,1 71,7 81,1 70,5 63,8 77,0 
     East Riding & North Lincolnshire 869 237,6 0,3 87,1 86,3 95,6 2,0 29,5 68,5 63,3 68,6 60,7 76,5 
     North Yorkshire 751 90,4 3,1 96,2 93,6 105,6 2,5 24,2 73,3 130,3 75,6 68,7 82,5 
     South Yorkshire 1267 812,2 2,0 77,1 75,4 84,6 0,6 28,6 70,9 52,7 67,9 61,1 74,4 
     West Yorkshire 2080 1022,6 2,5 98,7 97,4 108,3 0,6 26,5 72,9 88,5 71,1 64,9 77,0 
East Midlands  4175 267,2 2,5 96,6 95,6 106,0 1,4 30,3 68,3 104,9 73,5 66,8 80,1 
     Derbyshire & Nottinghamshire 1972 411,9 2,5 95,8 93,9 105,1 0,5 31,8 67,6 111,3 71,3 65,3 77,3 
     Leicestershire, Rutland & Northants 1555 316,2 3,0 104,4 104,4 114,5 1,3 29,8 69,0 139,1 76,6 68,7 84,3 
     Lincolnshire 648 109,4 1,6 80,7 79,3 88,5 4,4 26,8 68,8 42,2 73,0 66,7 79,2 
West Midlands  5267 405,0 2,3 95,2 93,6 104,5 1,0 30,6 68,5 94,4 71,2 64,1 78,1 
     Herefordshire, Worcestershire & Warks 1223 207,3 3,3 96,6 94,0 106,0 1,6 30,0 68,4 172,4 76,3 69,0 83,6 
     Shropshire & Staffordshire 1489 240,1 1,4 79,7 81,0 87,4 1,5 30,6 67,9 73,6 74,2 67,6 80,3 
     West Midlands 2554 2842,3 2,2 103,6 100,8 113,7 0,3 30,9 68,8 70,2 67,1 59,7 74,2 
Eastern  5395 282,2 3,3 101,4 98,8 111,3 1,5 25,0 73,5 238,6 76,1 69,0 83,1 
     East Anglia 2177 173,2 2,0 95,7 92,8 105,1 2,6 25,3 72,1 310,9 75,5 68,4 82,5 
     Bedfordshire, Hertfordshire 1601 557,0 4,8 122,6 119,3 134,5 0,6 23,8 75,6 213,7 78,3 71,5 84,8 
     Essex 1616 439,8 3,2 88,1 86,4 96,7 1,0 25,9 73,1 165,2 74,9 67,5 82,2 
London  7188 4538,8 4,6 164,7 159,5 180,7 0,3 13,9 85,8 102,3 68,7 61,5 75,6 
     Inner London 2772 8648,1 5,2 263,4 251,4 289,1 0,1 11,4 88,5 131,1 63,4 56,9 69,7 
     Outer London 4416 3496,2 3,8 102,7 102,0 112,7 0,4 15,4 84,3 84,1 72,3 64,7 79,6 
South East  8007 419,0 4,1 115,9 112,9 127,2 1,4 22,4 76,2 209,8 77,0 70,0 83,8 
     Berkshire, Bucks & Oxfordshire 2093 364,5 5, 2 149,0 146,4 163,5 1,5 22,7 75,8 318,8 79,4 72,9 85,6 
     Surrey, East & West Sussex 2555 467,9 3,8 113,6 110,5 124,6 1,3 19,6 79,2 151,7 76,4 69,4 83,4 
     Hampshire & Isle of Wight 1778 426,1 3,9 103,0 100,4 113,0 1,0 24,4 74,6 233,5 78,1 71,2 84,8 
     Kent 1581 423,3 3,0 90,3 86,4 99,1 2,2 24,3 73,5 133,0 73,4 65,8 81,1 
South West  4934 205,8 2,7 93,8 92,4 103,0 2,0 23,7 74,3 132,9 76,2 70,4 81,9 
     Gloucestershire, Wiltshire & N Somerset 2163 284,5 3,3 112,1 110,4 123,0 1,3 23,0 75,6 228,8 78,3 72,5 84,0 
     Dorset & Somerset 1192 195,3 2,1 82,8 83,0 90,9 2,1 24,3 73,6 80,6 76,6 70,9 82,2 
     Cornwall & Isles of Scilly 502 141,1 1,9 59,5 59,1 65,3 3,0 22,5 74,5 65,5 71,3 64,2 78,2 
     Devon 1077 160,6 1,9 85,3 82,0 93,6 2,9 25,0 72,1 57,1 73,6 68,4 78,8 
Wales  2903 139,8 1,8 83,0 81,5 91,1 2,6 26,2 71,2 69,7 66,3 59,4 73,2 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 199 
            
            
Työvoimamarkkinat I kärakenne Koulutus 
 
Työttömyysaste (%)  
% tietynikäisestä  
väestöstä: (2000)  
25-64-vuotiaiden  
koulutustaso  
(% kokonaismäärästä), 2002 Yhteensä  1992 
Yhteensä  2002 
Pitkäaikaistyöttömät, 2002 
(% kaikista työttömistä) 
Naiset  2002 
Nuoret 2002 <15 15-64 65+ alhainen keskiasteen koulutus korkeakoulututkinto  
Alue * 
 5,2 23,0 4,9 13,6 18,7 64,0 17,3 19,8 55,9 24,3      Östra Mellansverige 
 6,2 25,1 5,9 15,2 18,2 63,9 18,0 19,9 53,7 26,3      Sydsverige 
 6,3 19,1 5,7 13,7 18,0 62,3 19,7 20,4 59,4 20,2      Norra Mellansverige 
 5,9 19,3 4,5 13,7 17,5 62,5 20,0 20,2 58,5 21,3      Mellersta Norrland 
 6,1 17,6 4,6 13,1 18,4 64,2 17,4 13,8 61,6 24,6      Övre Norrland 
: 3,9 18,1 4,1 9,6 18,8 62,3 18,9 23,4 56,3 20,3      Småland med Öarna 
: 4,9 21,7 4,3 12,9 18,9 63,8 17,3 19,6 54,1 26,3      Västsverige 
9,6 5,1 21,9 4,5 12,0 19,1 65,4 15,6 18,1 52,4 29,5 United Kingdom 
 6,8 27,0 5,2 14,2 18,8 65,2 16,1 21,2 55,7 23,0 North East  
 7,2 24,6 6,0 16,6 19,3 65,2 15,5 22,5 55,9 21,6      Tees Valley & Durham 
 6,4 29,1 4,5 12,4 18,3 65,2 16,5 20,2 55,6 24,3      Northumberland and Tyne & Wear 
 5,3 26,6 4,3 12,6 19,4 65,0 15,6 20,7 54,1 25,2 North West (inc. Merseyside)  
 5,1 28,0 4,1 11,7 17,7 64,3 17,9 17,1 58,5 24,4      Cumbria 
 4,2 20,3 3,2 11,8 19,0 65,6 15,5 14,4 54,9 30,6      Cheshire 
 5,6 27,4 4,6 12,2 20,1 65,4 14,5 22,1 52,3 25,6      Greater Manchester 
 4,4 21,7 3,7 12,4 19,3 64,3 16,4 20,1 55,9 24,0      Lancashire 
 6,6 31,6 5,4 14,3 19,4 64,5 16,1 24,5 53,3 22,3      Merseyside 
9,5 5,2 21,3 4,3 12,6 19,2 65,0 15,8 20,2 54,9 24,9 Yorkshire & the Humber  
 6,3 26,3 5,2 15,5 19,3 64,2 16,5 19,0 58,1 22,9      East Riding & North Lincolnshire 
 3,7 18,6 3,6 7,6 17,8 64,4 17,8 15,1 55,1 29,8      North Yorkshire 
 5,2 24,6 3,7 12,4 18,9 65,3 15,8 21,5 56,2 22,3      South Yorkshire 
 5,4 17,9 4,5 13,1 19,9 65,4 14,7 21,7 52,8 25,5      West Yorkshire 
8,5 4,5 22,9 4,4 10,6 18,8 65,3 15,9 19,7 55,7 24,6 East Midlands  
 5,1 28,9 4,5 11,2 18,6 65,4 16,0 20,7 55,7 23,6      Derbyshire & Nottinghamshire 
 4,0 17,5 4,6 10,4 19,6 65,9 14,5 19,1 53,9 27,0      Leicestershire, Rutland & Northants 
 4,3 13,2 3,4 9,5 17,7 63,3 19,0 17,7 60,1 22,2      Lincolnshire 
10,3 5,6 20,7 5,2 14,2 19,5 64,9 15,6 21,4 53,3 25,2 West Midlands  
 3,5 13,1 4,1 8,9 18,3 65,2 16,5 16,7 53,6 29,7      Herefordshire, Worcestershire & Warks 
 4,6 21,8 4,0 11,2 18,7 65,8 15,6 18,0 56,6 25,5      Shropshire & Staffordshire 
 7,4 22,1 6,7 18,2 20,5 64,2 15,3 26,1 51,2 22,8      West Midlands 
 3,7 18,2 3,5 9,4 18,9 65,1 16,0 15,8 57,0 27,2 Eastern  
7,4 3,7 16,5 3,3 9,8 18,4 64,4 17,2 16,6 56,9 26,5      East Anglia 
 3,5 17,6 3,2 8,4 19,9 66,0 14,2 12,3 54,9 32,8      Bedfordshire, Hertfordshire 
 4,0 20,8 4,0 10,0 18,7 65,0 16,3 18,2 59,1 22,7      Essex 
11,9 6,7 23,6 6,0 14,2 19,3 68,2 12,5 17,5 41,1 41,4 London  
: 9,0 27,1 7,7 18,4 19,2 69,8 10,9 20,4 31,6 48,0      Inner London 
: 5,3 19,9 4,9 11,6 19,4 67,1 13,6 15,5 47,4 37,0      Outer London 
 3,7 14,9 3,5 8,9 18,8 65,2 16,0 12,7 53,3 34,0 South East  
 3,4 11,4 3,0 8,6 19,6 67,5 12,9 13,4 49,3 37,4      Berkshire, Bucks & Oxfordshire 
 3,8 17,9 3,6 7,8 17,9 63,7 18,4 11,8 52,7 35,5      Surrey, East & West Sussex 
 3,5 9,5 3,7 9,9 18,6 65,4 16,0 10,5 55,8 33,7      Hampshire & Isle of Wight 
 4,2 19,7 3,9 9,8 19,3 64,4 16,4 15,9 57,3 26,8      Kent 
8,8 3,7 14,0 3,3 9,1 18,0 63,6 18,4 12,8 57,1 30,1 South West  
 3,6 9,2 3,3 8,5 18,7 65,2 16,1 12,5 55,1 32,4      Gloucestershire, Wiltshire & N Somerset 
 3,6 13,3 3,4 8,5 17,4 61,9 20,7 13,1 57,0 29,9      Dorset & Somerset 
: 4,2 20,9 3,2 11,0 17,4 62,6 20,0 13,8 58,3 27,9      Cornwall & Isles of Scilly 
: 4,2 20,7 3,2 10,6 17,5 62,6 19,9 12,7 60,8 26,6      Devon 
9,4 5,6 20,1 5,0 14,0 19,0 63,8 17,3 21,4 51,5 27,1 Wales  
  
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  200  
           Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
           
Väestö Talous Ty övoimamarkkinat 
 
BKT henkeä kohden 
(ostovoimana)  
Työllisyys aloittain  
(% kokonaismäärästä), 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64-v. % 15-64-
vuotiaista), 2002  
Alue * 
1000 asuaksta, 2001 
Väestön tiheys  (as./km²), 2001 
BKT:n kasvu (vuosittaisen  
keskiarvon % muutos),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttivi raston patentti-
hakemukset miljoonaa asukasta 
kohden, keskiarvo 1999-2000-2001 
Yhteensä 
Naiset Miehet      West Wales & the Valleys 1853 141,2 0,9 69,6 69,4 76,4 2,9 25,9 71,3 47,9 64,0 57,6 70,4 
     East Wales 1050 137,3 3,1 106,7 102,7 117,1 2,2 26,7 71,1 107,8 70,2 62,5 77,7 
Scotland  5064 64,8 1,5 99,5 98,3 109,2 1,9 23,5 74,6 85,5 70,3 65,8 74,8 
     North Eastern Scotland 503 68,6 1,6 136,6 138,7 149,9 3,2 30,9 65,9 220,1 76,0 67,6 84,5 
     Eastern Scotland 1904 105,9 1,6 101,2 100,4 111,0 1,9 23,1 75,0 103,6 72,2 67,7 76,8 
     South Western Scotland 2287 175,5 1,5 94,3 91,9 103,5 0,9 23,1 76,0 52,0 66,5 62,5 70,7 
     Highlands & Islands 369 9,3 0,4 72,4 72,1 79,4 4,2 19,8 76,0 41,8 73,5 70,7 76,3 
Northern Ireland  1689 119,3 2,7 82,4 81,2 90,4 4,5 26,0 69,5 35,4 64,8 57,5 72,2 
               
              
Bălgarija 7913 71,3 0,0 26,0 24,9 28,6 9,6 32,7 57,7 3,1 50,6 47,5 53,7 
     Severozapaden 535 50,5 -0,2 23,7 22,2 26,0 12,5 34,6 52,9 : 43,7 42,2 45,1 
     Severen Tsentralen 1201 67,0 0,2 22,4 21,5 24,6 10,0 37,2 52,9 : 49,3 46,5 52,1 
     Severoiztochen 1309 65,5 0,0 22,7 21,8 24,9 15,1 27,6 57,3 : 47,7 43,3 52,2 
     Yugozapaden 2097 103,4 1,0 36,3 33,9 39,9 3,3 31,4 65,2 : 56,4 53,9 58,9 
     Yuzhen Tsentralen 1975 71,8 -1,7 21,7 20,7 23,8 12,3 35,0 52,7 : 49,9 47,5 52,4 
     Yugoiztochen 796 54,4 0,0 22,1 23,9 24,3 11,4 31,6 57,0 : 47,4 42,0 52,9 
Kypros 706 119,7 3,8 77,8 76,1 85,4 5,3 23,2 71,6 11,9 68,5 59,0 78,8 
Česká Republika 10219 129,6 1,5 60,6 59,8 66,5 4,8 39,9 55,3 11,3 65,5 57,1 74,0 
     Praha 1164 2348,1 4,4 135,5 129,8 148,7 0,5 21,3 78,2 : 72,0 65,8 78,5 
     Střední Čechy 1124 102,0 3,0 50,0 49,6 54,9 5,1 38,9 56,0 : 68,6 58,1 79,0 
     Jihozápad 1175 66,7 0,9 55,1 55,0 60,5 8,1 41,6 50,3 : 68,0 59,5 76,5 
     Severozápad 1124 129,9 -1,2 47,9 48,6 52,6 3,6 41,4 55,0 : 62,4 53,8 70,9 
     Severovýchod 1486 119,5 1,0 50,8 50,6 55,7 5,0 46,3 48,8 : 67,0 57,9 76,1 
     Jihovýchod 1645 117,6 1,3 53,4 52,3 58,6 7,5 40,2 52,3 : 64,7 56,2 73,1 
     Střední Morava 1233 135,5 0,4 48,1 47,8 52,8 5,0 46,3 48,6 : 63,2 54,8 71,7 
     Moravskoslezsko 1268 228,4 -0,7 50,6 50,3 55,5 2,8 43,9 53,3 : 59,2 51,2 67,1 
Eesti 1367 30,2 5,2 38,5 37,1 42,3 7,0 31,3 61,7 9,4 62,0 57,9 66,5 
Magyarország 10188 109,5 4,0 51,5 49,5 56,5 6,0 34,2 59,8 17,1 56,6 50,0 63,5 
     Közép-Magyarország 2830 409,1 5,2 81,3 76,3 89,2 1,8 26,3 71,9 : 61,3 54,6 68,8 
     Közép-Dunántúl 1121 99,5 4,6 48,0 46,8 52,7 5,7 44,6 49,6 : 60,6 54,0 67,3 
     Nyugat-Dunántúl 1003 89,7 4,3 53,6 54,8 58,8 5,5 42,0 52,5 : 64,1 56,5 71,5 
     Dél-Dunántúl 996 70,3 2,6 38,7 37,6 42,5 9,8 33,8 56,3 : 51,9 46,1 58,0 
     Észak-Magyarország 1300 96,8 2,3 33,7 32,4 37,0 4,3 39,9 55,8 : 50,1 44,3 56,1 
     Észak-Alföld 1561 87,9 3,0 34,2 32,1 37,5 7,5 33,8 58,8 : 49,5 42,8 56,2 
     Dél-Alföld 1377 75,2 1,6 36,9 36,0 40,5 14,2 33,0 52,8 : 54,7 47,5 62,1 
Lietuva 3481 53,3 5,1 37,2 35,6 40,8 17,9 27,5 54,6 1,4 59,9 57,2 62,7 
Latvija 2355 36,5 5,7 33,4 31,8 36,6 15,3 25,8 58,9 5,4 60,4 56,8 64,3 
Malta 393 1182,4 3,6 69,5 70,7 76,2 2,3 31,2 66,5 13,0 53,7 33,1 74,1 
Polska 38641 123,6 6,3 40,9 41,1 44,9 19,3 28,6 52,0 2,3 51,5 46,2 56,9 
     Dolno śląskie 2971 148,9 5,8 41,6 42,1 45,6 9,5 32,4 58,2 : 47,6 43,9 51,4 
     Kujawsko-Pomorskie 2100 116,9 4,7 37,0 36,8 40,5 19,1 29,4 51,4 : 50,6 45,0 56,3 
     Lubelskie 2230 88,8 4,5 28,6 28,6 31,4 39,4 18,1 42,5 : 56,1 51,6 60,7 
     Lubuskie 1024 73,2 4,7 36,3 37,0 39,9 10,2 31,3 58,5 : 45,9 41,4 50,5 
     Łódzkie 2638 144,8 5,8 36,9 37,2 40,5 19,8 30,6 49,7 : 52,8 47,8 58,1 
     Małopolskie 3238 213,8 6,2 35,3 36,3 38,8 23,7 27,0 49,3 : 54,6 50,2 59,3 
     Mazowieckie 5075 142,6 10,4 63,7 62,2 69,9 20,4 21,6 58,0 : 57,1 52,9 61,4 
     Opolskie 1083 115,1 2,7 33,2 34,1 36,4 18,5 32,9 48,7 : 50,3 44,3 56,5 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 201 
            
            
Työvoimamarkkinat I kärakenne Koulutus 
 
Työttömyysaste (%)  
% tietyn ikäisestä  
väestöstä: (2000)  
25-64-vuotiaiden  
koulutustaso  
(%kokonaismäärästä), 2002 Yhteensä 1992 
Yhteensä  2002 
Pitkäaikaistyöttömät, 2002 
(% kaikista työttömistä) 
Naiset  2002 
Nuoret  2002 <15 15-64 65+ alhainen keskiasteen koulutus korkeakoulututkinto  
Alue * 
: 5,9 19,1 5,6 14,6 18,8 63,3 17,9 23,2 51,7 25,1      West Wales & the Valleys 
: 5,1 21,9 4,1 13,0 19,4 64,6 16,1 18,5 51,2 30,3      East Wales 
9,4 6,5 23,5 5,2 14,5 18,3 66,3 15,4 18,7 48,6 32,7 Scotland  
: 3,6 10,0 4,1 7,2 18,4 67,4 14,2 17,8 45,8 36,4      North Eastern Scotland 
: 5,8 21,4 4,9 13,7 18,0 66,4 15,7 15,3 49,4 35,2      Eastern Scotland 
: 7,9 28,8 6,1 17,0 18,5 66,3 15,2 22,4 47,6 30,1      South Western Scotland 
: 5,9 11,9 4,0 15,0 18,6 64,8 16,6 17,0 51,9 31,1      Highlands & Islands 
15,1 5,8 37,5 5,0 11,8 22,5 64,5 13,0 27,2 47,8 25,0 Northern Ireland  
             
            
: 18,2 66,0 17,3 37,2 15,9 67,9 16,2 28,4 50,5 21,2 B ălgarija 
: 26,9 77,8 25,3 53,6 15,3 63,4 21,3 29,3 54,2 16,5      Severozapaden 
: 18,1 62,1 16,9 36,5 14,8 66,5 18,7 25,7 53,4 20,8      Severen Tsentralen 
: 22,3 63,2 22,6 40,0 16,9 68,6 14,5 37,6 45,1 17,3      Severoiztochen 
: 13,3 65,2 12,4 28,3 14,9 69,6 15,5 18,0 52,5 29,5      Yugozapaden 
: 17,2 67,1 15,7 38,5 16,4 68,2 15,4 32,7 49,5 17,8      Yuzhen Tsentralen 
: 22,3 65,8 23,0 44,8 17,4 67,5 15,1 33,3 49,5 17,2      Yugoiztochen 
: 3,3 20,1 4,2 7,7 23,2 65,5 11,3 33,5 37,4 29,1 Kypros 
: 7,3 50,3 9,0 16,9 16,6 69,6 13,8 12,1 76,0 11,9 Česká Republika 
: 3,6 28,1 4,5 9,4 13,9 69,8 16,3 4,4 68,4 27,1      Praha 
: 5,0 45,1 7,4 8,5 16,3 69,3 14,4 13,7 77,8 8,5      St řední Čechy 
: 4,9 44,1 5,9 8,9 16,6 69,6 13,8 12,1 77,1 10,7      Jihozápad 
: 11,4 58,5 13,3 26,2 17,3 70,7 12,0 17,5 75,3 7,2      Severozápad 
: 5,4 43,3 7,1 13,0 17,1 69,1 13,9 11,9 78,7 9,3      Severovýchod 
: 6,8 47,1 7,9 17,0 16,9 69,0 14,1 11,1 76,0 12,9      Jihovýchod 
: 8,8 51,1 10,8 21,4 17,0 69,5 13,6 13,1 77,4 9,5      Střední Morava 
: 13,4 58,8 16,3 29,1 17,6 70,2 12,2 13,5 76,8 9,7      Moravskoslezsko 
: 10,3 52,4 9,7 17,6 18,0 67,5 14,5 12,4 57,1 30,5 Eesti 
: 5,9 43,6 5,4 12,4 17,1 68,3 14,6  28,4 57,3 14,3 Magyarország 
: 4,0 51,1 3,9 8,8 15,5 69,3 15,2 20,7 57,8 21,5      Közép-Magyarország 
: 5,0 39,6 4,7 10,3 17,4 69,5 13,2 28,9 59,2 12,0      Közép-Dunántúl 
: 4,1 38,6 4,2 8,8 16,3 68,9 14,8 26,9 60,8 12,2      Nyugat-Dunántúl 
: 7,9 44,9 7,1 15,9 17,1 68,3 14,7 32,7 56,5 10,8      Dél-Dunántúl 
: 8,9 45,9 7,6 19,4 18,2 67,0 14,8 32,4 56,3 11,3      Észak-Magyarország 
: 7,9 42,2 7,0 14,9 19,4 67,1 13,5 34,3 54,2 11,5      Észak-Alföld 
: 6,3 35,5 6,5 13,9 17,1 67,5 15,5 32,4 57,0 10,5      Dél-Alföld 
: 13,7 53,5 12,9 23,0 19,8 66,9 13,4 15,1 40,1 44,8 Lietuva 
: 12,1 45,3 11,0 20,8 17,8 67,5 14,7 17,8 63,0 19,3 Latvija 
: 5,2 : 6,1 11,0 20,8 67,2 12,0 : : : Malta 
: 19,9 54,8 20,9 42,5 18,8 68,9 12,3 19,1 68,3 12,5 Polska 
: 26,1 52,7 25,6 50,2 17,2 70,4 12,4 17,8 69,6 12,6      Dolno śląskie 
: 21,5 53,3 22,0 43,2 19,4 69,1 11,4 19,8 69,8 10,4      Kujawsko-Pomorskie 
: 16,6 46,7 16,5 37,8 19,8 66,6 13,6 22,4 63,9 13,8      Lubelskie 
: 26,3 47,7 26,7 50,1 19,4 69,8 10,8 16,7 72,7 10,5      Lubuskie 
: 20,3 62,5 21,4 42,1 17,0 68,7 14,3 23,0 64,0 13,0      Łódzkie 
: 16,2 58,6 16,5 37,5 20,0 67,7 12,3 16,8 69,2 14,0      Małopolskie 
: 17,0 56,0 17,5 36,9 17,8 68,3 14,0 18,2 65,2 16,6      Mazowieckie 
: 19,7 53,0 21,0 45,3 18,1 70,2 11,7 19,0 69,3 11,7      Opolskie 
  
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  202  
         Tärkeimmät alueelliset indikaattorit  
         
Väestö Talous Ty övoimamarkkinat 
 
BKT henkeä kohden 
(ostovoimana)  
Työllisyys aloittain  
(% kokonaismäärästä), 
2002  
Työllisyysaste  
(15-64-v. % 15-64-
vuotiaista), 2002  
Alue * 
1000 asukasta, 2001 
Väestöntiheys  (as.,/km²), 2001 
BKT:n kasvu (vuosittaisen  
keskiarvon % muutos),  1995-2001 
2001, EU15 = 100 
keskiarvo 1999-2000-2001, 
EU15 = 100 
2001, EU25 = 100 
Maatalous Teollisuus Palvelut 
Euroopan patenttivi raston patentti-
hakemukset miljoonaa asukasta 
kohden, keskiarvo 1999-2000-2001 
Yhteensä 
Naiset Miehet      Podkarpackie 2130 118,8 5,1 29,2 29,5 32,0 30,8 28,2 41,1 : 53,2 47,9 58,3 
     Podlaskie 1221 60,5 6,3 31,0 30,5 34,0 36,5 18,6 45,0 : 54,8 50,0 59,6 
     Pomorskie 2202 120,4 6,5 40,6 41,3 44,6 9,5 31,1 59,4 : 50,2 42,9 57,9 
     Ślaskie 4840 393,7 3,9 44,6 45,2 49,0 4,1 39,5 56,4 : 46,9 40,1 54,0 
     Świętokrzyskie 1321 113,2 5,5 31,2 31,8 34,3 31,0 24,9 44,2 : 50,3 45,6 55,0 
     Warmi ńsko-Mazurskie 1469 60,7 4,8 29,6 30,8 32,5 17,9 28,1 54,0 : 46,0 40,9 51,0 
     Wielkopolskie 3363 112,8 7,8 43,4 43,5 47,6 20,3 32,7 47,0 : 52,9 46,0 59,9 
     Zachodniopomorskie 1735 75,8 5,8 40,5 41,1 44,5 8,3 29,6 62,2 : 45,8 41,2 50,7 
România 22408 94,0 -0,1 24,4 23,7 26,8 36,8 29,7 33,5 0,9 57,6 51,8 63,6 
     Nord-Est 3835 104,1 -1,8 17,2 18,8 18,9 51,3 23,6 25,1 : 59,1 55,3 62,9 
     Sud-Est 2935 82,1 -2,0 21,3 20,8 23,4 38,1 26,1 35,9 : 54,7 46,3 63,4 
     Sud 3463 100,5 -2,3 20,5 19,5 22,6 44,3 28,0 27,7 : 57,9 51,0 65,0 
     Sud-Vest 2397 82,0 -1,6 21,6 20,5 23,7 51,3 23,2 25,5 : 61,3 56,4 66,2 
     Vest 2032 63,4 -0,4 26,4 25,3 29,0 27,9 34,7 37,4 : 57,5 50,5 64,8 
     Nord-Vest 2839 83,1 -1,2 21,6 21,3 23,7 34,2 32,3 33,5 : 57,8 53,2 62,4 
     Centru 2640 77,4 -2,0 23,5 24,0 25,8 26,1 41,1 32,8 : 55,8 50,5 61,2 
     Bucure şti 2269 1245,7 7,4 52,3 46,5 57,3 2,7 35,0 62,4 : 56,9 51,0 63,4 
Slovenija 1992 98,3 5,1 67,8 67,1 74,4 9,2 38,7 52,1 30,5 63,4 58,6 68,2 
Slovenská Republika 5403 110,2 3,9 44,7 43,9 49,0 6,2 38,5 55,4 5,7 56,8 51,4 62,4 
     Bratislavský 602 293,0 5,7 101,8 97,4 111,7 2,3 23,1 74,7 : 67,2 62,7 72,1 
     Západné Slovensko 1878 125,3 3,4 40,9 41,0 44,9 7,3 42,4 50,3 : 57,2 51,6 62,9 
     Stredné Slovensko 1360 83,7 3,2 36,9 36,1 40,5 6,5 40,7 52,8 : 55,4 50,0 60,8 
     Východné Slovensko 1564 99,3 3,5 34,0 33,1 37,3 6,5 39,4 54,1 : 53,2 47,4 59,2 
                            
              
N10: uudet jäsenvaltiot; N12: 10 uutta jäsenvaltiota ja Bulgaria ja Romania 
* NUTS 1 -taso (alleviivattu) ja 2 taso (alueet), Toukokuussa 2003 liittyneet uudet alueet punaisella, vanhat alueet kursiivill a. 
Tehdyt muutokset: Saksassa Brandenburg on j aettu kahteen NUTS 2 alueeseen; Espanjassa Ceuta y Melilla on myös jaettu kahteen al ueeseen; Italiassa Nord Ovest NUTS 1 
alue on uudelleen määritelty siten, että siihen sisältyy myös Lombardia, joka oli aiemmin NUTS 1 alue, Koillisosiin kuuluu Emil ia-Romagna, Centro, johon kuuluu Lazio ja Sud, 
johon kuuluu Abruzzo-Molise ja Campania, samalla kun uusi NUTS 1 alue, Isole, on määritelty siten, että siihen kuuluu Sardinia ja Sisilia; Portugalissa, aiempi Lisboa e Vale do 
Tejo NUTS 2 alue on jaettu Centroon, uuden Lissabonin alueeseen ja Alentejoon; Suomessa  neljä edellistä NUTS 2 aluetta Manner-S uomen NUTS 1 alueella (kaikki paitsi Itä-
Suomi) on uudelleen luokiteltu kolmeksi uudeksi NUTS 2 alueeksi. 
BKT:n kasvu: FR(DOM): 1995-2000; BKT henkeä kohden: FR(DOM): 2000 ja keskiarvo 1999-2000 
Työllisyys aloittain: F(DOM): arvi ot; MT: kansalliset lähteet 
Pitkäaikaistyöttömyys :ei sis., MT Työllisyysluvut: MT: kansalliset lähteet Väestö ikäryhmittäin: F(DOM): 1998; MT: 1999 Lähde: Eurostat (REGIO, LFS), kansalliset tilast okeskukset ja aluepolitiikan pääosaston laskelmat 
 
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 203 
            
            
Työvoimamarkkinat I kärakenne Koulutus 
 
Työttömyysaste (%)  
% tietyn ikäisestä  
väestöstä: (2000)  
25-64-vuotiaiden  
koulutustaso  
(% kokonaismäärästä), 2002 Yhteensä 1992 
Yhteensä  2002 
Pitkäaikaistyöttömät, 
2002 (% kaikista työttö-mistä) 
Naiset  2002 
Nuoret  2002 <15 15-64 65+ alhainen keskiasteen koulutus korkeakoulututkinto  
Alue * 
: 18,2 67,5 19,2 45,7 21,4 66,8 11,8 20,0 68,8 11,1      Podkarpackie 
: 16,8 58,0 17,1 37,9 20,1 66,4 13,5 23,9 62,4 13,6      Podlaskie 
: 21,5 39,5 23,7 45,1 19,8 69,4 10,7 19,4 67,5 13,1      Pomorskie 
: 20,1 62,3 23,2 42,0 17,3 71,2 11,5 15,0 74,4 10,6      Ślaskie 
: 18,8 53,9 19,4 48,7 18,8 67,4 13,8 20,2 67,1 12,6      Świętokrzyskie 
: 25,9 59,2 27,7 52,2 20,7 69,0 10,4 25,9 63,2 10,9      Warmi ńsko-Mazurskie 
: 18,2 45,3 20,2 38,0 19,8 68,9 11,3 17,9 71,5 10,6      Wielkopolskie 
: 26,0 52,7 26,3 54,6 18,7 70,4 10,9 20,7 68,0 11,3      Zachodniopomorskie 
: 8,4 54,0 7,7 23,2 18,5 68,3 13,2 28,9 61,2 9,8 România 
: 7,8 50,8 7,1 19,6 21,2 66,2 12,6 32,8 60,2 7,0      Nord-Est 
: 10,6 52,8 11,2 26,7 18,8 68,7 12,6 32,2 58,5 9,3      Sud-Est 
: 9,8 53,4 9,1 29,8 18,2 67,0 14,7 31,1 61,8 7,1      Sud 
: 6,7 55,6 6,2 22,4 18,5 67,0 14,5 27,5 64,0 8,5      Sud-Vest 
: 7,2 51,5 6,8 18,6 17,7 69,4 12,9 28,7 60,8 10,5      Vest 
: 7,6 55,2 6,6 19,4 19,0 68,6 12,4 31,7 58,9 9,4      Nord-Vest 
: 8,4 53,7 7,0 22,8 18,5 69,2 12,3 26,5 65,6 7,9      Centru 
: 8,8 61,3 7,3 26,1 14,3 72,1 13,6 16,9 60,9 22,1      Bucure şti 
: 6,3 55,6 6,8 16,5 16,1 70,0 13,9 23,0 61,8 15,3 Slovenija 
: 18,7 65,2 18,7 37,7 19,8 68,8 11,4 14,0 75,1 10,9 Slovenská Republika 
: 8,7 53,3 9,2 18,4 16,4 71,6 12,0 9,1 66,6 24,3      Bratislavský 
: 17,5 69,8 18,1 35,5 18,5 69,5 12,0 15,5 76,0 8,5      Západné Slovensko 
: 21,4 61,9 21,3 40,6 20,2 68,4 11,5 15,2 75,2 9,7      Stredné Slovensko 
: 22,2 65,7 21,7 44,4 22,4 67,2 10,4 13,2 77,6 9,2      Východné Slovensko 
                        
            
            
            
            
           
 
            
            
            
            
            
             
Tärkeimmät alueelliset indikaattorit 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  204  
 
 
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS 205Kaaviokuvaluettelo 
I Koheesiopolitiikan menot 2000-2013 ........................................................................................... .xxxviii 
1.1 BKT:n kasvu henkeä kohden Espanjassa, Portugalis sa ja Kreikassa verrattu na nykyisen EU:n  
jäsenvaltioiden keski arvoon 1992-2002 .......................................................................................... ....  3 
1.2 Työllisyysaste  1998 ja 2002 ................................................................................................ ................. 9 
1.3 BKT henkeä kohden (ostovoimana) maittain ja  alueittain (katto- ja  kynnysarvot ), 2001 ................... 11 
1.4 BKT henkeä kohden (ostovoim ana) 2002. ...................................................................................... ... 11 
1.5 Alakohtaisten työllisyysas teiden muutos nykyisen EU:n jäsenvaltioiss a 1996-2002 ......................... 14 
1.6 BKT henkeä kohden (ostovoimana) simuloituna ha kijamaissa 2004-2040 (suhteellista kasvua  
koskeva arvi o 1,5% ). .......................................................................................................... ............... 17 
1.7 BKT henkeä kohden simuloituna (ostovoimana) ha kijamaissa 2004-2040 (suhteellista kasvua  
koskeva arvi o 2,5%). ........................................................................................................... ............... 17 
1.8 Työvoiman määrän vähenemis tä koskeva ennust e 2000-2 025......................................................... 18 
1.9 Köyhyysriskistä kä rsivä väestö *, 2000. ..................................................................................... ......... 24 
1.10 Energian bruttokulutus maan sisäisesti  1995 ja 2001....................................................................... . 43 
1.11 Energian bruttokulutuksen m uutos BKT-yksikköi nä 1995-2 001......................................................... 43 
1.12 Polttoaineesta saatav an energian bruttokulutu ksen koostumus 2001 ............................................... 44 
1.13 Osallistuminen ja tkokoulutukseen 1999. .................................................................................... ........ 48 
1.14 Lankaliittymien ja käsi puhelinten määr ä 2001/2002......................................................................... .. 56 
1.15 Kotitalouksien Internet-yht eydet 2002. .................................................................................... ........... 57 
2.1 Julkiset menot jäsenv altioissa 19 95 ja 2002 ................................................................................ ...... 85 
2.2 Valtion menot alueittain Yhdistyneess ä Kuningaskunnassa, ke skiarvo 2000-2001 .......................... 89 
2.3 Julkiset menot* al ueittain Ita liassa 2000.................................................................................. ........... 90 
2.4 Valtion menot alueittain Es panjassa, keskiarv o 1992-1 999............................................................... 91 
2.5 Verotulot ja sosiaalimaksujen t uotto hallintotason  mukaan 2001....................................................... 92 
2.6 Suorien sijoitusten virrat  jäsenvaltioihin ja hakjijamai hin, keskiarv o 1999-20 01. ............................... 98 
3.1 EMOTR-tukios aston me not 2002. .............................................................................................. ...... 125 
3.2 Valtiontuki jäs envaltioiss a  2001.......................................................................................... ............. 128 
4.1 Rakenneraha stot maittain (kaikki tavoitteet) 2000-2006. ................................................................. 138  
4.2 Täydentävyysperiaate – Rake nnerahasto-ohjelmien vuosittais ten kansallisten menojen  
muutos vuosista 1989- 93 vuosiin 1994–99...................................................................................... 1 40 
4.3 Rakennerahaston määrär ahojen jakauma Tavoite 1 -alueilla: kaikki jäsenvaltiot 2000-2006 ......... 142 
4.4 Rakenneraha stojen määrärahat ja BKT:n kasvu Ta voite 1 -alueitta in 1995-2001..........................  147 
4.5 Arvio kaupunkien menoista Tavoite 1 - ja 2 -ohj elmien osalta 2000-2006....................................... 159 
Karttaluettelo 
1 BKT henkeä kohden (o stovoimana), 2001. ....................................................................................... ... 5 
2 Työllisyys luvut 2002......................................................................................................... ..................... 8 
3 Hoitoa tarvitsevien vanhust en määrä 2000 ja 2025 ........................................................................... 19  
4 Työttömyys luvut 2002......................................................................................................... ................ 21 
5 Työttöm yys 2002 .............................................................................................................. .................. 22 
6 Väestönmuutos 19 96-1999: päät ekijät.......................................................................................... ..... 32 
7 Alueiden monimuotoisuus – luonn onalueiden hajautu neisuusas te.................................................... 35 
8 Moottoriteiden  tiheys 2001................................................................................................... ............... 39 
9 Koulutus taso 2002............................................................................................................ .................. 46 
10 T&K-m enot 2000.............................................................................................................. ................... 52 
11 Korkean teknologian al ojen työllis yys  2002................................................................................. ...... 54 
12 Kaatopaikalle  viety jäte.................................................................................................... ................... 61 
A1.1 Työllisyys aloittain  2002................................................................................................ ..................... 73 
A1.2 BKT työllistä henk ilöä kohden (E UR), 2001. ................................................................................ ...... 74 
A1.3 Työikäisen väestön mu utos (15-64), 2000-2025 .............................................................................. .. 75 
 
 
 
KOLMAS TALOUDELLISTA JA SOSIAALISTA YHTEENKUULUVUUTTA KOSKEVA KERTOMUS  206 A1.4 Vanhusten määrän m uutos (65+),  2000-2025.................................................................................. ..76 
A1.5 Maantieyh teydet  2001..................................................................................................... ...................77 
A1.6 Rautatieyh teydet  2001.................................................................................................... ...................78 
A1.7 Lentoliiken neyhteydet  2001 ............................................................................................... ................79 
A1.8 Koulunsa ke skeyttäneet 2002............................................................................................... ..............80 
A1.9 Euroopan patenttiviraston patentti hakemukset, keskia rvo 1999- 2001...............................................81 
3.1 Euroopan laajui set liikenne verkot .......................................................................................... ...........122 
4.1 Rakenneraha stot 2004-2006: Tavoite1 - ja  2 -tukea saav at alueet..................................................139 
Taulukkoluettelo 
A1.1 Työllisyys EU:n nykyisissä  jäsenvaltioissa  1996 ja 2002. .................................................................. 66 
A1.2 BKT:n, työllisyyden, tuottavuuden ja väest ön  muutos tavoite 1 alueilla 199 4-2001..........................66 
A1.3 Tilastolliset vaikutukset tavoite 1 alueilla (perustuu BKT:hen henkeä kohden ostovoimana  
mitattuna, keskiar vo 1999-2001) ................................................................................................ ........66 
A1.4 Työllisyysasteiden rakenne hak ijamaissa ja EU :ssa 2002 .................................................................67 
A1.5 Työllisyysasteet ny kyisen EU:n jäsenval tioissa 1996 ja 2002 ............................................................67 
A1.6 Käyhyysriskistä kä rsivä väestö  2000*..................................................................................... ...........68 
A1.7 Köyhyysriskissä olevien ko titalouksien pe rhemallit  2000*.................................................................. 69 
A1.8 Maantieteellisistä haitoista kä rsivät alueet: pääi ndikaattori t 2001......................................................7 0 
A1.9 Valtiontuki T&K-toiminnalle ja t eollisuustuotanto, kesk iarvo 1999 -2001 ............................................71 
A1.10 Kasvihuone kaasupääs töt 2000.............................................................................................. .............72 
A1.11 Kasvihuonekaasupä ästöt aloittain 2001. ................................................................................... .........72 
A2.1 Julkiset menot menol uokittain 199 5 ja 2002................................................................................ .....102 
A2.2 Julkiset vanhuuseläkemenot  ja työttömyyskorvaukset  1995 ja 200 0 ............................................. 103 
A2.3 Julkiset menot toim ntojen mukaan 19 95 ja 2001 ............................................................................. 104 
A2.4 Julkiset menot alueittain Yhdist yneessä Kuningaskun nassa 2000 -01*............................................105 
A2.5 Julkiset menot al ueittain Italia ssa  2000 ................................................................................. ..........106 
A2.6 Julkiset menot alueittain Espanjassa, keskia rvo 1992 -1999 ............................................................107 
A2.7 Verotulot ja sosiaalimaksu ha llintotason mukaan 19 95 ja 2001......................................................  108 
A2.8 Sisäisten suorien siirtojen jakauma alueittain valikoidu issa EU-m aissa...........................................109 
A2.9 Sisäiset suorat siirrot ny kyisen EU:n jäsenvaltioihin ja hak ijamaihin, keskiarvo 1999-2001............110 
A2.10 Sisäisten suorien siirtojen jakauma NUTS 2 -a lueittain valikoiduissa uusis sa jäsenvaltioissa. .......111 
3.1 Valtiontuki henkeä kohden jäsenvaltioissa  1997-200 1.....................................................................129  
A4.1 Rakennerahastoj en määrärahat tavoitteittain ja maittain 2000-200 6 ...............................................180 
A4.2 Rakennerahastojen nostovaikutus julkisiin ja yksityisiin tavoite 1 menoihin 1994-1999  
ja 2000-2 006 ................................................................................................................... ..................181 
A4.3 EIP:n lai nananto 1989-2002. ............................................................................................... .............181 
A4.4 Tavoite 1: rakenneraha stojen suuntaa-a ntava jakauma menoluo kittain 2000-2006........................182 
A4.5 Rakennerahastojen liikennemenot Tavoite 1 -alueilla 2000 -2006. ...................................................183 
A4.6 Rakennepolitiikan Ex post  -makrotaloudelliset vaikutukset 1994-1999: HERMIN-simuloinnin  
tulokset ...................................................................................................................... .....................  183 
A4.7 Rakennepolitiikan vaikutukset fyysisiin y hdyskuntarakenteisiin ja inhimilliseen pääomaan, 
1994-2010: HERMIN-simul oinnin tulokset........................................................................................1 84 
A4.8 Tavoite 1 toimien vaikutukset kauppaan  2000-2006 
A4.9 Tavoite 1 alueen ulkopuolella: rakenner ahastojen suuntaa-antava jakauma menoluokittain, 
2000-2006...................................................................................................................... ...................185 
A4.10 Rakenneraha stojen maaseudun k ehittämismääräraha t  2000-2006................................................186 
A4.11 Rakenneraha stojen alaiset maksusitoumusmäärärahat uusissa jäsenvalti oissa 2004-2006 ..........186 
A4.12 Rakennerahastojen maksusitoumusmäärärahojen su untaa-antava jakauma uusissa jäsenvaltioissa 
2004-20 06...................................................................................................................... ...................186 
 
Tärkeimmät alueelliset  indikaa ttorit........................................................................................... ....................188 
 
 
Euroopan komissio 
 
Kolmas taloudellista ja so siaalista koheesiota käsi ttelevä kertomus – CO M (2004) 107, 18.2.2004 
 
Luxemburg: Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
 
2004 — 248 s. — 21 x 29,7 cm 
 
ISBN 92-894-4916-0