Aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen toimintaohjeiden 8 kohdan mukainen viides vuosikertomus

(2003/C 320/01)

JOHDANTO

Aseiden vientiä koskevissa Euroopan unionin käytännesäännöissä säädetään jäsenvaltioiden välisestä tiedonvaihto- ja neuvonpitomenettelystä, jolla pyritään varmistamaan aseiden vientivalvontaa koskevien kansallisten politiikkojen lähentäminen.

Jäsenvaltioiden päätökset käytännesääntöihin ja niiden soveltamiseen liittyvistä menettelyistä jäsenvaltioissa sisällytetään seuraaviin vuosikertomuksiin. Avoimuuden vuoksi tämän vuoden vuosikertomukseen on liitetty kuten vuonna 2002, jolloin tämä tehtiin ensimmäistä kertaa, sovittujen käytäntöjen kokoelma, jossa luetellaan järjestelmällisesti kaikki työryhmän tekemät päätökset. Kokoelma antaa yhdessä käytännesääntöjen kanssa kattavan kuvan käytännesäännöistä ja niiden soveltamisesta jäsenvaltioissa.

I ARVIO KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN SOVELTAMISEN VIIDENNESTÄ VUODESTA

Aseiden vientiä koskevia Euroopan unionin käytännesääntöjä voidaan pitää kattavimpana kansainvälisenä aseiden vientivalvontajärjestelynä. Epäämisilmoitusten ja neuvonpitojen suuri määrä on osoitus tiiviistä vuoropuhelusta jäsenvaltioiden välillä, mikä vaikuttaa osaltaan Euroopan unionin jäsenvaltioiden asevientipolitiikkojen ja -menettelyjen lähentymiseen.

Vuoropuhelua käydään paitsi jäsenvaltioiden välillä, myös muiden kuin jäsenvaltioiden kanssa Euroopan unionin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevan poliittisen vuoropuhelun puitteissa järjestettävien troikan kokousten välityksellä.

Tältä osin vuoropuhelua liittyvien valtioiden ja assosioituneiden maiden kanssa on tiivistetty, ja siinä tähdätään kaikkien kyseisten maiden periaatteessa hyväksymien käytännesääntöjen täytäntöönpanon tehostamiseen. Muutoksia ja mukautuksia tarvitaan lainsäädännössä sekä asianomaisten virkamiesten koulutuksessa. Jäsenvaltioiden tarjoama tuki on ratkaisevan tärkeää tässä suhteessa.

Tsekin tasavalta toimi isäntänä Prahassa 28. toukokuuta 2003 järjestetylle asevientipolitiikkaa koskeneelle neljännelle epäviralliselle asiantuntijakokoukselle, jossa käsiteltiin aseiden välitykseen liittyviä kysymyksiä, käytännesääntöjen soveltamista ja täytäntöönpanokysymyksiä. Kansallisia politiikkoja kuvailtiin ja Euroopan asevientivalvonnan täytäntöönpanotapoja vertailtiin. Henkilökohtaisia asiantuntijoiden välisiä kontakteja edistettiin.

Keskustelu käytännesääntöjen aseman mahdollisesta lujittamisesta muuttamalla ne yhteiseksi kannaksi on tiivistynyt sen jälkeen, kun neuvoston yhteinen kanta 2003/468/YUTP aseiden välityksestä vahvistettiin 23. kesäkuuta 2003. Tämä kysymys esitettiin Euroopan parlamentin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan perusteluissa, jotka koskivat neuvoston neljättä vuosikertomusta käytännesäännöistä ja joissa vaadittiin, että käytännesäännöt tulisivat oikeudellisesti sitoviksi, ja tarkasteltiin mahdollisuutta saattaa ne osaksi kansallista lainsäädäntöä. Työryhmä tarkasteli oikeudellisia vaikutuksia, joita käytännesääntöjen muuttamisella yhteiseksi kannaksi olisi, ja se jatkaa aiheen käsittelyä.

II KATSAUS NELJÄNNESSÄ VUOSIKERTOMUKSESSA TODETTUJEN ENSISIJAISTEN TOIMIEN TÄYTÄNTÖÖNPANOON

Kansallisten selvitysten yhdenmukaistaminen

Raportointimenettelyjen yhdenmukaistamisprosessia on jatkettu, ja tilastotietojen saattamisessa täysin vertailukelpoisiksi on edistytty. Näyttäisi siltä, että aseviennin raportointia koskeviin kansallisiin järjestelmiin voidaan tehdä muutoksia vain asteittain. Kohdemaiden luettelon suhteen on edistytty, ja se kattaa nyt laajemmin eri määräpaikat.

Tilastotietojen osalta työryhmä on tarkastellut tilannetta, joka aiheutuu joidenkin valtioiden kyvyttömyydestä antaa tietoja sekä myönnetyistä vientiluvista että tosiasiallisesta viennistä.

Loppukäyttäjätodistusten yhdenmukaistaminen

Jäsenvaltiot sopivat perustiedoista, jotka olisi sisällytettävä loppukäyttäjätodistukseen, jota jäsenvaltio voi edellyttää vietäessä yhteiseen puolustustarvikeluetteloon sisältyviä tarvikkeita, ja ne jatkoivat tarkastelemalla tapoja yhdenmukaistaa edelleen kyseisiä todistuksia.

Tältä osin pakollisten tietojen sarjaa laajennettiin ja myös muista sisällytettävistä tiedoista keskusteltiin.

Aseiden välitys

Neuvosto vahvisti kesäkuussa 2003 tavanomaisten aseiden viennin (COARM) -työryhmän lopullisen hyväksymisen perusteella yhteisen kannan aseiden välityksen valvonnasta. Yhteisellä sitoutumisella vahvistetaan virallisesti eräitä neljännen vuosikertomuksen lisäyksessä lueteltuja sovittuja käytäntöjä. Se sisältää myös joitakin perusteita ja määritelmiä, jotka jäsenvaltioiden on sisällytettävä omaan kansalliseen asevälityslainsäädäntöönsä.

Välitystoimintaa varten olisi hankittava toimilupa tai kirjallinen lupa sen jäsenvaltion viranomaisilta, jossa tätä toimintaa harjoitetaan, ja, jos sitä edellytetään kansallisessa lainsäädännössä, sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, jossa välittäjän asuinpaikka on tai johon hän on sijoittautunut. Jäsenvaltiot arvioivat tiettyihin välitystoimiin myönnettävää toimilupaa tai kirjallista lupaa koskevia hakemuksia aseiden vientiä koskevien EU:n käytännesääntöjen määräysten pohjalta.

Jäsenvaltiot voivat myös vaatia, että välittäjät hankkivat kirjallisen luvan toimia välittäjinä; ne voivat myös perustaa asevälittäjärekisterin. Rekisteröinti tai lupa toimia välittäjänä ei missään tapauksessa korvaa vaatimusta tarvittavan toimiluvan tai kirjallisen luvan hankkimisesta kutakin liiketointa varten.

Työryhmä on lisäksi sopinut, että yhteinen kanta olisi pantava täytäntöön käytännesäännöissä esitetyllä menettelyllä. Kaikilla jäsenvaltioilla ei kuitenkaan ole vielä voimassa olevaa asevälityslainsäädäntöä; siksi on ehdotettu, että ilmoitus- ja neuvonpitojärjestelmän olisi oltava sitova vain niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla on jo vaadittavat säännökset.

Epäämisilmoitusten antamisjärjestelmän parantaminen

Epäämisilmoitusten antaminen on yksi tärkeimmistä keinoista, joilla jäsenvaltioiden vienninvalvontapolitiikan tavoitteisiin voidaan päästä ja lähentää kyseisiä politiikkoja. Tätä varten työryhmä on hyväksynyt "Käyttäjän oppaan", jonka tarkoituksena on selkiyttää jäsenvaltioiden tehtäviä tällä alalla ja tehostaa tietojen vaihtoa. Opas ei korvaa käytännesääntöjä, vaan siinä annetaan neuvoja miten tulkita käytännesääntöjen toimintaohjeita, jotka koskevat epäämisen määrittelemistä, ilmoitusmenettelyä ja ilmoituksen sisältämiä tietoja, epäämisilmoituksen peruuttamista ja neuvonpitomenettelyjä. Se on tarkoitettu ensisijaisesti vientilupia myöntävien virkamiesten käyttöön.

On päätetty perustaa keskustietokanta vientilupien epäämisiä varten. Siinä kaikkien jäsenvaltioiden käyttöön annetaan tietolähde yksittäisiä epäämisilmoituksia koskevien hakujen suorittamista varten.

Käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden edistäminen kolmansissa maissa ja kansainvälisissä järjestöissä

Käytännesäännöt ja sen tavoitteet ja menettelyt ovat lakkaamatta esillä ja niitä ehdotetaan käytäessä poliittista vuoropuhelua kolmansien maiden ja kansainvälisten järjestöjen kanssa.

Tältä osin COARM-työryhmä on hyväksynyt periaatteessa sen, että vientilupien epäämistä koskevia tietoja vaihdetaan koosteena valikoitujen kolmansien maiden kanssa. Jokainen päätös tehdään tapauskohtaisesti, ja parhaillaan tarkastellaan muun muassa kaikkia mahdollisesti ilmeneviä vastavuoroisia velvoitteita kyseisen maan tai kyseisten maiden kanssa.

III TAVANOMAISTEN ASEIDEN VIENNIN TYÖRYHMÄSSÄ KÄSITELLYT MUUT KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN SOVELTAMISEEN LIITTYVÄT KYSYMYKSET

EU:N YHTEINEN PUOLUSTUSTARVIKELUETTELO

EU:n yhteisen puolustustarvikeluettelon uusi päivitetty versio on hyväksytty (edellinen versio oli kesäkuulta 2000). Uudessa versiossa käytetään samaa numerointijärjestelmää kuin Wassenaarin järjestelyn ampumatarvikeluettelossa. Uudessa versiossa otetaan huomioon Wassenaarin järjestelyn luettelo. Jäsenvaltiot ovat sopineet, että Wassenaarin järjestelyn luetteloon tulevaisuudessa tehtävät muutokset eivät automaattisesti aiheuta muutoksia EU:n yhteiseen puolustustarvikeluetteloon. Luettelo on toimitettu neuvostolle ja se julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.

Käytännesääntöjen perusteen 8 täytäntöönpano

Aloitettiin katsaus, jossa keskitytään erityissuuntaviivoihin jäsenvaltioiden auttamiseksi perusteen soveltamisessa ja siihen, mitkä ministeriöt tai valtionhallinnon yksiköt ovat mukana työssä. Muut parhaillaan käsiteltävät kysymykset liittyvät osoittimiin, joita käytetään toteutettaessa perusteen 8 mukaista arviointia, jossa olisi otettava huomioon sekä tuojamaassa vallitsevat olosuhteet että viennin mahdolliset vaikutukset, sekä tiedon lähteisiin.

Lähitulevaisuuden ensisijaiset suuntaviivat

Käytännesääntöjen soveltaminen viiden vuoden ajan on osoittanut, että jäsenvaltioiden tavanomaisten aseiden vientivalvontaa koskevan yhteisen lähestymistavan perusteiden voidaan katsoa olevan kunnossa. On kuitenkin vielä paljon tehtävää tietyillä aloilla, joita ei ole tähän mennessä käsitelty tai joilla jatkotyöskentely on välttämätöntä saavutettujen tulosten lujittamiseksi ja syventämiseksi.

Jäsenvaltiot ovat määrittäneet seuraavat ensisijaiset suuntaviivat lähitulevaisuutta varten:

1. Jatketaan kansallisten selvitysten yhdenmukaistamisprosessia, jotta voitaisiin tuottaa selkeämpiä ja avoimempia yhteenvetotaulukoita.

2. Seurataan aseiden välitystä koskevan yhteisen kannan soveltamista ottaen huomioon kansallisten lainsäädäntöjen erilaiset tilanteet.

3. Tarkastellaan keinoja valvoa yhteiseen puolustustarvikeluetteloon liittyvien ohjelmistojen ja teknologian sähköistä siirtämistä.

4. Jatketaan käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden edistämispolitiikkaa kolmansissa maissa.

5. Annetaan liittyville maille pyydettäessä käytännöllistä ja teknistä apua aseiden vientivalvontapolitiikkojen yhdenmukaistamisen varmistamiseksi ja käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden soveltamiseksi kokonaisuudessaan.

6. "Käyttäjän oppaaseen" sisältyvät selkiytetyt säännöt pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön ja varmistetaan oppaan täytäntöönpano kokonaisuudessaan, epäämisilmoitusten keskustietokanta mukaan lukien.

7. Kehitetään vuoropuhelua Euroopan parlamentin kanssa.

8. Kehitetään suhteita käytännesääntöihin liittyneiden kolmansien maiden kanssa.

9. Tarkistetaan käytännesääntöjä.

Käytännesääntöjä koskevien jäsenvaltioiden sovittujen käytäntöjen kokoelma

I JOHDANTO

Käytännesääntöjen vuonna 1998 tapahtuneen hyväksymisen jälkeen Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat sopineet useista käytännesääntöihin ja niiden toimintaohjeisiin liittyvistä käytännöistä, joilla pyritään selventämään, tarkentamaan ja joskus laajentamaan käytännesääntöjen periaatteiden ja toimintaohjeiden soveltamisalaa.

Sovituista käytännöistä on raportoitu jäsenvaltioiden toimittamissa käytännesääntöjen toimivuutta koskevissa vuosikertomuksissa.

Sovitut käytännöt kootaan järjestelmällisesti yhteen kokoelmaan, joka ajantasaistetaan ja julkaistaan vuosittain vuosikertomuksen liitteenä. Kokoelma tarjoaa yhdessä käytännesääntöjen kanssa avoimen ja kattavan katsauksen käytännesääntöihin ja niiden soveltamiseen jäsenvaltioissa. Kokoelmassa on kaksi osaa: ensimmäinen koskee käytännesääntöjen toimivuuteen liittyviä yleisiä käytäntöjä, toinen käytännesääntöjen yksittäisiin toimintaohjeisiin liittyviä käytäntöjä. Vuosikertomukseen viittaava julkaisuvuosi on sulkeissa. Kokoelma ei kata tällä hetkellä keskusteltavana olevia tai tulevien keskustelujen painopisteiksi määriteltyjä kysymyksiä.

II KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN TOIMIVUUTEEN LIITTYVÄT YLEISET KÄYTÄNNÖT

1. Humanitaarisiin tarkoituksiin käytettävien tarvikkeiden vienti

Tavanomaisten aseiden viennin (COARM) työryhmässä keskusteltiin siitä, missä määrin on toivottavaa sallia valvonnanalaisten tarvikkeiden vienti humanitaarisiin tarkoituksiin, vaikka vientilupa voitaisiin muutoin evätä käytännesääntöjen perusteella. Konflikteista toipuvilla alueilla voidaan tietyntyyppisillä valvonnanalaisilla tarvikkeilla myötävaikuttaa merkittävästi siviiliväestön turvallisuuteen ja talouden jälleenrakennukseen. Jäsenvaltioiden johtopäätös on, ettei tällainen vienti ole ristiriidassa EU:n käytännesääntöjen kanssa. Tällaista kuten kaikkea muutakin vientiä on tutkittava tapauskohtaisesti ja ottaen täysin huomioon käytännesäännöissä esitetyt perusteet. Jäsenvaltiot vaativat asianmukaiset takeet, joilla estetään kyseisten tarvikkeiden käyttö vääriin tarkoituksiin, ja tarvittaessa vaativat niiden palauttamista. (2001)

2. Asevälitystoiminnan valvonta

COARM-työryhmässä on käytännesääntöjen soveltamisen yhteydessä keskusteltu useaan otteeseen aseiden välityksestä. Toisessa vuosikertomuksessa esitetyn aikomuksen mukaisesti jäsenvaltiot jatkoivat ja syvensivät neuvottelujaan asevälitystoiminnan valvontaa koskevista menettelyistä. Tätä varten ne sopivat joukosta asevälitystä koskevia suuntaviivoja, joita valtiot voisivat pyrkiä noudattamaan lainsäädännössään.

EU:n asukkaita ja yhteisöjä on syytä estää harjoittamasta asesiirtotoimintaa, jolla pyritään kiertämään kansallisella tasolla tai Euroopan unionissa, Yhdistyneissä Kansakunnissa tai Etyjissä sovittuja vientikieltoja taikka aseiden vientiä koskevien EU:n käytännesääntöjen vientiperusteita. Lisäksi olisi sovittava välineistä, joita tarvitaan tietojen vaihtamiseen sekä laillisesta että laittomasta välitystoiminnasta. Tämä vahvistaisi EU:n sisäistä yhteistyötä laittoman asekaupan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Valvonnan olisi katettava sellaisten henkilöiden ja yhteisöjen toiminta, jotka edustajina, toimiluvan haltijoina tai välittäjinä neuvottelevat tai organisoivat liiketoimia, joihin sisältyy aseiden ja puolustustarvikkeiden siirtämistä ulkomaiden välillä. Toimenpiteillä luodaan myös selkeät puitteet, joissa laillista välitystoimintaa voidaan harjoittaa.

Jotta vältettäisiin kansallisten suhtautumistapojen erilaisuudesta johtuvat vaikeudet ja helpotettaisiin sellaisten jäsenvaltioiden työskentelyä, jotka haluavat antaa tai kehittää kansallisen säännöstön, on tarkasteltu joitakin asevälittäjien valvontaa koskevia ehdotuksia. Asiasta on tehty seuraavat päätelmät.

Liiketoimiin, joihin kuuluu ostoa ja myyntiä (asevälittäjästä tulee aseiden tai puolustustarvikkeiden laillinen omistaja) tai välitystä (välittäjä ei itse omista tavaraa), olisi saatava toimilupa tai kirjallinen lupa sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, jossa välitystoiminta tapahtuu tai jossa välittäjät asuvat tai jonne he ovat sijoittautuneet. Toimilupa- tai lupahakemukset olisi tutkittava tapauskohtaisesti ottaen huomioon aseiden vientiä koskevien EU:n käytännesääntöjen perusteet.

Lisäksi jäsenvaltioiden olisi vakavasti harkittava asevälittäjien rekisteröintiä tai heidän velvoittamistaan hankkimaan toimintaansa kirjallinen lupa sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, jossa he asuvat tai jonne he ovat sijoittautuneet. Tutkittaessa pyyntöä saada lupa välitystoiminnan harjoittamiseen on syytä ottaa huomioon mahdollinen aikaisempi osallistuminen laittomaan toimintaan. Rekisteri- tai lupajärjestelmää ei pitäisi nähdä välitystoiminnan virallisena hyväksyntänä, mikä käykin selvästi ilmi siitä, että liiketoimiin vaaditaan edelleen yksittäinen tai yleinen lupa.

Alan lakisääteiseen valvontaan olisi yhdistettävä tehokkaat seuraamukset. Jäsenvaltiot voisivat vaihtaa tietoja lainsäädännöstä, rekisteröidyistä välittäjistä ja välittäjistä, joiden on todettu aiemmin osallistuneen laittomaan toimintaan, ja jatkaa asian käsittelyä COARM-työryhmässä, jotta määriteltäisiin tarkemmin muun muassa mahdolliset arviointiperusteet tarkasteltaessa välittäjäksi rekisteröitymistä tai välitystoiminnan harjoittamislupaa koskevia hakemuksia. (2001)

Jäsenvaltiot ovat COARM-työryhmässä koonneet ja käsitelleet kansallisissa lainsäädännöissään olevia oleellisia tietoja asevälityksen valvonnasta. Jäsenvaltiot ovat keskustelleet siitä, miten poliittista sitoutumista asevälityksen valvontaan voitaisiin vahvistaa jäsenvaltioiden keskuudessa ja laajemmassa yhteydessä. (2002)

COARM-työryhmä pääsi yhteisymmärrykseen ehdotuksesta yhteiseksi kannaksi aseiden välityksen valvonnasta. Neuvosto hyväksyi sen 23. kesäkuuta 2003 (yhteinen kanta 2003/468/YUTP aseiden välityksen valvonnasta). (2003)

3. Aineettomat teknologian siirrot

COARM-työryhmä totesi, että olisi harkittava yhteisessä luettelossa mainittuihin tavaroihin liittyvien ohjelmien ja teknologian siirtojen tehokkaan viranomaisvalvonnan aloittamista - kuten jotkut jäsenvaltiot jo tekevät - ja päätti jatkaa kysymyksen käsittelyä ottaen huomioon kaksikäyttötuotteiden alalla käydyt keskustelut. (2001)

4. Kauttakuljetus

Tapauksissa, joissa jäsenvaltiot edellyttävät lupaa EU:n yhteiseen puolustustarvikeluetteloon kuuluvien tarvikkeiden kauttakuljetukselta tai uudelleenlastaukselta, jäsenvaltioiden olisi otettava aseiden vientiä koskevat Euroopan unionin käytännesäännöt asianmukaisesti huomioon päättäessään kyseisistä lupahakemuksista. (2002)

5. Puolustustarvikkeiden luvanvarainen tuotanto

EU on huolissaan aseiden ja muiden puolustustarvikkeiden valvomattomien virtojen ja vakautta horjuttavien keskittymisten seurauksista sekä tällaisten tarvikkeiden tuotantoon tarvittavan teknologian ja valmiuksien leviämisestä, ja se on hyväksynyt toimenpiteitä aseiden vientivalvonnan yhtenäistämiseksi ja vahvistamiseksi, alan kansainvälisen yhteistyön edistämiseksi ja konfliktien estämiseksi. EU tunnustaa tältä osin aseviejämaiden erityisen vastuun. Palauttaen mieleen 8. kesäkuuta 1998 hyväksytyt aseiden vientiä koskevat EU:n käytännesäännöt jäsenvaltiot ovat sopineet siitä, että tarkasteltaessa vientilupahakemuksia, jotka koskevat valvotun teknologian tai tarvikkeiden vientiä ulkomaille yhteisessä puolustustarvikeluettelossa mainittujen tarvikkeiden tuotantoon, otetaan huomioon valmiin tuotteen mahdollinen käyttö tuotantomaassa ja vaara, että valmis tuote voidaan siirtää tai viedä epätoivotulle loppukäyttäjälle. (2002)

III KÄYTÄNNESÄÄNTÖJEN TOIMINTAOHJEISIIN LIITTYVÄT KÄYTÄNNÖT

Toimintaohjeiden 3 kohta

Jäsenvaltiot toimittavat diplomaattista tietä toisilleen yksityiskohtaisia tietoja käytännesääntöjen mukaisesti puolustustarvikkeilta evätyistä maastavientiluvista, sekä ilmoittavat luvan epäämiseen johtaneet syyt. Ilmoitettavat yksityiskohtaiset tiedot ovat proformalaskuluonnoksen muodossa liitteessä A. Ennen kuin jäsenvaltio myöntää luvan, jonka toinen jäsenvaltio on evännyt tai toiset jäsenvaltiot ovat evänneet olennaisesti samankaltaisen siirron osalta viimeisten kolmen vuoden aikana, se neuvottelee ensin luvan evänneen jäsenvaltion tai evänneiden jäsenvaltioiden kanssa. Jos jäsenvaltio neuvottelujen jälkeen kuitenkin päättää myöntää luvan, se ilmoittaa asiasta luvan alun perin evänneelle jäsenvaltiolle tai evänneille jäsenvaltioille ja antaa yksityiskohtaisen selvityksen perusteluistaan. Päätös puolustustarvikkeen siirrosta tai siirron epäämisestä on kunkin jäsenvaltion omassa harkinnassa. Katsotaan, että kyseessä on "luvan epääminen", kun jäsenvaltio on kieltäytynyt antamasta lupaa asianomaisen puolustustarvikkeen myyntiin tai vientiin, jos myynti olisi muutoin tapahtunut, tai tekemästä asiaa koskevaa sopimusta. Tätä varten epäämisenä, josta on ilmoitettava, voidaan kansallisten menettelyjen mukaisesti pitää kieltäytymistä antamasta lupaa aloittaa neuvottelut tai kielteistä vastausta viralliseen, tiettyä tilausta koskevaan alustavaan tiedusteluun.

1. Epäämisilmoitukset ja neuvottelut

Epäämisilmoituksia varten otetaan käyttöön sarjanumero, joka osoittaa alkuperämaan ja kielteisen päätöksen numeron (lisäksi mainitaan kyseisestä jäsenvaltiosta yhteisössä käytössä oleva kirjainyhdistelmä sekä vuosi).

Kielteisistä päätöksistä, joihin vielä voidaan hakea muutosta kansallisten menettelyjen nojalla, ilmoitetaan käytännesääntöjen mukaisesti asiaa koskevalla maininnalla.

Voimassa olevien lupien peruuttamispäätökset käsitellään samalla tavalla kuin lupahakemuksiin annettavat kielteiset päätökset.

Epäämisilmoitukset, jotka on toimitettu kansainvälisille vientivalvontajärjestelyille, toimitetaan myös käytännesääntöjen epäämisilmoituksina, jos ne liittyvät käytännesääntöjen soveltamisalaan.

Toimintaohjeiden 3 kohdassa tarkoitetulle neuvottelumenettelylle asetetaan neuvottelupyynnön vastaanottamispäivästä alkava kahden-neljän viikon määräaika, ellei asianomaisten osapuolten kesken sovita muusta ajanjaksosta.

Kun yleinen asevientikielto poistetaan, yksinomaan siihen perustuneet epäämisilmoitukset raukeavat, ellei päätökset antanut maa uusi niitä yhden kuukauden kuluessa käytännesääntöjen muiden perusteiden nojalla.

Epäämisilmoituksen olisi sisällettävä seuraavat tiedot:

- määrämaa

- kyseessä olevan tarvikkeen yksityiskohtainen kuvaus (sekä vastaava yhteisen luettelon numero)

- ostaja (täsmennettävä, onko ostajana valtion laitos, poliisivoimat, maavoimat, merivoimat, ilmavoimat tai puolisotilaalliset joukot vai onko ostajana yksityishenkilö (luonnollinen tai oikeushenkilö), ja jos epääminen perustuu perusteeseen 7, kyseisen luonnollisen tai oikeushenkilön nimi)

- loppukäytön kuvaus

- epäämisen syyt (joissa olisi mainittava perusteen tai perusteiden numeron lisäksi myös ne tekijät, joille ratkaisu perustuu)

- epäämisen päivämäärä (tai tieto epäämisen voimaantulopäivästä, jos se ei vielä ole voimassa).

Lisäksi olisi ilmoitettava luvan epääminen vientitoimitukselta, joka on olennaisesti samankaltainen kuin toinen vientitoimitus, jolta jokin toinen jäsenvaltio on jo ilmoittanut evänneensä luvan.

Neuvottelut aloittaneen jäsenvaltion olisi järjestelmällisesti ilmoitettava ilmoituksen antaneelle valtiolle lopullisesta päätöksestään riippumatta siitä, myönnetäänkö vai evätäänkö sillä lupa.

Vaikka yli kolme vuotta vanhojen epäämisilmoitusten osalta neuvotteluvelvollisuus lakkaa käytännesääntöjen mukaisesti kolmen vuoden jälkeen, epäämisilmoitus ei vanhene, vaan se voi olla tärkeä tietolähde. (2000)

2. Keskustelu luvista, jotka on myönnetty aiemmasta epäämisestä huolimatta

Tapaukset, joissa luvan epäämisen johdosta aloitettu neuvonpito johtaa myönteiseen päätökseen, voisivat olla erityisen hyödyllistä aineistoa keskusteltaessa käytännesääntöjen perusteiden tulkinnasta ja edistää tällä tavoin lähentymistä tavanomaisten aseiden viennin alalla.

Kyseiset tapaukset voivat johtua tilanteen muuttumisesta määrämaassa, ja/tai niissä voi tulla ilmi perusteiden erilaisia tulkintoja. Tätä varten jäsenvaltiot, jotka päättävät olla ottamatta huomioon kielteistä päätöstä, suostuvat, siinä määrin kuin kansalliset näkökohdat sen sallivat, antamaan luottamuksellisesti päätöstä koskevia tietoja paitsi luvan evänneelle valtiolle (kuten toimintaohjeissa määrätään) myös kaikille jäsenvaltioille COARM-työryhmässä. (2001)

3. "Olennaisesti samankaltaisen vientitoimituksen" käsite

COARM-työryhmä pääsi keskusteluissaan seuraavaan yhteiseen näkemykseen:

Soveltamalla päivittäisessä toiminnassa käytännesäännöissä määrättyä epäämismekanismia saadaan kokemusta, jonka perusteella voidaan selkeästi määritellä, mitä "olennaisesti samankaltaisella vientitoimituksella" tarkoitetaan.

Toimintaa helpotetaan hyväksymällä vientitoimitusten arviointia koskeva yleinen lähestymistapa ja ensi vaiheessa "olennaisesti samankaltaisen" käsitteen laaja tulkinta. Tätä koskevassa neuvonpidossa saatavien kokemusten perusteella voidaan asteittain laatia käsitteen tarkempi määritelmä.

Prosessin vauhdittamiseksi neuvonpidon aloittanut jäsenvaltio pyrkii COARM-työryhmässä vaihtamaan muiden EU:n jäsenvaltioiden kanssa tietoja tapauksista, joissa neuvonpito on osoittanut, että kaksi vientitoimitusta ei ole olennaisesti samankaltaisia. Tietojenvaihdossa on otettava huomioon kansalliset näkemykset, ja sen on oltava luottamuksellista. Neuvonpitomekanismin mukaan kyseisiä tapauksia ei pidetä kilpailijoille annettuina mahdollisuuksina käyttää hyväksi vientiluvan epäämistä. (2000)

Toimintaohjeiden 4 kohta

EU:n jäsenvaltiot pitävät kyseiset kiellot ja neuvottelut luottamuksellisina eikä niitä käytetä kaupallisen edun tavoitteluun.

1. Neuvottelujen luottamuksellisuus

Jäsenvaltiot ovat tarkastelleet neuvottelumenettelyjä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ja erityisesti ongelmia, jotka liittyvät neuvotteluilta edellytettävään luottamuksellisuuteen, joka ei saisi kuitenkaan olla ristiriidassa käytännesääntöjen perustana olevan avoimuustavoitteen kanssa. (2000)

Toimintaohjeiden 5 kohta

EU:n jäsenvaltiot pyrkivät hyväksymään mahdollisimman pian yhteisen luettelon puolustustarvikkeista, joita käytännesäännöt koskevat, samankaltaisten kansallisten ja kansainvälisten luetteloiden perusteella. Siihen saakka käytännesääntöjä sovelletaan kansallisten vientivalvontaluetteloiden perusteella sisällyttäen niihin tarvittaessa osia asiaa koskevista kansainvälisistä luetteloista.

1. Yhteinen puolustustarvikeluettelo

Neuvosto hyväksyi yhteisen puolustustarvikeluettelon 13. kesäkuuta 2000, ja se julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 8. heinäkuuta 2000. Neuvosto päätti julkistaa luettelon käytännesääntöjen perustana olevan laajaa avoimuutta koskevan periaatteen mukaisesti.

Jäsenvaltiot käyttävät vastedes yhteistä luetteloa viitteenä antaessaan epäämisilmoituksia (takautuva vaikutus jo annettujen epäämisilmoitusten osalta), mikä selventää ja yksinkertaistaa jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa näissä asioissa.

Kaikille jäsenvaltioille ilmoitetaan edelleen luvan epäämisestä sellaisilta puolustustarvikkeilta, jotka kuuluvat jäsenvaltioiden kansallisen valvonnan piiriin mutta jotka eivät ole edellä mainitussa luettelossa. Jäsenvaltiot, jotka eivät valvo kyseisiä tarvikkeita, ilmoittavat siitä muille.

Yhteinen puolustustarvikeluettelo on yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alan poliittinen sitoumus. Kaikki jäsenvaltiot ovat näin ollen poliittisesti sitoutuneet varmistamaan, että ne voivat kansallisen lainsäädäntönsä nojalla valvoa kaikkien luettelossa tarkoitettujen tuotteiden vientiä. Yhteinen puolustustarvikeluettelo toimii mallina jäsenvaltioiden kansallisille puolustustarvikeluetteloille mutta se ei suoraan korvaa niitä.

Yhteinen puolustustarvikeluettelo kehittyy jatkuvasti, ja jäsenvaltiot päivittävät sitä säännöllisesti COARM-työryhmässä.

Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tukevansa toimia, joilla niitä yhteiseen puolustustarvikeluetteloon kuuluvia tarvikkeita, jotka eivät ole Wassenaarin luettelossa, ehdotetaan tarkasteltavaksi Wassenaarin järjestelyn puitteissa. (2000)

COARM-työryhmä sopi siitä, että puheenjohtajavaltiot järjestävät määräajoin (teknisen asiantuntijatason) erityiskokouksia, joissa päätetään EU:n yhteisen puolustustarvikeluettelon ajanmukaistamisesta, jotta voidaan ottaa huomioon Wassenaarin luetteloon tehdyt muutokset, koordinoida jäsenvaltioiden kantoja ja sopia mahdollisista yhteisistä muutosehdotuksista Wassenaarin luetteloon. (2002)

COARM-työryhmä sopi siitä, että Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa julkaistaan yhteisen luettelon päivitetty versio, jossa otetaan huomioon Wassenaarin järjestelyn puitteissa sovitut muutokset, jotka on tehty EU:n yhteisen puolustustarvikeluettelon julkaisemisen jälkeen heinäkuussa 2000. (2003)

2. Turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitettujen muiden kuin puolustustarvikkeiden viennin valvonta

COARM-työryhmä sitoutui laatimaan yhteisen luettelon turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitetuista muista kuin puolustustarvikkeista. Näiden vientiä olisi valvottava käytännesääntöjen toisen perusteen nojalla, joka koskee ihmisoikeuksien kunnioittamista lopullisessa määrämaassa. Komissio on nyt ilmoittanut antavansa ehdotuksen yhteisön järjestelystä, jolla voitaisiin valvoa sisäisiin sortotoimiin mahdollisesti käytettävien muiden kuin puolustustarvikkeiden vientiä. (2001)

Komissio antoi ehdotuksen neuvoston asetukseksi tiettyjen sellaisten laitteiden ja tuotteiden kaupasta, joita voi käyttää kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanoon, kidutukseen ja muuhun julmaan, epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun tai rangaistukseen (KOM(2002) 770 lopull., 30. joulukuuta 2002). Ehdotusta tarkastellaan parhaillaan kaupallisten asioiden työryhmässä. (2003)

Toimintaohjeiden 7 kohta

Tehdäkseen nämä säännöt mahdollisimman tehokkaiksi EU:n jäsenvaltiot työskentelevät YUTP:n puitteissa lujittaakseen yhteistyötään ja edistääkseen lähentymistään tavanomaisten aseiden viennin alalla.

1. Muutoksenhakumenettelyt

COARM-työryhmä keskusteli mahdollisista muutoksenhakumenettelyistä puolustustarvikkeiden viennin osalta (2001).

2. Loppukäyttäjätodistukset

Jäsenvaltiot sopivat yhteisistä perustiedoista, jotka olisi sisällytettävä loppukäyttäjätodistukseen, jota jäsenvaltiot voivat edellyttää yhteiseen puolustustarvikeluetteloon kuuluvien tarvikkeiden vienniltä. Jäsenvaltiot laativat luettelon myös muista tiedoista, joita voidaan edellyttää niiden kansallisen lainsäädännön nojalla.

Loppukäyttäjätodistuksissa on oltava ainakin seuraavat tiedot:

- Viejän tiedot, vähintään nimi, osoite ja toiminimi

- Loppukäyttäjän tiedot, vähintään nimi, osoite ja toiminimi. Jos kyseessä on vientitoimitus yritykselle, joka myy tarvikkeet edelleen paikallisilla markkinoilla, kyseinen yritys katsotaan loppukäyttäjäksi.

- Lopullinen määrämaa

- Kuvaus vietävistä tarvikkeista (tyyppi, ominaisuudet) tai maininta lopullisen määrämaan viranomaisten kanssa tehdystä sopimuksesta

- Vietävien tarvikkeiden määrä ja/tai arvo

- Loppukäyttäjän allekirjoitus, nimi ja asema

- Loppukäyttäjätodistuksen päivämäärä

- Loppukäyttöä ja/tai jälleenviennin kieltämistä koskeva lauseke (2002)

- Tarvikkeiden loppukäyttöä koskeva ilmoitus (2003)

Jäsenvaltiot voivat kansallisen lainsäädäntönsä nojalla edellyttää lisäksi mm. seuraavia tietoja:

- Lauseke, jolla estetään loppukäyttäjätodistuksen kattamien tarvikkeiden jälleenvienti. Tällaisessa lausekkeessa voisi olla mm.

- yksinkertainen jälleenvientikielto

- määräys siitä, että jälleenviennin edellytyksenä on alkuperäisen viejämaan viranomaisten kirjallinen lupa

- määräys siitä, että jälleenvienti on sallittua ilman viejämaan viranomaisten kirjallista lupaa tiettyihin loppukäyttäjätodistuksessa mainittuihin maihin.

- Tarvittaessa sitoumus siitä, että vietäviä tarvikkeita ei käytetä muihin kuin ilmoitettuihin tarkoituksiin

- Tarvittaessa sitoumus siitä, että tuotteita ei käytetä kemiallisten, biologisten tai ydinaseiden kehittämiseen, valmistamiseen tai käyttöön tai sellaisiin ohjuksiin, joilla voidaan laukaista tällaisia aseita

- Tarvittaessa välittäjän täydelliset tiedot

- Jos tuotteiden lopullisen määrämaan hallitus antaa loppukäyttäjätodistuksen, viejämaan viranomaiset vahvistavat todistuksen, jotta allekirjoitus ja allekirjoittajan toimivalta tehdä sitoumuksia maansa hallituksen puolesta voidaan tarkistaa. (2002)

3. Jäsenvaltioiden kantojen koordinointi

Euroopan unionin keskinäinen koordinointi toimi esimerkillisen hyvin New Yorkissa 9.-20. heinäkuuta 2001 pidetyssä Yhdistyneiden Kansakuntien konferenssissa pienaseiden laittomasta kaupasta, sillä Euroopan unioni oli ainoa maaryhmä, joka esitti yleisen toimintasuunnitelman.

Lisäksi EU esiintyi hyvin näkyvästi konferenssin valmistelukomiteoissa ja esitti näkökantansa keskitetysti puheenjohtajavaltion välityksellä ilmaistakseen selkeästi pyrkimyksensä alalla. (2001)

Toimintaohjeiden 8 kohta

Kukin EU:n jäsenvaltio jakaa puolustustarvikevientiään ja käytännesääntöjen täytäntöönpanoa koskevan vuosikertomuksen luottamuksellisesti muille EU:n kumppaneille. Näitä kertomuksia käsitellään YUTP:n puitteissa vuosittain pidettävässä kokouksessa. Kokouksessa arvioidaan myös käytännesääntöjen toimintaa, määritetään kohdat, joihin on tehtävä parannuksia, ja annetaan neuvostolle konsolidoitu kertomus, jonka laatimiseen jäsenvaltiot osallistuvat.

1. Kansallisten selvitysten yhdenmukaistaminen

Jäsenvaltiot sopivat siitä, että julkisessa selvityksessä esitetään tiedot jaoteltuna vastaanottavan maan, vientilupien määrän ja arvon sekä itse viennin arvon (jos käytettävissä) mukaan. Selvityksessä esitetään myös kunkin jäsenvaltion antamien epäämisilmoitusten määrä ja kaikkien jäsenvaltioiden kunkin määrämaan osalta epäämien vientilupien määrä sekä ilmoitetaan epäämisen perusteet ja se, miten usein mihinkin perusteeseen on vedottu. (2002)

Toimintaohjeiden 9 kohta

EU:n jäsenvaltiot arvioivat tarvittaessa yhdessä YUTP:n puitteissa EU:n jäsenvaltioiden aseviennin mahdollisten tai nykyisten vastaanottajamaiden tilannetta käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden pohjalta.

1. Neuvonpito COARM-työryhmässä

Valtuuskunnat voivat ottaa COARM-työryhmässä keskusteltavaksi yksittäisiä asevientitapahtumia, jos tätä pidetään kansallisten luvanmyöntämismenettelyjen kannalta hyödyllisenä. (1999)

Jäsenvaltiot jatkavat tietojen vaihtoa Yhdistyneiden Kansakuntien, Euroopan unionin ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön määräämien asevientikieltojen kansallisista tulkinnoista.

Jäsenvaltiot kehittävät samanaikaisesti yhteisiä näkemyksiä kansallisista politiikoista, jotka koskevat aseiden viennin valvontaa tiettyihin maihin tai tietyille alueille, joita asevientikielto ei koske, mutta jotka edellyttävät erityistä tarkkaavaisuutta (sisäinen tai ulkoinen konflikti, ihmisoikeustilanne jne.). (2000)

2. Tietojenvaihdon kehittäminen kansallisista aseiden vientivalvontapolitiikoista, jotka koskevat tiettyjä erityistä varovaisuutta vaativia maita tai alueita

Tietojenvaihdon aineellisena perustana on käytännesääntöjen mukaisten epäämisilmoitusten merkittävä määrä. Tätä aineistoa on myös täydennetty vaihtamalla kaikkien jäsenvaltioiden kesken säännöllisesti ja järjestelmällisesti näkemyksiä ja tietoja tietyistä maista ja alueista COARM-työryhmässä. (2001)

Toimintaohjeiden 11 kohta

EU:n jäsenvaltiot pyrkivät kaikin tavoin kannustamaan muita aseviejämaita yhtymään näiden käytännesääntöjen periaatteisiin.

1. Kolmannet maat

Euroopan unionin ulkopuolisille maille, jotka ovat ilmoittaneet noudattavansa käytännesääntöjen periaatteita ja perusteita ja jotka ovat nyt mukana Euroopan puolustusteollisuuden rakennemuutoksessa, on annettava oikeus osallistua käytännesääntöjen periaatteiden ja perusteiden jatkuvasti kehittyvään tulkintaan. Tämä ei merkitse pääsyä käytännesääntöjen toimintaohjeissa tarkoitettujen menettelyjen aikana toimitettaviin tietoihin.

Euroopan unioni ja jäsenvaltiot kannustavat edelleen muita puolustustarvikkeiden viejävaltioita liittymään käytännesääntöjen periaatteisiin. (2001)

Käytännesäännöt ovat olleet ensisijaisena aiheena kaikissa kolmansien maiden kanssa käytävään poliittiseen vuoropuheluun kuuluvissa neuvotteluissa.

Amerikan yhdysvaltojen kanssa jatketaan neuvotteluja Euroopan unionin ja Amerikan yhdysvaltojen joulukuussa 2000 valtioiden vastuusta ja avoimuudesta puolustustarvikkeiden viennissä antaman julistuksen jatkotoimista. (2002)

2. Kolmansien maiden sitoutuminen

Jäsenvaltiot sopivat, että vientilupien epäämistä koskevia tietoja vaihdetaan koosteena assosioituneiden maiden kanssa ja että näitä maita rohkaistaan vastaavasti ilmoittamaan jäsenvaltioille epäämistään vientiluvista. Kyseiset tiedot jaetaan puheenjohtajavaltion välityksellä, ja niissä ilmoitetaan seuraavat asiat: määrämaa, lyhyt kuvaus tarvikkeista ja puolustustarvikeluettelon mukainen luokitus, loppukäyttäjän luokitus hallituksen virastoksi tai yksityiseksi tahoksi sekä vientiluvan epäämisen syyt (EU:n käytännesääntöjen perusteet). (2002)

LIITTEEN liite

Tavanomaisten aseiden vientiä koskevat tiedot ja käytännesääntöjen täytäntöönpano jäsenvaltioissa 1. tammikuuta ja 31. joulukuuta 2002 välisenä aikana

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>