Alueiden komitean lausunto aiheista "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi julkisia tavara- ja palveluhankintoja sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta"



Virallinen lehti nro 144 , 16/05/2001 s. 0023 - 0029



Alueiden komitean lausunto aiheista: - "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi julkisia tavara- ja palveluhankintoja sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta", ja - "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta" (2001/C 144/08) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi julkisia tavara- ja palveluhankintoja sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta KOM(2000) 275 lopullinen - 2000/0115 COD ja ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen alan hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta (KOM(2000) 276 lopullinen - 2000/0017 COD), ottaa huomioon neuvoston 8. syyskuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 2. kesäkuuta 1999 tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 6:n "työllisyys, talouspolitiikka, yhteismarkkinat, teollisuus, pk-yritykset" tehtäväksi, ottaa huomioon komission tiedonannon julkisista hankinnoista Euroopan unionissa (KOM(98) 143 lopull.), ottaa huomioon lausuntonsa "Komission tiedonanto - julkiset hankinnat Euroopan unionissa" (CdR 108/1998 fin)(1), ottaa huomioon komission vihreän kirjan "Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä" (KOM(96) 583 lopull.), ottaa huomioonlausuntonsa vihreästä kirjasta aiheesta "Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä" (CdR 81/1997 fin)(2), ottaa huomioon komitean puheenjohtajan 26. lokakuuta 2000 alueiden komitean työjärjestyksen 40 artiklan 2 kohdan nojalla tekemän päätöksen nimittää Catarina Segersten-Larsson aiheesta laadittavan lausunnon yleisesittelijäksi, ottaa huomioon sen, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on antanut useita asiaan liittyviä tuomioita, kuten 26. päivänä syyskuuta 2000 asiassa C-225/98, Euroopan yhteisöjen komissio vastaan Ranskan tasavalta, antaman tuomion, jonka mukaan Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta koulurakennusten rakennus- ja kunnostustöihin liittyvissä, julkisia rakennusurakoita koskevissa sopimuksissa niitä jäsenyysvelvoitteita, joista säädetään 26. heinäkuuta 1971 annetussa neuvoston direktiivissä 71/305/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 18. heinäkuuta 1989 annetulla neuvoston direktiivillä 89/440/ETY, sekä 14. kesäkuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/37/ETY, ottaa huomioon lausuntoluonnoksen CdR 312/2000 rev. 1, jonka yleisesittelijä oli Catarina Segersten-Larsson (S, PPE), hyväksyi 13. ja 14. joulukuuta 2000 pitämässään 36. täysistunnossa (joulukuun 13. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Alueiden komitean näkemykset 1.1. Alueiden komitea pitää erittäin myönteisenä sitä, että komissio on ottanut huomioon hankintasääntöjä ja niiden soveltamista koskevaa tarpeetonta byrokratiaa kohtaan esitetyn kritiikin, sekä ilmaisee tyytyväisyytensä komission pyrkimyksiin joustavoittaa, nykyaikaistaa ja yksinkertaistaa menettelyjä. 1.2. Alueiden komitea pitää perinteisten kolmen direktiivin yhdistämistä yhdeksi ainoaksi direktiiviksi erittäin hyvänä muutoksena. Luettavuus on kohentunut aivan olennaisesti, kun direktiiveihin on lisätty sisällysluettelot ja tekstin sisälle väliotsikoita. Tämä on myönteistä. 1.3. Positiivista on myös sähköisen kaupankäynnin mahdollisuuksien lisääminen. Tämä vastaa täysin alueiden komitean aiemmin tekemiä ehdotuksia. 1.4. Niin ikään myönteinen seikka on, että talousrikollisuuden pääsy julkisten hankintojen piiriin tehdään vaikeammaksi. 1.5. Alueiden komitea suhtautuu myönteisesti myös siihen, että televiestintäalalle myönnetään poikkeus hankintadirektiivin soveltamisesta. 1.6. Alueiden komitea katsoo sitä vastoin, että komissio on eräissä tapauksissa valinnut ehdotuksissaan väärän linjan, ja katsoo esitellyistä ehdotuksista puuttuvan eräitä osia. Lisäksi alueiden komitean on valitettavasti todettava, että eräillä ehdotuksilla on päinvastainen vaikutus kuin oli tarkoitettu. 1.7. Alueiden komitea pitää riittämättömänä komission aikomusta käsitellä joitain keskeisiä aiheita - kuten ympäristöllisten ja sosiaalisten näkökohtien huomioonottamista hankinnoissa - ainoastaan ei-sitovissa ja tulkitsevissa asiakirjoissa ja toivoo, että näitä tärkeitä kysymyksiä käsiteltäisiin direktiivissä. 1.8. AK:n mielestä komission direktiiviehdotuksessa on tärkeää mainita erityisesti, että hankintaviranomaisilla on mahdollisuus käyttää hankintojen mittapuuna sosiaalisluonteisia perusteita tai ympäristökriteerejä. Kyseiset perusteet tulee myös mainita nimenomaisesti tarjouspyyntöilmoituksessa. Parhaan ja edullisimman tarjouksen ainoina määrittelyperusteina ei voida pitää yksinomaan taloudellisia kriteerejä. 2. Direktiiviehdotuksia koskevat alueiden komitean suositukset 2.1. Sähköinen hankintamenettely 2.1.1. Vaikka alueiden komitea yleisesti hyväksyy sähköistä hankintamenettelyä ja määräaikojen lyhentämistä koskevat säännökset, komitea kuitenkin toivoo, että direktiivissä käsiteltäisiin joitain lohkoja tarkemmin. Erityisen tärkeänä komitea pitää sähköisen hankintamenettelyn kaikkien näkökohtien käsittelemistä, koska kyseessä on nopeasti muuttuva ala, ja tilanne vuonna 2002, jolloin direktiiviä tullaan soveltamaan, tulee eroamaan huomattavasti tämän päivän tilanteesta. 2.1.2. Erityisesti komitea kehottaa komissiota ehdottamaan säännöksiä, joilla määritellään kuinka tilaamista sähköisten myyntiluetteloiden (online-markkinapaikkojen tai -tavaratalojen) kautta tulisi käsitellä direktiivissä. Tämä tulisi liittää tiiviisti säännöksiin puitesopimuksista, joita tarkistetaan alueiden komitean jäljempänä esitettyjen ehdotusten mukaisesti. 2.2. Uusia sääntöjä erityisen mutkikkaita hankintoja varten 2.2.1. Alueiden komitea on jo aiemmin ottanut hyvin myönteisen kannan komission ehdotuksiin hankintamenettelyjen ja erityisesti monimutkaisten laitteistojen ym. hankinnan joustavoittamiseksi. Komitea totesi vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa (kohta 2.2.12), että "peruspalveludirektiiviin sisältyvät säännökset neuvottelumenettelystä olisi liitettävä muihinkin direktiiveihin". 2.2.2. Alueiden komitea ymmärtää, että uusi menettelytapa vastaa sellaisten jäsenvaltioiden erityistarpeita, joiden hankintaviranomaiset ovat osapuolina laajemmissa julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyösopimushankkeissa. Alueiden komitea katsoo kuitenkin, että komission ehdotus on liian suppea, koska menettely ei ole kyllin joustava eikä se ole yleisesti sovellettavissa. Palveluhankinnat vaativat yleensä tiivistä yhteydenpitoa ostajan ja myyjän välillä koko hankintaprosessin ajan. Tämä ei ole mitenkään poikkeuksellinen vaatimus, ja nykyiset säännöt ovat tässä asiassa liian jäykät. 2.2.3. Menettelytavan soveltamista perustelevaa käsitettä "objektiivisesti" tulisi selventää. Komitean mielestä kohtaan olisi myös lisättävä seuraava julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyösopimusten todellisuutta heijastava edellytys: "ei pysty tehokkaasti sisällyttämään riskejä ja palkkioita sopimukseen neuvottelematta taloudellisten toimijoiden kanssa". 2.2.4. Komitea suhtautuu erityisen epäileväisesti "ratkaisuluonnoksia" koskevaan säännökseen. Taloudelliset toimijat pitävät ratkaisuluonnosten tekijänoikeuksia itselleen kuuluvina ja saattavat vaatia ratkaisuluonnoksista maksua, vaikka niitä ei käytettäisikään. Koska paikallisviranomaisilla ei tule olemaan tähän tarvittavia varoja, ne eivät siis voi uutta menettelytapaa käyttää. Vaihtoehtona komitea ehdottaa käytettäväksi termiä "ratkaisuehdotelma", joka ei ole tekninen ratkaisu, vaan kuvaus taloudellisten toimijoiden pyrkimyksistä sopimuksen toteuttamiseen. Se antaisi hankintaviranomaisille myös paremmat mahdollisuudet määritellä vaatimuksensa neuvottelupohjan muodostavissa tarjouseritelmissä. 2.2.5. Alueiden komitea esitti vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa, että "pitäisi olla tarpeetonta keskeyttää neuvottelut siksi, että tarjoushinta on korkeampi kuin mihin hankintayksiköllä on varaa, kun neuvottelujen avulla olisi saatu aikaan sekä ostajalle että myyjälle sopiva, halvempi hinta". Ongelma ei poistu myöskään nyt esitetyllä ratkaisulla. 2.2.6. Alueiden komitea kehottaa komissiota muuttamaan direktiiviä siten, että hankintayksiköillä on mahdollisuus soveltaa huomattavan joustavaa neuvottelumenettelyä, jonka puitteissa on mahdollista käydä laajaa vuoropuhelua toimittajien kanssa ennen hankintaa, sen aikana ja sen jälkeen. Esimerkkinä komission tulee käyttää hankintadirektiivin säännöksiä. 2.3. Puitesopimukset 2.3.1. Alueiden komitea on aiemmissa lausunnoissaan esittänyt, että kaikissa direktiiveissä on oltava selvä maininta puitesopimuksien sallimisesta. Se pitääkin ilahduttavana, että komissio ehdottaa puitesopimuksista säätämistä. Komitea ei kuitenkaan pidä käsillä olevaa säädösehdotusta hyvänä eikä katso sen tarjoavan riittävää joustomahdollisuutta. 2.3.2. Komissio tekee perusteluissaan eron kahden sopimustyypin välillä, "framework contract" ja "framework agreement"(3). Puitesopimuksien (framework agreements) ei katsota olevan direktiiveissä tarkoitettuja sopimuksia, sillä ne eivät sisällä kaikkia tarvittavia ehtoja, jotta niitä voitaisiin käyttää toimituksen perusteena. 2.3.3. Toinen sopimustyyppi, "framework contract", sitä vastoin on direktiivien tarkoittama julkisia hankintoja koskeva sopimus. Perusteluissa mainitaan esimerkkinä tällaisesta sopimuksesta tilaukseen perustuvat sopimukset. Joissain jäsenvaltioissa tämänkaltaisia sopimuksia ei pidetä sitovina ja siksi niistä käytetään käsitteitä "framework arrangements" tai "framework agreements". Käyttämällä direktiivissä termiä "puitesopimukset" (framework agreement) kuvailemaan pohjimmaltaan uutta menettelyä komissio aiheuttaa vain sekaannusta eikä selkeytä tilannetta. 2.3.4. Komission ehdotus koskee ainoastaan "framework agreement" -tyyppisiä sopimuksia käsitteelle direktiivissä annetussa erityismerkityksessä, mutta alueiden komitean mukaan tämä ei käy tekstistä riittävän selvästi ilmi. Määritelmää on selkeytettävä. Erityisesti sellaisille jäsenvaltioille, jotka säännöllisesti myöntävät ei-sitovia puitesopimuksia (framework arrangements tai agreements) olisi tultava selväksi, että näitä tulisi käsitellä samoin tavoin kuin muita julkisia sopimuksia eikä kuten direktiiviehdotuksessa tarkoitettuja "framework agreement" -sopimuksia. 2.3.5. Alueiden komitea pitää määritelmien selkeyttä erittäin tärkeänä, jotta vastaisuudessa ei syntyisi epävarmuutta siitä, kattavatko uudet säännöt myös sopimukset, jotka nykyään lasketaan kuuluviksi "framework contract" -sopimuksiin. Tämä koskee esimerkiksi useissa jäsenvaltioissa käytettyjä asiakasvalintamalleja, joissa hankintaviranomainen tekee sopimuksen usean toimittajan kanssa, ja asiakas eli yksittäinen kansalainen itse valitsee toimittajan. Kysymys koskee niin ikään kunnallisten ja alueellisten hankintaorganisaatioiden sopimuksia. 2.3.6. Myöskään itse puitesopimuksia koskeva menettely ei ole riittävän joustava. Joustavuutta rajoittaa erityisesti se, että kilpailu on avattava uudestaan joka kerta sopimusta sovellettaessa, mistä aiheutuu lisätyötä hankintayksikölle ja mikä sotii puitesopimuksen tarkoitusta vastaan. Joustavuutta rajoittavat myös vaatimukset vähintään kolmesta tavarantoimittajasta sekä sopimusten enimmäiskestosta. Tällä menettelyllä voi olla käyttönsä, mutta se eroaa niin paljon puitesopimusten tavallisesta käytöstä joissain jäsenvaltioissa, että sitä olisi oikeastaan kutsuttava eri nimellä. 2.3.7. Komissio näyttää ennen kaikkea ajatelleen, että puitesopimussäännöksiä sovelletaan pääasiassa tietokonelaitteistojen hankinnassa ja vastaavissa tapauksissa. Puitesopimukseen perustuvia hankintoja tehdään kuitenkin myös muunlaisissa tilanteissa yksilölliseen tarpeeseen, esimerkiksi hankittaessa vammaisten apuvälineitä. Ehdotettu menettely ei tällöin ole realistinen. 2.3.8. Mikäli komission pyrkimyksenä on sisällyttää puitesopimuksen "klassiseen" direktiiviin, niin alueiden komitea on sitä mieltä, että alakohtaisen hankintadirektiivin teksti kuvailee paljon paremmin niitä kovin erilaisia menettelyjä, joita jäsenvaltiot nimittävät puitesopimuksiksi, ja on samalla riittävän joustava. 2.4. Kynnysarvojen muutokset 2.4.1. Komissio ehdottaa kynnysarvojen lukumäärän vähentämistä ja arvojen ilmoittamista euroina. Kynnysarvojen määrän väheneminen on sinänsä hyvä asia, mutta niiden ilmoittaminen euroina ei saa käytännössä tarkoittaa jonkin arvon madaltamista nykytilanteeseen verrattuna. Useimmissa tapauksissa ehdotus kuitenkin käytännössä tarkoittaa arvon alentamista, mitä alueiden komitea ei voi hyväksyä. 2.4.2. Alueiden komitea on aiemmin todennut, että kynnysarvot on mitoitettu aivan liian alhaisiksi ja että niitä tulee korottaa. Komitea pysyy kannassaan ja kehottaa komissiota tekemään aloitteen, jotta GPA-sopimusta voitaisiin tältä osin käsitellä uudelleen. 2.4.3. Alhaiset kynnysarvot aiheuttavat ongelman erityisesti palvelujen hankinnassa, jossa liiketoimikohtaiset kustannukset ovat usein suhteellisen korkeat sopimusarvoon verrattuna, kuten komitea aiemmin on huomauttanut. Osa alhaisista kynnysarvoista johtuvista ongelmista voitaisiin siksi ratkaista sisällyttämällä direktiiviin säännös, jonka mukaan ilmoitusta seuraava neuvottelumenettely sallittaisiin aina arvoltaan pienehköjen, esimerkiksi alle 400000 euron arvoisten palveluhankintojen yhteydessä. Tämä lisäisi joustavuutta. 2.5. Laadulliset valintaperusteet 2.5.1. Alueiden komitea suhtautuu erittäin myönteisesti komission ehdotukseen toimia tiukemmin silloin kun toimittajien piirissä ilmenee lainvastaisuuksia. Komitean mielestä ei epäasiallisten toimittajatahojen tulisi voida osallistua julkisiin hankintoihin. 2.5.2. Alueiden komitean mielestä komission tulisi kuitenkin selventää, minkälaisia tapauksia tarkoitetaan 46 artiklan 1 kohdassa, jossa todetaan, että hankintoihin osallistumisesta suljetaan pois taloudellinen toimija, joka hankintamenettelyn alkua edeltävien viiden vuoden aikana on tuomittu lahjuksen antamisesta. Koskeeko säännös toimittajan palveluksessa olevaa koko henkilökuntaa maissa, joissa oikeushenkilöä ei voida tuomita lahjuksen antamisesta? Mitä tapahtuu, jos tällainen henkilö vaihtaa työnantajaa tai perustaa uuden yrityksen? Jos koskee, millaisia rangaistuksia annetaan, jos taloudellinen toimija on esim. ryhtynyt yrityksessään asianmukaisiin varotoimiin tai erottanut palveluksessaan olleen johtajan, joka on syyllistynyt tällaisiin rikoksiin taloudellisen toimijan tietämättä? Miten toimitaan tilanteissa, joissa tietyn tavaran pystyy toimittamaan vain lahjuksen antamisesta tuomittu tavarantoimittaja tai joissa tavarantoimittajan vaihtaminen aiheuttaisi hyvin suuria kustannuksia? Komitean mielestä nämä kysymykset edellyttävät lisäanalyysiä. Olisi muistettava myös, että rangaistukset vaihtelevat jäsenvaltioittain, koska toistaiseksi ei ole eurooppalaista rikosoikeutta. 2.5.3. Lääkeainehankinnat muodostavat tapauksen, jossa ehdotetusta sanamuodosta voi aivan varmasti aiheutua ongelmia hankintayksiköille ja kansalaisille, silloin kun kyseessä on ainutlaatuinen elämää ylläpitävä lääke, jota ei mikään muu tavarantoimittaja pysty toimittamaan. Komission tulee harkita toisenlaista sanamuotoa tällaisten hyvin erikoisten ja epätavallisten tilanteiden varalta. 2.5.4. Alueiden komitea katsoo, että hankintayksiköiden tulee voida vaatia toimittajatahoilta kyseisen jäsenvaltioiden sosiaalilainsäädännön noudattamista. Hankintayksikön ei tarvitse hyväksyä sellaisen toimittajan tarjousta, joka rikkoo työttömyyden torjuntaa, työympäristöä, vähimmäispalkkaa tai lapsityövoiman käyttöä koskevaa lainsäädäntöä. Vaatimuksen tulee ilmetä tarjouskilpailuilmoituksesta eikä se saa olla syrjivä. Euroopan yhteisön tuomioistuin on käsitellyt näitä tärkeitä näkökohtia nk. Beentjes-asiassa (31/87) ja viimeksi asian C-255/98 yhteydessä. Alueiden komitea katsoo, että oikeuskäytännössä lukkoonlyötyjen periaatteiden on käyvät selvästi ilmi myös direktiivistä. 2.5.5. Alueiden komitea on vahvasti sitä mieltä, että hankintaviranomaisilla tulisi olla mahdollisuus vaatia kelpuuttamisvaiheen aikana tietoja muiltakin aloilta. Erityisesti viranomaisille olisi annettava oikeus hankkia tietoja taloudellisten toimijoiden ympäristöasioissa noudattamista periaatteista. 2.6. Hankintasopimuksen myöntämisperusteet 2.6.1. Komissio ehdottaa, että silloin kun sopimusten tekoperusteena ei käytetä yksinomaan alinta hintaa, tulee perusteiden liittyä suoraan kyseessä olevan sopimuksen kohteeseen, mikä tarkoittaa muutosta nykytilanteeseen. Tästä on seurauksena, että tuotantoprosessille ei voida asettaa ympäristövaatimuksia. Komitea esitti julkisia hankintoja koskevasta tiedonannosta antamassaan lausunnossa (kohdassa 3.1.2) seuraavaa: "Alueiden komiteasta on ratkaisevaa, että julkisten hankintojen yhteydessä on tuotteille asetettavien vaatimusten lisäksi (esim. muovin pvc-pitoisuus) mahdollista esittää objektiivisia vaatimuksia tuotteen tai yrityksen aiheuttaman ympäristöön kohdistuvan kokonaiskuormituksen osalta tuotantoprosessin vaikutukset mukaan lukien." Komitea puolustaa tätä kantaa. 2.6.2. Komitea pitää sitä vastoin erittäin myönteisenä, että ympäristö mainitaan esimerkkinä perusteista, joita sopimusten teossa voidaan käyttää. Vaikka kyseessä ei olekaan tosiasiallinen muutos, koska luettelo on pelkästään esimerkinomainen, annetaan hankintayksiköille täten tärkeä signaali ja muistutus siitä, että ympäristökysymykset on mahdollista ottaa huomioon julkisissa hankinnoissa. Alueiden komitea katsoo kuitenkin, että direktiivitekstissä tulisi käyttää sanaa "ympäristövaikutus" sanan "ympäristöominaisuus" sijaan, sillä jälkimmäinen sanamuoto jättää nykyistä suppeammat mahdollisuudet asettaa ympäristövaatimuksia(4). 2.6.3. Komissio esittää myös, että taloudellisesti edullisimman tarjouksen määrittämiseksi valittujen kunkin arviointiperusteen suhteellinen painotus on täsmennettävä. 2.6.4. Komissio pyrkii näin lisäämään hankintaprosessin avoimuutta ja takaamaan toimittajatahojen yhtäläisen kohtelun. Alueiden komitea ei katso säännöksellä olevan kyseistä vaikutusta. Säännös perustuu siihen epätodelliseen käsitykseen, että kunkin perusteen arvo voidaan määritellä jo hankintaprosessia aloitettaessa. Tämä kuitenkin edellyttää, että hankintaviranomaisilla on käytettävissään täydelliset tiedot jo alusta lähtien, mikä toteutunee vain poikkeustapauksissa. 2.6.5. Komission ehdotus edellyttäisi, että laaditaan eri muuttujia sisältäviä kaavioita ja että painotuksen avulla saadaan matemaattisella tarkkuudella selville, mikä tarjouksista on taloudellisesti edullisin. Tämä on käytännössä lähes mahdoton tehtävä, ja jos laskelmiin halutaan lisäksi sisällyttää "pehmeitä" muuttujia kuten esteettiset arvot, tulee tehtävästä tarkoitukseton. 2.6.6. Suorastaan mahdotonta lienee perusteiden painottaminen silloin, kun hankitaan useita erilaisia tavaroita yhdellä kertaa, esim. elintarvikkeita, sairaanhoitotarvikkeita tai lääkkeitä. Ruotsissa laitoshoidon lääkeainehankinnoissa alueviranomaiset hankkivat tavallisesti kerralla koko tarvittavan määrän lääkkeitä. Mikäli perusteita halutaan painottaa, on eri ryhmissä käytettävä erilaisia painotuksia. Kriteerillä "maku" on tietenkin suurempi merkitys pienten lasten kuin aikuisten lääkkeitä arvioitaessa. Tämä tarkoittaa, että hankinnat on jaettava osiin siten, että kussakin ryhmässä käytetään samoja painotuksia, mikä puolestaan johtaa siihen, että suuret hankinnat, jotka nykyisin ylittävät kynnysarvon, joudutaan jakamaan useisiin pieniin hankintoihin, joista varmasti monet jäävät kynnysarvoa alhaisemmiksi. 2.6.7. Ehdotukseen tutustuneet ostajat eivät usko säännöksen toimivan käytännössä. Alueiden komitean mielestä tällaisia käytännössä toimimattomia säännöksiä ei tule sisältyä direktiiveihin. On myös olemassa suuri vaara, että säännös aiheuttaa runsaasti painotusta koskevia turhia oikeuskäsittelyjä. 2.6.8. Hankintaviranomaisten tulisi siksi voida käyttää sosiaalisluonteisia perusteita, joiden painotus perustuu syrjimättömyyteen ja takaa yhtäläisen kohtelun sekä vapaan kilpailun. 2.7. Erityisiä sopimussäännöksiä 2.7.1. Komissio ehdottaa uutta sääntöä, joka koskee mahdollisuutta asettaa hankintasopimuksen toteuttamiselle erityisehtoja. Tarkoituksena on koontaa alalla voimassa olevat säännökset. Sanamuoto on kuitenkin koonnettavaa oikeuskäytäntöä rajoittava, koska siinä asetetaan vaatimus ehtojen liittämisestä sopimuksen toteuttamiseen. 2.7.2. Alueiden komitea pitää tärkeänä, että sanamuoto, joka koskee mahdollisuutta asettaa erityisehtoja hankintasopimuksen toteuttamiselle, ei estä hankintaviranomaisia itse päättämästä, mitä hankitaan. Tämä koskee esimerkiksi mahdollisuutta asettaa tuotantoprosesseille ympäristövaatimuksia sekä vaatimusta yhteiskunnallisten kysymysten huomioon ottamisesta. Tällaisten vaatimusten edellytetään luonnollisesti olevan syrjimättömiä, jotta minkä tahansa jäsenvaltion toimittajat voivat täyttää ne. 2.8. Yhteinen hankintasanasto (CPV) 2.8.1. Alueiden komitea pitää vain yhden järjestelmän käyttöä selvänä etuna. Vaikeutena on, että nykyinen CPV-sanasto aiheuttaa lukuisia ongelmia epäyhtenäisen rakenteensa vuoksi ja koska se on monien alojen osalta moniselitteinen. 2.8.2. Hankinnoista vastaavat katsovat, että sanastosta on vaikea löytää etsimäänsä (esim. pysäköintimittarit kuuluvat samaan ryhmään kuin lääkinnälliset laitteet ja farmaseuttiset tuotteet), että on vaikea tietää, mikä luokka vastaa mitäkin yksittäistä tapausta (onko jokin tietty implantaatti kirurginen vai ortopedinen) ja että ryhmistä puuttuu eräitä osia (esimerkiksi terveyden- ja sairaanhoitopalvelujen ryhmään sisältyvät kaupungin puhtaanapitopalvelut, kun taas lasten terveydenhuoltopalvelut puuttuvat). Nimikkeistön puutteet aiheuttavat ongelmia myös toimittajatahoille. Heidän mukaansa on vaikeaa löytää oikeanlaisia ilmoituksia, ja he sanovat pyytäneensä lisätietoja hankinnoista, joiden he ovat koodituksen perusteella virheellisesti luulleet koskevan jotakin tiettyä tavaraa tai palvelua, kun kyse on itse asiassa on ollut jostain aivan muusta. Kuvatut ongelmat haittaavat myös sähköisen kaupankäynnin yleistymistä. 2.8.3. Alueiden komitea kehottaa siksi komissiota parantamaan CPV-nimikkeistöä mahdollisimman pikaisesti, jotta siitä muodostuisi vastaisuudessa tehokas väline. 2.8.4. Paranneltu CPV voisi myös toimia välineenä, jonka avulla komissio saisi virheetöntä hankintatilastotietoa suoraan TED-tietokannasta (Tenders Electronic Daily), jolloin hankintayksiköiden hallinnollinen taakka vähenisi. 2.9. Yksinoikeudet 2.9.1. Muille kuin hankintaviranomaisille myönnettäviä yksinoikeuksia koskeva ehdotus 55 artiklassa on epäselvä. Muotoilu on aivan liian väljä, sillä jää epäselväksi, voidaanko artiklaa tulkita siten, että se koskee hankintayksiköiden kaikkia yksityisten toimittajien kanssa tekemiä sopimuksia, sillä puhtaasti loogisesti tulkiten voidaan kuhunkin sopimukseen todeta sisältyvän yksinoikeuden piirteitä. On myös tehtävä selväksi, että säännös koskee ainoastaan sopimuksia, jotka liittyvät itse yksinoikeuteen. 2.10. Neuvottelumenetelmän määräajat 2.10.1. Komissio ehdottaa neuvottelumenetelmän määräaikoja koskevien säännösten tiukentamista esittämällä tarjousten vastaanottamiseen 40 päivän määräaikaa. Nykyisissä direktiiveissä ei tarjousten vastaanottamiseen ole säädetty määräaikaa. 2.10.2. Alueiden komitea katsoo, että ehdotus vähentäisi joustavuutta ja että ehdotettua muutosta ei pidä tehdä. 3. Alueiden komitean suositukset direktiiviehdotuksissa käsittelemättä jääneiden kysymysten osalta 3.1. Ympäristöä säästävä hankinta 3.1.1. Alueiden komitea on aiemmissa lausunnoissaan erityisesti käsitellyt tarvetta voida asettaa hankinnoille ympäristövaatimuksia. Käsillä olevat direktiiviehdotukset ovat tältä osin huonoja, koska eräät ehdotuksista näyttävät tiukentavan sääntöjä. Alueiden komitea katsoo, että on olennaisen tärkeää, että alueellisilla ja paikallisilla hankintaviranomaisilla on oikeus itse päättää, mitä he hankkivat. Hankintadirektiivien tulee ainoastaan varmistaa avoimuus ja yhtäläinen kohtelu hankintaprosessin aikana. Hankintayksiköllä, joka esimerkiksi haluaa ostaa luonnonmukaisesti tuotettuja vihanneksia tai ilman hormoneja tuotettua lihaa, tulee olla siihen oikeus, ja sillä tulee olla oikeus hyödyntää asiaankuuluvia ympäristömerkintöjä ja alalla käytettäviä sertifiointijärjestelmiä. Nämä vaatimukset on määritettävä tarjouseritelmissä. 3.1.2. Koska komissio näyttää ympäristöä säästävää hankintaa koskevassa tulkitsevassa tiedonannossaan sekä direktiiviehdotuksia tiukentamalla tietyssä määrin kyseenalaistavan yllä mainitun vapaan osto-oikeuden, pitää alueiden komitea tärkeänä, että komissio sisällyttää direktiiveihin säännöksiä, jotka koskevat mahdollisuutta asettaa tuotantoprosesseja ja toimitustapaa koskevia vaatimuksia ja edellyttää ympäristömerkintää ja -sertifiointia. 3.2. Kuntienvälinen yhteistyö 3.2.1. Alueiden komitea huomautti jo vihreää kirjaa sekä julkisia hankintoja koskevaa tiedonantoa käsittelevissä lausunnoissaan ongelmista, joita hankintadirektiivit aiheuttavat kuntienväliselle yhteistyölle. 3.2.2. Komitea totesi lausunnossaan vihreästä kirjasta (kohdassa 2.4.3), että "on varmistettava, etteivät alue- ja paikallisviranomaisten omien itsenäisten oikeudellisten yksiköiden julkiset hankinnat kuulu direktiivin sovellusalaan, vaan niitä on pidettävä omaehtoisena tuotantona". Komissiota kehotettiin myös täsmentämään, että hankintadirektiivejä ei sovelleta tehtävien siirtoon esimerkiksi kunnalta kuntainliitolle (esim. jätehuoltoyhtiöt). 3.2.3. Näitä ongelmia on käsitelty myös tuomioistuimessa Teckal-asiassa (asia C-107/98) ja Arnhem-asiassa (asia C-360/96) sekä jäsenvaltioiden oikeusasteissa. 3.2.4. Alueiden komitea kehottaa komissiota selvittämään nämä kysymykset hankintadirektiiveissä. 3.3. Yksityistäminen 3.3.1. Alueiden komitea on jo aiemmin kiinnittänyt komission huomion ongelmiin, joita saattaa syntyä julkisen toiminnan yksityistämisen yhteydessä tai tapauksissa, joissa työntekijöille tarjoutuu mahdollisuus perustaa omia yrityksiä, jotka ottavat urakkatyönä hoitoonsa alue- ja paikallisviranomaisten tehtäviä. 3.3.2. Komitea katsoo, että palveluhankintoja koskevien säännösten ei pidä vaikeuttaa tällaisia menettelyjä, vaan ostoja ilman hankintamenettelyä tulee voida käyttää siirtymäratkaisuna rajoitetun ajan, jolloin kilpailu kasvaa pitkällä aikavälillä. 3.4. Palveluhankintaa koskevan sopimuksen määrittely ja jako A- ja B-ryhmiin 3.4.1. Komission tulee harkita tiettyjen toimien siirtämistä A-ryhmästä B-ryhmään. Tietyt finanssipalvelut ovat esimerkki sellaisista palveluista, joita ei ole syytä sijoittaa A-ryhmän julkisten hankintojen piiriin, koska sitä koskevat säännökset ovat erittäin tarkkoja. Esim. määräaikarajoitteet ovat tekijä, joka vaikeuttaa normaalia liiketoimintaa. 3.4.2. Julkiset palveluhankintaa koskevat sopimukset määritellään ehdotuksessa molempia osapuolia sitoviksi sopimuksiksi, jotka on tehty hankintaviranomaisen ja yhden tai useamman palvelujen suorittajan välillä ja jotka koskevat yksinomaan tai pääasiassa liitteessä 1 mainittujen palveluiden tarjoamista. Kokemus on osoittanut vallitsevan epätietoisuutta siitä, mitä tarkoitetaan ilmauksella "yksinomaan tai pääasiassa", joten sanamuodosta on luovuttava. 3.5. Kelpuuttamisjärjestelmät 3.5.1. Alueiden komitea kehottaa komissiota liittämään klassiseen direktiiviin kelpuuttamisjärjestelmiä koskevia määräyksiä, jotka vastaavat uuteen hankintadirektiiviin sisältyviä säännöksiä. Tällaisia järjestelmiä käytetään useissa jäsenvaltioissa, mutta niiden käyttöä rajoitetaan nykyään jyrkästi julkisia hankintoja koskevilla direktiiveillä. Komitea ei ymmärrä, miksi julkisten laitosten kelpuuttamisjärjestelmiä pidetään yhteisön lakien mukaisina, kun muita hankintaviranomaisia estetään käyttämästä niitä. 3.6. Alue- ja paikallisviranomaisten edustus 3.6.1. Alueiden komitea haluaa kiinnittää uudestaan komission huomion siihen seikkaan, että vaikka paikallis- ja alueviranomaisilla on keskeinen asema hankintasääntöjen soveltamisessa, niillä on kuitenkin komission neuvonantajina toimivissa elimissä hyvin niukka edustus. 3.6.2. Komitea kehottaa siksi komissiota varmistamaan, että kyseisissä elimissä toimii alue- ja paikallistason edustajia, jolloin komissiolla on paremmat mahdollisuudet käyttää hyväkseen alueellisten ja paikallisten hankintayksiköiden kokemuksia. Bryssel 13. joulukuuta 2000. Alueiden komitean puheenjohtaja Jos Chabert (1) EYVL C 373, 2.12.1998, s. 13. (2) EYVL C 244, 11.8.1997, s. 28. (3) Lausunnon ruotsinkielisessä alkutekstissä käytetään englanninkielisiä ilmauksia koska sekä ilmauksen"framework agreement"että ilmauksen "framework contract"ruotsinkielinen käännös on "ramavtal". (4) Suom. huom. Lausunnon ruotsinkielisessä alkutekstissä komission asiakirjassa käytetty sana "miljöegenskaper"halutaan vaihdettavaksi sanaan "miljöeffekter". Komission asiakirjan suomenkielisessä toisinnossa sanasta "miljöegenskaper"on käytetty käännösvastinetta "ympäristöystävällisyys".