Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta Saksalle soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 21 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste - 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin [1] 27 artiklan mukaisesti neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön kyseisestä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi.

[1] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/92/EY (EYVL L 260, 11.10.2003, s. 8).

2. Saksan hallitus on pyytänyt komissiolle osoitetulla kahdella kirjeellä, jotka on kirjattu saapuneeksi komission pääsihteeristössä 01.09.2003 ja 12.11.2003, lupaa soveltaa kolmea direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdasta poikkeavaa toimenpidettä.

3. Komissio ilmoitti Saksan hallituksen pyynnöstä muille jäsenvaltioille 09.12.2003 ja 24.01.2004 päivätyllä kirjeellä kuudennen arvonlisäverodirektiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

4. Direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan, sellaisena kuin sen sanamuoto on 28g artiklassa, säädetään, että useimmissa tapauksissa arvonlisäveroa on sisäisen järjestelmän mukaan velvollinen maksamaan verovelvollinen, joka suorittaa verollisen tavaroiden luovutuksen tai verollisen palvelun.

5. Saksan pyytämän poikkeustoimenpiteen tarkoituksena on siirtää arvonlisäveron maksuvelvollisuus vastaanottajalle seuraavissa tapauksissa: rakennustyön suoritukset (paitsi silloin, kun suoritusten vastaanottaja yksinomaan antaa vuokralle enintään kaksi asuntoa), rakennussiivouspalvelujen suoritukset ja kiinteän omaisuuden luovutukset silloin, kun luovuttaja on valinnut verotuksen kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohdan nojalla. Pyydetyt toimenpiteet on nähtävä toimenpiteinä, joiden tavoitteina on tietynlaisten veropetosten ja verojen kiertämisen estäminen mainituilla aloilla.

6. Saksan tilintarkastustuomioistuin on havainnut huomattavia arvonlisäverojen menetyksiä rakennusalalla ja rakennussiivousalalla. Nämä menetykset ovat syntyneet silloin, kun arvonlisävero on avoimesti laskutettu, mutta sitä ei ole tilitetty veroviranomaisille, vaikka suoritusten vastaanottaja on käyttänyt vähennysoikeuttaan. Näissä tapauksissa vastaanottajalta ei ole voitu evätä vähennysoikeutta eikä palvelujen suorittajaa ole voitu saattaa vastuuseen, koska se on ollut joko maksukyvytön tai tavoittamattomissa. Monissa tämäntyyppisissä tapauksissa palvelujen suorittajat ovat olleet tekaistuja yrityksiä ja ne ovat peitelleet toimiaan estääkseen veroviranomaisia kantamasta arvonlisäveroa. Näistä syistä verotukselliset ja muut kuin verotukselliset toimenpiteet, joilla on pyritty tiukentamaan näiden yritysten hallinnollista valvontaa, ovat epäonnistuneet. Saksan verohallinnon ongelmana on se, että se ei pysty yksilöimään säännösten vastaisesti toimivia toimijoita tai se tapahtuu niin myöhään, että arvonlisäveroa ei enää pystytä kantamaan. Tällaisten tapausten määrä on kasvanut siinä määrin, että on syytä ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin. Ehdotettu arvonlisäveron maksuvelvollisuuden siirto vastaanottajalle koskee ainoastaan yrityksiä, jotka voivat käyttää vähennysoikeutta, eikä yksityishenkilöitä. Se on rajattu kahteen tiettyyn alaan, joilla arvonlisäverojen menetykset ovat kasvaneet liian suuriksi. Samankaltainen poikkeus on jo myönnetty Itävallalle [2].

[2] Neuvoston päätös 2002/880/EY, 5.11.2002 (EYVL L 306, 8.11.2002, s. 24).

7. Saksan tilintarkastustuomioistuin on laatinut erityisraportin omaisuuden luovutuksista. Raportin mukaan tällaiset luovutukset ovat erityisen otollisia arvonlisäveropetoksille ja veronkierrolle silloin, kun luovuttaja on valinnut luovutuksen verolliseksi. Kiinteän omaisuuden luovutukset ovat kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan g ja h alakohdan mukaisesti itse asiassa verovapaita ja ne ovat verollisia vain silloin, kun luovuttaja käyttää valintaoikeuttaan ja tekee luovutuksen verollisena (kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohta). Arvonlisäverojen menetykset ovat johtuneet pääasiassa kahdesta toimintatyypistä. Ensimmäisessä tapauksessa luovuttaja on lähes maksukyvytön, minkä vuoksi sen päävelkoja, joka on tavallisesti pankki, kehottaa sitä myymään kiinteää omaisuuttaan ja käyttämään oikeuttaan tehdä tämä myynti verollisena. Myyntihinta arvonlisäveroineen siirretään sen jälkeen velkojalle, jolloin velkoja saa velalliseltaan maksuna enemmän kuin tavanomaisessa tilanteessa, jossa myyntitapahtuma on vapautettu arvonlisäverosta. Luovutuksen vastaanottaja voi käyttää verovähennysoikeuttaan ja luovuttaja jättää arvonlisäveron tilittämättä veroviranomaisille. Veroviranomaiset eivät voi kantaa arvonlisäveroa luovuttajalta, sillä se on tällä välin julistettu maksukyvyttömäksi. Toisessa tapauksessa vastaperustettu yritys hankkii kiinteää omaisuutta, jonka luovutuksesta myyjä laskuttaa arvonlisäveron, ja hankinnan tehnyt yritys käyttää vähennysoikeuttaan. Tämän jälkeen koko liiketapahtuma peruutetaan ja järjestellään uudelleen luovuttajan ja ostajan välillä solmitun sopimuksen velvoitteiden pohjalta. Luovuttaja ei ole peruuttamisen vuoksi velvollinen maksamaan arvonlisäveroa veroviranomaisille (kuudennen direktiivin 11 artiklan C kohdan 1 alakohta). Veronviranomaiset eivät pysty perimään ostajalta sen vähentämää arvonlisäveroa, koska kyseinen yritys on julistettu maksukyvyttömäksi. Kiinteä omaisuus on arvokasta, joten verotettava summa ja arvonlisäverojen menetykset ovat yksittäisessäkin liiketapahtumassa erityisen suuria. Havaittujen tapausten lukumäärän perusteella Saksan tilintarkastustuomioistuin arvioi menetykset miljoonien eurojen suuruisiksi. Verotuksen valintaoikeuden poistaminen kiinteän omaisuuden luovutuksen osalta ei ole hyvä ratkaisu. Kiinteän omaisuuden arvoon on usein kätkettynä arvonlisäveroa, joten valintaoikeuden säilyttäminen on tarpeen, jotta arvonlisäverojärjestelmä pysyisi neutraalina. Tätä taustaa vasten tarkasteltuna vaikuttaa siltä, että ehdotus arvonlisäveron maksuvelvollisuuden siirtämisestä vastaanottajalle on oikeastaan olosuhteisiin ja taloudellisen riskin poikkeukselliseen suuruuteen nähden tarkoituksenmukaisin ratkaisu. Sillä voidaan välttyä arvonlisäverojen menetyksiltä molemmissa edellä kuvatun kaltaisissa tapauksissa, koska veroviranomaiset eivät maksa kummallekaan liiketapahtumaan osalliselle taloudelliselle toimijalle. Ratkaisussa vältytään kaksinkertaiselta - sekä luovuttajaa että vastaanottajaa sitovalta - verovelvollisuudelta, joka kasvattaisi vastaanottajan taloudellista riskiä ja aiheuttaisi työläitä veronkantoprosesseja veroviranomaisille, jotka voisivat kääntyä vastaanottajan puoleen vasta silloin, kun kanto luovuttajalta on osoittautunut mahdottomaksi. Siinä ei myöskään synny verovastuuta sivulliselle, kuten notaarille, mikä voisi lisätä luovuttajan ja vastaanottajan kustannuksia. Käytännössä poikkeus koskisi ainoastaan verovelvollisten välisiä luovutuksia ja se olisi rajattu tietynlaisiin tapauksiin. Luovutusta koskevaa verotuksen valintaoikeutta käytettäisiin ainoastaan silloin, kun vastaanottaja voi käyttää vähennysoikeuttaan.

8. Edellä esitetyn johdosta komissio katsoo, että Saksan hallitukselle olisi annettava lupa soveltaa sen pyytämiä poikkeuksia.

Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta Saksalle soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 21 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverojärjestelmän yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY [3] ja erityisesti sen 27 artiklan 1 kohdan,

[3] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/92/EY (EYVL L 260, 11.10.2003, s. 8).

ottaa huomioon komission ehdotuksen [4],

[4] EUVL C [...], [...], s. [...].

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Saksan hallitus on pyytänyt komissiolle osoitetulla kahdella kirjeellä, jotka on kirjattu saapuneeksi komission pääsihteeristössä 01.09.2003 ja 12.11.2003, lupaa soveltaa kolmea direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdasta poikkeavaa toimenpidettä.

(2) Arvonlisäverojen menetykset ovat olleet huomattavia rakennusalalla ja rakennussiivousalalla, joilla arvonlisävero on avoimesti laskutettu, mutta sitä ei ole tilitetty veroviranomaisille, vaikka vastaanottaja on käyttänyt vähennysoikeuttaan. Säännösten vastaisesti käyttäytyviä toimijoita ei ole pystytty yksilöimään tai se on tapahtunut niin myöhään, että arvonlisäveroa ei enää ole voitu kantaa. Tällaisten tapausten määrä on kasvanut siinä määrin, että on syytä ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin. Ehdotettu arvonlisäveron maksuvelvollisuuden siirto vastaanottajalle koskee ainoastaan yrityksiä, jotka voivat käyttää vähennysoikeutta, eikä yksityishenkilöitä. Se on rajattu kahteen tiettyyn alaan, joilla arvonlisäveron menetykset ovat kasvaneet liian suuriksi. Samankaltainen poikkeus on jo myönnetty Itävallalle [5] .

[5] Neuvoston päätös 2002/880/EY, 5.11.2002 (EYVL L 306, 8.11.2002, s. 24).

(3) Arvonlisäveron menetyksiä on havaittu myös 13 artiklan B kohdan g ja h alakohdan mukaisissa kiinteän omaisuuden luovutuksissa, jotka ovat erittäin otollisia arvonlisäveropetoksille ja veronkierrolle silloin, kun luovuttaja on käyttänyt valintaoikeuttaan ja tehnyt luovutuksen verollisena. Kiinteä omaisuus on arvokasta, joten verotettava määrä ja arvonlisäveron menetykset ovat yksittäisessäkin liiketapahtumassa erityisen suuria. Valintaoikeuden säilyttäminen on tarpeen, jotta arvonlisäverojärjestelmä pysyisi neutraalina. Ehdotus arvonlisäveron maksuvelvollisuuden siirtämisestä vastaanottajalle on kiinteän omaisuuden luovutusta koskeviin olosuhteisiin ja taloudellisen riskin poikkeukselliseen suuruuteen nähden tarkoituksenmukaisin. Siinä vältytään kaksinkertaiselta - sekä luovuttajaa että vastaanottajaa sitovalta - verovelvollisuudelta, joka kasvattaisi vastaanottajan taloudellista riskiä ja aiheuttaisi työläitä veronkantoprosesseja veroviranomaisille eikä siinä myöskään synny verovastuuta sivulliselle, kuten notaarille, mikä voisi lisätä luovuttajan ja vastaanottajan kustannuksia. Käytännössä poikkeus koskisi ainoastaan verovelvollisten välisiä luovutuksia, joten se on rajattu tietynlaisiin tapauksiin.

(4) Kyseessä olevalla poikkeuksella ei ole vaikutusta viimeisessä kulutusvaiheessa kannettavan arvonlisäveron määrään eikä arvonlisäverosta kertyviin Euroopan yhteisöjen omiin varoihin,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Poiketen siitä, mitä säädetään direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, sellaisena kuin sen sanamuoto on direktiivin 28 g artiklassa, Saksalle annetaan 1 päivästä tammikuuta 2004 lupa määrätä tämän päätöksen 2 artiklassa tarkoitettujen suoritusten ja luovutusten vastaanottajat arvonlisäverovelvollisiksi.

2 artikla

Suoritusten tai luovutusten vastaanottaja voidaan määrätä arvonlisäverovelvolliseksi seuraavissa tapauksissa:

1. kun rakennustyön ja/tai rakennussiivouksen palveluja suoritetaan verovelvolliselle, ei kuitenkaan silloin kun suorituksen vastaanottaja yksinomaan antaa vuokralle enintään kaksi asuntoa.

2. kun 13 artiklan B kohdan g ja h alakohdan mukainen kiinteä omaisuus luovutetaan verovelvolliselle ja luovuttaja on käyttänyt oikeuttaan tehdä luovutus verollisena.

3 artikla

Tämän päätöksen voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2008.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu Saksalle.

Tehty Brysselissä [...].

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja