KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla /* SWD/2012/0136 final - COD 2012/0146 */





KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla 1. Tausta, menettelytapakysymykset ja sidosryhmien kuuleminen Verkkoympäristöön kohdistuvan luottamuksen lujittaminen on talouden kehityksen kannalta olennaisen tärkeää. Luottamuksen puutteen vuoksi kuluttajat, yritykset ja hallinnot vierastavat sähköisten transaktioiden ja uusien palvelujen käyttöä. Ehdotetuilla sääntelypuitteilla pyritään mahdollistamaan turvalliset ja sujuvat sähköiset transaktiot yritysten, kansalaisten ja viranomaisten välillä ja parantamaan näin julkisten ja yksityisten sähköisten palvelujen, sähköisen liiketoiminnan ja sähköisen kaupankäynnin toimivuutta. Rajat ylittäviä sähköisiä palveluja haittaavat nykyiset esteet on poistettava. Jotta sähköistä tunnistamista, todentamista, allekirjoittamista ja näihin liittyviä luottamuspalveluja (electronic identification, authentication, signature and related trust services, eIAS) koskevat ratkaisut toimisivat mahdollistavina pikemminkin kuin haittatekijöinä, ne olisi tunnustettava vastavuoroisesti ja hyväksyttävä koko EU:ssa. Sähköisiä luottamuspalveluja varten ei ole luotu kokonaisvaltaisia rajat ylittäviä ja eri alat kattavia EU:n puitteita. EU-tasolla on käytössä oikeudelliset puitteet ainoastaan sähköisille allekirjoituksille, mutta ei sähköiselle tunnistamiselle ja todentamiselle eikä näihin liittyville luottamuspalveluille. Komissio ilmoitti Euroopan digitaalistrategiassa aikovansa ehdottaa lisälainsäädäntötoimenpiteitä sähköisiä allekirjoituksia varten ja sähköisen tunnistamisen ja todentamisen vastavuoroisen tunnustamisen varmistamiseksi. Näin voitaisiin korjata alan hajanaisuutta ja yhteentoimivuuspuutteita, kehittää digitaalista kansalaisuutta edelleen sekä ehkäistä verkkorikollisuutta. Tätä vaikutusten arviointia varten komissio keräsi keskusteluissa, seminaareissa ja konferensseissa palautetta jäsenvaltioilta, Euroopan parlamentilta ja eri sidosryhmiltä. Lisäksi teetettiin joukko eIAS-alaan liittyviä tutkimuksia ja perehdyttiin alan kirjallisuuteen. Vuonna 2011 käynnistettiin julkinen kuuleminen, jossa kerättiin tietoa siitä, miten sähköiseen tunnistamiseen, todentamiseen ja allekirjoittamiseen liittyvillä ratkaisuilla voidaan edesauttaa sisämarkkinoiden kehittymistä. Kuulemista täydennettiin kohdennetulla selvityksellä, jossa kartoitettiin pk-yritysten näkemyksiä ja tarpeita. 2. Ongelman määrittely Käyttäjät saattavat kohdata vaikeuksia sähköisten luottamuspalvelujen käytössä maiden rajojen yli. Rajat ylittävän luottamuspalvelujen tietoturvallisen ja sujuvan käytön suurimmat esteet ovat seuraavat: 1 – Markkinoiden hajanaisuus: Palveluntarjoajiin sovelletaan erilaisia sääntöjä sen mukaan, missä jäsenvaltiossa ne tarjoavat palvelujaan. Sähköisistä allekirjoituksista annettu direktiivi 1999/93/EY ei ole yhdenmukaistanut käytänteitä riittävästi. Tähän liittyen on todettu neljä ongelmaa: jäsenvaltioiden erilaisista direktiivin tulkinnoista johtuvat erot täytäntöönpanossa kansallisella tasolla, julkisen sektorin sovelluksiin käytännössä sovellettu poikkeus, vanhentuneet standardit sekä epäselvät valvontavelvoitteet, jotka johtavat ongelmiin rajat ylittävässä yhteentoimivuudessa, hajanaiseen EU-toimintakenttään ja vääristymiin sisämarkkinoilla. Sähköisen tunnistamisen alalla yhteentoimivuusongelmia aiheuttavat yksittäisten jäsenvaltioiden erilaiset henkilötunnistuksen teknologiaratkaisut, rajat ylittävää sähköisen tunnistamisen käyttöä koskeva oikeusvarmuuden puute ja tunnistustietojen oikeellisuutta koskevan selkeän vastuun puute. Asiaan liittyvien luottamuspalvelujen osalta EU:n oikeudellisten puitteiden puuttuminen on johtanut siihen, että osassa jäsenvaltioita on annettu kansallista lainsäädäntöä joistakin tällaisista palveluista, mikä aiheuttaa suuria kustannuksia palveluntarjoajille, jotka haluavat tarjota palvelujaan useammassa jäsenvaltiossa. Molemmat tilanteet johtavat sisämarkkinoiden esteisiin ja pirstoutumiseen. 2 – Luottamuksen ja uskottavuuden puute: Sähköisiin järjestelmiin, tarjolla oleviin välineisiin ja oikeudellisiin puitteisiin liittyvän luottamuksen ja uskottavuuden puute saattaa antaa vaikutelman, että niihin liittyy vähemmän oikeudellisia turvatakeita kuin fyysisessä vuorovaikutuksessa. Sähköisiin allekirjoituksiin liittyvät kansalliset valvontavaatimukset vaihtelevat laadullisesti jäsenvaltioittain, jolloin sähköiseen allekirjoitukseen tukeutuvien osapuolten on hyvin vaikea arvioida sitä, miten palveluntarjoajaa valvotaan. Sähköisen tunnistamisen ja siihen liittyvien luottamuspalvelujen alalla erot kansallisessa lainsäädännössä johtavat siihen, että käyttäjien on vaikea tuntea oloaan luottavaiseksi rajat ylittävissä sähköisissä vuorovaikutustilanteissa. Neljä keskeistä tekijää näiden ongelmien taustalla ovat seuraavat: A: Nykyisten oikeudellisten puitteiden riittämätön soveltamisala Sähköiset luottamuspalvelut ovat edellytyksenä monenlaisille sähköisen vuorovaikutuksen muodoille, kuten verkkopankkiasiointi, sähköinen hallinto ja sähköisen terveydenhuollon palvelut. EU-tasolla on olemassa vain rajalliset ja puutteelliset sääntelypuitteet, joissa keskitytään pääasiassa sähköisiin allekirjoituksiin. Sähköisen tunnistamisen vastavuoroista tunnustamista ja hyväksymistä tai tarvittavia luottamuspalveluja, kuten aikaleimoja tai sähköisiä leimoja, varten ei ole säädetty omia puitteita. B: Puutteellinen koordinointi sähköisten allekirjoitusten ja sähköisen tunnistamisen kehittämisen välillä Kansallisia eIAS-infrastruktuureja on kehitetty eristyksissä ilman EU-tason koordinointia. Tästä johtuva teknisten ratkaisujen yhteentoimivuuden puute rajojen yli luo esteitä sähköisille transaktioille. Vastavuoroisen tunnustamisen ja hyväksymisen puuttuminen on yksi syistä, joiden vuoksi sekä käyttäjät että sähköisten palvelujen tarjoajat epäröivät eIAS-palvelujen käyttöönotossa. C: Tietoturvatakeiden läpinäkyvyyden puutteet Vahva ja yhdenmukaistettu tietoturva on olennainen tekijä luotaessa luotettavia ratkaisuja. Tämä on erityisen tärkeää sellaisten palvelujen, esimerkiksi sähköisen terveydenhuollon palvelujen, käytössä, joissa käsitellään arkaluontoisia henkilötietoja. Direktiivissä 1999/93/EY tunnustetaan, että oikeusvarmuus voidaan myöntää vain sellaisille sähköisille allekirjoituksille, joiden tietoturva on taattu ja jotka on siten riittävästi suojattu väärennöksiltä ja petoksilta (kehittyneet ja hyväksytyt sähköiset allekirjoitukset). Tietoturvallisten sähköisen tunnistamisen järjestelmien puute nähdään käyttäjien keskuudessa merkittävänä esteenä. Sähköisen tunnistamisen yhdenmukaisten oikeudellisten puitteiden puuttuminen merkitsee, että virallisten sähköisten tunnistamismenetelmien tietoturvaa ja luotettavuutta ei voida objektiivisesti määritellä rajojen yli. Tämä luo rajat ylittävään toimintaan liittyviä esteitä ja niiden myötä luottamuksen puutetta ja hajanaisuutta markkinoilla. Huolta aiheuttavat myös identiteettivarkaudet. Tietoturvallisilla sähköisen tunnistamisen menetelmillä voidaan pienentää riskiä. Huonosti suojattujen sähköisten tunnistamismenetelmien vuoksi rikollisten on helpompaa hankkia väärennettyjä tai vääristeltyjä sähköisiä tunnisteita. D: Tietoisuuden/käyttäjähyväksynnän puute Sähköisissä transaktioissa käytettävien teknologioiden monimutkaisuus ja luotettujen kolmansien osapuolien keskeinen asema luo ympäristön, jossa on vaikea arvioida luotettavuutta. Varsinkin loppukäyttäjien, joilla yleensä ei ole riittävää asiantuntemusta, on voitava tukeutua sääntöihin, joilla luodaan kaikille intressitahoille (luottamuspalvelujen tarjoajat, loppukäyttäjät ja valvontaelimet) selkeät oikeudet ja velvollisuudet. 3. Perusskenaario Tämän aloitteen perusskenaariona on se, että mitään uutta sääntelyinterventiota ei tehtäisi. Tässä skenaariossa nykyongelmien voitaisiin olettaa kehittyvän seuraavasti: Hajanaisuuteen ja yhteentoimivuuteen liittyviä ongelmia ei saada ratkaistua: Jäsenvaltiot todennäköisesti jatkaisivat direktiivin 1999/93/EY täytäntöönpanoa. Oikeusvarmuutta ei saada varmistettua: Ongelmat, joita aiheutuu sähköisten allekirjoitusten vastavuoroisen tunnustamisen puuttumisesta ja siitä, ettei ole sähköisten tunnistamismenetelmien ja niihin liittyvien luottamuspalvelujen vastavuoroista tunnustamista ja hyväksymistä säänteleviä puitteita, vaikeuttaisivat monenlaisten rajat ylittävien vuorovaikutusmuotojen oikeudellista tunnustamista. Käyttäjien tarpeita ei täysin pystytä tyydyttämään: Nykyisissä puitteissa ei ole mahdollista hyödyntää täysipainoisesti teknologian kehityksen suomia mahdollisuuksia. Johtavat eurooppalaiset aloitteet eivät saavuttaisi täyttä vaikuttavuuttaan: EU:n toiminta-alat, kuten palveluja, julkisia hankintoja ja arvonlisäveroa (sähköisiä laskuja) koskevat direktiivit tai tieto- ja viestintätekniikkapolitiikan tukiohjelmaan (ICT-PSP) kuuluvat suuren mittakaavan pilottihankkeet[1], joilla pyritään poistamaan tietyn tyyppisissä sähköisen vuorovaikutuksen muodoissa esiintyviä yhteentoimivuuteen ja rajat ylittävään tunnustamiseen liittyviä ongelmia, voisivat toimia vain pilottitasolla ilman eri alat kattavia lainsäädännöllisiä puitteita. 4. Poliittiset tavoitteet Yleistavoitteita on neljä: digitaalisten sisämarkkinoiden kehityksen varmistaminen; keskeisten rajat ylittävien julkisten palvelujen kehityksen edistäminen; kilpailun edistäminen ja lujittaminen sisämarkkinoilla; käyttäjäystävällisyyden lisääminen (kansalaisten ja yritysten näkökulmasta). Nämä tavoitteet ovat EU:n strategisten toimintapolitiikkojen, kuten EU 2020 ‑strategian, Euroopan digitaalistrategian, sisämarkkinoiden toimenpidepaketin ja etenemissuunnitelman kohti vakautta ja kasvua, mukaisia. Erityistavoitteet kuvaavat toivottuja vaikutuksia, joita operatiivisten tavoitteiden (”miten”) saavuttamisella on eIAS-markkinoilla (”mitä”). Kunkin erityistavoitteen osalta on määritelty joukko operatiivisia tavoitteita. 5. Toimintavaihtoehdot Ongelmien ratkaisemista ja edellä kuvattujen tavoitteiden saavuttamista varten arvioitiin kolme vaihtoehtokokonaisuutta: 1) kaavailtujen puitteiden soveltamisala, 2) valittava sääntelyväline ja 3) valvonnan taso: · Ensimmäisessä kokonaisuudessa (”puitteiden soveltamisala”) tarkasteltiin neljää vaihtoehtoa: Vaihtoehto 0: Kumotaan direktiivi 1999/93/EY; ei sähköistä tunnistamista tai luottamuspalveluja koskevia sääntelytoimia. Tässä vaihtoehdossa lopetettaisiin kaikki EU-toiminta sähköisten allekirjoitusten alalla. Direktiivi 1999/93/EY kumottaisiin, eikä sähköisten tunnistamismenetelmien vastavuoroista tunnustamista varten ehdotettaisi minkäänlaisia lainsäädäntötoimenpiteitä. · Vaihtoehto 1: Toimintaa ei muuteta (perusskenaario). Direktiivi 1999/93/EY säilytettäisiin ennallaan. Ei sähköistä tunnistamista koskevia lainsäädäntöehdotuksia. · Vaihtoehto 2: Oikeusvarmuuden parantaminen, kansallisen valvonnan koordinoinnin parantaminen ja sähköisen tunnistamisen keskinäisen tunnustamisen ja hyväksymisen varmistaminen koko EU:ssa. Direktiivin 1999/93/EY soveltamisalaa laajennettaisiin säännöksillä ”ilmoitettujen sähköisen tunnistamisen järjestelmien”[2] tunnustamisesta ja hyväksymisestä rajojen yli. Sähköisiin allekirjoituksiin liittyviä direktiivin säännöksiä tarkistettaisiin nykyisten puutteiden korjaamiseksi ja tätä kautta kansallisten valvontamallien yhdenmukaistamiseksi nykyistä paremmin. · Vaihtoehto 3: Laajentaminen tiettyihin luottamuspalveluihin. Tässä vaihtoehdossa laajennetaan vaihtoehtoa 2 ottamalla ehdotuksen soveltamisalaan luottamuspalvelut ja leimat. Keskeisiä lainsäädäntöön sisällytettäviä liitännäisseikkoja olisivat: aikaleimat, sähköiset leimat, tietojen pitkän aikavälin säilyttäminen, sertifioidut sähköisten asiakirjojen jakelupalvelut, sähköisten asiakirjojen pätevyys ja verkkosivustojen todentaminen. · Toisessa kokonaisuudessa (“valittava sääntelyväline”) tarkasteltiin neljää vaihtoehtoa: Joko yksi kattava sääntelyväline (vaihtoehto A) tai kaksi erillistä (vaihtoehto B): Lainsäädäntö voisi koostua yhdestä yksittäisestä laajasta säädöksestä, joka kattaisi sähköisen tunnistamisen, todentamisen ja allekirjoittamisen tai kahdesta säädöksestä eli sähköistä tunnistamista koskevasta komission päätöksestä ja tarkistetusta sähköisiä allekirjoituksia koskevasta direktiivistä. Direktiivi (vaihtoehto C) vai asetus (vaihtoehto D): Säädös voisi olla direktiivi tai asetus. · Kolmannella tasolla (“valvonta”) tarkasteltiin kahta vaihtoehtoa: Vaihtoehto i: Kansallisten valvontajärjestelmien säilyttäminen Nykyiset kansalliset valvontajärjestelmät säilytettäisiin, mutta niitä yhdenmukaistettaisiin asettamalla yhteiset keskeiset vähimmäisvaatimukset. Vaihtoehto ii: EU-tasoisen valvontajärjestelmän perustaminen Kansallisten valvontajärjestelyjen erojen vähentämiseksi tai poistamiseksi perustettaisiin EU-pohjainen valvontajärjestelmä. Tämä voisi tapahtua kahdella tavalla: Alavaihtoehto a: Korvataan nykyiset kansalliset valvontajärjestelmät yksittäisellä EU:n valvontajärjestelmällä ja -elimellä. Alavaihtoehto b: Perustetaan EU:n valvontajärjestelmä ja -elin, mutta säilytetään sen rinnalla kansalliset valvontajärjestelmät (kukin jäsenvaltio voisi valita joko oman järjestelmänsä tai EU:n järjestelmän). 6. toimintavaihtoehtojen ja vaikutusten vertailu Toimintavaihtoehdot on arvioitu ja niitä on verrattu perusskenaarioon (vaihtoehto 1) tuloksellisuuden, tehokkuuden ja johdonmukaisuuden osalta. 6.1. Puitteiden soveltamisala Vaihtoehto 0 ei auttaisi saavuttamaan vaikutustenarviointiraportissa ilmoitettuja tavoitteita. Se ei lisäisi rajat ylittävien ja eri alat kattavien eIAS-palvelujen saatavuutta ja käyttöä, varmistaisi optimaalista hallinnointitasoa, edistäisi markkinoiden kehittymistä, tukisi Euroopan teollisuus- ja palvelusektorien kilpailukyvyn lujittumista tai varmistaisi, että kaikki loppukäyttäjät voivat hyötyä eIAS-palvelujen eduista. Päinvastoin se haittaisi teknologian kehittymistä eIAS-markkinoilla, keskeyttäisi meneillään olevat pyrkimykset kohti rajat ylittävien sähköisten palvelujen mahdollistumista ja ylläpitäisi hajanaisia EU-markkinoita ja luottamuksen suhteen epätasaista toimintaympäristöä. Vaihtoehto 1 ei saavuttaisi tavoitteita. Se säilyttäisi nykyiset monitulkintaisuudet ja valvontaan liittyvä luottamusympäristö pysyisi epätasaisena. Sääntelyä koskeva epävarmuus pysyisi ennallaan ja toimintaympäristö EU:ssa jatkaisi pirstaloitumiskehitystään, mikä vääristäisi kilpailuedellytyksiä sisämarkkinoilla ja lisäisi todennäköisyyttä, että kansallisella tasolla päädyttäisiin erilaisiin lähestymistapoihin. Vaihtoehto 2 parantaisi oikeusvarmuutta, tehostaisi valvontaa ja varmistaisi sähköisen tunnistamisen järjestelmien vastavuoroisen tunnustamisen ja hyväksymisen, sekä auttaisi huomattavasti osaltaan saavuttamaan kaikki vaikutustenarviointiraportissa esitetyt tavoitteet ja tuottaisi myönteisiä taloudellisia, yhteiskunnallisia ja ympäristövaikutuksia. eIAS-palveluista tulisi houkuttelevampia, mikä lisäisi eIAS-infrastruktuuriin ja -palveluihin tehtyjen investointien tuottoa. Lisäksi eIAS-palvelut tulisivat kaikkien alojen ja kaikentyyppisten yritysten saataville ja rajat ylittävään toimintaan liittyvät esteet saataisiin poistettua. Syntyisi uusia markkinoita ja uusia investointeja, mikä edistäisi innovaatioita. Markkinoiden nykyinen hajanaisuus vähenisi, koska rajat ylittävä yhteentoimivuus paranisi yhteisten teknisten standardien myötä. Sähköisten tunnistamisjärjestelmien vastavuoroinen tunnustaminen ja hyväksyminen auttaisi edelleen poistamaan sisämarkkinoiden nykyisiä esteitä. On myös todennäköistä, että yhteisistä keskeisistä vaatimuksista tuloksena oleva valvonnan yhdenmukaisuus lisäisi luottamusta, helpottaisi petosten huomaamista ja auttaisi ehkäisemään identiteettivarkauksia. Vaihtoehto 3 tekisi eIAS-palveluista vieläkin houkuttelevampia ja lisäisi niiden myönteisiä vaikutuksia laajentamalla puitteita tiettyihin olennaisiin luottamuspalveluihin. Vaihtoehdon 3 katsotaan vaikuttavan todennäköisemmin merkittävästi tietoturvallisiin ja helppokäyttöisiin sähköisiin transaktioihin kuin vaihtoehtojen 0, 1 tai 2. 6.2. Sääntelyväline Kokonaisvaltaisten puitteiden muodostaminen yhdellä säädöksellä varmistaisi, että eIAS-palvelujen eri näkökohtia sääntelevä lainsäädäntö on johdonmukaista. Kahden erillisen säädöksen käyttö voisi johtaa eroihin sähköisiä allekirjoituksia ja sähköistä tunnistamista koskevissa säännöksissä ja – mikä vielä tärkeämpää – säädösten lähestymistavoissa. Direktiivin antaminen ei auttaisi ratkaisemaan nykyisiä sähköisten allekirjoitusten yhteentoimivuusongelmia, jotka johtuvat eroista direktiivin 1999/93/EY siirtämisessä osaksi kansallista lainsäädäntöä. Asetus taas on suoraan sovellettavissa ilman tulkintaa, johtaa näin suurempaan yhdenmukaisuuteen ja on siksi tarkoituksenmukaisempi vaihtoehto ehdotetun lainsäädännön tavoitteiden saavuttamiseksi. Yksittäinen asetus näyttäisi oleva tuloksellisin tapa saavuttaa tavoitteet. 6.3. Valvonnan taso Vaihtoehdossa i uudessa lainsäädännössä säilytettäisiin nykyiset kansalliset valvontajärjestelmät ja asetettaisiin palveluntarjoajille yhteiset keskeiset vaatimukset. Yhdenmukaistettu lähestymistapa EU-tasolla sekä sähköisiin allekirjoituksiin että luottamuspalveluihin parantaisi tuloksellista valvontaa, lisäisi oikeusvarmuutta ja korottaisi sähköisiin transaktioihin liittyvää luottamus- ja tietoturvatasoa. Vaihtoehto ii merkitsisi yhtenäistä, tehokasta ja laadukasta valvontaa koko EU:ssa. Alavaihtoehdon b etuna on suurempi joustavuus kuin alavaihtoehdossa a kaavaillussa yhden yksittäisen EU-tason valvontaelimen mallissa: sellaisten jäsenvaltioiden, joihin ei ole sijoittautunut yhtään luottamuspalveluntarjoajaa tai niitä on hyvin vähän, voisi olla hyödyllistä siirtää valvontatehtävät EU-tason valvontaelimelle. Muut jäsenvaltiot voisivat halutessaan säilyttää oman valvontajärjestelmänsä. Keskitetty EU-tason valvontamalli herättää kuitenkin toissijaisuusperiaatteeseen liittyviä epäilyksiä. Toissijaisuusperiaatteet soveltaminen viittaa siihen, että vaihtoehto i on tarkoituksenmukaisin. 7. EU:n toimien perustelut, EU:n lisäarvo ja toissijaisuus Kuten direktiivillä 1999/93/EY, lainsäädäntöehdotuksen oikeusperustana on sisämarkkinoita koskeva SEUT-sopimuksen 114 artikla, koska sillä pyritään poistamaan sisämarkkinoiden toiminnan nykyiset esteet edistämällä sähköisen tunnistamisen, todentamisen ja allekirjoittamisen ja niihin liittyvien luottamuspalvelujen vastavuoroista tunnustamista ja hyväksymistä rajojen yli silloin kun niitä tarvitaan sähköisissä transaktioissa. Koska eIAS-palvelut ovat lähtökohtaisesti luonteeltaan alueellisista rajoista riippumattomia, EU-tason toimet ovat digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamiseksi asianmukaisia ja oikein suhteutettuja. Jäsenvaltioiden tasolla toteutettavilla sääntelytoimenpiteillä ei voitaisi olettaa päästävän samaan tulokseen. Näin ollen EU:n toiminta on tarpeellista, asianmukaista ja perusteltua. 8. Seuranta ja arviointi Komissio seuraisi lainsäädännön soveltamista käymällä jatkuvaa vuoropuhelua sidosryhmien kanssa ja keräämällä tilastotietoa, sekä raportoisi Euroopan parlamentille ja neuvostolle uuden lainsäädännön vaikutuksista neljän vuoden kuluttua sen voimaantulosta. [1] http://ec.europa.eu/information_society/activities/ict_psp/about. [2] Ilmoitetulla sähköisen tunnistamisen järjestelmällä tarkoitetaan jäsenvaltion komissiolle ilmoittamaa järjestelmää, joka on tarkoitus tunnustaa ja hyväksyä yli rajojen. Ilmoitetun järjestelmän käsite ei rajoitu julkisen sektorin järjestelmiin: Jäsenvaltiot voisivat ilmoittaa myös yksityisen sektorin järjestelmiä, jotka ne ovat hyväksyneet käytettäviksi omissa julkisissa palveluissaan. Tämä lähestymistapa on tarpeen, koska kaikkien jäsenvaltioiden viranomaisilla ei ole omia sähköisen tunnistamisen järjestelmiä. Lainsäädännön monialainen lähestymistapa antaisi yksityiselle sektorille mahdollisuuden hyödyntää ilmoitettuja järjestelmiä sähköisissä palveluissa, joissa tarvitaan tietoturvallista sähköistä tunnistamista.