Köyhyyden ja syrjäytymisen torjuminen säilyy tärkeänä haasteena. Tämän päämäärän saavuttamiseksi kaikille yhteiskuntaryhmille paikkakunnasta ja osaamistasosta riippumatta on luotava mahdollisuuksia osallistua tai palata työmarkkinoille. On ensiarvoisen tärkeää edistää tasapainoisesti ihmisten riittävää turvallisuuden tunnetta ja heidän työ- ja ansaintamotivaationsa säilymistä. Jäsenvaltioiden olisi tämän tavoitteen saavuttamiseksi ponnisteltava köyhyyden, myös työssä käyvien henkilöiden köyhyyden, vähentämiseksi, edistettävä täysipainoista osallistumista yhteiskunnan ja talouden toimintaan sekä laajennettava työllistymismahdollisuuksia ja hyödynnettävä tällöin Euroopan sosiaalirahastoa. Jäsenvaltioiden olisi tässä yhteydessä kiinnitettävä erityistä huomiota työssäkäyvien köyhien kasvavaan lukumäärään. Köyhyyden ehkäisemistä koskevien konkreettisten tavoitteiden määrittelemiseksi on täsmennettävä, miten köyhyyttä pitäisi mitata. On tarkistettava standardimääritelmää, jonka mukaan 60 prosenttia keskimääräisistä tuloista ansaitseva on ”köyhä”. Köyhyyttä ei voi määritellä tällaisella yksipuolisella osoittimella. On varmistettava, että tasapuoliset mahdollisuudet sekä kestävien ja kohtuuhintaisten, korkealaatuisten palvelujen ja julkisten palvelujen (myös verkkopalvelut suuntaviivan 4 mukaisesti) saatavuus säilytetään erityisesti sosiaalialalla, terveydenhuollossa ja asumisessa varmistamalla, että myös haavoittuvimmat ja heikoimmat väestöryhmät voivat käyttää niitä . Jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava, että julkisten palvelujen antamat suulliset tai kirjalliset tiedot ovat selkeitä ja kattavia ja että asianosaiselle henkilölle ilmoitetaan peruste ja mahdollisuudet päätöksen uudelleenkäsittelyyn, jos jokin oikeus jätetään myöntämättä. Periaatteen, jonka mukaan saman koulutuksen saaneita ja samanlaista työtä tekeviä henkilöitä ei saa syrjiä sukupuolen perusteella, olisi oltava oikeudellisesti sitova kaikenlaisissa työsuhteissa jäsenvaltioissa. Jotta voidaan torjua sosiaalista syrjäytymistä, voimaannuttaa ihmisiä osallistumaan aktiivisesti yhteiskuntaan ja edistää osallistumista työmarkkinoille, on edelleen vahvistettava sosiaaliturvajärjestelmiä ja aktiivisia yhteenkuuluvuutta koskevia politiikkoja. Näin ihmisille voidaan tarjota mahdollisuuksia ja työllistymisnäkymiä eri elämänvaiheissa, suojella heitä syrjäytymiseltä ja auttaa heitä, erityisesti kauimpana työmarkkinoista olevia henkilöitä, löytämään laadukkaan työpaikan. Siksi on aktiivisen työmarkkinapolitiikan puitteissa luotava tehokkaita koulutusta ja työpaikkojen luomista koskevia toimintatapoja koulutuksen puuttumisen takia työmarkkinoilta syrjäytyneitä varten. Sosiaaliturva- ja eläkejärjestelmiä on samalla nykyaikaistettava, niin että niitä voidaan käyttää täysimääräisesti toimeentulokynnyksen ylittävien riittävien tulojen varmistamiseksi, sosiaaliseen elämään osallistumisen mahdollistamiseksi ja terveydenhuollon takaamiseksi , siten että säilytetään näiden järjestelmien rahoituksen kestävyys. Etuusjärjestelmillä olisi varmistettava toimeentuloturva ammatinvaihtotilanteessa ja köyhyyden vähentäminen erityisesti ryhmissä, joissa sosiaalisen syrjäytymisen riski on suurin. Tällaisia ryhmiä ovat yksinhuoltajaperheet, vähemmistöt, vammaiset, lapset ja nuoret, iäkkäät naiset ja miehet, lailliset maahanmuuttajat ja asunnottomat. Jäsenvaltiot sitoutetaan erityisesti torjumaan asianmukaisilla toimilla lasten köyhyyttä, niin että köyhyys ei estä lasten henkilökohtaista kehitystä ja että he eivät ole huonommassa asemassa työelämään tullessaan siksi, että köyhyys on rajoittanut heidän kehitystään. On erityisen tärkeää varmistaa vähäosaisten perheiden lasten yhtäläinen pääsy koulutukseen ja yhtäläiset mahdollisuudet ja näin suojella heitä syrjäytymiseltä aikuisiässä. Tämän toimeentuloturvan parantamiseksi elämän eri vaiheissa jäsenvaltioiden olisi taattava riittävä vähimmäistoimeentulo, jonka taso olisi vähintäänkin köyhyysrajan yläpuolella ja joka noudattaisi eri käytänteitä, työehtosopimuksia ja jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Jäsenvaltioiden olisi myös aktiivisesti edistettävä yhteisötaloutta ja sosiaalisia innovaatioita, joiden avulla voidaan puuttua elämän aikana ilmeneviin erilaisiin sosiaalisiin riskeihin erityisesti kaikkein heikoimmassa asemassa olevien kohdalla. Julkisen talouden kestävyyttä vahvistaessaan jäsenvaltioiden olisi kiinnitettävä erityistä huomiota positiivisiin vaikutuksiin, joita sosiaalisen yhteenkuuluvuuden parannuksilla on kansallisiin budjetteihin. Köyhyyden vähentyminen ja osallistumisen lisääminen vähentävät sosiaalimenoja ja lisäävät verotuloja. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava työn laatua koskevat korkeat vähimmäisnormit, jotta voidaan poistaa köyhyys työttömien keskuudesta.