KOMISSION VALMISTELUASIAKIRJA Suuntaviivat osallistumiseksi kymmenenteen Yhdistyneiden Kansakuntien kauppa- ja kehityskonferenssiin

KOMISSION VALMISTELUASIAKIRJA Suuntaviivat osallistumiseksi kymmenenteen Yhdistyneiden Kansakuntien kauppa- ja kehityskonferenssiin

1. Tämä valmisteluasiakirja on tarkoitettu tueksi valmisteltaessa Euroopan unionin kantaa Bangkokissa, Thaimaassa 12.-19. helmikuuta 2000 järjestettävää kymmenettä Yhdistyneiden Kansakuntien kauppa- ja yhteistyökonferenssia (UNCTAD X) ja Genevessä joulukuussa 1999 pidettävää UNCTAD X:n valmistelevan komitean kokousta varten.

2. Ottaen huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 133, 177, 178, 179, 180 ja 181 artiklan komissio antaa tämän valmisteluasiakirjan neuvoston käsiteltäväksi ja käytettäväksi neuvoston päätelmissä suuntaviivoina yhteisön ja sen jäsenvaltioiden osallistuessa UNCTAD X -konferenssiin. Vakiintuneen käytännön mukaisesti komissio ja jäsenvaltiot sovittavat edelleen yhteen kantojaan konferenssipaikalla pidettävissä kokouksissaan.

I. Johdanto

3. UNCTAD X:n aiheena on "Globaalistuminen kaikkien maiden ja kaikkien kansojen kehityksen välineenä." Globaalistuminen tarjoaa uusia näköaloja kehitysmaiden liittämiseksi maailmantalouteen; se tarjoaa kaupan näköaloja, joiden kehittämiseksi UNCTAD alun perin perustettiin, mutta myös muita näköaloja. Keskittymällä globaalistumiseen UNCTAD kykenee säilyttämään tärkeän asemansa kansainvälisessä keskustelussa merkittävimmistä kaupan alaa koskevista ja samalla kestävään kehitykseen liittyvistä ajankohtaisista aiheista.

4. Konferenssissa käsiteltävien aiheiden on perustuttava selkeään yhteisymmärrykseen kestävän kehityksen ja globaalistumisen välisestä suhteesta, johon vaikuttavina välineinä kaupan ja sijoitustoiminnan vapauttamisella on perustavanlaatuinen merkitys. Jotta kehitysmaat voisivat hyötyä globaalistumisen eduista ja pystyisivät kohtaamaan sen haasteet, niiden sekä avunantajien (rahoittajien) ja kansainvälisen yhteisön on laadittava näitä tarpeita vastaavat uudet kehitysstrategiat ja -politiikat.

5. Pohtiessaan strategioiden uudistamista Euroopan unioni pyrkii varmistamaan UNCTAD X:n yhteydessä käytävissä keskusteluissa ja UNCTAD:in toiminnassa neljän seuraavan vuoden aikana, että edistystä saavutetaan rinnakkain sekä parantamalla kehitysstrategioita ja kehitysmaiden kansallisia politiikkoja että parantamalla ja vahvistamalla kansainvälistä ympäristöä, jossa kehityksen on toteuduttava.

Unionin kansallisella, alueellisella ja kansainvälisellä tasolla tukemat strategiat ja politiikat ovat yhdenmukaisia Euroopan unionin kehitysyhteistyötavoitteiden kanssa. Siksi niiden on edistettävä kehitysmaiden kitkatonta ja asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen. Näiden strategioiden ja politiikkojen päämääränä on oltava kehitysmaiden taloudellinen, yhteiskunnallinen ja ympäristön kannalta terve kehitys ja niissä on noudatettava kokonaisvaltaista lähestymistapaa köyhyyden torjumiseksi.

Kehitysstrategioissa on myös otettava huomioon globaalistumisen vaikutukset ihmisoikeuksien täysimääräiseen toteutumiseen, jonka puolesta YK:n ihmisoikeuskomissio on esittänyt vetoomuksen päätöslauselmassaan 1999/59.

Nämä strategiat ja politiikat olisi lisäksi laadittava niin, että ne lisäävät rakenteita, kansantaloutta, kauppaa, rahoitusta ja kehitystä koskevien näkökohtien suurempaa keskinäistä yhdenmukaisuutta talouspoliittisessa päätöksenteossa näiden politiikkojen tehokkuuden lisäämiseksi sekä sellaisen avoimen ja vakaan talouspoliittisen kehyksen varmistamiseksi, joka edistää kehitysmaiden yhdentymistä maailmankauppaan, niiden taloudellista ja sosiaalista kehitystä sekä köyhyyden torjumista.

6. UNCTAD X järjestetään pian Seattlen ministeritason konferenssin jälkeen, jossa WTO:n kauppaneuvottelujen uuden kierroksen odotetaan käynnistyvän. Komissio on jo toimittanut neuvostolle ja Euroopan parlamentille tiedonannon unionin lähestymistavasta, joka koskee WTO:n vuosituhannen vaihteen kierrosta (KOM(1999)331), johon kuuluu kehitystä koskeva laaja työjärjestys uutta kierrosta varten. UNCTAD X osuu myös Lomén jälkeisen prosessin tärkeään vaiheeseen, kun taas muut alueelliset neuvottelut Välimeren maiden, Mercosurin, Chilen ja Meksikon kanssa ovat vielä käynnissä. Nämä samanaikaiset tapahtumat tarjoavat mahdollisuuden saavuttaa kattavampia tuloksia, kun noudatetaan kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Tämä edellyttää kuitenkin jokaisen mainitun neuvottelukierroksen yhteydessä alueellisella ja monenvälisellä tasolla tehtävien kaikkien aloitteiden välillä tiivistä yhdenmukaisuutta ja johdonmukaisuutta.

7. Johdonmukaisuus edellyttää vahvaa analyyttistä perustaa. Tämän tiedonannon II osassa on lyhyt analyysi globaalistumisen ja kehityksen välisestä suhteesta keinona tehostaa kokonaisvaltaista kehitysstrategiaa.

Johdonmukaisuus on välttämätöntä, jotta Euroopan unionin pyrkimykset kussakin edellä mainitussa neuvottelussa voivat tukea toisiaan. Jäljempänä olevassa III osassa on ehdotuksia UNCTAD:in tulevaan toimintaohjelmaan, josta konferenssissa on tehtävä päätökset, ja siinä pyritään mahdollisimman täydelliseen johdonmukaisuuteen.

Lopuksi liitteessä on tekstejä, joissa käsitellään II osassa kehiteltyä poliittista lähestymistapaa. Näitä tekstejä voitaisiin käyttää neuvoteltaessa konferenssin julistuksesta.

II. Globaalistuminen ja keh itys

8. Koko maailman tuotannon määrä on vuodesta 1951 yli nelinkertaistunut ja samanaikaisesti maailmankauppa on kasvanut 17-kertaiseksi. Kansainvälisillä markkinoilla tapahtuvan kauppavaihdon osuus maailman BKT:sta on lisääntynyt vuoden 1950 7 prosentista vuoden 1996 17 prosenttiin ja palvelut mukaan lukien 20 prosenttiin. Suorat ulkomaiset sijoitukset ovat kasvaneet vuosien 1982-1985 60 miljardista dollarista vuoden 1998 440 miljardiin dollariin. Yritysten välisen kaupan osuuden maailmankaupasta arvioidaan olevan 55 prosenttia. Päivittäisten valuuttamääräisten maksutapahtumien arvo oli vuonna 1998 1,5 biljoonaa dollaria.

9. Samaan aikaan maailman väestö on lisääntynyt 3,4 miljardista 5,8 miljardiin. Suurin osa kasvusta on tapahtunut kehitysmaissa, joiden väestö on kasvanut 2,7 miljardista 4,8 miljardiin. Maailman reaalinen BKT on kolminkertaistunut vuosina 1965-1996. Kehitysmaiden ja teollistuneiden maiden henkeä kohti lasketun BKT:n vertailu on kuitenkin vastannut jatkuvasti suurin piirtein suhdelukua 1/20 dollareina laskettuna ja 1/7 ostovoimapariteetteina laskettuna.

10. Kehitysmaiden henkeä kohti lasketun BKT:n kasvun alueelliset vaihtelut ovat olleet merkittäviä. Kun BKT henkeä kohti kasvoi vuosina 1965-1996 Kaakkois-Aasiassa ja Kiinassa yli 5 prosenttia vuodessa, Välimeren alueella ja Saharan eteläpuolisessa Afrikassa elintaso laski. Köyhyys (alle 1 dollari päivässä) on vähentynyt kehitysmaissa vuoden 1993 29,4 prosenttiin kyseisten maiden väestöstä, mutta köyhien absoluuttinen määrä on lisääntynyt vuoden 1987 1,2 miljardista vuoden 1993 1,3 miljardiin ja saattaa olla tällä hetkellä 1,5 miljardia [1].

[1] Tilanne on viime aikoina Itä-Aasian talouskriisin vuoksi pahentunut entisestään. Maailmanpankin arvion mukaan köyhien määrä voi vuosina 1998-2000 kaksinkertaistua Indonesiassa ja lisääntyä 35-50 prosenttia Filippiineillä, Thaimaassa ja Malesiassa. Henkeä kohti laskettu BKT on puolestaan laskenut Venäjällä, Pohjois-Koreassa ja entisen Jugoslavian alueella sekä työttömyyden kasvun vuoksi joillakin Kiinan alueilla.

11. Lisäksi maailman talouskasvu on pitkällä aikavälillä hidastunut. Kehitysmaiden kasvu, joka on hidastunut kuluneen vuosikymmenen aikana, ei ole riittänyt korvaamaan kasvuvauhdin hidastumista teollisuusmaissa 1960-luvun keskimäärin 4 prosentista 1990-luvun 2 prosenttiin.

12. Ennennäkemättömän teknologisten innovaatioiden vyöryn ja kansainvälisen työnjaon tehostumisen myötä globaalistuminen on muodostunut yhdeksi merkittävimmistä maailmassa viime vuosikymmeninä tapahtuneen kasvun syistä. Kaupan vapautuminen ja suorien ulkomaisten sijoitusten lisääntyminen sekä lyhytaikaisen pääoman virrat ovat kuitenkin vaikuttaneet maailmanlaajuiseen kehitykseen vain vähäisesti. Vaikka muutamat nopeasti kehittyvät kansantaloudet ovat osoittaneet, että alikehittyneisyyden voi voittaa vientikeskeisillä ja suoria ulkomaisia sijoituksia houkuttelevilla strategioilla, useimpien kehitysmaiden henkeä kohti laskettu BKT ei ole viimeisten kolmen vuosikymmenen aikana kääntynyt huomattavaan eikä jatkuvaan kasvuun.

13. Maailmanlaajuista todellista yhdenmukaistumista ei ole tapahtunut, ja huolimatta useimmissa kehitysmaissa saavutetusta merkittävästä edistyksestä ravinnon saatavuuden, luku- ja kirjoitustaitoisten määrän ja elinajanodotteen suhteen, köyhyys on pysynyt selvemmin kuin koskaan saavuttamattomana tavoitteena. Lisäksi maailmanlaajuinen ja paikallinen ympäristö rappeutuu joko kehitysmaiden äärimmäisestä köyhyydestä johtuvien kestämättömien tuotanto- ja kulutustottumusten vuoksi tai siksi, että ympäristökustannuksia ei sisällytetä teollisuusmaiden ja voimakkaasti kasvavien kansantalouksien markkinahintoihin.

14. Globaalistumisen ja kehityksen välinen puuttuva lenkki on "asianmukaisten kansallisten politiikkojen" olemassaolo. Tällaisten politiikkojen puute selittää osaltaan teollisuusmaiden ja kehitysmaiden dollareina lasketun BKT henkeä kohti -suhteen pysymisen tasolla 1/20. Kehitys riippuukin ennen kaikkea kansallisista politiikoista, vaikka niitä on tuettava kansainvälisellä talousyhteistyöllä. Erityisesti vapaakaupalla on ollut myönteinen vaikutus vain sellaisissa maissa, jotka ovat noudattaneet tehokkaita kehitysstrategioita; tällaisten politiikkojen vaikutukset ulottuvat paljon pitemmälle kuin viennin ja tuonnin vaikutukset tai suorien ulkomaisten sijoitusten vaikutukset maan talouden kasvuun.

15. Vapaakaupan ja avointen investointijärjestelmien avulla tapahtuva globaalistuminen voi parantaa kehitysmaiden talouksien yleistä suorituskykyä, mikäli kansallisia politiikkoja parannetaan vahvistamalla kilpailua kotimarkkinoilla, avaamalla kehitysmaiden viennille uusia pääsymahdollisuuksia ulkomaisille markkinoille ja lisäämällä taloudellisia resursseja, joiden avulla voidaan investoida kiinteään omaisuuteen ja aineettomiin hyödykkeisiin, myös julkisiin välttämättömyyshyödykkeisiin. Kestävän kehityksen vaatimuksia vastaavien monenvälisten sääntöjen ja periaatteiden edistäminen on ainutlaatuinen tapa varmistaa tehokkaiden kansallisten kehitysstrategioiden yhdenmukaisuus ja vapaakaupan sekä lisääntyvien suorien ulkomaisten sijoitusten tarjoamat globaalistumismahdollisuudet.

16. Jotta näistä eduista päästään hyötymään, viiden edellytyksen on täytyttävä:

A. Toimivat instituutiot ja kansalliset politiikat B. Huomion kiinnittäminen kehitysmaiden erityisiin taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin rasitteisiin monenvälisessä kauppajärjestelmässä C. Riittävät ulkoiset varat D. Sääntöjen ja periaatteiden monenvälinen yhdenmukaistaminen E. Johdonmukaisuus.

A. Toimivat instituutiot ja kansalliset politiikat

17. Jotta kehitysmaat voisivat "päästä vauhtiin", niiden on saavutettava tietty poliittisen ja taloudellisen järjestäytymisen taso, jossa markkinat toimivat kohtuullisen tehokkaasti ja valtio toimii hyvin. Vähiten kehittyneissä maissa ja monissa kehitysmaissa näitä olosuhteita on parannettava ratkaisevasti, jotta suoria ulkomaisia sijoituksia voidaan houkutella maahan ja vapaakaupan mukanaan tuoma hyvinvointi jakautuu tasaisesti kansantalouden eri alueille.

18. Kehitysstrategiat voivat onnistua vain, jos ne toteutetaan vakaassa poliittisessa ympäristössä ja toteuttajina ovat valtiot, jotka ovat päättäneet asettaa kestävän kehityksen ensisijaiseen asemaan. Ilman aitoa kehittämisen halua kehitys ei ole mahdollista. Vastuulliset demokraattiset hallitukset ja oikeusvaltioperiaatteen noudattaminen lisäävät kehityksen todennäköisyyttä, kun poliittinen järjestelmä on vakaa ja kehitys on etusijalla. Siksi nämä edellytykset ovat ihmisoikeuksien kunnioittamisen ohella kestävän kehityksen strategioiden välttämätön edellytys.

19. Kehitys vaatii säästämis- ja investointiasteen nostamista sekä koulutuksen parantamista. Korkea säästämisaste on olennainen osa tervettä talouspolitiikkaa, jonka tavoitteena on estää sekä kotimainen inflaatio että rahan arvon ulkoinen heikkeneminen. Lisäksi kotimaisen rahoitusalan tehokkuus ja vakaus ovat ratkaisevassa asemassa varmistettaessa riittävä luottojen saatavuus, investointien parempi tuottavuus ja samalla korkeampien korkojen ansiosta parempi säästämisaste.

20. Vapaakauppa ja ympäristönsuojelu voivat olla ja niiden on oltava toisiaan tukevia. Vapaakauppa tarjoaa perustan ympäristöresurssien aikaisempaa tehokkaammalle käytölle luontaisten kilpailuetujen paremman käytön ja mittakaavaetujen mahdollistamien teknisten innovaatioiden sekä maailmanmarkkinoilla vallitsevan kilpailun avulla. Samanaikaisesti ympäristövaatimukset kannustavat teknisiin innovaatioihin ja talouden tehostamiseen. Vapaakaupan tarjoamat ympäristöedut eivät kuitenkaan ole itsestään selviä - ne eivät toteudu, ellei toimivia ympäristöpolitiikkoja oteta käyttöön sekä kansallisella että monenvälisellä tasolla.

21. Sosiaalipolitiikka, joka käsittää terveydenhuollon, erityisesti tytöille tarkoitetun peruskoulutuksen ja teknisen koulutuksen sekä sosiaaliset turvaverkot, tuottavat suuria säästöjä julkisissa menoissa kasvua kiihdyttämällä. Koulutus on yksi tärkeimmistä julkisista hyödykkeistä, joista valtion on huolehdittava varmistaakseen teknologian omaksumisen ja myös aineelliseen omaisuuteen tehtävien investointien myötä korkeamman tuottavuuden. Jokin aika sitten puhjennut Aasian talouskriisi on korostanut sen tosiasian merkitystä, että jos maalla on toimivat sosiaaliset turvaverkot taloudellisen kriisin aikana, se on vastustuskykyisempi ja pystyy paremmin lieventämään kriisin kielteisiä vaikutuksia.

22. Yksityinen sektori, joka toimii tehokkailla ja kilpailuun perustuvilla markkinoilla on selvästi useimmissa kehitysmaissa taloudellisen kasvun ylläpitäjä ja suurin työllistäjä. Se parantaa kehitysmaiden kilpailukykyä ja edistää tällä tavoin niiden yhdentymistä maailmantalouteen.

23. Tästä syystä kehitys edellyttää ennen kaikkea tavaroiden, palvelujen ja muiden hyödykkeiden, mukaan lukien luotot, maa ja geneettiset voimavarat, tasapuolisia ja kilpailuun perustuvia markkinoita. Tässä mielessä on ensiarvoisen tärkeää noudattaa määrätietoista kilpailupolitiikkaa, jolla kyetään hillitsemään valtioiden tahallista yritystenvastaista toimintaa, torjua lahjontaa sekä estää viranomaisten ja omaa etuaan tavoittelevien, harvojen tai monopoliasemassa olevien yritysten valtaa markkinoilla tavoittelevien yritysten väliset salaiset sopimukset.

B. Huomion kiinnittäminen kehitysmaiden erityisiin taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin rajoituksiin monenvälisessä kauppajärjestelmässä

24. Kehitysmaiden asteittainen yhdentyminen monenväliseen kauppajärjestelmään riippuu niiden kansallisella tasolla toteuttamien uudistusten onnistumisen ja niiden taloudellisen kilpailukyvyn lisäksi myös järjestelmän riittävästä kyvystä kohdata ja ottaa huomioon kyseisissä maissa ja erityisesti vähiten kehittyneissä maissa vallitsevat taloudelliset ja yhteiskunnalliset erityisolosuhteet ja rajoitukset.

Monenvälisillä säännöillä, joissa nämä olosuhteet ja rajoitukset otetaan huomioon, on vaikutettava myönteisesti tukemalla valtioiden kestävään kehitykseen tähtääviä strategioita.

25. Tässä yhteydessä erityiseen ja eriytettyyn kohteluun liittyvien toimenpiteiden vahvistaminen on tärkeä keino helpottaa kehitysmaiden ja erityisesti niistä vähiten kehittyneiden maiden yhdentymistä monenväliseen kauppajärjestelmään ottaen samalla huomioon niiden erilaiset kehitystasot.

26. Teollisuusmaiden ja pidemmälle edistyneiden kehitysmaiden olisi edelleen myönnettävä kehitysmaille näiden markkinoillepääsyä helpottava etuuskohtelu. Samalla kun pyritään kaupan laajaan vapauttamiseen, olisi kehitysmaiden kehittymisen kannalta avainasemassa olevilla aloilla vältettävä kaikenlaista vahingollista etuusmarginaalien supistamista. Tarvittaessa olisi lisättävä yleiseen tullietuusjärjestelmään (GSP-järjestelmään) sisältyviä nykyisiä etuusjärjestelyjä, mukaan lukien ympäristöön ja sosiaalisiin näkökohtiin liittyvät kannustusjärjestelmät. Kestävän kehityksen politiikkaan ja monenvälisiin normeihin liittyvien myönteisten kannustimien käyttöönottoa GSP-järjestelmässä olisi edistettävä.

27. Kehitysmaiden olisi - sitouduttava niiden kehitystarpeita vastaavaan talouden vapauttamiseen, - oltava valmiita valmistelemaan kehitysmaiden keskinäisten alueellisten integraatio-ohjelmien avulla täysin WTO:n sääntöjen mukaisten vapaakauppa-alueiden luomista, joka on yksi tapa lisätä kilpailua ja saada mittakaavaetuja ja luo pohjaa kaupan monenväliselle vapauttamiselle.

28. Pohjoisten ja eteläisten alueiden väliset järjestelyt, joihin liittyvissä kauppasuhteissa noudatetaan vastavuoroisuutta ja joissa otetaan täysin huomioon teollisuus- ja kehitysmaiden talouden rakenteissa ja kilpailukyvyssä vallitsevat eroavaisuudet sekä maiden kehitystaso, vahvistavat alueellista yhdentymistä ja helpottavat kehitysmaiden teollistumista uusien investointien ja kaupan paranevan dynamiikan avulla.

C. Riittävät ulkoiset varat

29. Rahoitusmarkkinoiden globaalistuminen on parantanut mahdollisuuksia siirtää varoja pohjoisesta etelään suorina ulkomaisina sijoituksina sekä arvopaperisijoituksina ja pankkilainoina.

30. Sijoitusjärjestelmien avaamista olisi edelleen oltava kehitysmaissa ensisijaisena tavoitteena. Tässä suhteessa monenvälisesti sovittu, laajemmalla foorumilla kuten WTO:ssa neuvoteltu, erityisesti suoria sijoituksia koskeva säännöstö vakauttaisi investointivirtoja luomalla sijoitustoiminnalle maailmanlaajuisesti avoimemman ja paremmin ennakoitavissa olevan toimintaympäristön.

31. Vaikka eräät voimakkaasti kasvavat kansantaloudet ovat ottaneet täyden hyödyn mahdollisuudesta houkutella ulkomaista pääomaa, useimmat vähiten kehittyneet maat eivät ole kyenneet sitä tekemään. Niiden talouden toimintaympäristö on epävakaa ja niiden institutionaalisen järjestelmän ja oikeusjärjestelmän sekä erityisesti niiden rahoitusalan rakenteet ovat heikot ja niiden rahoitusmarkkinoiden epävakaus aiheuttaa riskejä. Sijoitusjärjestelmien vapauttamisen lisäksi toteutettava pääomavirtojen vapauttaminen saattaa aiheuttaa voimakkaasti kasvaville kansantalouksille vakavia vastoinkäymisiä, jotka voivat paheta kokonaisvaltaisiksi järjestelmäriskeiksi, ellei monenvälisten normien mukaisia vakautta ja luotettavuutta koskevia sääntöjä ja valvontaa panna täytäntöön kansallisella tasolla ja pääomavirtojen avoimuutta varmisteta kansainvälisellä tasolla. Lisäksi riittämättömästi valvottu lyhytaikaisen pääoman vapauttaminen voi helpottaa rahanpesua, veronkiertoa ja lahjonnasta saatujen varojen siirtoja. Siksi edistystä olisi saavutettava toisaalta kansallisen rahoitusalan vahvistamisessa ja toisaalta kansainvälisen rahoitusjärjestelmän parantamisessa, niin että voitaisiin lisätä pääoman liikkeiden avoimuutta ja estää talouskriisit sekä torjua lahjontaa, rahanpesua ja veronkiertoa; lisäksi olisi saavutettava edistystä rahoitusmarkkinoiden tasapainottamisessa.

32. Kehitysapu pitäisi säilyttää vähiten kehittyneiden maiden tärkeimpänä avustusmuotona. Sen määrä olisi nostettava YK:n hyväksymän tavoitteen mukaiselle 0,7 prosentin tasolle teollisuusmaan BKT:sta. Kehitysavulla olisi muun muassa edistettävä fyysistä infrastruktuuria, sosiaalipolitiikkaa ja valmiuksien lisäämistä mukaan lukien erityisesti kaupallisen toimintavalmiuksien lisääminen, joka parantaa kykyä käydä kauppaa ja edistää kyseisten maiden yhdentymistä maailman kauppajärjestelmään. Tämän yhteydessä olisi toteutettava poliittiset uudistukset, joiden tavoitteena on kestävä kehitys. Avunantajien toiminnan koordinointi ja edunsaajamaan itsensä täysimääräinen osallistuminen ovat välttämättömiä edellytyksiä avun tehokkuudelle ja oikealle kohdistamiselle.

D. Sääntöjen ja periaatteiden monenvälinen yhdenmukaistaminen

33. Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden valtioihin kohdistama painostus sen varmistamiseksi, että näiden perusperiaatteet ovat oikeat, ja yrityksiin investointituottojen parantamiseksi kohdistama painostus edistävät verotukseen, sosiaalilainsäädäntöön, ympäristöön ja sääntelyyn liittyvien kansallisten järjestelmien välillä käytävää "keskinäistä kilpailua säännöistä", joka voi osoittautua kilpailuksi aina katkeraan loppuun saakka. Tästä syystä on tärkeää, että kun kehitysmaat toteuttavat talousuudistuksia, lisäävät vientinsä kilpailukykyä ja luovat investoinneille suotuisan ilmapiirin, niillä on valmiudet harjoittaa kestävän kehityksen kannalta ratkaisevaa vero-, sosiaali-, ympäristö ja sääntelypolitiikkaa.

34. Kehitysmaiden ja teollisuusmaiden sopimat tällaisen politiikan hyväksymistä ja harjoittamista koskevat toimet edellyttävät kestävän kehityksen sääntöjen ja periaatteiden monenvälistä yhdenmukaistamista erityisesti sosiaalialalla - ILO:n tärkeimpien yleissopimusten soveltamista käytännössä (työntekijöiden järjestäytymisoikeus, työehtosopimusneuvotteluoikeus, lapsityövoiman väärinkäytön kielto, pakkotyökielto, työsyrjinnän kielto), ympäristöalalla - monenvälisten ympäristösopimusten soveltamista yhteisten mutta eriytettyjen velvoitteiden periaatteen mukaisesti - kyseisiä sopimuksia ovat esimerkiksi Montrealin pöytäkirja, YK:n ilmaston muutosta koskeva puiteyleissopimus ja YK:n biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus - ottaen huomioon niitä vahvistettaessa, allekirjoitettaessa ja ratifioitaessa ympäristönsuojelun perusperiaatteet kuten ennaltaehkäisyn periaate, rahoitusalalla - vakautta ja luotettavuutta koskevien normien edistäminen ja niiden tehokas valvonta sekä pääomavirtojen avoimuutta koskevien normien edistäminen kunkin kehitysmaan kansallisen rahoitusalan vahvistamiseksi ja maailmanlaajuisten järjestelmäkriisien estämiseksi, - lahjonnan, rahanpesun ja veronkierron torjunta - veroparatiisien asteittainen poistaminen ja monenväliset neuvottelut liikkuvien pääomien tuottoa koskevan verotuksen vähimmäistasosta (säästöt ja yritysten tuottamat voitot) verotuksen tasapuolisuuden lisäämiseksi kehitysmaissa varmistaen samalla terveen ja oikeudenmukaisen rahoituksen julkisille perushyödykkeille kuten valtion, infrastruktuurin, terveydenhuollon ja koulutuksen toiminnalle.

35. Kehitysulottuvuus on myös huomioitava neuvoteltaessa suoria ulkomaisia sijoituksia, kilpailua ja kaupan helpottamista koskevista monenvälisistä säännöistä.

E. Johdonmukaisuus

36. Kansallisten strategioiden, kauppaa ja kansainvälisiä investointeja koskevan politiikan sekä verotusta, sosiaalipolitiikkaa ja ympäristöä koskevien sääntöjen monenvälisesti ja johdonmukaisesti toteutettava yhdenmukaistaminen tehostaa avunantajamaiden ja kauppaetuuksia myöntävien maiden toiminnan yhteensovittamista ja mahdollistaa edunsaajamaiden täyden osallistumisen ja omistautumisen.

III. UNCTAD:in tehtävät laadittaessa kestävään kehitykseen tähtääviä strategioita

III.1 Järjestön toimintaohjelma seuraavaksi nelivuotiskaudeksi

III.1.1 Johdanto

37. UNCTAD:in kymmenettä konferenssia seuraavaksi nelivuotiskaudeksi laadittavan toimintaohjelman olisi osaltaan edistettävä kehitysstrategioita edellä esitettyjen suuntaviivojen mukaisesti ottaen samalla huomioon muille kansainvälisille järjestöille annetut erityistehtävät. Tämä edellyttää yhdeksännessä konferenssissa hyväksytyn toimintaohjelman mukauttamista UNCTAD:in tehtävien tarkistetun määritelmän ja nykyisiä tarpeita ja olosuhteita vastaavien ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti.

38. Järjestön neljän seuraavan vuoden toimintaohjelmaa hahmoteltaessa on otettava huomioon UNCTAD:in kolmijakoinen tehtävä: - toiminta foorumina hallitustenvälisille keskusteluille ja pohdinnoille sekä asiantuntijoiden keskusteluille. Nämä toiminnot kattavat sekä neuvotteluja edeltävän että niiden jälkeisen vaiheen, ja niiden tavoitteena on konsensuksen saavuttaminen, - tutkimus-, tietojen keräämis- ja analysointitoiminta, joka toimii perustana asiantuntijoiden ja valtioiden edustajien käymille keskusteluille, - muiden järjestöjen ja avunantajin kanssa yhteinen ja niiden kanssa yhteensovitettu tekninen yhteistyö, joka liittyy läheisesti tutkimus- ja analysointitoimintaan ja tapahtuu sen kanssa limittäin.

39. Maailmanlaajuisten sääntöjen laatimisen kannalta UNCTAD ei ole oikea monenvälinen neuvottelufoorumi. WTO:n lähes yleismaailmallinen jäsenkunta ja kehitysmaiden aktiivinen osallistuminen sen toimintaan merkitsee loppua kaikille vaatimuksille, joiden perusteella UNCTAD voisi toimia vaihtoehtoisena sääntöjä asettavana järjestönä.

40. UNCTAD:in pitäisi edelleen keskittyä hallitustenvälisissä ja asiantuntijatasolla käytävissä keskusteluissa, analyyttisessä toiminnassaan ja teknisessä yhteistyössään neljään toiminta-alueeseen, jotka on määritelty Midrandin asiakirjan 86-94 kohdassa: tavaroiden ja palvelujen kauppa sekä perushyödykkeitä koskevat kysymykset; investoinnit, yritysten kehittäminen ja teknologia; kehityksen ja kaupan tehokkuutta parantava palveluinfrastruktuuri ja neljänneksi globaalistumista ja kehitystä koskeva yleisempi aihealue.

41. UNCTAD IX:n tavoin UNCTAD:in kymmenes konferenssi joutuu kuitenkin nimeämään näiltä neljältä alueelta ensisijaiset alueet. Näiden alueiden olisi vastattava UNCTAD:in suhteellisia etuja ja sen yleisen tehtävän erityistä laatua, joka ilmenee kunkin aihealueen sekä kaupallista ulottuvuutta että kehitysulottuvuutta käsittelevästä yhteisestä arvioinnista. Ensisijaisten alueiden valinnassa olisi myös otettava huomioon muutokset, jotka ovat tapahtuneet Midrandin kokouksen jälkeen, sekä kansainvälisen yhteisön käsiteltävinä lähikuukausina olevat aiheet.

Unionin ensisijaisia aihealueita koskevien ehdotusten olisi oltava yhdenmukaisia sen muilla foorumeilla käydyissä neuvotteluissa esittämien kannanottojen kanssa.

42. UNCTAD:in eri toimialueilla ensisijaisiksi alueiksi voitaisiin esittää erityisesti sisäisiä institutionaalisia uudistuksia ja kapasiteetin lisäämistä, kansalaisyhteiskunnan eri toimijoiden ottamista mukaan kehitysprosessiin ja alueellista integraatiota, koska näiden aihe-alueiden merkitys unionin kehitysyhteistyöpolitiikassa lisääntyy.

43. Vähiten kehittyneiden maiden kasvava syrjäytymisriski maailmantaloudessa puoltaa sitä, että vähiten kehittyneiden maiden erityisongelmien keskeinen asema UNCTAD:in toiminnassa ja avustusohjelmissa säilytetään.

44. Ihmisoikeuksiin, sosiaalisen ja inhimillisen kehityksen tärkeyteen ja köyhyyden lievittämiseen liittyviä aiheita ei pitäisi sisällyttää UNCTAD:in toimintaohjelmaan, koska järjestöllä ei ole näillä alueilla aitoa suhteellista etua. Näiden aiheiden pitäisi kuitenkin lyödä leimansa UNCTAD:in analyyttiseen työhön ja teknisen yhteistyön toimintoihin ottaen huomioon muiden kansainvälisten järjestöjen kuten UNDP:n, UNESCOn ja Maailmanpankin toiminta.

III.1.2 Järjestön toimintaohjelma sen neljällä toimintakentällä

a) Globaalistuminen ja kehitys

45. UNCTAD:in olisi edelleen kohdistettava huomionsa globaalistumisen vaikutuksiin kestävän kehityksen kannalta. Analyyttistä työtä olisi tehtävä erityisesti seuraavilla aloilla: a) talousuudistusten, rakennemuutoksen ja kehitystä koskevien toisen sukupolven uudistusten vaikutus kehitykseen ottaen huomioon maailmanlaajuisen keskinäisen riippuvuuden lisääntyminen; b) globaalistumisen kielteisten vaikutusten torjumiskeinot. Koska globaalistuminen on omiaan suosimaan voimakkaampia talouksia ja syrjäyttämään heikompia, olisi etsittävä keinoja supistaa eroja jakamalla hyödyt tasaisemmin ja luomalla olosuhteet, joilla näistä hyödyistä päästään osalliseksi. Näiden toimenpiteiden pitäisi edistää maailmanlaajuisen kehitysstrategian määrittelemistä edellä II osassa esitettyjen linjausten mukaisesti; c) institutionaalisten uudistusten ja kapasiteetin lisääminen, mikä kohdistuu erityisesti hyvään hallintoon, myös lahjonnan ehkäisyyn ja sen vastaiseen toimintaan, ja markkinatalouden kehittymistä edistävän sääntelykehyksen luomiseen; d) kehitysmaiden yhdentymistä maailmantalouteen edistävien kansalaisyhteiskunnan eri toimijoiden tehtävät ja vastuut; e) sekä kehitysmaiden välisten että kehitysmaiden ja teollisuusmaiden välisten alueellisten integraatioprosessien merkitys talouden tasapainottumisen varmistajina ja ulkoisista vastoinkäymisistä aiheutuvien seurausten lievittäjinä. Tähän olisi liitettävä myös jäsenmaiden taloudellisen kasvun mahdollistaneesta alueellisesta yhdentymisestä saatujen myönteisten kokemusten analysointi. Tätä taustaa vasten UNCTAD:in olisi jatkettava ja lisättävä kehitysmaiden kanssa tehtävää teknistä yhteistyötä institutionaalisen kehyksen luomiseksi ja alueellisen yhdentymisen kannalta tarpeellisten politiikkojen käyttöön ottamiseksi sekä sen varmistamiseksi, että kyseiset hankkeet ovat monenvälisen kauppajärjestelmän mukaisia ja niitä tukevia; f) vähiten kehittyneiden maiden erityisongelmat niiden pyrkiessä yhdentymään maailmantalouteen. Ne on mainittu muun muassa komission tiedonannossa vuosituhannen vaihteen kierrosta koskevasta unionin lähestymistavasta. Tässä yhteydessä olisi otettava asianmukaisesti huomioon tulokset ja kokemukset, jotka on saatu toteutettaessa Vähiten kehittyneiden maiden hyväksi tarkoitettua toimintaohjelmaa ja vuoden 1997 Korkean tason aloitetta vähiten kehittyneiden maiden hyväksi.

b) Investoinnit, yritysten kehittäminen ja teknologia

46. UNCTAD:in olisi jatkettava ja kehitettävä toimintaansa suoria ulkomaisia sijoituksia koskevien tietojen keräämiseksi ja analysoimiseksi, jotta investointien, kaupan ja kehityksen väliset suhteet voitaisiin ymmärtää paremmin, ja sijoitusvirtojen kehitysprosessiin kohdistuvien vaikutusten tutkimiseksi erityisesti silloin, kun kehitysmaiden paikalliset tuotantoklusterit vahvistuvat ja tiedon ja osaamisen määrä lisääntyy sijoitustoiminnan ansiosta. Tässä yhteydessä UNCTAD:in olisi jatkettava analyyttistä toimintaansa, joka liittyy: a) institutionaaliseen ja makrotaloudelliseen kehykseen sekä erilaisiin sijaintipaikkaan liittyviin tekijöihin, joiden avulla kehitysmaihin tehtäviä suoria ulkomaisia sijoituksia voidaan houkutella ja niiden taso säilyttää; b) monenvälisiä investointisääntöjä koskevien neuvottelujen tukemiseen kiinnittäen erityistä huomiota kehitysmaiden tähän liittyviin tarpeisiin ja niissä vallitseviin olosuhteisiin. Tällaisen analyyttisen toiminnan olisi täydennettävä hallitustenvälisiä ja asiantuntijoiden käymiä keskusteluja ja siihen olisi liitettävä teknistä yhteistyötä, jonka tavoitteena on tukea kehitysmaita niiden pyrkiessä houkuttelemaan investointeja.

47. UNCTAD:in olisi toteutettava analyysejä ja toimittava foorumina hallitustenvälisille ja asiantuntijoiden käymille keskusteluille yksityisen sektorin kehittämistä suosivien politiikkojen luomisesta. Erityisesti voitaisiin tarkastella seuraavia aiheita: a) yksityisen sektorin kehityksen keskinäinen täydentävyys ja riippuvuus paikallisella, kansallisella ja alueellisella tasolla; b) paikallisen kehityksen edistämisolosuhteet tutkimalla vallitsevia alueellisia eroja, niistä ilmeneviä kilpailutekijöitä ja paikallisia toimijoita, jotka voivat osallistua toimenpiteiden määrittelyyn; c) hajauttamisen ja alueellisten yhdentymisprosessien väliset suhteet; d) uudet kumppanuusmuodot sekä yksityisen ja julkisen sektorin välinen vuoropuhelu; e) mekanismit, jotka lisäävät ulkomaisten ja kotimaisten investointien määrää WTO:n sääntöjen mukaisesti; f) pk-yritysten asema ja erityistarpeet; g) mikrorahoituksen asema erottamattomana osana rahoituslaitosten toimintaa yksityisen sektorin kehittämisessä ja sen osuus köyhyyden torjumisessa.

48. UNCTAD:in olisi tuettava asianmukaisin analyyttisin toimin kehitysmaiden pyrkimyksiä laatia ja ottaa käyttöön politiikkoja ja tietostrategioita osallistuakseen tietoyhteiskuntaan ja edistääkseen "oppivaa yhteiskuntaa". Sen olisi myös toimittava foorumina hallitustenvälisille ja asiantuntijoiden käymille keskusteluille näistä aiheista välttäen päällekkäisyydet meneillään olevien neuvottelujen ja keskustelujen kanssa, joita käydään muun muassa WTO:ssa, CSTD:ssä ja ITU:ssa.

49. Tällä toimintalohkolla UNCTAD:in olisi käsiteltävä aiheita, jotka liittyvät instituutioiden uudistamiseen ja kapasiteetin lisäämiseen sekä kansalaisyhteiskunnan eri toimijoiden tehtäviin. Analyyttistä toimintaa olisi toteutettava koskien: a) sellaisen oikeudellisen kehyksen ja sääntelykehyksen luomista, joka edistää yksityisen sektorin kehitystä ja suosii ulkomaisia suoria sijoituksia; b) paikallisen asiantuntemuksen sekä paikallisten ja alueellisten verkostojen kehittämistä; c) yksityisen sektorin aseman ja tehtävien tunnistaminen sen toimiessa osana globaalistumisprosessia; d) yksityisen sektorin toimintakapasiteetin vahvistaminen sen osallistuessa kehitysprosessiin.

50. Alueellisen yhdentymisen osalta UNCTAD voisi tutkia: a) alueellisen yhdentymisen myönteisiä vaikutuksia jäsenmaidensa yritysten kilpailukyvyn kehittymiseen ja erityisesti tavaroiden ja palvelujen kilpailukykyisten tuotantoketjujen kehittymiseen ja vahvistumiseen, sekä näitä ketjuja tukevien oheistoimenpiteiden tunnistamista ja vahvistamista; b) alueellisten yhdentymisprosessien vaikutusta suorien ulkomaisten sijoitusten virtoihin; c) alueellisten yhdentymisprosessien merkitystä investointeja koskevien yhdenmukaistettujen sääntöjen kehittämisessä ja hyväksynnässä.

c) Tavaroiden ja palvelujen kauppa sekä perushyödykkeitä koskevat kysymykset

51. UNCTAD:in olisi jatkettava ja parannettava toimintaansa, joka tukee kehitysmaiden pyrkimyksiä yhdentyä monenväliseen kauppajärjestelmään. Erityisesti UNCTAD:in olisi toimittava foorumina hallitustenvälisille ja asiantuntijoiden käymille keskusteluille, jossa analysoitaisiin kehityksen näkökulmasta tulevissa WTO-neuvotteluissa esille otettavia aiheita niin, että kehitysmaat voisivat paremmin ymmärtää käsiteltäviä asioita ja niillä olisi mahdollisuus osallistua aktiivisemmin kyseisiin neuvotteluihin. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä: a) mahdollisuuksiin, joita kehitysmaille tarjotaan avaamalla taloudellista ympäristöä vahvistamalla säännöstöä palvelualalla ja kauppaan liittyvillä uusilla alueilla kuten suorien ulkomaisten sijoitusten ja kilpailun alalla; b) erityisen ja eriytetyn kohtelun periaatteeseen ottaen huomioon kehityksen ja kilpailukyvyn tasoerojen kasvu kehitysmaiden välillä; c) muiden sellaisten aiheiden nimeämiseen, jotka voivat olla kehitysmaiden kannalta erityisen mielenkiintoisia, sekä sellaisten keinojen nimeämiseen, joilla kehitysmaiden yhdentymistä monenväliseen kauppajärjestelmään vaikeuttavat ongelmat voidaan ratkaista. UNCTAD:in olisi myös keskusteltava tavoista ja keinoista, joilla kauppapolitiikat voidaan mukauttaa muihin politiikkoihin ja ohjata keskustelua pois aiheista, jotka liittyvät yksipuolisuuden ja protektionismin pelkoon.

UNCTAD:in olisi myös jatkettava teknistä yhteistyötä, joka tukee kehitysmaita ja erityisesti vähiten kehittyneitä maita niiden liittyessä WTO:hon, valmistellessa tulevia WTO-neuvotteluja ja toteuttaessa sitoumuksiaan, jotka perustuvat nykyisiin ja tuleviin neuvotteluihin. Lisäksi UNCTAD voisi tarjota kehitysmaille teknistä yhteistyötä niiden kehittäessä yhtenäistä neuvottelustrategiaa kauppaneuvottelujen eri vaiheita ja eri aihealueita varten.

52. UNCTAD:in olisi otettava uudelleen esille aloitteensa kauppaetuuksia ja niihin liittyviä alkuperäsääntöjä koskevista aiheista. Sen olisi erityisesti tutkittava, miten kehitysmaat ja varsinkin vähiten kehittyneet maat voisivat paremmin hyötyä nykyisistä etuuksista ja miten pitemmälle kehittyneet kehitysmaat voivat suoda vähiten kehittyneille maille etuuskohteluun perustuvan pääsyn markkinoilleen. Mahdollistamislauseketta (Enabling Clause) koskeva keskustelu, jossa otetaan huomioon kehitysmaiden muuttuvat taloudelliset olosuhteet ja politiikat, voisi myös olla hyvä käydä UNCTAD:in yhteydessä. Järjestön olisi myös jatkettava etuuksien soveltamista koskevaa teknistä yhteistyötään taloudellisten toimijoiden kanssa.

53. UNCTAD:in olisi jatkettava analyyttistä toimintaansa ja suosittava kokemusten vaihtoa perushyödykkeiden alalla koskien erityisesti: a) monipuolistamista hyödyllisenä strategiana, jolla riippuvuus perushyödykkeistä murretaan ja vientitulot vakiinnutetaan; b) riskinhallintavälineitä. UNCTAD voisi myös järjestää keskustelun nykyisten kansainvälisten perushyödykkeitä koskevien sopimusten tavoitteista ja toimivuudesta.

54. UNCTAD:in olisi jatkettava analyyttista toimintaansa ja oltava foorumina hallitustenvälisille ja asiantuntijoiden käymille keskusteluille kilpailupolitiikasta ja -säännöistä, jotta kehitysmaat voivat kasvattaa tietoisuuttaan ja saada mahdollisuuden vaihtaa kokemuksiaan. UNCTAD voisi erityisesti analysoida valtion ja yksityisten monopolien merkitystä nopeasti kehittyvien markkinoiden maissa, investointien ja kilpailun välistä suhdetta ja sääntelyn lajeja, joita sovelletaan markkinoiden kehityksen eri vaiheissa. UNCTAD voisi myös toteuttaa analyysejä, jotka tukevat monenvälisiä kilpailusääntöjä koskevia neuvotteluja ottaen tässä yhteydessä erityisesti huomioon kehitysmaiden eritystarpeet ja -olosuhteet. UNCTAD voisi harjoittaa teknistä yhteistyötä, jonka tavoitteena on tukea kehitysmaita kilpailusääntöjen ja -politiikkojen laatimisessa ja soveltamisessa.

55. UNCTAD:in olisi toimittava edelleen merkittävässä asemassa käsiteltäessä kestävään kehitykseen liittyvää kauppa/ympäristö/kehitys -jatkumoa ja erityisesti parannettaessa politiikan johdonmukaisuutta sekä tuettaessa kauppaan ja ympäristöön liittyvän kysymyksen suhteen tulevina vuosina tapahtuvaa kehitystä. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä siihen, että UNCTAD:in, WTO:n ja muiden kansainvälisten järjestöjen kuten YK:n ympäristöohjelman (UNEP:n), YK:n kehitysohjelman (UNDP:n) ja Bretton Woods -sopimukseen perustuvien laitosten kunkin osaltaan tekemä työ tukee ja täydentää muiden työtä, jotta se auttaisi kehitysmaita tehokkaasti vastaamaan kauppaan ja ympäristöön liittyviin haasteisiin ja maksimoimaan kaupan vapauttamisen ja ympäristönsuojelun väliset myönteiset synergiat varmistaen samalla, että kauppasäännöt eivät vähennä maiden kykyä noudattaa tehokasta kansallista ja kansainvälistä ympäristöpolitiikkaa.

UNCTAD:in olisi pyrittävä työssään saamaan kehitysmaat luopumaan osittaisista puolustusasemistaan koskien ympäristönäkökohtien sisällyttämistä kauppaa ja kehitystä koskeviin suunnitelmiin ja myös yksipuolisuutta ja ekoprotektionismia kohtaan tuntemastaan huolesta. Lisäksi UNCTAD:in olisi lisättävä ympäristönormien täytäntöönpanoa kansallisella tasolla koskevaa tietoisuutta, sillä se voisi edistää kehitysmaiden taloudellista kasvua ja houkutella niihin ulkomaisia investointeja, sekä tietoisuutta kehitysmaita erityisesti kiinnostavasta ympäristönormien soveltamisesta kansainvälisellä tasolla muun muassa niiden oman ympäristön suojaamiseksi, saasteiden ja ympäristön kannalta vahingollisten tuotteiden viennin estämiseksi teollisuusmaista. Samalla voitaisiin ehkäistä joitakin kauppaan liittyviä ympäristöriskejä.

Erityisesti UNCTAD:in olisi tutkittava edelleen erilaisten kaupan vapauttamiseen ja ympäristöön liittyvien kysymysten sekä kehitysmaiden eriytettyä etuuskohtelua koskevien vaatimusten keskinäisiä riippuvuussuhteita. Tässä yhteydessä olisi erityisen tärkeää lisätä tutkimusta mahdollisuuksista, jotka tuottavat kehitysmaille sekä välitöntä taloudellista hyötyä että myönteisiä ympäristövaikutuksia ("win-win"). Markkinoille pääsyä helpottavien myönteisten mekanismien etsinnän jatkaminen olisi tärkeää, jotta ympäristölle edullisten tavaroiden ja palvelujen kauppaa voitaisiin helpottaa.

UNCTAD:in olisi kohdistettava huomionsa monenvälisiin ympäristösopimuksiin, jotka ovat tehokkain tapa kohdata kansainväliset ympäristöongelmat, korostaen tosiasiaa, että näiden sopimusten mahdollisesti sisältämät monenvälisesti hyväksytyt kauppaa koskevat toimenpiteet estäisivät yksipuolisuuden ja ekoprotektionismin, ja korostaen myös, että Rion periaatteiden mukaisen ympäristönsuojelun korkean tason ja taloudellisen suorituskyvyn luoma synergia takaa keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä kestävän kehityksen.

Agenda 21:n 2 luvun toteuttamista valvovana elimenä UNCTAD:illa voi myös olla hyödyllinen tehtävä kauppaa koskevissa keskusteluissa, jotka on määrä käydä huhtikuussa 2000 pidettävässä YK:n kestävän kehityksen toimikunnan kahdeksannessa kokouksessa, sekä valmisteltaessa myöhemmin pidettävää maapallon tilaa käsittelevää huippukokousta "Earth Summit 2002", jossa tarkastellaan Agenda 21:n ja Rion periaatteiden toteutumista.

56. Tämän toimintalohkon institutionaalisten uudistusten ja kapasiteetin vahvistamisen osalta UNCTAD voisi toteuttaa analyysejä ja harjoittaa teknistä yhteistyötä kaupan kehitystä edistävien sääntelykehysten luomiseksi. Tällä toimintalohkolla UNCTAD:in olisi myös käsiteltävä seuraavia alueellista yhdentymistä koskevia aiheita: a) alueellisiin talousjärjestöihin kuuluvien kehitysmaiden välisen kaupan esteiden poistamisen vaikutukset; b) sellaisten alueellisten sääntöjen luominen, jotka koskevat kauppaan liittyviä kysymyksiä kuten kilpailua, teollis- ja tekijänoikeuksia, terveyttä ja kasvinsuojelua sekä teknisiä kaupan esteitä; c) monenvälisten ja alueellisten kauppaneuvottelujen väliset nykyiset vuorovaikutukset; d) kehitysmaiden ja teollisuusmaiden alueellisten ryhmittymien välisen vastavuoroisuuden kehitysnäkymät.

Näiden analyyttisten toimintojen olisi annettava virikkeitä hallitustenvälisille ja asiantuntijatasolla käytäville keskusteluille ja niihin olisi liitettävä teknistä yhteistyötä, jonka tavoitteena on tukea kehitysmaiden alueellisia yhdentymisprosesseja. UNCTAD:in olisi erityisesti tuettava kehitysmaita ja varsinkin vähiten kehittyneitä maita ottamaan käyttöön alueellisia vapaakauppasopimuksia. Sen olisi myös jatkettava alueellisten järjestöjen kanssa tekemäänsä teknistä yhteistyötä näiden kehitysmaiden kanssa käymissä vapaakauppasopimusneuvotteluissa ja myös WTO:ssa.

d) Kehityksen ja kaupan tehokkuutta edistävä palveluinfrastruktuuri

57. Tältä alalta keräämänsä asiantuntemuksen pohjalta UNCTAD:in olisi jatkettava kehitysmaiden tukemista näiden rakentaessa tullin, liikenteen, pankki- ja vakuutustoiminnan sekä teleliikenteen alan palveluinfrastruktuuria. Vaikka sääntöjen laatiminen pitäisi ehdottomasti säilyttää WTO:n tehtävänä, UNCTAD:illa on puolellaan suhteellisia etuja, kun kysymyksessä on teknisen avun antaminen tällä alueella.

Seuraavien aihealueiden pitäisi olla keskeisinä UNCTAD:in toimintaohjelmassa sekä sen analyyttisen toiminnan että teknisen yhteistyön osalta: a) kaupan helpottaminen, tietotekniikan käyttö kaupan toiminnoissa ja erityisesti sähköisen kaupankäynnin kehitysulottuvuus; b) institutionaaliset uudistukset, kapasiteetin vahvistaminen ja koulutustoiminta, jotka tukevat tehokkaan palveluinfrastruktuurin rakentamista kaupan tarpeisiin; c) mahdollinen tehokkuuden lisääntymisenä saavutettava hyöty rakennettaessa alueellisen tason kaupan palveluinfrastruktuuria. d) vähiten kehittyneiden maiden erityisongelmat kuten tietotekniikan saatavuus ja tietotekniikan hyödyntämisessä ja tietoyhteiskuntaan osallistumisessa tarvittavien henkilöresurssien luominen.

III.2 Tavat ja keinot, joilla UNCTAD:in toimintaa voitaisiin tehostaa

58. UNCTAD:ia uudistettiin merkittävästi sen vuonna 1992 Cartagenassa pidetyn kahdeksannen konferenssin aikana. Niin sanottu "Cartagenan henki" oli suurelta osin leimallista UNCTAD:in toiminnalle sen kahdeksannen ja yhdeksännen konferenssin välisenä aikana. Toisaalta UNCTAD VIII:n tulokset eivät tehostaneet järjestön toimintaa riittävästi.

UNCTAD IX supisti kokousten määrää pääasiassa karsimalla järjestön institutionaalisen kehyksen kolmeen sen tärkeimpään komissioon. Tästä seurasi kuitenkin, että kunkin komission oli katettava suuri joukko aiheita. Näin ollen UNCTAD:in toimintaohjelma on syytä kohdistaa tarkemmin.

59. UNCTAD X:n on siksi otettava uudelleen esille tarve varmistaa järjestön resurssien kohdistaminen optimaalisesti kiinnittämällä toiminnan päähuomio aiheisiin, joissa UNCTAD:illa on puolellaan todellinen suhteellinen etu ja valitsemalla rajoitettu määrä ensisijaisia aiheita edellä esitettyjen linjojen mukaisesti.

60. Konferenssissa olisi myös painotettava johdonmukaisuuden parantamista UNCTAD:in tehtäviin kuuluvan kolmen ulottuvuuden välillä - hallitustenväliset ja asiantuntijatasolla käytävät keskustelut, analyyttiset toimet ja tekninen yhteistyö - jotka ovat kietoutuneet läheisesti yhteen ja joiden on aina tuettava toisiaan.

61. Teknisen yhteistyön pitäisi ohjautua kysynnän mukaan ja perustua edunsaajamaiden tarpeita koskeviin arvioihin. Konferenssin olisi korostettava teknisen yhteistyön sisäisen koordinoinnin parantamistarvetta muun muassa toimittamalla jäsenmaille alustava vuosisuunnitelma, jonka laatiminen on suoraan pääsihteerin vastuulla. Vähiten kehittyneiden maiden ensisijainen asema olisi varmistettava.

Teknisen yhteistyötoiminnan tehokkuuden parantamiseksi kunkin hankkeen seurantaa ja arviointia on riittävästi vahvistettava. Hankkeiden vaikutusta avunsaajamaiden kansalliseen toimintakykyyn olisi erityisesti arvioitava.

Olisi löydettävä tapoja ja keinoja, joilla voidaan ottaa käyttöön ja parantaa mekanismeja kustannusten kattamiseksi pyrkimyksenä tehdä tietyistä ohjelmista taloudellisesti riippumattomia.

Tekninen yhteistyö ja tuki kapasiteetin vahvistamiseksi olisi toteutettava koordinoidusti muiden avunantajien kanssa, jotta toiminta saadaan johdonmukaiseksi ja vastavuoroisesti täydentäväksi ja toimintojen päällekkäisyydet voidaan välttää. Tässä suhteessa voitaisiin vähiten kehittyneiden maiden hyväksi toteutettavan toiminnan kokonaispuitteisiin sovellettavia periaatteita - tosin sanoen avunantajien keskinäistä koordinointia ja kehitysmaiden täyttä osallistumista - soveltaa muille kehitysmaille annettavaan apuun.

62. Politiikkojen johdonmukaisuuden parantaminen on olennaisen tärkeää, jotta voidaan edistää avointa ja vakaata talouspoliittista kehystä ja yhdentää kehitysmaat maailmantalouteen. Se edellyttää kauppaan liittyvissä asioissa kansainvälisten järjestöjen läheisempää yhteistyötä, jotta kaupan vapauttamista ja kehitystä koskevat politiikat täydentäisivät toisiaan paremmin ja voisivat tarjota keskinäistä tukea. Konferenssin olisi painotettava tarvetta UNCTAD:in ja muiden kansainvälisten elinten väliseen yhteistyöhön tällaisen täydentävyyden ja synergian saavuttamiseksi ja eri toimijoiden välisen kilpailun sekä niiden toimintojen päällekkäisyyden välttämiseksi. Tällaisen yhteistyön olisi mahdollistettava koordinoinnin tehostaminen näiden toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa.

Erityisesti konferenssin olisi korostettava täydentävyyttä WTO:n kanssa. Tämä täydentävyys liittyy näiden kahden elimen tehtävien selkeään eroon (neuvottelut monenvälisistä säännöistä ja riitojen ratkaiseminen WTO:ssa, yhteisymmärryksen luominen ennen neuvotteluja ja niiden jälkeen sekä analyyttinen toiminta UNCTAD:issa sekä teknisen avun antamiseen liittyvä toiminta, joka sivuaa molempien järjestöjen päätehtäviä).

63. UNCTAD X:n olisi myös tutkittava keinoja edistää kansalaisyhteiskunnan ja yksityisen sektorin osallistumista kehitykseen sekä teollisuusmaiden osallistumista järjestön toimintaan muun muassa varmistamalla niiden edustajien aktiivinen osallistuminen hallitustenvälisten sekä asiantuntijatason kokousten valmisteluihin ja pitämiseen sekä kuulemalla niitä teknisten yhteistyöhankkeiden laatimiseen ja toteuttamiseen sekä analyyttisten asiakirjojen laatimiseen liittyvissä asioissa. UNCTAD:in sihteeristön ja kansalaisyhteiskunnan edustajien väliset suhteet olisi hoidettava läpinäkyvästi ja oikeusturvan takaavissa puitteissa. Ratkaisevan tärkeää on näiden edustajien valitseminen huolellisesti käyttäen perusteena heidän pätevyyttään ja asemaansa.

UNCTAD:in olisi myös toimittava foorumina kansalaisyhteiskunnan edustajien keskustelulle kauppaa ja kehitystä koskevista aiheista.

64. Aiheista, jotka vaativat pitkäaikaista pohdintaa, voitaisiin järjestää asiantuntijoiden kokoukset säännöllisin väliajoin, mutta ei kuitenkaan kausittaisina. Tämä auttaisi lisäämään luottamusta ja keskinäistä yhteisymmärrystä osallistujien välillä.

Liite

Kymmenennen konferenssin yhteydessä globaalistumista ja kehitystä koskevasta yhteisestä julkilausumasta käytävissä neuvotteluissa unioni voi tämän asiakirjan II osassa kuvatun poliittisen lähestymistavan perusteella hyväksyä seuraavaa:

Tehokkaiden instituutioiden ja kansallisten politiikkojen tärkeys

1. UNCTAD X:n olisi tunnustettava, että rauhan, turvallisuuden ja vakauden, ihmisoikeuksien kunnioittamisen, kansanvallan, oikeusvaltioperiaatteen ja hyvän hallinnon takaava poliittinen ympäristö on tasapuolisen ja kestävän kehityksen välttämätön edellytys.

UNCTAD X:n olisi siksi ilmaistava tarve uudistaa nykyisiä ja luoda uusia instituutioita, mikä mahdollistaa ja vakiinnuttaa hallinnon vastuullisuuden ja avoimuuteen perustuvan ympäristön ja varmistaa lahjonnan ehkäisemisen ja torjunnan.

Oikeus- ja sääntelykehys, joka edistää kansanvaltaisen yhteiskunnan ja markkinatalouden toimivuutta, on tällaisen institutionaalisen järjestelmän olennainen osa.

2. Konferenssissa käytävissä keskusteluissa olisi vahvistettava, että kansanvallan puutteiden vähentäminen lisää poliittista sitoutuneisuutta ja kansalaismielipiteen tukea kansallisille uudistuksille. Tässä yhteydessä konferenssin olisi painotettava kansalaisyhteiskunnan osallistumisen tärkeyttä luotaessa demokraattista poliittista kehystä ja yleisemmin sen osallistumista kehitysprosessiin. Sen olisi myös tunnustettava, että sosiaalisen pääoman kertyminen kansalaisyhteiskunnan instituutioiden ansiosta on omiaan edistämään oikeudenmukaista ja kestävää taloudellista kasvua.

3. UNCTAD X:n olisi korostettava, että kehitysmaiden yhdentyminen maailmantalouteen riippuu myös suureksi osaksi siitä, miten hyvin taloudellisilla ja rahoituksellisilla uudistuksilla onnistutaan luomaan vakaa ja avoin makrotaloudellinen ympäristö, jonka tavoitteina ovat vakaus, oikeudenmukaisempi tulonjako, työpaikkojen luominen ja köyhyyden lievittäminen, ja edistetään yksityisen sektorin kehittymistä ja parannetaan kotimaisia ja ulkomaisia yksityisiä investointeja. Sen olisi myös tunnustettava, että rakennesopeutus on edelleen olennainen vaihe monien kehitysmaiden kehityksessä.

Lisäksi UNCTAD:in olisi suositeltava toteutettaviksi toisen sukupolven uudistuksia, jotka koskevat hallinnollisen ja institutionaalisen kapasiteetin ongelmia ja rahoitusjärjestelmän toimintaa. Kyseisen järjestelmän on kyettävä selviytymään sisäisistä ja ulkoisista rahoituskriiseistä. Siihen olisi kuuluttava tiukat varomääräykset, sen olisi oltava avoimempi ja sisällettävä säännöt tietojen julkistamisesta. Kun rahoitusalan valvonnan ja sääntelyn parantaminen ja vahvistaminen on vielä meneillään, voi pääomien sääntely lyhyellä aikavälillä olla hyödyllistä. Rahoitusjärjestelmän uudistuksella pitäisi myös rohkaista kestävien mikrorahoituslaitosten kehitystä.

4. UNCTAD X:n keskusteluissa olisi vahvistettava, että terveet kilpailupolitiikat ovat kehitysmaiden toimivan markkinatalouden kehityksen ja kuluttajien etujen suojelun kannalta ratkaisevia. Niiden markkinoiden vapauttamisen yhteydessä pitäisi siksi ottaa käyttöön kyseisten markkinoiden kehitystasoon mukautetut kansalliset kilpailusäännöt. UNCTAD X:n olisi myös korostettava WTO:ssa monenvälisesti sovittujen kansallista kilpailulainsäädäntöä ja kansainvälisiä yhteistyömenettelyjä koskevien sääntöjen tärkeyttä.

5. Oikeudellisen kehyksen olisi varmistettava, että myös kuluttajien oikeudet turvataan kuluttajansuojelua ja kuluttajien terveyden suojelua koskevin normein.

6. UNCTAD X:n olisi korostettava yksityisen sektorin asemaa taloudellisen kasvun ylläpitäjänä ja painotettava sen mahdollista osuutta kehitysmaiden kilpailukyvyn parantamisessa sekä niiden maailmantalouteen yhdentymisessä. Lisäksi yksityinen sektori ja erityisesti sen epävirallinen osa on ylivoimaisesti suurimmassa osassa kehitysmaita tärkein uusien työpaikkojen tarjoaja.

UNCTAD X:n olisi myös korostettava, että yksityinen sektori on kansalaisyhteiskunnan tärkeä osa ja että sen velvollisuudet olisi tunnustettava ja kannettava. Tämän olisi merkittävä sitä, että julkisen ja yksityisen sektorin välillä on tarve käydä vuoropuhelua, jonka tavoitteena on määritellä kummankin osapuolen velvollisuudet, korjata yritysten liiketoimintaympäristössä ja markkinoiden toiminnassa ilmeneviä heikkouksia sekä määritellä eri tasojen hallinnolle selvät ehdot (paikallisella, kansallisella, alueellisella ja maailmanlaajuisella tasolla).

Konferenssin olisi lisäksi tunnustettava nykyisin vallitseva yksimielisyys tarpeesta edistää kokonaisvaltaista lähestymistapaa (makro-, keski- ja mikrotasolla) nimeämällä tärkeimmät toimijat ja antamalla niille riittävä instituutioiden rakentava tuki. Koska maat ovat keskenään ja sisäisesti hyvin erilaisia ja hajauttamiskehitys on meneillään, huomio olisi syytä kohdistaa yksityisen sektorin kehityksen paikalliseen ulottuvuuteen. Lisäksi hajauttaminen ja alueellinen yhdentyminen olisi nähtävä globaalistumisprosessissa toisiaan vahvistavina kestävän kehityksen edistäjinä.

7. Julkisten palvelujen tehokkuus on välttämätöntä. Valtion merkitys niiden tarjoajana olisi määriteltävä selvästi kansalaisyhteiskunnan ja erityisesti yksityisen sektorin kanssa käytävässä vuoropuhelussa.

8. UNCTAD X:n olisi myös kiinnitettävä huomiota perushyödykkeistä riippuvaisten maiden, joista useimmat ovat vähiten kehittyneitä maita, erityisongelmiin. Sen olisi korostettava rakenteellisia vaikeuksia, jotka liittyvät tuojamaiden joustamattomaan perushyödykkeiden kysyntään, monien perushyödykkeiden hintojen pitkäaikaiseen laskusuuntaukseen ja kyseisten hintojen epävakauteen. Konferenssin olisi myös painotettava kyseisten rakenteellisten vaikeuksien vaikutuksia tuottajamaiden vientituloihin, niiden taloudelliseen kasvuun ja tulojen jakautumiseen.

UNCTAD X:n olisi siksi tunnustettava tarve noudattaa eriyttämispolitiikkoja tehokkaana strategiana katkaista riippuvuus perushyödykkeistä ja vakauttaa vientitulojen määrä. Konferenssin olisi myös käsiteltävä ongelmia, jotka liittyvät kilpailukyvyn lisäämiseen aloja vapauttamalla ja yksityistämällä, instituutioiden luomiseen, investointeihin ja koulutukseen, riskienhallintaan ja perushyödykealojen oikeudenmukaisempaan tulonjakoon.

9. Konferenssi voisi myös tunnustaa sekä tuottaja- että kuluttajamaiden kasvavan huolen nykyisten kansainvälisten perushyödykesopimusten tarkoituksesta ja toimivuudesta ja käynnistää keskustelun tämän alan kansainvälisistä yhteistyönäkymistä.

10. UNCTAD X:n olisi tunnustettava tieto- ja tiedonvälitystekniikan tärkeä merkitys kansainvälisen kaupan kehityksessä. Näiden uusien teknisten saavutusten soveltaminen kansantalouksien ja yhteiskuntien kaikilla lohkoilla on saanut aikaan niin sanotun tietoyhteiskuntavallankumouksen, joka on avannut kehitysmaille uusia mahdollisuuksia ja aiheuttanut myös uusia syrjäytymisriskejä tiedon vähäisyydestä kärsiville ihmisille tai maille.

Konferenssin olisi näin ollen painotettava, miten tärkeää kehitysmaiden on toteuttaa politiikkoja, joiden tavoitteena on niiden infrastruktuurista aiheutuvien rajoitteiden korjaaminen ja sellaisen ympäristön luominen, että se houkuttelee pitkälle kehittyneitä teknologioita ja mahdollistaa näin tietoyhteiskuntaan osallistumisen. Näihin politiikkoihin olisi kuuluttava myönteisen sääntelykehyksen laatiminen, televiestintämarkkinoiden vapauttaminen, investoinnit yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen, tutkimuksen ja teknologian edellyttämiin valmiuksiin sekä julkiset toimet tiedon vähäisyydestä kärsivien ryhmien hyväksi.

Tähän liittyen UNCTAD X:n olisi korostettava "tietostrategioiden" merkitystä, joiden tavoitteena on luoda teknologiakuilun poistamiseen mahdollisuudet tarjoava ympäristö, ja edistää oppivaa yhteiskuntaa sekä "tietolähtöistä taloutta".

11. Konferenssin olisi korostettava sosiaalisen ja inhimillisen kehityksen merkitystä. Sen olisi tehtävä selväksi, että kehitysmaiden yhdentyminen maailmantalouteen ja kestävän taloudellisen kehityksen sekä oikeusvaltioperiaatteen edistäminen eivät ole saavutettavissa ottamatta huomioon inhimillisiä ja sosiaalisia tekijöitä.

UNCTAD X:n olisi korostettava kehitysstrategioiden tavoitteena olevan talouskasvun mukanaan tuomien etujen jakautuminen tasaisemmin. Näissä strategioissa olisi myös varmistettava huono-osaisten ryhmien, erityisesti lapsien suojelu ja autettava köyhiä, naisia ja alkuperäiskansoja pääsemään osallisiksi talouden globaalistumisen ja vapautumisen tarjoamista taloudellisista mahdollisuuksista ja niiden mukanaan tuomista eduista. Resursseja olisi myös osoitettava riittävästi koulutukseen ja terveydenhuoltoon, koska nämä toimet voivat vaikuttaa myönteisesti elintason kohottamiseen. Lisäksi terve ja ammattitaitoinen työvoima on yksi monista edellytyksistä ulkomaisten investointien houkuttelemiseksi.

Konferenssin olisi kehotettava valtioita asettamaan köyhyyden lievittäminen ja pitkällä aikavälillä sen poistaminen kehityspolitiikoissaan selvästi etusijalle. Tätä tarkoitusta varten valtioiden pitäisi pyrkiä yhdenmukaistamaan sosiaali- ja talouspolitiikkansa ja kehittämään kykyään sisällyttää näihin politiikkoihin köyhyyden lievittämistä koskevia tavoitteita.

Tässä yhteydessä UNCTAD X:n olisi korostettava sosiaalisten perusoikeuksien merkitystä kestävässä kehityksessä. Kehitysmaiden hallitusten olisi varmistettava, että vientiä edistävät ja tukevat uudistukset eivät vaaranna työntekijöiden kansainvälisesti hyväksyttyjen perusoikeuksien mukaisen lainsäädännön toteutumista ja soveltamisen seurantaa.

Lisäksi konferenssin olisi pyydettävä avunantajia ja kansainvälistä yhteisöä varmistamaan, että köyhyyden lievittäminen on niiden kehitysyhteistyöpolitiikkojen keskeinen tavoite ja että kauppaa ja kehitystä koskevat politiikat tukevat toisiaan ja edistävät näin köyhyyden torjumista.

12. Päävastuu poliittisten ja taloudellisten uudistusten toteuttamisesta on asianomaisilla valtioilla. Konferenssin olisi kuitenkin korostettava, että avunantajien ja yleensä kansainvälisen yhteisön on tarpeen antaa kehitysmaiden uudistuksille rakentavaa tukea. Poliittinen vuoropuhelu, kehitysyhteistyö sekä taloudelliset ja kaupalliset suhteet ovat avunantajayhteisön kehitysmaille antaman tällaisen tuen keskeisiä ja toisiinsa vaikuttavia osia. Tässä yhteydessä UNCTAD:ia on syytä onnitella sen osuudesta kehitysmaiden auttamisessa uudistusprosessin toteuttamisessa.

13. UNCTAD X:n olisi myös tunnustettava, että kansallisesti toteutettavia uudistuksia ei voida sanella ulkopuolelta. Niitä ei toteuteta, elleivät maat itse ole hyväksyneet niitä, mukauttaneet niitä kunkin maan erityisolosuhteisiin ja koko yhteiskunnan sisäisen yhteisymmärryksen huomioon ottavaan omistusoikeuden periaatteeseen. Kansalaisyhteiskunta kehitysavun vastaanottajana ja kanavoijana vaikuttaa osaltaan kehitysyhteistyön sisällön paikallisiin olosuhteisiin mukauttamisprosessiin ja tukee uudistuksia koskevan sisäisen yhteisymmärryksen luomista.

Kehitysmaiden osallistuminen monenväliseen kauppajärjestelmään: vuosituhannen vaihteen kierros, kauppaetuudet ja alueellinen yhdentyminen Kauppaa ja ympäristöä koskevat kysymykset

14. UNCTAD X:n olisi vahvistettava, että kehitysmaiden asteittainen yhdentyminen monenväliseen kauppajärjestelmään on olennaisen tärkeää niiden kehitykselle.

Konferenssin olisi myös korostettava, että tällainen yhdentyminen riippuu suuresti kehitysmaiden sisäisten uudistusten onnistumisesta ja niiden kansantalouksien kilpailukyvyn parantamisesta. Näillä uudistuksilla olisi oltava kansainvälisen yhteisön tuki suuremman sekä paremmin kohdistetun ja koordinoidun teknisen avun muodossa osana yleistä pyrkimystä parantaa politiikkojen yhdenmukaisuutta.

Konferenssin olisi myös korostettava tarvetta varmistaa kehitysyhteistyöpolitiikkojen ja kauppapolitiikkojen keskinäinen johdonmukaisuus sekä taloudellisen kasvun että köyhyyden lievittämisen myönteisten vaikutusten lisäämiseksi.

Samalla konferenssin olisi tunnustettava tarve monenvälisen kauppajärjestelmän antamasta tuesta kestävälle kehitykselle ja kehitysmaiden, varsinkin vähiten kehittyneiden maiden erityisten taloudellisten ja sosiaalisten mahdollisuuksien ja rajoitusten ottamisesta siinä asianmukaisesti huomioon, korostaen samalla päättäväisesti yhteistä tavoitetta kaupan vapauttamiseksi.

Kehitysmaiden aktiivinen osallistuminen WTO:n toimintaan ja erityisesti sen tulevaan neuvottelukierrokseen on niiden etujen puolustamisen kannalta tärkeää. Uuden kierroksen asialistalla olisi kiinnitettävä erityistä huomiota kaupan ja kehityksen välisiin yhteyksiin, mikä lisäisi kehitysmaiden kiinnostusta aktiiviseen osallistumiseen. UNCTAD tulee toimimaan tärkeänä keskustelufoorumina ja yhteisymmärryksen rakentajana ennen neuvotteluja ja niiden jälkeen.

Vahingoittamatta monenvälistä kauppajärjestelmää ja kaupan vapauttamisen yhteistä tavoitetta erityinen ja eriytetty kohtelu on hyödyllinen väline, jonka avulla voidaan ottaa huomioon kehitysmaiden, erityisesti vähiten kehittyneiden maiden erilaiset olosuhteet ja tarpeet sekä niiden hallinnolliset ja institutionaaliset rajoitukset, mikäli se edistää niiden talouksien asteittaista avaamista ulkomaiselle kilpailulle.

15. Kehitysmaiden ja erityisesti vähiten kehittyneiden maiden olisi voitava edelleen saada osakseen etuuskohteluun perustuva pääsy teollisuusmaiden markkinoille, sillä kauppaetuudet kuuluvat muiden kehitysstrategioiden ohella tärkeimpiin kehitysmaiden yhdentymisen maailmantalouteen mahdollistaviin tekijöihin. GSP-järjestelmän mukaisten myönteisten kannustimien käyttöönottoa yhdistettynä kestävään kehitykseen tähtääviin politiikkoihin ja monenvälisiin normeihin olisi tuettava.

UNCTAD X:n olisi myös otettava uudelleen esille vähiten kehittyneistä maista peräisin olevien käytännöllisesti katsoen kaikkien tuotteiden tariffikohtelua koskeva periaate, joka on pantava täytäntöön vuoteen 2003 mennessä ja jota Euroopan unioni jo noudattaa.

16. UNCTAD X:n olisi vahvistettava, että WTO:n sääntöjen mukainen kehitysmaiden kesken tapahtuva alueellinen yhdentyminen on tarpeellinen edistysaskel kohti kehitysmaiden yhdentymistä monenväliseen kauppajärjestelmään.

Alueellinen yhdentyminen vahvistaa kasvua ja lisää kaupan määrää, koska se mahdollistaa mittakaavaetujen hyödyntämisen, kansallisten talouksien monipuolistamisen, erikoistumisen alueellisella tasolla ja resurssien kohdistamisen tehokkaammin, mikä varmistaa tehokkaamman rajat ylittävän kilpailun alueellisilla markkinoilla. Näin alueellinen yhdentyminen auttaa kehitysmaita parantamaan kansainvälistä kilpailukykyään ja helpottaa niiden mukautumista uuteen kansainväliseen viitekehykseen. Lisäksi suuremmat alueelliset markkinat toimivat parempina houkuttimina ulkomaisille sijoittajille.

Konferenssin olisi myös korostettava, että alueellinen yhdentymisprosessi lisää institutionaalisten ja kansantaloudellisten uudistusten uskottavuutta ja helpottaa niiden toteuttamista. Ne antavat mahdollisuuden määritellä paremmin yhtenäiset säännöt, jotka koskevat kauppaan liittyviä kysymyksiä kuten kilpailua, suoria ulkomaisia sijoituksia tai teollis- ja tekijänoikeuksia, mikä luo investointien kannalta suotuisamman ilmapiirin. Ne helpottavat talouden kehittämistä varten tarpeellisten alueellisten infrastruktuurien kuten liikenne- tai televiestintäverkkojen kehittämistä ja taloudellisen yhdentymisen luonteesta riippuen mahdollistavat makrotalouspolitiikkojen yhteensovittamisen ja suhteellisen pitkälle menevän lähentämisen, jolloin ne parantavat alueellisen talouden vakautta. Lisäksi alueellisen tason kauppaneuvottelut voivat edistää huomattavasti asianmukaisia valmisteluja ja yhteisymmärryksen luomista alueellisella tasolla pitäen silmällä WTO:ssa samanaikaisesti tai tulevaisuudessa käytäviä monenvälisiä neuvotteluja. Näin ne helpottavat kehitysmaiden tehokasta osallistumista monenväliseen kauppajärjestelmään.

Alueellinen yhdentyminen on myös tehokas keino varmistaa konfliktien torjuntaa.

17. Pohjoisen ja etelän alueelliset kauppajärjestelmät ovat myös lisäaskel kohti kehitysmaiden täydellistä liittymistä maailmantalouteen. Jotta kehitysmaakumppaneiden erityisolosuhteet voitaisiin ottaa huomioon, pohjoisen ja etelän integraatiosopimuksia koskevien neuvotteluiden on oltava mahdollisimman joustavia mutta samalla kuitenkin WTO:n sääntöjen mukaisia. Näiden integraatiosopimusten ohella olisi toteutettava siirtymistä kohti suurempaa avoimuutta tukevia toimenpiteitä, jotta vastavuoroisesta kaupan vapauttamisesta aiheutuvien mukautumiskustannusten ja saavutetun tehokkuuden tuottamien hyötyjen epätasainen jakautuminen voitaisiin välttää.

18. UNCTAD X:n olisi korostettava, että kaupan vapauden laajentamis- ja ympäristönsuojelutavoitteiden olisi tuettava toisiaan kestävän kehityksen edistämiseksi. Monenvälisten neuvottelujen ja kauppaa ja ympäristöä koskevien sopimusten olisi oltava Rion kokouksessa hyväksyttyjen periaatteiden mukaisia.

Kehityksen ulkoiset resurssit: Tuki ja suorat ulkomaiset sijoitukset Velkaongelma

19. Tunnustaen kehitysmaille ja erityisesti vähiten kehittyneille maille annettavan kehitysavun tärkeyden UNCTAD X voisi ilmaista huolensa virallisen kehitysavun määrän vähenemisestä viime vuosina.

Siksi avunantajia olisi kehotettava jatkamaan ja lisäämään virallisen kehitysavun antamista sekä pyrkimään kansainvälisellä tasolla sovittuun 0,7 prosentin tavoitteeseen BKT:sta. On ratkaisevan tärkeää varmistaa, että kehitysapu edistää avunsaajamaiden kansallisten politiikkojen parantamista ja niiden instituutioiden vahvistamista.

Tämä voidaan toteuttaa liittämällä kehitysapu järjestelmällisesti kestävän ja oikeudenmukaisen kehityksen periaatteisiin kuten OECD:n kehitysapukomitean yleisiin kestävän kehityksen mittareihin, joissa vahvistetaan taloudellisen hyvinvoinnin, yhteiskunnallisen kehityksen ja ympäristön kannalta kestävän kehityksen tavoitteet. Näissä mittareissa määritellyt tavoitteet vahvistavat, että kehitysyhteistyön painopistealueisiin on sisällyttävä kansantaloudellisten ja rakenteellisten vaatimusten lisäksi myös yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen oikeudenmukaisuuteen tähtäävät rakenteelliset uudistukset ja ympäristön asettamien tarpeiden täyttäminen.

Kansainvälisen yhteisön olisi samanaikaisesti pyrittävä vahvistamaan kehitysohjelmien omaksumista avunsaajamaissa.

20. Suorien ulkomaisten sijoitusten virtojen houkutteleminen on muuttunut ratkaisevan tärkeäksi monien kehitysmaiden pyrkimyksille kestävään kehitykseen. Suorat ulkomaiset investoinnit ovatkin paitsi merkittävä pääomien lähde myös johtamistaitojen, teknologian ja tietotaidon lähde. Ne antavat virikkeitä kaupalle ja kilpailulle ja mahdollistavat pääsyn vientimarkkinoille. Lisäksi suorat ulkomaiset sijoitukset voisivat olla strategisessa avainasemassa auttaen vahvistamaan ja kasvattamaan paikallisia tuotantoklustereita.

UNCTAD X:n olisi siksi korostettava suorien ulkomaisten sijoitusten tärkeyttä kestävän kehityksen prosessissa. Painottamalla suorien ulkomaisten sijoitusten virtojen epätasaista jakautumista konferenssin olisi tuotava voimakkaasti esille tarve lisätä kehitysavun määrää ja kohdistaa se paremmin tavoitteena tukea kehitysmaiden pyrkimyksiä ottaa käyttöön tarvittavat politiikat ja lainsäädäntö, joiden avulla luodaan ulkomaisten investointien houkuttelemisen mahdollistavat olosuhteet.

UNCTAD X:n olisi myös korostettava monenvälisesti hyväksyttävien suoria ulkomaisia sijoituksia koskevien sellaisten sääntöjen hyödyllisyyttä, jotka on laadittu WTO:n syrjimättömyysperiaatteiden pohjalta ja jotka tähtäävät maailmanlaajuisesti vakaaseen, avoimeen ja ennustettavuuden mahdollistavaan ympäristöön ulkomaisia investointivirtoja varten.

21. Velkataakka voi olla varsinkin voimakkaasti velkaantuneille köyhille maille kasvun jarru, koska se vaikuttaa ulkomaisia investointeja torjuvasti ja koska velan hoitamiseen kuluu liian suuri osa valtion varoista. Se on liian usein esteenä sosiaali- ja ympäristöalan investoinneille ja vahingoittaa siksi pitkän aikavälin kestävää kehitystä. UNCTAD X voisi tunnustaa tämän ongelman vaikeuden ja korostaa, että velkojen anteeksiantamista koskeviin aloitteisiin olisi aina liitettävä sellaisten uudistusten toteuttaminen, joilla varmistetaan, että näin käyttöön saatavat resurssit käytetään tosiasiallisesti köyhyyden lieventämiseen sekä terveydenhuoltoon ja koulutukseen. UNCTAD X voisi ilmaista arvostavansa voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita koskevan velka-aloitteen (HIPC:n) mukaisia avunantajien pyrkimyksiä, joiden tarkoituksena on riittävään rakennesopeutusprosessiin pyrkivien maiden velkataakan tekeminen siedettäväksi. Konferenssi voisi myös korostaa sitä, että mikäli suurpiirteisempää lähestymistapaa noudatetaan, olisi varmistettava, ettei muutoksilla vaaranneta perinteiseen kehitysapuun kuuluvia toimenpiteitä.

Kansainvälisen rahoitusjärjestelmän rakenteen vahvistaminen

22. Rahoitusmarkkinoiden maailmanlaajuisen integroitumisen riskien minimoimiseksi UNCTAD X:n olisi korostettava, että kehitysmaiden pääomamarkkinat olisi vapautettava varovasti ja tasapainoisesti ja että erityistä huomiota on kiinnitettävä varotoimia koskevien normien laadintaan ja käyttöönottoon, vakauden ylläpitämistä edistäviin sääntöihin ja säädöksiin ja mahdollisimman huolellisesti sekä kansallistella että kansainvälisellä tasolla syntyvien kriisien välttämiseen. Teknisen avun lisääminen on tarpeen kehittyvien ja voimakkaasti kasvavien talouksien tukemiseksi niiden vahvistaessa rahoitusjärjestelmäänsä kansainvälisten normien tasolle.

23. Kansainvälisten rahoituslaitosten kuten IMF:n, Maailmanpankin ja Kansainvälisen järjestelypankin olisi edelleen otettava huomioon Aasian talouskriiseistä saadut kokemukset. Niiden on edelleen mukautettava asemaansa ja tehtäviään jatkuvasti etenevään maailman rahoitusjärjestelmän yhdentymiseen. Etusijalla ovat toiminnan avoimuuden ja seurannan parantaminen, rahoitusriskien arvioinnin tehostaminen ja keinojen löytäminen yksityisen sektorin ottamiseksi mukaan asianmukaisella tavalla kriisien torjuntaan ja ratkaisemiseen.

Monenvälisten kestävän kehityksen normien edistäminen

24. UNCTAD X:n olisi ilmaistava tukensa monenvälisten normien laatimiselle kuudella pääalueella, joista ensimmäinen on suorat ulkomaiset sijoitukset, tavoitteena vakaan ja ennustettavissa olevan maailmanlaajuisen ympäristön luominen pitkäaikaisille investoinneille. Toiseksi on tarpeen yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa kauppamenettelyjä. Kolmas alue koskee ympäristökysymyksiä liittyen kaupan ja ympäristön toisiaan tukevaan luonteeseen ja horisontaalisiin aiheisiin kuten monenvälisiin ympäristösopimuksiin. Muut kaksi aluetta ovat verotusnormit ja kansainvälinen kilpailupolitiikka, jotka ovat ratkaisevan tärkeitä yhtäläisten mahdollisuuksien luomiseksi yrityksille varmistaen samalla, etteivät valtioiden välinen verokilpailu ja kilpailua rajoittavat käytännöt estä pyrkimyksiä varmistaa kestävää kehitystä. Lopuksi on hyväksytyt sosiaaliset normit pantava täytäntöön, erityisesti kun ne liittyvät työntekijöiden vähimmäisoikeuksien hyväksymiseen.