Tämän kertomuksen oheisasiakirjana olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa on meristrategiadirektiivin yhdentoista laadullisen kuvaajan pohjalta tehty yksityiskohtainen analyysi jokaisen jäsenvaltion seurantaohjelmasta sekä erityisiä ohjeita jokaiselle jäsenvaltiolle.

Tällä kertomuksella täydennetään komission vuoden 2014 kertomusta. Tarkoituksena on kuvata, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet meristrategiadirektiivin täytäntöönpanon yhdenmukaisuuden ja johdonmukaisuuden parantamisessa, jotta EU:n merivesillä voidaan saavuttaa ympäristön hyvä tila viimeistään vuonna 2020.

Täytäntöönpanon seuraavassa vaiheessa jäsenvaltioiden tuli laatia seurantaohjelmat ja panna ne täytäntöön heinäkuuhun 2014 mennessä. Jäsenvaltioiden tuli myös ilmoittaa seurantaohjelmista komissiolle kolmen kuukauden kuluessa niiden laatimisesta. Seurantaohjelmilla on tarkoitus arvioida merivesien ympäristön tilaa ja edistymistä ympäristötavoitteiden saavuttamisessa.

sellaisten toimenpiteiden tai toimien määrittäminen, jotka on toteutettava ympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi tai ylläpitämiseksi.

EU:n meristrategiadirektiivillä luodaan puitteet jäsenvaltioiden toimenpiteille, jotka ovat tarpeen ympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi tai ylläpitämiseksi kaikilla EU:n merivesillä vuoteen 2020 mennessä. Tämän tavoitteen saavuttaminen tarkoittaa, että EU:n meret ovat puhtaita, terveitä ja tuottavia ja että meriympäristön käyttö on kestävää. Direktiivi sisältää yksitoista laadullista kuvaajaa, joiden avulla voidaan määrittää, miltä sellaisen ympäristön tulisi näyttää, jonka tila on arvioitu hyväksi. Merivesien hyvän ekologisen tilan arvioinnissa käytettävistä perusteista ja menetelmästandardeista annetussa komission päätöksessä 2010/477/EU annetaan jäsenvaltioille ohjeita tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

Seurantatoimista 59 % liittyy jäljellä oleviin kahdeksaan kuvaajaan, joista energian ja vedenalaisen melun sekä meren antimien epäpuhtaustasojen (kuvaajat 11 ja 9, kumpikin 4 % seurantatoimista), tulokaslajien (kuvaaja 2, 5 %) sekä roskaantumisen ja hydrografisten muutosten (kuvaajat 10 ja 7, kumpikin 6 %) seuranta on suhteellisen vähäistä. Vesien epäpuhtauksien (kuvaaja 8, 13 %), rehevöitymisen (kuvaaja 5, 11 %) ja kaupallisesti hyödynnettävien kalojen (kuvaaja 3, 9 %) seuranta on toteutettu paremmin.

Biologisen monimuotoisuuden seurannan (kuvaajat 1, 4 ja 6) osuus toimista on 41 %. Biologiseen monimuotoisuuteen keskittyminen syynä voi selittyä sillä, että seurantatyötä tehdään muiden EU:n säädösten, kuten lintudirektiivin, luontotyyppidirektiivin, vesipolitiikan puitedirektiivin, uimavesidirektiivin, nitraattidirektiivin ja yhteisen kalastuspolitiikan asetuksen, seurannan puitteissa. Näihin säädöksiin sisältyy seurantavaatimuksia, jotka liittyvät suoraan meristrategiadirektiivin kuvaajiin. Esimerkiksi lintudirektiivissä säädetään, että jäsenvaltioiden on otettava huomioon erityistoimenpiteillä suojeltavien luonnonvaraisten lintujen kantojen kehityssuunnat ja muutokset. Merilintujen populaatioiden, koon ja runsauden seuranta jäsenvaltioissa täyttää siis sekä lintudirektiivin että meristrategiadirektiivin vaatimukset.

Koska ohjelmissa ja niiden toiminnassa on päällekkäisyyksiä, eri seurantatoimien yhteenlaskettu osuus on yli 100 %.

Oheisasiakirjana olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa on myös erillinen liite, jossa on arviointi joistakin meristrategiadirektiivin ensimmäisessä täytäntöönpanovaiheessa raportoiduista tekijöistä niille jäsenvaltioille, jotka olivat toimittaneet tietonsa myöhässä, eli Bulgarialle, Kroatialle ja Maltalle sekä Portugalille Makaronesian osa-alueen (Azorit ja Madeira) ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle läntisen Välimeren osa-alueen (Gibraltaria ympäröivät vedet) osalta.

Viisi jäsenvaltiota ei kuitenkaan ole joko ilmoittanut lainkaan suunnitelmistaan tai on ilmoittanut, että seurantaohjelmat eivät ole täysimääräisesti käynnissä edes vuoden 2020 jälkeen, vaikka jäsenvaltioiden olisi saavutettava ympäristön hyvä tila vuoteen 2020 mennessä.

Jäsenvaltioiden raporttien perusteella tilanteen voidaan olettaa paranevan ajan myötä asteittain: vuoteen 2018 mennessä yhdeksän jäsenvaltion ohjelmissa huomioidaan kaikki (tai lähes kaikki) kuvaajaluokat, ja yhteensä viidentoista jäsenvaltion ohjelmat ovat käynnissä vuoteen 2020 mennessä. Useimmat jäsenvaltiot ovat määrittäneet vuoden 2020 ajankohdaksi, jolloin valtaosa niiden seurantaohjelmista on pantu täysimääräisesti täytäntöön. Tyytyväisyyteen on siten aihetta ainoastaan siinä mielessä, että meristrategiadirektiivin mukaisen seurannan voidaan olettaa olevan täysimääräisesti käynnissä kyseiseen ajankohtaan mennessä.

Viisi jäsenvaltiota ilmoitti, että niillä oli vuonna 2014 käynnissä melkein kaikkiin kuvaajaluokkiin liittyviä seurantaohjelmia. Neljässä jäsenvaltiossa ei ollut vuonna 2014 käynnissä olevia seurantaohjelmia. Seurantaohjelmat olivat yleisesti ottaen vain osittain riittäviä heinäkuussa 2014, jolloin niiden olisi meristrategiadirektiivin 5 artiklan 2 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaan pitänyt olla laadittuna ja täytäntöönpantuna. Jäsenvaltioilla on sen vuoksi huomattavia aukkoja vuoden 2018 arviointiin vaadittavissa tiedoissa, joiden perusteella voidaan arvioida kehitystä kohti ympäristön hyvän tilan ja ympäristötavoitteiden saavuttamista.

Tulokaslajeja (kuvaaja 2) ja vedenalaista melua (kuvaaja 11) koskevia seurantaohjelmia on nopeutettava huomattavasti, jotta voidaan taata niiden asianmukainen kattavuus ottaen huomioon meristrategioiden päivitys vuoteen 2018 mennessä ja tavoite saavuttaa ympäristön hyvä tila viimeistään vuonna 2020. Lisäponnistelut ovat tarpeen myös biologisen monimuotoisuuden kuvaajien (kuvaajat 1, 4 ja 6) osalta, erityisesti silloin, kun kuvaajat eivät sisälly olemassa olevan lainsäädännön soveltamisalaan.

Jäsenvaltioiden oli laadittava seurantaohjelmansa ja pantava ne täytäntöön 15. päivään heinäkuuta 2014 mennessä. Kaaviossa 3 näkyy vuoteen 2014, 2018 ja 2020 mennessä sekä vuoden 2020 jälkeen käytössä olevien seurantaohjelmien osuus kuvaajaluokittain. Vuonna 2014 jäsenvaltioiden eniten seuraamat kuvaajat olivat meren antimien epäpuhtaustasot (kuvaaja 9), kaupallisesti hyödynnettävät kalat (kuvaaja 3) ja rehevöityminen (kuvaaja 5). Jäsenvaltioiden arvioiden mukaan rehevöitymistä (kuvaaja 5), nisäkkäitä, matelijoita, kaloja ja pääjalkaisia (kuvaajat 1 ja 4) sekä epäpuhtauksia (kuvaaja 8) koskevat seurantaohjelmat ovat käynnissä viimeistään vuonna 2020. Kaupallisesti hyödynnettävien kalojen (kuvaaja 3), hydrografisten muutosten (kuvaaja 7), roskaantumisen (kuvaaja 10) sekä merenpohjan ja vesipatsaan elinympäristöjen (kuvaajat 1, 4 ja 6) osalta odotetaan, että lähes 90 prosenttia seurantaohjelmista on käynnissä viimeistään vuonna 2020.

Kuten edellä on selostettu, jäsenvaltioiden seurantaohjelmat liittyvät yleensä EU:n muussa lainsäädännössä edellytettyihin, jo olemassa oleviin ohjelmiin, mikä voi selittää rannikkovesien seurantatoimien suuren osuuden. Jäsenvaltioiden aluevesien ulkopuolella toteutettavia seurantaohjelmia on vähän. Tähän voi olla monia syitä, kuten seurantatoimien kustannukset ja tarve keskittyä tärkeimpiin paineisiin ja vaikutuksiin, joita tapahtuu lähellä rannikkoa.

Kuten kaaviosta 2 ilmenee, suurin osa (68 %) jäsenvaltioiden seurantatoiminnasta tapahtuu rannikkovesillä. Myös aluevesillä (57 %) ja yksinomaisella talousvyöhykkeellä (51 %) on paljon toimintaa. Vähiten seurantatoimia (6 %) on yksinomaisen talousvyöhykkeen ulkopuolisilla vesialueilla.

Teknisen arvioinnin perusteella komissio katsoo, että mitään jäsenvaltioiden seurantaohjelmaa ei voida pitää täysin tarkoituksenmukaisena eikä meristrategiadirektiivin vaatimukset täyttävänä. Puutteita on erityisesti siinä, miten seurataan ympäristön hyvän tilan saavuttamista. Neljän jäsenvaltion seurantaohjelmille annettiin arvosana ”enimmäkseen tarkoituksenmukainen”, ja kolmentoista muun ohjelmat saivat arvosanan ”osittain tarkoituksenmukainen”. Kolmen jäsenvaltion seurantaohjelmien ei katsottu olevan tarkoituksenmukaisia.

Useimmat jäsenvaltiot ovat tietoisia ohjelmissaan olevista puutteista ja tärkeimmistä alueista, joilla tarvitaan lisätoimia. Puutteita on havaittu yleisesti seurantamenetelmissä ja metodologisissa standardeissa (esim. merenpohjan ja vesipatsaan elinympäristöjen sekä epäpuhtauksien osalta), seurantatiedoissa ja tietämyksessä (esim. tulokaslajien (kuvaaja 2), hydrografisten muutosten (kuvaaja 7), merien roskaantumisen (kuvaaja 10) sekä vedenalaisen melun (kuvaaja 11) osalta).

Kaikkien jäsenvaltioiden seurantaohjelmien yhteenlaskettu osuus jokaisesta kuvaajaluokasta on esitetty kaaviossa 6. Kaaviossa esitettyjen tietojen perusteella arvioitiin, mitkä kuvaajaluokat kussakin jäsenvaltiossa on otettu huomioon. Tältä pohjalta esitetään päätelmiä siitä, voidaanko jäsenvaltion seurantaohjelmaa pitää enimmäkseen tai osittain tarkoituksenmukaisena vai riittämättömänä (kaavio 7).

Tulosten perusteella jäsenvaltion seurantaohjelmalle on annettu arvosana ”tarkoituksenmukainen”, ”enimmäkseen tarkoituksenmukainen” tai ”osaksi tarkoituksenmukainen” sen mukaan, miten hyvin se täyttää meristrategiadirektiivin ympäristön tilan arviointia koskevat vaatimukset.

Komissio arvioi jäsenvaltioiden seurantaohjelmien riittävyyden suhteessa meristrategiadirektiivin vaatimuksiin. Jokaisen jäsenvaltion seurantaohjelmaa koskevat tulokset esitellään yksityiskohtaisesti oheisasiakirjana olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa. Tämä tekninen arviointi on tehty jäsenvaltioiden seurantaohjelmien tärkeimpien osien perusteella. Siinä on erityisesti huomioitu seurantatoimien kohteena olevat näkökohdat ja parametrit, tiheys ja maantieteellinen soveltamisala.

Lisäponnisteluja tarvitaan, jotta voidaan varmistaa, että jäsenvaltiot keräävät kaikki ne tiedot, joiden avulla voidaan arvioida kehitystä kohti ympäristön hyvän tilan ja ympäristötavoitteiden saavuttamista. Jäsenvaltioiden on määrä toimittaa tiedot vuonna 2018. Tämä koskee erityisesti niitä kuvaajia, joiden osalta ei ole edistytty riittävästi, kuten tulokaslajien (kuvaaja 2), merten roskaantumisen (kuvaaja 10), vedenalaisen melun (kuvaaja 11) sekä biologisen monimuotoisuuden (kuvaajat 1, 4 ja 6) kuvaajia, jotka eivät kuulu nykyisten säädösten soveltamisalaan.

Samaa on havaittavissa siinä, miten hyvin jäsenvaltioiden seurantaohjelmissa huomioidaan ympäristötavoitteet, vaikka raporteissa mainituista aikatauluista ilmenee, että jäsenvaltiot arvioivat yleisesti ottaen seurantavaatimusten täyttyvän asianmukaisesti ennen vuotta 2020 (katso kaavio 5).

Yhdenmukaisuus EU:n muun lainsäädännön kanssa

Useimpien jäsenvaltioiden seurantaohjelmat pohjautuvat EU:n muusta lainsäädännöstä tai meriä koskevista alueellisista yleissopimuksista johtuviin toisiin seurantaohjelmiin. Vesipolitiikan puitedirektiivi, luontotyyppidirektiivi ja yhteisen kalastuspolitiikan asetus ovat esimerkkejä EU:n lainsäädännöstä, jotka liittyvät läheisimmin meristrategiadirektiivin seurantaohjelmiin. Tältä kannalta voidaan sanoa, että seurantaohjelmat ovat yleisesti ottaen yhdenmukaisia muiden asiaan liittyvien oikeudellisten velvoitteiden kanssa.

Merien roskaantumiseen (kuvaaja 10) ja vedenalaiseen meluun (kuvaaja 11) liittyvät seurantaohjelmat ovat ainoita seurantaohjelmia, jotka ovat käytössä ainoastaan meristrategiadirektiivin vuoksi.

Painopiste: Merien roskaantumisen seurantaohjelma Lähes kaikki tiedot toimittaneet jäsenvaltiot ovat laatineet merien roskaantumisen seurantaohjelmia, mikä on rohkaisevaa. Rantojen roskaantumisen seurantaohjelmat ovat alueellisesti riittävän kattavia ja seurantaa suoritetaan tarpeeksi tiheästi. Koillis-Atlantilla seurataan järjestelmällisesti myös rantautuneiden merilintujen syömiä roskia. Lähes kaikki merialueita koskevat seurantaohjelmat ovat riittävässä määrin yhdenmukaisia, ja niissä viitataan selkeästi kansainvälisiin ja alueellisiin standardeihin. Useimmat jäsenvaltiot soveltavat merien roskaantumista käsittelevän meristrategian teknisen asiantuntijaryhmän laatimia seurantaohjeita, joiden avulla ohjelmia voidaan yhdenmukaistaa. On kuitenkin useita aloja, joita on kiireellisesti parannettava. Esimerkiksi merenpohjassa ja veden pinnalla olevien roskien seuranta sekä mikroroskan seuranta on kaikkea muuta kuin riittävää. Roskaantumisen vaikutusta merieläimiin ja luontoon ei seurata järjestelmällisesti eikä vertailukelpoisesti. Käynnissä olevat ohjelmat eivät kata ihmisen merien roskaantumista aiheuttavan toiminnan paikantamista ja laajuutta. Roskille ja mikroroskille ei myöskään ole yleisesti hyväksyttyjä lähtötasoja tai kynnysarvoja, minkä vuoksi on hankala seurata, miten kehitys kohti ympäristön hyvän tilan saavuttamista etenee. Tämä vaikuttaa myös EU:n mahdollisuuksiin noudattaa sisäisiä (vuoteen 2020 ulottuva seitsemäs ympäristöä koskeva toimintaohjelma, kierrätystalouden toimintasuunnitelma) ja kansainvälisiä sitoumuksia.

Alueellinen johdonmukaisuus ja koordinointi

Jäsenvaltioiden seurantaohjelmia arvioitiin myös sen osalta, miten johdonmukaisia ne ovat direktiivin 4 artiklassa määritetyillä alueilla. Jäsenvaltiot ovat yleensä soveltaneet seurantaohjelmissaan alueellista koordinointia, erityisesti käyttämällä meristrategiadirektiivin mukaisen ympäristön tilan arvioimiseen meriä koskevissa alueellisissa yleissopimuksissa hyväksyttyjä indikaattoreita ja standardeja.

Tästä arvioinnista kävi ilmi, että Mustanmeren, Koillis-Atlantin ja Itämeren alueen jäsenvaltioiden toiminta on kohtuullisen tai erittäin johdonmukaista ja Välimeren alueella toiminnan johdonmukaisuus on vähäistä tai kohtuullista.

Tietyissä erityistapauksissa, kuten maantieteellisen soveltamisalueen tai seurattujen tekijöiden osalta, Mustanmeren, Koillis-Atlantin ja Itämeren alueen jäsenvaltioiden toiminta on arvioinnin perusteella erittäin johdonmukaista. Tämä koskee esimerkiksi epäpuhtauksien (kuvaajat 8 ja 9) sekä merien roskaantumisen (kuvaaja 10) seurantaa Itämeren ja Mustanmeren alueilla. Merialueiden seuranta vaikuttaa yleisesti ottaen olevan yhdenmukaisempaa Itämerellä ja Koillis-Atlantilla (jolla on yhteistyötä myös muiden kuin EU:n jäsenvaltioiden kanssa).

Jäsenvaltiot, joiden vedet kuuluvat Koillis-Atlantin alueeseen, ovat laatineet alueellisen tason seurantaohjelmia, joissa huomioidaan kaikki kuvaajat. Ohjelmien yhdenmukaisuutta on kuitenkin lisättävä esimerkiksi tulokaslajeissa (kuvaaja 2), joiden huomiointi on puutteellista: vain viisi jäsenvaltiota on ilmoittanut, että tämä kuvaaja sisältyy niiden seurantaohjelmiin.

Välimeren alueen jäsenvaltioiden on parannettava alueellisin toimin monien kuvaajien seurannan yhdenmukaisuutta. Tämä koskee esimerkiksi tulokaslajeja (kuvaaja 2) ja vedenalaista melua (kuvaaja 11).