[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 22.7.2008

KOM(2008) 475 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaaminen – Petostentorjunta – Vuosikertomus 2007 [SEC(2008)2300] [SEC(2008)2301]

SISÄLLYSLUETTELO

Johdanto 4

1. Petostentorjunnan tulokset: tilastotiedot petoksista ja muista sääntöjenvastaisuuksista 5

1.1. Petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet, joista jäsenvaltiot ja komission yksiköt ovat ilmoittaneet vuonna 2007 5

1.1.1. Perinteiset omat varat 8

1.1.2. Maatalousmenot (EMOTR ja maaseuturahasto) 8

1.1.3. Rakennetoimet 9

1.1.4. Liittymistä valmisteleva rahoitus 10

1.1.5. Komission suoraan hallinnoimia menoja koskevat tilastot 11

1.2. OLAFin toimintaa koskevat tilastotiedot 12

2. Edistyminen vuonna 2007 12

2.1. Edistyminen tullin osa-alueella 12

2.1.1. Keskinäinen avunanto ensimmäisessä pilarissa 12

2.1.2. Kolmannen pilarin yleissopimukset ja kansalliset täsmätoimenpiteet 13

2.2. Savukkeiden salakuljetuksen ja väärentämisen torjunta 14

2.3. Sääntöjenvastaisuudet ja petosepäilyt suorien menojen osa-alueella 15

2.4. Uusi lähestymistapa, jossa petoksiin varaudutaan lainsäädännössä 15

2.5. Euron suojelu väärentämiseltä 16

2.6. Herkules II -ohjelma 16

2.7. Muut vuonna 2007 yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi toteutetut toimet 17

3. Tarkastukset petosten ja muiden sääntöjenvastaisuuksien havaitsemiseksi 19

3.1. Tarkastukset rakennerahastojen alalla 19

3.1.1. Valvontakehyksen parantaminen 19

3.1.2. Jäsenvaltioiden suorittamat hallintotarkastukset EAKR:n alalla 20

3.2. Valvontakehys maatalouden alalla 21

3.3. Perinteisten omien varojen valvonta 23

3.4. Asetuksen (Euratom, EY) N:o 2185/96 mukaiset paikan päällä suoritettavat tarkastukset ja todentamiset 24

4. Sääntöjenvastaisuuksia koskeviin menettelyihin ja päätöksiin sovellettava vanhentumisaika 25

4.1. Sääntöjenvastaisuuksia koskeviin menettelyihin sovellettava vanhentumisaika 26

4.2. Hallinnollisen seuraamuksen määräämisestä tehdyn päätöksen täytäntöönpanoon sovellettava vanhentumisaika 26

4.3. Hallinnollisen toimenpiteen (takaisinperintä) määräämisestä tehdyn päätöksen täytäntöönpanoon sovellettava vanhentumisaika 27

5. Takaisinperintä 27

5.1. Maatalous 27

5.2. Rakennerahastot 28

5.3. Omat varat 29

5.4. Suorat menot 30

5.5. Takaisinperintä OLAFin tutkimusten jälkeen 31

Johdanto

Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaaminen ja petostentorjunta ovat yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteistä vastuualuetta. Komissio laatii vuosittain yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa kertomuksen, jossa esitetään tilastot ja kerrotaan, mitä uusia toimia näiden EY:n perustamissopimuksen 280 artiklan mukaisten velvollisuuksien täyttämiseksi on toteutettu. Kertomus on osoitettu Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ja se julkaistaan[1].

Kertomuksen ensimmäisessä luvussa esitetään tilastotiedot sääntöjenvastaisuuksista , joista jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet toimintalohkoilla, joilla jäsenvaltiot toteuttavat talousarviota (maatalouspolitiikka, rakennerahastot ja liittymistä valmisteleva rahoitus eli noin 80 prosenttia talousarviosta), ja yhteisön omien varojen keräämisestä. Lisäksi esitetään arvio sääntöjenvastaisuuksista niillä toimintalohkoilla, joiden varoja komissio hallinnoi suoraan, ja luodaan katsaus Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) operatiiviseen toimintaan.

Tilastoihin on suhtauduttava hyvin varovaisesti. Ilmoitettu sääntöjenvastaisuus ei useimmissa tapauksissa ole petos (joka on tehty tarkoituksellisesti). Ilmoitettu petosepäily ei ole välttämättä tuomioistuimen päätöksellä vahvistettu petos. Kaikkia esitettyjä sääntöjenvastaisuuksia käsitellään parhaillaan, ja niihin sovelletaan erilaisia jatkotoimenpiteitä, kuten 3 ja 5 luvussa selostetaan.

Tässä kertomuksessa esitetyt luvut ovat väistämättä viitteellisiä ja alustavia eivätkä siis lopullisia. Ilmoitetut määrät kattavat varovaisuussyistä usein koko kyseisen toimen, koska sääntöjenvastaista osuutta ei ole vielä voitu määrittää tarkasti. Jäsenvaltioilla on velvollisuus ilmoittaa sääntöjenvastaisuuksista, mutta tämän velvollisuuden noudattaminen vaihtelee. Jäsenvaltiot vastaavat periaatteessa myös petosepäilyjen erottamisesta ilmoittamistaan sääntöjenvastaisuuksista. Vasta kun kansallisten viranomaisten käynnistämä, usein hyvinkin kauan kestävä oikeudenkäyntimenettely on päättynyt, voidaan todeta, onko kyseessä petos ja mikä on petoksen todellinen taloudellinen vaikutus. Voidakseen luokitella tapauksen lopullisesti petokseksi komission on saatava asiasta tieto jäsenvaltiolta (ilmoittaminen ei ole pakollista).

Kertomuksen toisessa luvussa käsitellään vuonna 2007 saavutettua edistymistä sekä petosten ennaltaehkäisyssä että petoksia ja muita sääntöjenvastaisuuksia koskevien syytetoimien ajamisessa.

Kolmas luku koskee tarkastuksia, joilla pyritään paljastamaan petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet . Rakennerahastoihin kohdistuvat tarkastukset ja erityisesti hallinnon tarkastukset ovat erityisen huomion kohteena. Neljännessä luvussa käsitellään vanhentumisaikoja, joita sovelletaan sääntöjenvastaisuuksiin kohdistuviin syytetoimiin ja hallinnollisista toimenpiteistä tai seuraamuksista tehtyjen päätösten täytäntöönpanoon. Näitä kohtia käsitellään lähinnä niiden vastausten pohjalta, joita jäsenvaltiot ovat antaneet asiaa koskevaan kyselyyn.

Viidennessä luvussa esitetään vuonna 2007 takaisinperityt määrät kaikilla talousarvion toimintalohkoilla. Niiden osalta voidaan esittää samantyyppisiä varauksia kuin 1 luvussa.

Kertomukseen liittyy kaksi komission yksiköiden valmisteluasiakirjaa[2].

PETOSTENTORJUNNAN TULOKSET: TILASTOTIEDOT PETOKSISTA JA MUISTA SÄÄNTÖJENVASTAISUUKSISTA

PETOKSET JA MUUT SÄÄNTÖJENVASTAISUUDET, JOISTA JÄSENVALTIOT JA KOMISSION YKSIKÖT OVAT ILMOITTANEET VUONNA 2007

Jäsenvaltiot velvoitetaan yhteisön lainsäädännössä ilmoittamaan epäillyistä petoksista ja muista sääntöjenvastaisuuksista, joita ne ovat havainneet niillä osa-alueilla, joilla ne toteuttavat talousarviota, ja yhteisön omien varojen keräämisessä. Kerätyt tiedot analysoidaan, ja niiden perusteella toteutetaan jatkotoimenpiteitä. Ne lisäävät tietoa sääntöjenvastaisuuksien vaikutuksista yhteisön talousarvioon.

On tärkeää erottaa toisistaan petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet. Sääntöjenvastaisuudesta on kyse, kun taloudellinen toimija rikkoo yhteisön säännöstä tai määräystä, minkä tuloksena yhteisöjen taloudellisille eduille aiheutuu vahinkoa[3]. Petos on sääntöjenvastaisuus, joka on tehty tahallisesti ja on rikoksena rangaistava[4]. Jäsenvaltiot ilmoittavat, mitkä niiden ilmoittamista sääntöjenvastaisuuksista ovat petosepäilyjä. Petoksen todellinen taloudellinen vaikutus voidaan mitata vasta oikeudenkäyntimenettelyn päätteeksi.

Perusteellinen analyysi jäsenvaltioiden ilmoittamista tiedoista esitetään sääntöjenvastaisuuksien tilastollista arviointia koskevassa komission yksiköiden asiakirjassa[5], jossa esitetään ensimmäistä kertaa myös tilastot komission yksiköiden havaitsemista petoksista ja muista sääntöjenvastaisuuksista niillä talousarvion toimintalohkoilla, joita toteutetaan suoraan keskitetysti.

Jäsenvaltioiden ilmoittamia sääntöjenvastaisuuksia koskevat päätelmät

- Ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä on vähentynyt kaikilla toimintalohkoilla rakennetoimia lukuun ottamatta.

- Sääntöjenvastaisuuksien arvioitu taloudellinen vaikutus on kasvanut kaikilla aloilla. Omien varojen ja maatalouden osalta osa kasvusta koskee aikaisempina vuosina tapahtuneita tai havaittuja sääntöjenvastaisuuksia, jotka on ilmoitettu vasta vuonna 2007. Menojen osalta uusien jäsenvaltioiden viimeaikainen liittyminen ja maksujen lisääntyminen näissä maissa selittää osan kasvusta. Taloudellinen vaikutus on pysynyt suhteellisen vakaana, jos sitä tarkastellaan prosenttiosuutena talousarviosta. Kymmenen uuden jäsenvaltion liittymistä valmistelevan rahoituksen ohjelmakauden päättyessä havaittiin useita sääntöjenvastaisuuksia, joiden vaikutus arvioidaan huomattavaksi.

- Menojen osalta petosepäilytapausten arvioitu vaikutus on pysynyt vakaana ja omien varojen osalta vaikutus on hieman pienentynyt. On muistettava, että on kyse ilmoitetuista petosepäilyistä, joita ei ole vielä vahvistettu tuomioistuimissa, ja että niiden todellinen taloudellinen vaikutus voidaan ilmoittaa vasta oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyjen päätyttyä takaisinperinnän ja rahoitusoikaisujen jälkeen.

- Suurin osa sääntöjenvastaisuuksista ilmoitetaan komissiolle säädetyssä määräajassa. Tehtävää kuitenkin riittää: maatalouden osalta ilmoituksen tekeminen kestää keskimäärin 1,2 vuotta ja rakennetoimien osalta 0,9 vuotta. Tietyt jäsenvaltiot ilmoittavat tapauksista hyvin usein huomattavalla viiveellä. Nopea ilmoittaminen on tehokkaiden jatkotoimien kannalta välttämätöntä.

- Yhä suurempi osa jäsenvaltioista tekee ilmoituksensa sähköisesti ja erityisesti käyttäen AFIS/ECR[6]-moduuleja, jotka komissio on asettanut käyttöön maataloutta ja rakennerahastoja koskevia ilmoituksia varten. Moduulien käyttö yksinkertaistaa tietojen käsittelyä ja parantaa niiden laatua ja vertailtavuutta. Eräät jäsenvaltiot tekevät edelleen ilmoituksensa paperilla tai sähköisesti käyttämättä kuitenkaan ECR-moduuleja.

- Kansallisten viranomaisten tekemän työn (ohjeistus, ilmoituksista vastaavan henkilöstön koulutus) ja ECR-moduulien käytön lisääntymisen ansiosta ilmoitusten laatu on edelleen parantunut kaikilla osa-alueilla. Tämä mahdollistaa seurannan parantamisen ja helpottaa tietojen strategista analysointia. Joissakin jäsenvaltioissa on edelleen parannettavaa, erityisesti sääntöjenvastaisuuksien luokittelemisessa.

Taulukko 1 – Sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä ja arvo – vuosi 2007

Osa-alue | Ilmoitetut sääntöjen-vastaisuudet | Sääntöjenvas-taisuuksien, ml. petosepäilyt, arvioitu taloudellinen kokonaisvaikutus (miljoonaa euroa) | Petosepäilyjen arvioitu taloudellinen vaikutus (miljoonaa euroa) |

2006[7] | 2007 | 2006 | 2007 | 2006 | 2007 |

Maatalous (EMOTR – tukiosasto) | 3 249 | 1 548 | 87 | 155 | 29,8 (~0,06 prosenttia osoitetuista varoista) | 44,8 (~0,1 prosenttia osoitetuista varoista) |

Rakennerahastot ja koheesiorahasto | 3 216 | 3 832 | 703 | 828 | 157,56 (~0,41 prosenttia osoitetuista varoista) | 141 (~0,31 prosenttia osoitetuista varoista) |

Liittymistä valmisteleva rahoitus | 395 | 332 | 14 | 32 | 1,57 (~0,03 prosenttia osoitetuista varoista) | 5 (~0,38 prosenttia osoitetuista varoista) |

Suorat menot | - | 411 | - | 33 | - | 18,1 (~0,17 prosenttia osoitetuista varoista[8]) |

Kaikki menot | 6 860 | 6 123 | 804 | 1 048 | 188,93 (~0,2 prosenttia menoista näillä neljällä toimintalohkolla) | 208,9 (~0,22 prosenttia menoista näillä neljällä toimintalohkolla) |

Omat varat[9] | 5 705 | 5 321 | 353 | 377 | 134,39 (~0,94 prosenttia omien varojen kokonaismäärästä) | 106,57 (~0,62 prosenttia omien varojen kokonaismäärästä[10]) |

Perinteiset omat varat

Ilmoitettujen sääntöjenvastaisuustapausten lukumäärä on pienentynyt 7 prosenttia (vuonna 2006 tapauksia oli 5 705 ja vuonna 2007 5 321). Arvioitu määrä (377 miljoonaa euroa) on noussut yli 6 prosenttia. Petosepäilyjen osuus ilmoitetuista sääntöjenvastaisuustapauksista on noin 23 prosenttia, ja niiden arvioitu taloudellinen vaikutus 106,57 miljoonaa euroa eli noin 0,62 prosenttia omien varojen kokonaismäärästä vuonna 2007 (vuonna 2006 määrä oli 134,39 miljoonaa euroa eli noin 0,94 prosenttia). On muistettava, että kyse on ilmoitetuista petosepäilyistä eikä tuomioistuinten vahvistamista tapauksista ja että todellista taloudellista vaikutusta ei ole vielä voitu todeta.

Tuotteet, joihin liittyi eniten sääntöjenvastaisuuksia, olivat aikaisempien vuosien tapaan elektroniikka- ja multimedialaitteet, erityisesti televisiot ja näytöt. Yleisimpiä sääntöjenvastaisuuksia olivat tuotteen luokitteleminen väärin ja väärät alkuperämerkinnät. Toiseksi eniten sääntöjenvastaisuuksia liittyi tupakkaan. Komissio kiinnittää edelleen erityistä huomiota näihin aloihin. Sääntöjenvastaisuudet ovat lisääntyneet vihannesten osalta (erityisesti valkosipuli), kuten myös jalkineiden, auton- ja moottoripyöränosien sekä vaatteiden osalta, kun taas lihan, rauta- ja terästuotteiden sekä viljan osalta ne ovat vähentyneet. Kun tietoja analysoidaan, on tärkeää ottaa huomioon, että vuosi, jona petos tai sääntöjenvastaisuus on havaittu ja ilmoitettu komissiolle, ei ole välttämättä petoksen tai sääntöjenvastaisuuden tapahtumavuosi.

Kuvio 1: Ilmoitetut sääntöjenvastaisuudet ja arvioitu taloudellinen vaikutus – perinteiset omat varat – vuodet 2003–2007

[pic]

Maatalousmenot (EMOTR ja maaseuturahasto)

Ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä on pienentynyt 53 prosenttia (tapauksia oli 1 548, kun niitä vuonna 2006 oli 3 249). Voimakas väheneminen oli odotettavissa, ja se johtuu siitä, että 1. tammikuuta 2007 alkaen on sovellettu komission uutta asetusta[11] vuodelta 2006. Asetuksella summa, jonka ylittävistä sääntöjenvastaisuuksista jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, nostettiin 4 000 eurosta 10 000 euroon. Kyseinen rahamäärä (155 miljoonaa euroa eli 0,33 prosenttia maatalouden toimintalohkon kokonaismäärärahoista) kasvoi 44 prosenttia. Osa kasvusta liittyy aikaisempina vuosina tapahtuneisiin tai havaittuihin sääntöjenvastaisuuksiin, joista on ilmoitettu vasta vuonna 2007 ja joiden taloudellinen vaikutus on huomattava. Petosepäilyjen osuus ilmoitetuista sääntöjenvastaisuustapauksista on noin 10 prosenttia, ja niiden arvioitu taloudellinen vaikutus 44,8 miljoonaa euroa eli noin 0,1 prosenttia vuoden 2007 kokonaismäärärahoista (vuonna 2006 määrä oli 29,8 miljoonaa euroa eli noin 0,06 prosenttia). On muistettava, että kyse on ilmoitetuista petosepäilyistä eikä tuomioistuinten vahvistamista tapauksista ja että todellista taloudellista vaikutusta ei ole vielä voitu todeta.

Suurimmat summat koskivat maitoa ja maitotuotteita, hedelmiä ja vihanneksia, sokeria ja maaseudun kehittämistä. Näiden neljän alan osuus oli yhteensä noin 77 prosenttia sääntöjenvastaisuuksien kokonaissummasta.

Kuvio 2: Ilmoitetut sääntöjenvastaisuudet ja arvioitu taloudellinen vaikutus – maatalousmenot – vuodet 2003–2007

[pic]

Rakennetoimet

Rakennerahastoja ja koheesiorahastoja koskevien ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä on kasvanut 19,2 prosenttia (tapauksia oli 3 832, kun niitä vuonna 2006 oli 3 216). Arvioitu taloudellinen vaikutus (828 miljoonaa euroa eli lähes 1,83 prosenttia maksusitoumusmäärärahoista) on kasvanut 17,7 prosenttia. Petosepäilyjen osuus ilmoitetuista sääntöjenvastaisuustapauksista on noin 12,4 prosenttia, ja niiden arvioitu taloudellinen vaikutus 141 miljoonaa euroa eli noin 0,31 prosenttia maksusitoumusmäärärahojen kokonaismäärästä (vuonna 2006 määrä oli 157,56 miljoonaa euroa eli noin 0,41 prosenttia). On muistettava, että kyse on ilmoitetuista petosepäilyistä eikä tuomioistuinten vahvistamista tapauksista ja että todellista taloudellista vaikutusta ei ole vielä voitu todeta.

Edellisvuosien tapaan suurin osa ilmoitetuista sääntöjenvastaisuuksista liittyi EAKR:n[12] ja ESR:n[13] toimintaan (noin 83 prosenttia sääntöjenvastaisuuksista). Sääntöjenvastaisuuksista 76 prosenttia koski tavoitteiden 1 ja 2 mukaisilla alueilla toteutettuja hankkeita tai toimia.

Kuvio 3: Ilmoitetut sääntöjenvastaisuudet ja arvioitu taloudellinen vaikutus – rakennetoimet – vuodet 2003–2007

[pic]

Liittymistä valmisteleva rahoitus

Phare-, Sapard- ja Ispa-määrärahoihin liittyvien sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä väheni 13 prosenttia (332 tapausta, kun niitä vuonna 2006 oli 395). Oletettu taloudellinen vaikutus on kasvanut vuoden 2006 14 miljoonasta eurosta 32 miljoonaan euroon vuonna 2007 (noin 1,92 prosenttia tukikelpoisesta kokonaismäärästä). Petosepäilyjen osuus oli noin 15,5 prosenttia vuonna 2007 ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien määrästä, ja niiden arvioitu taloudellinen vaikutus on 5 miljoonaa euroa eli noin 0,38 prosenttia vuotuisista määrärahoista. On muistettava, että kyse on ilmoitetuista petosepäilyistä eikä tuomioistuinten vahvistamista tapauksista ja että todellista taloudellista vaikutusta ei ole vielä voitu todeta.

Kaikessa liittymistä valmistelevassa rahoituksessa yleisin sääntöjenvastaisuustyyppi oli ”meno, joka ei ole tukikelpoinen”.

Kuvio 4: Ilmoitetut sääntöjenvastaisuudet ja arvioitu taloudellinen vaikutus – liittymisen valmistelurahastot – vuodet 2003–2007

[pic]

Komission suoraan hallinnoimia menoja koskevat tilastot

Komission suoraan hallinnoimat talousarvion toimintalohkot otetaan nyt ensimmäistä kertaa mukaan tähän kertomukseen. Koska epäiltyjen sääntöjenvastaisuuksien ja petosten arviointijärjestelmä otettiin käyttöön vasta vuonna 2008 (ks. 2.3 kohta), analyysi on täytynyt rajoittaa vuoteen 2007. Esitettyihin tietoihin on suhtauduttava äärimmäisen varovaisesti, eikä niitä voida pitää empiirisenä näyttönä petosten ja sääntöjenvastaisuuksien laajuudesta.

Oletettujen sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä oli tällä osa-alueella 411. Oletettu taloudellinen vaikutus oli 33 miljoonaa euroa, josta 18,1 miljoonaa euroa koski 136:ta ilmoitettua petosepäilytapausta. Ulkoisten toimien alalla ilmoitettu sääntöjenvastaisuuksien arvo oli 19,1 miljoonaa euroa ja sisäisten politiikkojen alalla 13,9 miljoonaa euroa. Mahdollisten petostapausten arvioitu taloudellinen vaikutus oli 0,17 prosenttia komission suoraan tekemien sopimusten arvosta rahoituskehyskaudella 2000–2006.

OLAFin toimintaa koskevat tilastotiedot

Saamiensa tietojen alustavan arvioinnin perusteella OLAF voi päättää aloittaa jonkin seuraavista neljästä menettelystä: sisäisen tutkimuksen, ulkoisen tutkimuksen, koordinoinnin tai rikosoikeudellisen avunannon. Vuosittain käynnistettävien menettelyjen määrä on vakaa (210 vuonna 2007, 194 vuonna 2006 ja 216 vuonna 2005). Vuonna 2004 OLAFin omien tutkimusten (sisäiset ja ulkoiset tutkimukset) määrä ylitti niiden tapausten määrän, joissa OLAF tarjoaa apua ja koordinointia kansallisille viranomaisille (koordinointi ja rikosoikeudellinen avunanto). Vuodesta 2005 OLAFin omien tutkimusten määrä on ollut noin 75 prosenttia käynnistettyjen menettelyjen kokonaismäärästä.

Käynnissä olevien menettelyjen määrä on vähentynyt (vuoden 2007 lopussa niitä oli 408, kun vuoden 2006 lopussa määrä oli 431 ja vuoden 2005 lopussa 452), mikä johtuu muun muassa OLAFin pyrkimyksistä käsitellä pitkittyneet tapaukset loppuun.

Taulukko 2: 31. joulukuuta 2007 tutkittavana olleet tapaukset aloittain ja niiden taloudellinen vaikutus

Ala | 31. joulukuuta 2007 tutkittavana olleet tapaukset | Arvioitu taloudellinen vaikutus (miljoonaa euroa) |

Tulli/alv | 76 | 781,3 |

Maatalous | 50 | 108,8 |

Rakennerahastot | 48 | 172,4 |

Suorat menot | 140 | 206,7 |

Sisäiset tutkimukset | 94 | 289,6 |

Yhteensä | 408 | 1 558,8 |

Lisätietoja ja aikaisempien vuosien tiedot OLAFin kertomuksessa[14].

EDISTYMINEN VUONNA 2007

Edistyminen tullin osa-alueella

Keskinäinen avunanto ensimmäisessä pilarissa

Neuvosto on muuttanut komission ehdotuksesta[15] asetusta maataloustuotteiden viennin yhteydessä suoritettavasta valvonnasta[16], jotta ne jäsenvaltiot, jotka käyttävät yhteisön lainsäädännön mukaista riskinarviointia, voivat soveltaa vähimmäistarkastusastetta pikemminkin kansallisella kuin vientitullitoimipaikan tasolla. Näin voidaan jakaa paremmin tulliviranomaisten valvontavastuuta kansallisella alueella.

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus yhteisön alueelle tuotavan tai sieltä vietävän käteisrahan valvonnasta[17] tuli voimaan kesäkuussa 2007. Asetuksessa viitataan asetuksen (EY) N :o 515/97[18] säännöksiin keskinäisestä avunannosta ja säädetään tietojen välittämisestä komissiolle, jos on olemassa viitteitä siitä, että käteisrahamäärät liittyvät yhteisön taloudellisia etuja haittaavan petoksen tai muun laittoman toiminnan tuottamaan hyötyyn.

Komission ehdotus[19] maatalous- ja tullialan keskinäisestä avunannosta annetun asetuksen[20] muuttamisesta on edennyt lainsäädäntöprosessissa vuonna 2007. Euroopan parlamentti hyväksyi sen ensimmäisessä käsittelyssä helmikuussa 2008 tehden siihen joitakin tarkistuksia. Asetus muodostaa tullitutkintatietokannan (TTTK) ja eurooppalaisen tietorekisterin perustamisen oikeusperustan. TTTK:n avulla operatiiviset toimijat kansallisella ja yhteisön (OLAF) tasolla saavat selville, mitkä viranomaiset ovat kohdistaneet tutkimuksia samaan henkilöön tai yritykseen. Tietorekisteriin on tarkoitus kerätä kansainvälisen kaupan piirissä yleisesti käytettyjä tietoja[21] analysointia varten. Ehdotus on määrä hyväksyä lopullisesti vuoden 2008 aikana.

Tullimenettelyjen uudistamiseksi on tehty Lissabonin strategian puitteissa kaksi ehdotusta[22]. Uuden tullikoodeksin voimaantulon myötä sähköisten ilmoitusten käyttö yleistyy vähitellen ja eTulli-hankkeen puitteissa kansallisisten tullitietojärjestelmien tiedot yhtenäistyvät yhteisen käyttöympäristön ansiosta. Nämä uudistukset vähentävät tullauskustannuksia, nopeuttavat tietojen saamista ja mahdollistavat riskianalyysien tekemisen Euroopan tasolla.

Kolmannen pilarin yleissopimukset ja kansalliset täsmätoimenpiteet

Malta liittyi vuonna 2007 tullihallintojen keskinäisestä avunannosta ja yhteistyöstä tehtyyn yleissopimukseen (Napoli II -yleissopimus)[23]. Yleissopimus on ratifioitu ja se on tullut voimaan kaikissa jäsenvaltioissa Italiaa lukuun ottamatta. Sitä sovelletaan kuitenkin jo 22 jäsenvaltion välillä[24].

Malta on ratifioinut yleissopimuksen tietotekniikan käytöstä tullialalla[25]. Kaikki jäsenvaltiot ovat nyt ratifioineet vuoden 2005 lopussa voimaan tulleen yleissopimuksen, jolla muun muassa perustetaan tullitietojärjestelmä (TTJ).

Ruotsi ja Suomi ovat ratifioineet pöytäkirjan tietotekniikan käytöstä tullialalla tehdyn yleissopimuksen muuttamisesta[26], ja se on tullut voimaan. Latvia liittyi pöytäkirjaan vuonna 2007[27]. Pöytäkirjalla perustetaan edellä mainittu tullitutkintatietokanta.

Romania ja Bulgaria liittyivät näihin kahteen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan EU:hun liittyessään[28].

Belgia on allekirjoittanut kahdenvälisiä yhteistyösopimuksia useiden EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Unkarin rikoslainsäädännössä on muutettu ja selvennetty salakuljetuksen rangaistavuutta. Suomi on ilmoittanut tulliviranomaisten mittavasta uudelleenorganisoinnista, jolla pyritään parantamaan riskinhallintaa. Irlannissa saman tavoitteen saavuttamiseksi on otettu käyttöön uusi tietokonejärjestelmä.

Savukkeiden salakuljetuksen ja väärentämisen torjunta

Vuonna 2004 Euroopan yhteisö ja kymmenen jäsenvaltiota[29] tekivät Philip Morris Internationalin (PMI) kanssa yhteistyösopimuksen. Sopimuksen allekirjoittamisesta vuoden 2007 loppuun PMI on maksanut EU:lle noin 575 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 364,5 miljoonaa euroa). Kuusitoista jäsenvaltiota[30] on sittemmin liittynyt sopimukseen, jonka mukaan PMI maksaa 12 vuoden aikana EU:lle noin 1 250 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, jotka voidaan käyttää savukkeiden salakuljetuksen ja väärentämisen torjuntaan.

Euroopan komissio ja 26 jäsenvaltiota[31] allekirjoittivat joulukuussa 2007 yhteistyösopimuksen Japan Tobacco Internationalin (JTI) kanssa. Sopimus on voimassa 15 vuotta, ja sen mukaan maksettavat 400 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 253,6 miljoonaa euroa) voidaan käyttää savukkeiden salakuljetuksen ja väärentämisen torjuntaan.

Näiden kahden sopimuksen tärkeimpiä elementtejä on sellaisen mekanismin luominen, jolla PMI:n ja JTI:n savukkeiden salakuljetusta Euroopan markkinoille ehkäistään pitkällä aikavälillä. Sopimuksissa määrätään tuotteiden seuranta- ja jäljitysmenettelyjen käyttöönotosta yhteistyössä OLAFin ja jäsenvaltioiden kanssa. Niiden avulla voidaan selvittää, missä vaiheessa aidot PMI- ja JTI-savukkeet siirtyvät laillisesta hankintaketjusta salakuljettajien käsiin.

Vuonna 2007 salakuljetettujen savukkeiden paljastamista helpotetaan savukkeiden salakuljetuksen ja väärentämisen torjuntaa koskevan Herkules II -ohjelman uuden osan (ks. 2.6 kohta) avulla rahoittamalla yhteisön talousarviosta läpivalaisulaitteiden hankintaa arviolta yhteensä yli 5 miljoonalla eurolla. Ohjelmasta rahoitetaan edelleen myös koulutustoimia, teknisten erityislaitteiden hankintaa ja teknistä tukea laittoman toiminnan seurantaan.

Komissio (OLAF ja SANCO) on ollut aktiivisesti mukana valmistelemassa neuvotteluja WHO:n tupakoinnin vastaisen puiteyleissopimuksen pöytäkirjasta[32]. Pöytäkirjassa on tarkoitus käsitellä tupakkatuotteiden laittoman kaupan torjumista. Pöytäkirjasta neuvottelevan hallitustenvälisen neuvotteluelimen puheenjohtajaksi on valittu OLAFin virkamies.

Sääntöjenvastaisuudet ja petosepäilyt suorien menojen osa-alueella

Tähän vuoteen asti tiedot havaituista sääntöjenvastaisuuksista ja petosepäilyistä sekä niiden oikaisuista on kerätty vain niiden menojen osalta, joita hallinnoidaan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Korjatakseen tilanteen ja voidakseen käsitellä sääntöjenvastaisuuksia ja petosepäilyjä vuosikertomuksissa paremmin komissio aikoo tästä lähtien kirjata komission kirjanpitojärjestelmään (ABAC) enemmän tietoa tapauksista ja toteutetuista korjauksista.

Jotta jo tänä vuonna voitaisiin tehdä alustava analyysi, komission yksiköt ovat määrittäneet havaitut sääntöjenvastaisuus- ja petosepäilytapaukset niillä talousarvion toimintalohkoilla, joita hallinnoidaan suoraan keskitetysti.

Uusi lähestymistapa, jossa petoksiin varaudutaan lainsäädännössä

Komissio päätti vuonna 2001[33] ottaa käyttöön ennaltaehkäisymekanismin, jossa petoksiin varaudutaan lainsäädännössä, jotta lainsäädäntöön ja sopimusten hallinnointiin ei jäisi aukkoja petoksille. Yhteisön rahoitukselle on määritetty vuodesta 2002 lähtien uusia lainsäädäntöaloitteita ja uusia oikeusperustoja (kuten mallisopimukset), joissa otetaan huomioon yhteisön taloudellisten etujen suojaamisen tarve. Näiden hankkeiden aukottomuutta on analysoitu petosten kannalta, ja niitä on parannettu aina kun sen ollut tarpeen[34].

Komissio otti joulukuussa 2007 käyttöön petosten ennaltaehkäisyyn uuden lähestymistavan[35], jonka kulmakivi on OLAFin tutkimustoiminnan tulosten hyödyntäminen. Operatiivista kokemusta hyödynnetään jäsennellymmältä ja tarkoituksenmukaisemmalta pohjalta, ja kokemusten jakamista komission muiden yksiköiden sekä muiden EU:n virastojen ja toimielinten kanssa parannetaan. Uudella lähestymistavalla pyritään määrittämään heikot kohdat lainsäädäntöehdotusten lisäksi myös EU:n lainsäädännön soveltamisessa sekä hallinnointi- ja valvontajärjestelmissä.

Lähestymistapa, jota sovelletaan aluksi suorien menojen osa-alueella, parantaa petosten ehkäisyä käyttämällä kaikkia saatavilla olevia tietoja (tutkimusten, tarkastusten, analyysien ym. tulokset).

Euron suojelu väärentämiseltä

Rahanväärennyksen torjuntaa pyritään vahvistamaan neuvoston asetuksella[36], jolla rahalaitokset velvoitetaan tarkistamaan vastaanottamiensa kolikoiden ja seteleiden aitous ennen kuin ne laskevat ne uudelleen liikkeeseen. Ehdotuksella halutaan myös mahdollistaa väärennösten siirtäminen kansallisten viranomaisten sekä Euroopan unionin toimielinten ja elinten välillä aitoustarkastusten helpottamiseksi.

Komissio on laatinut neuvoston vuonna 2000 tekemän puitepäätöksen[37] jatkotoimenpiteenä kertomuksen[38] rahanväärennyksen estämiseksi annettavan suojan vahvistamisesta jäsenvaltioissa rikosoikeudellisten ja muiden seuraamusten avulla. Vaikuttaa siltä, että toteutetut toimet ovat yleisesti ottaen niin tehokkaita ja vaikuttavia kuin puitepäätöksessä edellytetään, sillä rangaistavuus ja seuraamukset on yleisesti ottaen sisällytetty jäsenvaltioiden kansalliseen lainsäädäntöön.

Operatiivisella tasolla komissio on jatkanut euron väärentämisen torjumisesta vastaavien kansallisten, eurooppalaisten ja kansainvälisten viranomaisten tukemista Perikles-ohjelman[39] puitteissa toteutettujen toimien kautta. Perikles-ohjelman vuoden 2007 määrärahoista yli 80 prosenttia on käytetty. Hankkeita on käynnistetty 12, joista seitsemän on jäsenvaltioiden ja viisi komission (OLAFin) esittämiä.

Suurin osa hankkeista on suunnattu jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden asiantuntijoille ja niillä on pedagoginen tavoite (koulutustilaisuuksien järjestäminen, väärennösten havaitsemistekniikoiden esittely jne.). Perikles-ohjelmasta on rahoitettu myös kahta suurta seminaaria, joissa jäsenvaltioiden, Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden edustajat kokoontuivat yhteen. Tarkoituksena oli vahvistaa kolmansien maiden kanssa tehtävää yhteistyötä euron väärentämisen torjumiseksi.

Vuonna 2007 noin 211 000 eurokolikkoa vedettiin pois liikkeestä. Määrä on noin 29 prosenttia suurempi kuin vuonna 2006, mikä johtuu lähinnä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten tehostuneesta yhteistyöstä.

Herkules II -ohjelma

Herkules-ohjelma[40] on perustettu yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseen liittyvien toimien edistämiseksi. Euroopan parlamentti ja neuvosto päättivät[41] vuonna 2007 pidentää ohjelman voimassaoloa vuosiksi 2007–2013.

Ohjelman vuotuisia määrärahoja on lisätty 6 miljoonalla eurolla, jotta niillä voidaan kattaa ohjelman uusi osa, josta voidaan rahoittaa koulutustoimia ja laitehankintoja savukkeiden salakuljetuksen estämiseksi.

Vuoden 2007 määrärahat olivat 13,574 miljoonaa euroa, ja niillä voitiin osallistua 15 koulutushankkeen, 21 teknisen avun hankkeen ja 10 oikeudellisen tutkimustoimen rahoittamiseen. Hankkeiden joukossa oli kansainvälisellä tasolla toteutettuja toimia, kuten teoreettisten ja operatiivisten tietojen vaihtamisen helpottamiseen tähtääviä konferensseja, mutta myös tukea yksittäisille kansallisille viranomaisille, esim. salakuljetuksen havaitsemista helpottavien laitteiden hankkimiseen, tai tiettyyn tutkimukseen liittyvää teknistä apua.

Muut vuonna 2007 yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi toteutetut toimet

Euroopan avoimuusaloitteessa [42] ehdotettiin, että yhteisön talousarviosta tukea saavien luettelo julkistetaan systemaattisesti kyseisten varojen hallinnointitavasta riippumatta. Kun tämä velvollisuus oli vuonna 2006 sisällytetty varainhoitoasetukseen[43] ja rakennerahastoja ja koheesiorahastoa koskevaan komission asetukseen[44], vuonna 2007 jäsenvaltiot velvoitettiin kahdessa asetuksessa[45] julkaisemaan luettelo maatalousrahastojen ja Euroopan kalatalousrahaston tuensaajista tukisummineen.

Komissio antoi tiedonannon[46], johon sisältyi keskeiset elementit alv-petosten , ja erityisesti nk. ketjupetosten torjumiseksi veropetosten torjuntastrategiaa koskevan tiedonannon[47] ja EU:n ministereiden kesäkuussa 2007 esittämän pyynnön perusteella. Useat jäsenvaltiot[48] ilmoittivat tätä vuosikertomusta varten antamissaan tiedoissa toteuttaneensa kansallisella tasolla toimia alv-petosten torjunnan parantamiseksi.

Slovenia ratifioi Euroopan yhteisön taloudellisten etujen suojaamisesta tehdyn yleissopimuksen [49] ja sen pöytäkirjat[50] vuonna 2007. Romania ja Bulgaria liittyivät siihen automaattisesti EU:hun liittyessään[51]. Komissio kehottaa jäsenvaltioita, jotka eivät ole vielä ratifioineet yleissopimusta ja/tai sen pöytäkirjoja, tekemään sen mahdollisimman pian[52].

Komission yksiköt allekirjoittivat vuonna 2007 eräiden kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten[53] kanssa järjestelyt keskinäisestä hallinnollisesta yhteistyöstä petosten, korruption ja yhteisöjen tai järjestelyn allekirjoittaneen kolmannen maan taloudellisiin etuihin vaikuttavien muiden laittomien toimien torjunnassa. Komissio käy neuvotteluja tehdäkseen muiden EU:lta taloudellista apua saavien kolmansien maiden kanssa samanlaiset sopimukset.

Slovakia on vahvistanut yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan kansallisen strategian , joka sisältää tulevina vuosina kaikilla taloudellisten etujen suojaamiseen liittyvillä aloilla toteutettavia toimia. Romanian rikoslakiin ja siihen liittyvään lainsäädäntöön on sisällytetty oikeushenkilöiden rikosoikeudellinen vastuu. Italiassa yhteisön varoihin kohdistuvia petoksia käsittelevä komitea on saanut tehtäväkseen koordinoida petosten ja muiden sääntöjenvastaisuuksien torjuntatoimia verojen, maatalouden ja rakennerahastojen osalta. Ruotsi on vahvistanut kansallisiin varoihin ja yhteisön varoihin sovellettavaa sisäistä valvontajärjestelmäänsä.

Maltan ja Romanian oikeusjärjestykseen on lisätty uusia hallinnollisia seuraamuksia , joita sovelletaan tiettyihin vakaviin sääntöjenvastaisuuksiin. Latvia on tiukentanut rikosoikeudellisia seuraamuksia, joita määrätään järjestäytyneen ryhmän yhteisön varoihin kohdistamista rikoksista. Useat jäsenvaltiot[54] ovat ilmoittaneet ottaneensa käyttöön tai päivittäneensä käsikirjoja ja ohjeita, joilla pyritään yhdenmukaistamaan sääntöjenvastaisuuksien käsittelyä ja niistä ilmoittamista . Virossa sääntöjenvastaisuudet, joihin on löydetty lopullinen ratkaisu, julkaistaan valtiovarainministeriön internetsivuilla.

Belgiassa ja Ranskassa on muutettu korruptioon sovellettavaa rikoslainsäädäntöä, jotta se olisi sopusoinnussa eurooppalaisten ja kansainvälisten yleissopimusten kanssa. Slovakiassa on perustettu eri ministeriöiden edustajista koostuva ryhmä päivittämään kansallista korruptiontorjuntaohjelmaa. Portugalissa useiden tutkintaviranomaisten yhteisen korruptiontorjuntahankkeen päätteeksi julkaistiin raportti vuonna 2007. Belgia ja Kypros ovat toteuttaneet toimia parantaakseen rahanpesun torjuntaa.

Romaniassa velkoja Euroopan yhteisöille kohdellaan takaisinperinnän osalta vastedes samalla tavoin kuin kansallisia verovelkoja.

TARKASTUKSET PETOSTEN JA MUIDEN SÄÄNTÖJENVASTAISUUKSIEN HAVAITSEMISEKSI

Jäsenvaltioiden viranomaiset ja yhteisön viranomaiset jakavat vastuun tarkastuksista, joiden tavoitteena on todeta petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet, yhteisön omien varojen keräämisessä ja aloilla, joilla jäsenvaltiot toteuttavat talousarviota.

Tässä luvussa esitellään lyhyesti näiden tarkastusten suorittamista ja niiden tuloksia.

Tarkastukset rakennerahastojen alalla

Antaakseen uutta pontta EU:n varojen hoidon parantamiselle, erityisesti jäsenvaltioiden hallinnoimien varojen osalta, ja ottaen huomioon yhteisöjen tilintarkastustuomioistuimen yhtenäisestä tarkastusmallista antaman lausunnon nro 2/2004[55] komissio hyväksyi tammikuussa 2006 toimintasuunnitelman yhdennetyn sisäisen valvonnan kehyksen luomiseksi[56]. Strategisena tavoitteena on saada tilintarkastustuomioistuimelta myönteinen tarkastuslausuma.

Valvontakehyksen parantaminen

Rakennepoliittisiin menoihin ohjelmakaudesta 2007–2013 sovellettavat uudet säädökset[57] yksinkertaistavat ja selventävät tiettyjä varojen myöntämis- ja maksamismenettelyjä. Niiden ansiosta kaikilla asianomaisilla, erityisesti mahdollisilla tuensaajilla, on paremmat tiedot sovellettavasta lainsäädännöstä. Sisäiset valvontajärjestelmät on määritelty selvemmin.

Jäsenvaltiot nimittävät kullekin toimenpideohjelmalle hallintoviranomaisen , joka on vastuussa ohjelman asianmukaisesta täytäntöönpanosta ja hallintotarkastuksista.

Jäsenvaltiot nimittävät myös todentamisviranomaisen (kaudella 2000–2006 sovelletussa lainsäädännössä maksuviranomainen), joka on vastuussa todennettujen menoilmoitusten ja maksupyyntöjen toimittamisesta komissioon. Todentamisviranomainen vastaa myös todettujen sääntöjenvastaisuuksien (petokset mukaan luettuina) seurannan varmistamisesta ja raportoi asiasta säännöllisesti komissiolle.

Jäsenvaltiot nimittävät lisäksi tarkastusviranomaisen (kaudella 2000–2006 lausuman antava elin). Tarkastusviranomaisen suorittamia valvonta- ja tarkastustoimia koskevia sääntöjä on yhdenmukaistettu uutta ohjelmakautta varten ja tietojenvaihtoa komission kanssa on lisätty. Vastedes tarkastusviranomaisen on esitettävä komissiolle vastuullaan olevaa toimenpideohjelmaa koskeva tarkastusstrategia.

Tarkastusviranomainen toimittaa komissiolle vuotuisen tarkastuskertomuksen , jossa esitetään lyhyesti sen tarkastusten tulokset. Uudella ohjelmakaudella tämä kertomus on laadittava yhtenäisen mallin pohjalta, ja siinä on ilmoitettava havaittu virhemarginaali. Toinen merkittävä edistysaskel on, että tarkastusviranomaisten on toimitettava vuosittain lausunto siitä, toimiiko hallinto- ja valvontajärjestelmä tehokkaasti siten, että se antaa kohtuullisen varmuuden esitettyjen menoilmoitusten oikeellisuudesta ja ilmoituksen perustana olevien tapahtumien laillisuudesta ja säännönmukaisuudesta.

Jäsenvaltioiden on vastedes laadittava vuotuiset yhteenvedot kaikista ilmoitetuista menoista ja suoritetuista tarkastuksista.[58] Tämä koskee myös ohjelmakautta 2000–2006. Huhtikuun 2008 lopussa lähes kaikki jäsenvaltiot olivat laatineet vuotuiset yhteenvedot, jotka täyttivät asetetut vähimmäisvaatimukset kokonaan tai lähes kokonaan. Komissio on ryhtynyt toimenpiteisiin aloittaakseen oikeudenkäyntimenettelyn yhtä jäsenvaltiota vastaan.

Komissio puolestaan on ottanut käyttöön menettelyn, jolla arvioidaan jäsenvaltioiden hallinto- ja valvontajärjestelmien säännönmukaisuutta asetuksen (EY) N:o 1083/2006 71 artiklan mukaisesti. Komissio tarkastelee jäsenvaltioiden tarkastusviranomaisten laatimia tarkastusstrategioita ja hyväksyy ne. Komissio arvioi omien valvonta- ja tarkastustoimiensa ja jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella jäsenvaltioissa käytössä olevien järjestelmien tarjoamaa varmuutta. Tämä arviointi sisältyy kunkin toimivaltaisen pääosaston vuotuiseen toimintakertomukseen ja komission yhteenvetokertomukseen. Arviointi perustuu laillisuutta ja säännönmukaisuutta koskeviin yhdenmukaistettuihin indikaattoreihin.

Komissiolla on valtuudet keskeyttää maksut tai lykätä niitä. Se voi tehdä myös rahoitusoikaisuja.

Jäsenvaltioiden suorittamat hallintotarkastukset EAKR:n alalla

Tässä kohdassa esitetyt tiedot perustuvat yksinomaan jäsenvaltioiden kyselylomakkeella[59] toimittamiin tietoihin ja koskevat ainoastaan EAKR:ää. Kyselylomakkeessa pyydettiin tietoja vuoden 2007 lopussa käytössä olleista valvontajärjestelmistä sekä tilastotietoja vuonna 2005 suoritetuista tarkastuksista.

Suurin osa sääntöjenvastaisuuksista ilmenee väistämättä tuen lopullisten vastaanottajien tai lopullisten tuensaajien tasolla. Hallintoviranomaiset suorittavat hallintotarkastuksia tai ensimmäisen tason tarkastuksia havaitakseen nämä sääntöjenvastaisuudet varhaisessa vaiheessa menettelyä. Näihin tarkastuksiin sisältyy aina kaikkia tuensaajien esittämiä korvaushakemuksia koskevien asiakirjojen hallinnollisia tarkastuksia ja paikan päällä tehtäviä tarkastuksia.

Suurin osa jäsenvaltioista on ilmoittanut, että hallinnollisessa tarkastuksessa kaikki hankkeita ja menoilmoituksia koskevat asiakirjat joutuvat järjestelmällisesti perusteellisten tarkastusten kohteeksi. Kaikissa jäsenvaltioissa perusteelliset tarkastukset kohdistuvat menojen tukikelpoisuuteen. Noin puolessa jäsenvaltioista viranomaiset varmistavat järjestelmällisesti myös liiteasiakirjojen asianmukaisuuden. Kolmasosassa jäsenvaltioista viranomaiset tarkastavat, että yhteisrahoitusta saanut urakka on todella toteutettu tai palvelu suoritettu.

Se osuus talousarviosta, joka oli vuonna 2005 paikan päällä suoritettujen tarkastusten kohteena, vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen ja ohjelmasta toiseen. Kun osuus on alle 100 prosenttia, jäsenvaltiot ovat käyttäneet riskianalyysin yhteydessä edustavaa tai sattumanvaraista otantaa tarkastusten kohdistamiseksi.

Vuonna 2005 välittävät elimet suorittivat useimmiten tarkastukset paikan päällä. Viidessä jäsenvaltiossa hallintoviranomaiset suorittivat nämä tarkastukset suurelta osin itse. Ainoastaan yksi jäsenvaltio on ulkoistanut merkittävän osan tarkastuksista paikan päällä.

Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että suoritetut tarkastukset ja todetut sääntöjenvastaisuudet kirjataan kunkin hankkeen osalta ohjelman seurantaa koskevaan tietokantaan . Siitä huolimatta vain harvat jäsenvaltiot ovat pystyneet toimittamaan luotettavia tilastoja vuonna 2005 suoritettujen tarkastusten tuloksista . Tämä osoittaa, että tietoja ei ole keskitetty.

Toimitettujen tilastojen perusteella suurin osa todetuista sääntöjenvastaisuuksista koski menojen tukikelpoisuutta, tositteiden puuttumista tai epätäydellisyyttä ja horisontaalisten sääntöjen tai avustussopimusten ehtojen noudattamisen laiminlyöntiä. Yleensä sääntöjenvastaisuudet todettiin asiakirjojen hallinnollisessa tarkastuksessa, mutta paikan päällä suoritetuissa tarkastuksissa todettujen sääntöjenvastaisuuksien osuus on edelleen merkittävä (20–50 prosenttia).

Sääntöjenvastaisuuksien toteaminen näin varhaisessa vaiheessa ja lähellä tuensaajia suosii yksinkertaisten ja tehokkaiden toimenpiteiden toteuttamista, kuten puuttuvien asiakirjojen pyytäminen tai varojen vetäminen pois ja uudelleen jakaminen, kun on kyse menoista, jotka eivät ole tukikelpoisia. Kun sääntöjenvastaisuus on todettu, jäsenvaltioiden on varmistettava sen seuranta. Tämä tapahtuu joissakin tapauksissa integroitujen tietojenkäsittelyjärjestelmien avulla. Kun sääntöjenvastaisuus ylittää tietyn rajan, siitä ilmoitetaan komissiolle (OLAF).

Jäsenvaltioiden mukaan sääntöjenvastaisuuksien yleisimmät syyt ovat tukikelpoisuutta koskevien sääntöjen epäselvyys, riittämättömät ohjeet ja henkilöstöongelmat. Eräät jäsenvaltiot mainitsevat myös konkurssit, liikarahoituksen riskin ja rikollisen käyttäytymisen. Valvontakehykseen tehtyjen viimeaikaisten parannusten tarkoituksena on erityisesti pienentää niiden tuensaajien määrää, jotka esittävät joko tahallisesti tai tahattomasti virheellisiä avustushakemuksia (tai esittävät vähintään ei-tukikelpoisia menoja), ja rajoittaa toimivaltaisten viranomaisten osalta virheiden vaaraa.

Valvontakehys maatalouden alalla

Kansallisten viranomaisten suorittamat tarkastukset. Yhteisen hallinnoinnin periaatteen mukaisesti jäsenvaltiot vastaavat yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa avustusten maksamisesta lopullisille tuensaajille hyväksymiensä maksajavirastojen [60] välityksellä. Niiden on erityisesti varmistettava hakemusten hyväksyttävyys ja yhdenmukaisuus yhteisön sääntöjen kanssa ennen maksun suorittamista.

Sovellettavissa alakohtaisissa asetuksissa vahvistetaan jokaisen tukiohjelman osalta yksityiskohtaiset säännöt maksajavirastojen tai niiden valtuuttamien ja niiden valvonnassa olevien elinten suorittamille tarkastuksille.

Kaikki tukihakemukset ovat hallinnollisen tarkastuksen kohteena ennen maksun suorittamista. Tarkastukset paikan päällä suoritetaan otannalla. Otos on yleensä 5–10 prosenttia, mutta se voi tai sen täytyy nousta aina 100 prosenttiin riippuen siitä, kuinka riskialtis kyseinen ala on.

Tärkein valvontajärjestelmä on yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä. Se kattaa kaikki suorat maksut maanviljelijöille. Yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä sisältää atk-pohjaisen tietokannan, tunnistusjärjestelmän maanviljelijöiden, viljelylohkojen ja eläinten tunnistamiseksi, jos on kyse eläimiin liittyvistä maksuista, sekä tukioikeuksien ja tukihakemusten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän. Euroopan yhteisöjen tilintarkastustuomioistuin on vahvistanut useaan otteeseen, että oikein käytettynä yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä on tehokas valvontajärjestelmä sääntöjenvastaisten menojen riskin rajoittamiseksi.

Sellaisten tukiohjelmien osalta, joita yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä ei kata, kuten tuotteiden varastointi tai vientituet, on tehtävä lisätarkastuksia sen jälkeen, kun maksu on suoritettu tuensaajalle.

Jokaisen varainhoitovuoden lopussa todentamisviranomainen laatii todistuksen, jossa todetaan, onko se saanut kohtuullisen varmuuden komissiolle toimitettujen tilien täydellisyydestä, tarkkuudesta ja todenperäisyydestä ja että sisäisiä valvontamenettelyjä on sovellettu tyydyttävästi.

Jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle kunkin maksajaviraston tilinpäätös, jonka mukana on maksajaviraston johtajan allekirjoittama tarkastuslausuma . Tarkastuslausumaan voidaan liittää varaumia, joissa on määriteltävä rahoitusvaikutusten suuruus. Tässä tapauksessa tarkastuslausuman on sisällettävä havaittujen heikkouksien poistamiseksi tarkoituksenmukainen toimintasuunnitelma ja sen toteuttamisaikataulu. Lausuman on taattava sovellettavan hallinto- ja valvontajärjestelmän tehokas valvonta koko vuoden ajan.

Vuodesta 2007[61] niiden jäsenvaltioiden, joissa on useampi kuin yksi maksajavirasto, on laadittava varainhoitovuoden lopussa myös vuotuinen yhteenveto ( yhteenvetokertomus ) tarkastuslausumista ja todentamisviranomaisten todistuksista. Tämä yhteenvetokertomus täydentää tarkastuslausumaa ja todistusta, ja sen tarkoituksena on vahvistaa jäsenvaltioiden ja komission välistä vastuuketjua.

Komission suorittamat tarkastukset. Komissio valvoo ensinnäkin maksajavirastojen tilien täydellisyyttä, tarkkuutta ja todenperäisyyttä (tilien tarkastaminen ja hyväksyminen) ja toiseksi pääasiassa paikan päällä suoritettavien tarkastusten kautta sitä, ovatko jäsenvaltiot suorittaneet maksut yhteisön sääntöjen mukaisesti. Jollei näin ole, komissio ei myönnä kyseisille menoille yhteisön rahoitusta (rahoitusoikaisut). Tämä järjestelmä, jota kutsutaan sääntöjenmukaisuustarkastukseksi, on vuosien kuluessa osoittautunut erittäin tehokkaaksi välineeksi suojata yhteisön taloudelliset edut.

Sääntöjenmukaisuustarkastus suojaa yhteisön talousarviota sellaisilta menoilta, joita ei pitäisi rahoittaa yhteisön talousarviosta. Järjestelmän tarkoituksena ei ole lopullisille tuensaajille suoritettujen sääntöjenvastaisten maksujen takaisinperintä. Yhteisen hallinnoinnin periaatteen mukaisesti takaisinperintä on pelkästään jäsenvaltioiden vastuulla. Sen tarkoituksena on jäsenvaltioiden käyttöön ottamien hallinto- ja valvontajärjestelmien tarkastelu ja yhteisön lainsäädännön vastaisten menojen takaisinperintä kansallisilta viranomaisilta. Rahoitusoikaisuista päätetään rikkomisen luonteen ja vakavuuden sekä yhteisölle aiheutuneen taloudellisen haitan perusteella. Niiden määrä lasketaan aiheutettujen todellisten tappioiden tai ekstrapoloinnin perusteella. Jos tämä ei ole mahdollista, käytetään kiinteitä määriä, joissa otetaan huomioon puutteiden vakavuus, jotta ne kuvastaisivat komissiolle aiheutuvaa taloudellista riskiä. Vuonna 2007 komissio jätti EMOTR:n ja maaseuturahaston rahoituksen ulkopuolelle noin 686,6 miljoonaa euroa[62], koska menot eivät olleet yhteisön sääntöjen mukaisia.

Jos sääntöjenvastaisia maksuja on todettu tai voidaan todeta sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyjen tuloksena, jäsenvaltioita kehotetaan seuraamaan niitä kohdistamalla perintätoimia lopullisiin tuensaajiin. Myös silloin kun tämä ei ole mahdollista, koska rahoitusoikaisu koskee yksinomaan jäsenvaltion hallinto- ja valvontajärjestelmän puutteita, rahoitusoikaisu on edelleen merkittävä keino parantaa järjestelmän toimivuutta ja siten estää sääntöjenvastaiset maksut lopullisille tuensaajille tai havaita ne ja periä ne takaisin. Sääntöjenmukaisuuden tarkastamisella parannetaan siis lopullisten tuensaajien tasolla tapahtuvien toimien laillisuutta ja asianmukaisuutta.

Perinteisten omien varojen valvonta

Jäsenvaltiot vastaavat perinteisten omien varojen takaisinperinnästä, kirjanpidosta ja välttämättömien tarkastusten ja tutkimusten suorittamisesta.[63] Ne merkitsevät ns. A-kirjanpitoon tullivelat, jotka on maksettu ja/tai joista on annettu vakuus, ja ns. B-kirjanpitoon ne saatavat, joita ei ole peritty ja joista ei ole annettu vakuutta (tai joista on annettu vakuus mutta jotka on riitautettu). Valtaosa B-kirjanpitoon merkityistä saatavista liittyy todettuihin petoksiin tai sääntöjenvastaisuuksiin. Suurin osa petoksista ja muista sääntöjenvastaisuuksista (80 prosenttia vuosina 2006 ja 2007) ilmenee suorissa kansallisissa tarkastuksissa (sekä fyysiset tarkastukset että asiakirjojen tarkastukset) ja tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn jälkeisissä kansallisissa tarkastuksissa.

Komissio valvoo perinteisiä omia varoja koskevan järjestelmän asianmukaista toimintaa. Se varmistaa, että perinteiset omat varat asetetaan käyttöön ajoissa, ja vahvistaa korot, jos näin ei tapahdu. Valvontamenetelmiin sisältyvät erityisesti paikan päällä suoritettavat tarkastukset jäsenvaltioissa, sopimukset yhteistarkastuksista[64], tilintarkastustuomioistuimen alustavien huomautusten (aikaisemmat sektorikirjeet) ja vuosikertomusten seuranta sekä muilta komission yksiköiltä saatujen tietojen erityisseuranta (esimerkiksi OLAFilta saadut tiedot, jotka koskevat yksittäistapauksia, joilla on merkittävä taloudellinen vaikutus ja jotka edellyttävät keskinäistä avunantoa).

Vuonna 2007 suorittamissaan 32 tarkastuksessa budjettipääosasto havaitsi 114 poikkeamaa perinteisten omien varojen alalla. Kuten edellisinä vuosina, ainoastaan erittäin pieni osa poikkeamista oli käsiteltävä rikkomuksina (vuonna 2007 ei aloitettu yhdenkään uuden asian käsittelyä, tällä hetkellä keskeneräisiä asioita on 31), sillä niistä keskustellaan säännöllisesti kahdenkeskisesti jäsenvaltioiden kanssa ja ne toimitetaan omia varoja käsittelevän neuvoa-antavan komitean käsiteltäviksi.

Tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksissa ja alustavissa huomautuksissa kuvailtujen poikkeamien seurannan puitteissa budjettipääosasto sai vuonna 2007 yhteensä 20 uutta kirjettä, joissa esitettiin huomautuksia.

Tarkastusten tulokset eivät muuta yleistä käsitystä, jonka mukaan EU:n talousarvion rahoittaminen perinteisillä omilla varoilla on ripeää ja noudattaa määräaikoja. Kaiken kaikkiaan jäsenvaltiot noudattavat yhteisön lainsäädäntöä tällä alalla.

Asetuksen (Euratom, EY) N:o 2185/96[65] mukaiset paikan päällä suoritettavat tarkastukset ja todentamiset

Asetuksella (Euratom, EY) N:o 2185/96 myönnetään komissiolle toimivalta suorittaa tarkastuksia ja todentamisia paikan päällä jäsenvaltioissa sekä, voimassa olevien yhteistyösopimusten mukaisesti, kolmansissa maissa. Tätä toimivaltaa on 1. kesäkuuta 1999 lähtien käyttänyt OLAF.[66]

Paikan päällä suoritettavat tarkastukset ja todentamiset, jotka suoritetaan taloudellisten toimijoiden tiloissa, ovat tavanomaisia toimia ulkoisissa tutkimuksissa, toisin sanoen OLAFin yhteisön toimielinten, elinten ja virastojen ulkopuolella toteuttamissa tutkimuksissa, joiden tavoitteena on kaikenlaisten EU:n taloudellisia etuja uhkaavien laittomien toimien torjunta.

OLAF soveltaa asetusta N:o 2185/96 lokakuussa 1997 annetun käsikirjan[67] sisältämien ohjeiden mukaisesti. Käsikirjaa ollaan parhaillaan päivittämässä.

Vuonna 2007 OLAF suoritti yhteensä 74 asetuksessa N:o 2185/96 tarkoitettua tarkastusta paikan päällä (vuonna 2006 tarkastuksia suoritettiin 72). Tarkastukset jakautuivat seuraavasti:

- 25 maatalouden alalla

- 26 rakennepolitiikan alalla

- 21 suorien menojen ja ulkoisen avun aloilla

- 2 sisäisten tutkimusten osana.

Kaikki tarkastukset paikan päällä suoritettiin EU:n alueella lukuun ottamatta yhtä ulkoista apua koskevaa tarkastusta, joka suoritettiin kolmannessa maassa.

Kokemus on osoittanut, että tarkastukset paikan päällä ovat kvantitatiivisesti ja kvalitatiivisesti tarkasteltuina erittäin merkittävä väline ulkoisten tutkimusten suorittamiseksi.

Tulokset riippuvat kuitenkin pitkälti kansallisten viranomaisten yhteistyön tehokkuudesta. Tältä osin OLAF valmistelee parhaillaan asetuksen N:o 2185/96 täytäntöönpanosta uutta kertomusta, jossa esitetään hyvät käytännöt jokaiselle paikan päällä suoritettavan tarkastuksen vaiheelle. Kertomus hyväksyttäneen vuonna 2008 yhdessä käsikirjan uuden toisinnon kanssa.

SÄÄNTÖJENVASTAISUUKSIA KOSKEVIIN MENETTELYIHIN JA PÄÄTÖKSIIN SOVELLETTAVA VANHENTUMISAIKA

Jäsenvaltioilla on velvollisuus aloittaa menettely sääntöjenvastaisuuksiin syyllistyneitä vastaan aloilla, joilla harjoitetaan yhteistä hallinnointia ja joilla on kyse perinteisistä omista varoista. Niiden on myös pantava täytäntöön mahdolliset seuraamukset ja hallinnolliset menettelyt, joita on määrätty näiden menettelyjen seurauksena.

Vanhentumisaikojen tarkoituksena on varmistaa oikeusvarmuus. Kun vanhentumisaika on kulunut umpeen, sääntöjenvastaisuutta ei voida enää käsitellä eikä määrättyä seuraamusta panna täytäntöön. Yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklassa säädetään vanhentumisajan vähimmäispituudesta. Jäsenvaltiot voivat määrätä pidempiä vanhentumisaikoja.

Komissio on pyytänyt jäsenvaltioita vastaamaan kyselyyn, jotta se pystyisi selvittämään, minkä maiden kansallisessa lainsäädännössä säädetään vähimmäispituutta pidemmistä vanhentumisajoista ja millaisia vanhentumisaikoja sovelletaan tapauksissa, joita yhteisön oikeus ei koske. Seuraavassa esitetään tiivistelmä saaduista vastauksista. Analyysi koskee ainoastaan hallinnollisia menettelyjä[68].

Komission suoraan hallinnoimiin menoihin sovelletaan varainhoitoasetuksen 73 a artiklassa säädettyä viiden vuoden vanhentumisaikaa kuten soveltamissääntöjen[69] 85 b artiklassa täsmennetään. Kyseistä alaa ei käsitellä tässä kertomuksessa.

Sääntöjenvastaisuuksia koskeviin menettelyihin sovellettava vanhentumisaika

Tavanomainen vanhentumisaika. Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdassa säädetään menettelyille neljän vuoden vanhentumisajasta, joka alkaa siitä, kun sääntöjenvastaisuus tapahtui[70]. Yhteisön alakohtaisissa säännöissä voidaan säätää lyhyemmästä vanhentumisajasta, joka ei saa olla kolmea vuotta lyhyempi. Näitä vanhentumisaikoja sovelletaan suoraan kansallisessa oikeudessa, jollei kansallisissa säännöissä määrätä pidemmistä vanhentumisajoista.

Kaikkiaan 21 jäsenvaltiossa säädetään pidemmistä vanhentumisajoista kuin yhteisön lainsäädännössä. Yleensä vanhentumisajat vaihtelevat viidestä kymmeneen vuoteen, mutta voivat olla poikkeuksellisesti jopa 12 tai 20 vuotta.

Asetuksessa N:o 2988/95 säädetään, että vanhentumisaika keskeytyy, kun toimivaltainen viranomainen antaa asianomaiselle henkilölle tiedoksi tutkimuksen tai menettelyn vireilletulon, joka liittyy sääntöjenvastaisuuteen. Joidenkin maiden kansallisessa lainsäädännössä katsotaan syyksi vanhentumisajan keskeyttämiseen myös mahdollisen velallisen kanssa käytävät neuvottelut sovittelumenettelystä.

”Absoluuttinen” vanhentumisaika. Asetuksessa N:o 2988/95 säädetään, että vanhentumisaika päättyy keskeytyksistä huolimatta sinä päivänä, jona pituudeltaan kahta normaalia vanhentumisaikaa vastaava ”absoluuttinen” vanhentumisaika päättyy ilman, että toimivaltainen viranomainen on määrännyt seuraamuksesta, paitsi niissä tapauksissa, joissa keskeytyksen syy on kyseistä henkilöä vastaan samojen seikkojen perusteella aloitettu rikosoikeudellinen menettely.

Yhdeksän jäsenvaltiota on säätänyt pidemmistä ”absoluuttisista” vanhentumisajoista tietyillä erityisaloilla. Useimmiten kyse on kymmenen vuoden vanhentumisajasta yhtä tapausta lukuun ottamatta, jossa pituus on 20 vuotta.

Hallinnollisen seuraamuksen määräämisestä tehdyn päätöksen täytäntöönpanoon sovellettava vanhentumisaika

Asetuksessa N:o 2988/95 säädetään kolmen vuoden vanhentumisajasta hallinnollisen seuraamuksen määräämisestä tehdyn päätöksen täytäntöönpanolle[71].

Kaikkiaan 15 jäsenvaltiota on ilmoittanut pidemmistä vanhentumisajoista, jotka vaihtelevat neljästä vuodesta kymmeneen vuoteen riippuen päätöksestä, jolla seuraamus määrätään. Viiden vuoden vanhentumisaika on yleisin. Yleensä vanhentumisaika alkaa kulua päätöksen tekopäivästä, mutta eräissä jäsenvaltioissa se alkaa kulua seuraavan vuoden tammikuun 1. päivästä, päätöksen tiedoksiantamisen jälkeen tai päätöksessä säädetyn maksueräpäivän umpeutumisen jälkeen. Keskeytymisen syyt ovat samankaltaiset kuin yleensä menettelyissä.

Hallinnollisen toimenpiteen (takaisinperintä) määräämisestä tehdyn päätöksen täytäntöönpanoon sovellettava vanhentumisaika

Yhteisön oikeudessa ei säädetä vanhentumisajasta hallinnollisen toimenpiteen määräämisestä kansallisessa menettelyssä tehdyn päätöksen täytäntöönpanolle. Vanhentumisaika on kuitenkin erityisen tärkeä takaisinperintämenettelyjen onnistumisen kannalta. Vaikuttaisi loogiselta, että kaikki 27 jäsenvaltiota säätäisivät kansallisessa lainsäädännössään tällaisista vanhentumisajoista, mutta ainoastaan 21 jäsenvaltiota on ilmoittanut kansallisista säännöksistä. Lisäksi kansalliset säännökset poikkeavat toisistaan merkittävästi, sillä vanhentumisajat vaihtelevat kolmesta vuodesta kymmeneen ja jopa 20 vuoteen.

Vanhentumisajan alkamisajankohta ja keskeytymisen syyt ovat samankaltaisia kuin niissä tapauksissa, joissa on kyse hallinnollisen seuraamuksen määräämisestä tehdyn päätöksen täytäntöönpanosta.

TAKAISINPERINTÄ

Kun talousarviota hallinnoidaan yhdessä ja kun on kyse perinteisistä omista varoista, varojen takaisinperintä lopullisilta tuensaajilta on ensi sijassa jäsenvaltioiden vastuulla. Komission tasolla valtuutetut tulojen ja menojen hyväksyjät (pääjohtajat) vastaavat taloudellisesta seurannasta. OLAF osallistuu ainoastaan sellaisiin taloudellisiin seurantatoimiin, jotka liittyvät operatiiviseen toimintaan. Rakennerahastojen osalta OLAF kuitenkin osallistuu siirtymäkauden aikana, ennen kuin se lopettaa asteittain toimintansa tällä alalla, sellaisten jäsenvaltioiden ilmoittamien sääntöjenvastaisuuksien seurantaan, jotka koskevat ohjelmakautta 1994–1999.[72] Uusi sähköinen liittymä luo suoran yhteyden kunkin valtuutetun tulojen ja menojen hyväksyjän tietojen ja sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten rekisterin (ECR) välille.

Maatalous

Asetuksen (EY) N:o 1290/2005 32 artiklalla otetaan käyttöön uusi järjestelmä aiheettomasti maksettujen määrien selvittämiseksi. Jos jäsenvaltio ei peri tuensaajalta takaisin aiheettomasti maksettua määrää neljän vuoden kuluessa ensimmäisen asteen hallinnollisen tai oikeudellisen päätöksen tekemisestä (tai kahdeksan vuoden kuluessa, jos takaisinperintää käsitellään kansallisessa tuomioistuimessa), kyseinen jäsenvaltio maksaa talousarviostaan automaattisesti 50 prosenttia perimättä olevasta määrästä EMOTR:n ja maaseuturahaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä. Tietyissä tapauksissa, joissa on kyse jäsenvaltion laiminlyönnistä, jäsenvaltio voi joutua vastaamaan koko summasta.

Tätä järjestelmää sovellettiin ensimmäistä kertaa huhtikuussa 2007 tehdyssä komission päätöksessä[73], jossa selvitettiin kaikki vuosia 2003 tai 1999 edeltävältä ajalta olevat (neljä tai kahdeksan vuotta vanhat) tapaukset, joissa takaisinperintää ei ollut toteutettu, veloittamalla jäsenvaltioilta 131,7 miljoonaa euroa. Toiset 100 miljoonaa euroa on veloitettu tai veloitetaan jäsenvaltioilta komission myöhemmillä päätöksillä, jotka koskevat varainhoitovuoden 2006 tilien tarkastamista ja hyväksymistä; ne oli jätetty päätöksen ulkopuolelle huhtikuussa 2007.

Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet varainhoitovuotta 2007 varten taloudelliset tiedot maatalouden pääosaston takaisinperintämenettelyistä. Huhtikuun 11. päivä 2008 todetun lopullisen tilanteen perusteella jäsenvaltiot perivät varainhoitovuonna 2007 takaisin 154,3 miljoonaa euroa ja vielä perimättä oleva määrä oli varainhoitovuoden lopussa 1,438 miljardia euroa. Taloudelliset seuraamukset takaisinperinnän toteuttamatta jättämisestä tapauksissa vuodelta 2003 tai 1999 määritettiin edellä mainitun 50–50 prosentin säännön mukaisesti. Jäsenvaltioilta veloitettiin 137,6 miljoonaa euroa tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä huhtikuussa 2008 tehdyllä päätöksellä[74]. Lisäksi yhteisön talousarvioon otetaan 165 miljoonaa euroa sellaisten tapausten osalta, joiden takaisinperintä on todettu mahdottomaksi varainhoitovuoden 2007 aikana.

Sen jälkeen kun ensimmäiset 50 prosenttia on veloitettu jäsenvaltioiden talousarvioista, jäsenvaltioiden on jatkettava kansallisia menettelyjä aiheettomasti maksettujen määrien perimiseksi takaisin tuensaajilta ja hyvitettävä sen jälkeen 50 prosenttia takaisin perityistä summista yhteisön talousarvioon.

Rakennerahastot

Rakennerahastojen alalla sääntöjenvastaisuuksien tai petosten vuoksi aiheettomasti maksettujen määrien takaisinperiminen tuensaajilta on myös jäsenvaltioiden tehtävä. Komission tasolla näiden määrien takaisinperintä voidaan toteuttaa erityisesti pienentämällä rahoitusosuutta tai perumalla se.

Rakennerahastoista osarahoitusta saavat ohjelmat ovat monivuotisia ja toimivat välimaksujen perusteella. Aiheettomasti maksetut määrät voidaan periä takaisin joko ennen ohjelman saattamista päätökseen tai sen jälkeen. Ohjelmakaudella 1994–1999 loppumaksut oli esitettävä komissiolle viimeistään 31. maaliskuuta 2003. Kyseisellä kaudella yhteisö myönsi yhteensä noin 159 miljardia euroa rahoitusta lähes tuhannelle ohjelmalle[75]. Ohjelmien loppuunsaattamisen edellyttämistä hallinnollisista ja taloudellisista seurantatoimista huolehtivat tulojen ja menojen sekä ohjelmien hallinnoinnista vastaavat komission yksiköt OLAFin avustuksella.

Ohjelmakauden 1994–1999 osalta jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet 11 647 sääntöjenvastaisuustapausta (74 vuonna 2007), joiden taloudellinen arvo yhteisön rahoitusosuuden osalta on arvioitu 1,52 miljardiksi euroksi[76] (68 miljoonaa euroa vuonna 2007).

Näistä tapauksista 5 686 on käsitelty loppuun komissiossa, ja niitä vastaava määrä, 630 miljoonaa euroa, on otettu huomioon loppumaksuissa taikka määrärahat on peruutettu ohjelman päättämisen jälkeen tai maksettu takaisin yhteisön talousarvioon. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että hallinnolliset ja oikeudelliset menettelyt on saatettu päätökseen kansallisella tasolla 1 610 tapauksessa, joiden taloudellinen arvo on 101 miljoonaa euroa saman ajanjakson aikana. Komission yksiköt ovat aloittaneet sovittelutoimia tapausten saattamiseksi päätökseen.

Lisäksi komissio teki vuonna 2007 päätöksen EMOTR:n ohjausosastosta rahoitettuihin menoihin sovellettavista rahoituksellisista seuraamuksista. Kyse oli 27 ilmoituksesta, joissa kyseiset jäsenvaltiot olivat vaatineet perintäkelvottomien määrien kattamista yhteisön talousarviosta.

Ohjelmakauden 2000– 2006 osalta jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tähän mennessä 12 161 sääntöjenvastaisuustapausta (3 428 vuonna 2007), joiden taloudellinen arvo yhteisön rahoitusosuuden osalta on arvioitu 1,79 miljardiksi euroksi (630 miljoonaa euroa vuonna 2007).

Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komissiolle, että hallinnollisia ja/tai oikeudellisia menettelyjä on toteutettu kansallisella tasolla 4 471 tapauksessa ja että noin 509 miljoonaa euroa on peritty takaisin.

Ohjelmakautta 1994–1999 koskevien rahoitusoikaisujen kokonaismäärä oli 2 141 miljoonaa euroa ja ohjelmakautta 2000–2006 koskevien rahoitusoikaisujen kokonaismäärä 1 569 miljoonaa euroa (220 miljoonaa euroa vuonna 2007). Rahoitusoikaisut johtuvat komission ja tilintarkastustuomioistuimen tilintarkastuksista sekä OLAFIn tutkimuksista ja ohjelmakauden 1994–1999 ohjelmien päättämismenettelystä. Niihin kuuluvat sääntöjenvastaisuuden havaitsemisen jälkeistä rahoitusoikaisua koskevat muodolliset päätökset, määrärahojen peruuttaminen ohjelman päättämisen yhteydessä, kun jäsenvaltio ei ole ilmoittanut riittäviä tukikelpoisia kuluja, ja takaisin perittyjen määrien palauttaminen ohjelmien päättämisen aikaan kesken olleiden oikeudellisten menettelyjen päättymisen jälkeen[77].

Suurin osa komissiolle ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien seurauksena huomioon otetuista määristä sisältyy näihin rahoitusoikaisuihin. Joistakin sääntöjenvastaisuuksista ilmoitetaan, mutta vähennykset tehdään ennen maksamista, jolloin määrät eivät sisälly rahoitusoikaisuihin.

Omat varat

Jäsenvaltioiden on perittävä takaisin todetut määrät, mukaan lukien yhteiseen OWNRES-tietokantaan kirjatut määrät. Vuonna 2007 todettujen sääntöjenvastaisuuksien seurauksena on perittävä takaisin noin 377 miljoonaa euroa.

On mahdollista, että todettua määrää ei voida periä takaisin kokonaisuudessaan jäsenvaltioiden ponnisteluista huolimatta. Todetut määrät voivat muuttua lisätietojen tai oikeudellisten menettelyjen vuoksi tai velan perintä voidaan todeta mahdottomaksi velallisen taloudellisten ongelmien vuoksi.

Tällä hetkellä vuonna 2007 tapahtuneiden sääntöjenvastaisuuksien takaisinperintäaste on 40 prosenttia (noin 150 miljoonaa euroa)[78]. Tämä on hyvä alku, sillä viime vuoden kertomuksessa ilmoitettu vuoden 2006 määrien takaisinperintäaste oli 32 prosenttia ja se on nyt siis noussut 40 prosenttiin. Kymmenen viime vuoden aikana takaisinperintäaste on vaihdellut 40 ja 55 prosentin välillä.

Kun todetun velan perimättä jääminen ei johdu jäsenvaltiosta, jäsenvaltio voi vaatia perimättä jääneen määrän poistamista tileistä. Vuonna 2007 komissio kieltäytyi jäsenvaltioiden vaatimien määrien poistamisesta 16 tapauksessa, joissa oli kyse noin 28 miljoonasta eurosta. Syynä kieltäytymiseen oli se, että komissio katsoi perimättä jäämisen johtuneen jäsenvaltioista.

Lisäksi jotkin jäsenvaltiot maksoivat komissiolle taloudellisen vastuun periaatteen mukaisesti yli 20 miljoonaa euroa, koska ne eivät olleet todenneet asianmukaisia tullivelkoja.

Suorat menot

Niillä aloilla, joilla toimielimet hallinnoivat varoja suoraan, toimielimet perivät suoraan takaisin aiheettomasti maksetut määrät ilman jäsenvaltioiden osallistumista.

Varainhoitoasetuksessa ja sen soveltamissäännöissä vahvistetaan takaisinperintämenettelyn eri vaiheet:

- Ensin tulojen ja menojen hyväksyjä arvioi ja toteaa saatavan (ja varmistaa, että saatava on selvä, rahassa määritelty ja erääntyvä).

- Seuraavaksi laaditaan perintämääräys (jolla tulojen ja menojen hyväksyjä antaa tilinpitäjälle ohjeet edetä perinnässä), jonka jälkeen velalliselle osoitetaan veloitusilmoitus.

- Tilinpitäjä suorittaa perinnän. Mahdollisuuksien mukaan perintä suoritetaan kuittaamalla, jos velallisella on itsellään selvä, rahassa määritelty ja erääntyvä saaminen yhteisöiltä.

Jos velallinen ei ole muistutuskirjeiden ja virallisen ilmoituksen jälkeenkään maksanut velkaa eikä tilinpitäjä ole pystynyt perimään velkaa kuittaamalla tai velallisen hankkiman pankkitakauksen kautta, tulojen ja menojen hyväksyjä määrää saatavan viipymättä pakkoperintään.

On olemassa kaksi toisensa poissulkevaa mahdollisuutta hankkia täytäntöönpanomääräys:

- EY:n perustamissopimuksen 256 artiklassa tarkoitetun täytäntöönpanokelpoisen päätöksen tekeminen (saatavan vahvistaminen muodollisesti täytäntöönpanokelpoisessa päätöksessä),

- määräyksen hankkiminen oikeusteitse kansallisissa tai yhteisön tuomioistuimissa. Tähän sisältyy myös siviilikanteen nostaminen rikosoikeudellisessa menettelyssä niissä maissa, joissa se on mahdollista.

Niiden tapausten osalta, joissa määrättiin takaisinperinnästä varainhoitovuoden 2007 aikana, täydellisestä tai osittaisesta takaisinperinnästä on jo ilmoitettu 226 tapauksessa. Komission yksiköt ovat perineet takaisin 3,7 miljoonaa euroa. Koko sääntöjenvastainen määrä on peritty takaisin 184 tapauksessa ja 223 tapauksessa takaisinperittävä määrä on vielä määritettävä. Perimättä on vielä 10,7 miljoonaa euroa, joka koskee 204 tapausta.

Takaisinperintä OLAFin tutkimusten jälkeen

Kun OLAFin tutkimaa tapausta koskevassa loppukertomuksessa todetaan, että joitakin määriä on todennäköisesti maksettu tuensaajalle sääntöjenvastaisesti tai että määriä ei ole peritty, vaikka ne olisi pitänyt periä, asiasta vastaavien viranomaisten, jotka ovat yleensä jäsenvaltioiden tai asianosaisten kolmansien maiden viranomaisia, on perittävä takaisin kyseiset määrät. OLAF seuraa näiden takaisinperintämenettelyjen edistymistä.

Vuonna 2007 OLAF päätti muodollisesti taloudelliset seurantatoimet, jotka koskivat yli 203 miljoonaa euroa. Rakennerahastojen alalla perittiin takaisin 197,67 miljoonaa euroa 53 tapauksen loppuunkäsittelyn seurauksena. Näistä tapauksista 35 oli vanhoja tapauksia. Tämä määrä sisältyi aikaisempia varainhoitovuosia koskeviin komission tileihin. Vuonna 2007 perittiin huomattavia määriä myös sellaisissa tapauksissa, joiden käsittelyä ei ole vielä lopetettu.

[1] Aikaisemmat vuosikertomukset: http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/anti-fraud_en.html.

[2] SEC(2008)2300 ja SEC(2008) 2301.

[3] Asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95, annettu 18 päivänä joulukuuta 1995, Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta, 1 artiklan 2 kohta, EYVL L 312, 23.12.1995.

[4] Yleissopimus yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta, tehty 26 päivänä heinäkuuta 1995, 1 artiklan 1 kohdan a alakohta, EYVL C 316, 27.11.1995.

[5] SEC(2008)2300.

[6] Anti Fraud Information System/External Communications Registry.

[7] Vuoden 2006 kertomuksen lukuja on joillakin aloilla päivitetty.

[8] Laskelma kattaa koko rahoitusnäkymäkauden 2000–2006.

[9] Tulli- ja maatalousmaksut.

[10] Prosenttiluku lasketaan vuoden 2007 yleisen talousarvion perinteisten omien varojen arvioinnin eikä kirjanpidon perusteella.

[11] Asetus (EY) N:o 1848/2006, annettu 14 päivänä joulukuuta 2006, yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksen yhteydessä esiintyvistä sääntöjenvastaisuuksista ja aiheettomasti maksettujen määrien takaisinperinnästä sekä tätä alaa koskevan tiedotusjärjestelmän järjestämisestä ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 595/91 kumoamisesta, EUVL L 355, 15.12.2006.

[12] Euroopan aluekehitysrahasto.

[13] Euroopan sosiaalirahasto.

[14] http://ec.europa.eu/comm/anti_fraud/reports/index_en.html.

[15] KOM(2007) 489.

[16] Neuvoston asetus (EY) N:o 14/2008 asetuksen (ETY) N:o 386/90 muuttamisesta, EUVL L 8, 11.1.2008.

[17] Asetus (EY) N:o 1889/2005, EUVL L 309, 25.11.2005.

[18] EYVL L 82, 22.3.1997.

[19] KOM(2006) 866.

[20] Edellä mainittu asetus (EY) N:o 515/97.

[21] Esim. konttien liikkeet.

[22] Vuonna 2008 hyväksytyt ehdotukset ovat Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 450/2008, annettu 23 päivänä huhtikuuta 2008, yhteisön tullikoodeksista (uudistettu tullikoodeksi), EUVL L 145, 4.6.2008, ja Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 70/2008/EY, tehty 15 päivänä tammikuuta 2008, paperittomasta tullin ja kaupan toimintaympäristöstä, EUVL L 23, 23.1.2008.

[23] Yleissopimus, 18.12.1997, EYVL C 24, 23.1.1998.

[24] Yleissopimuksen 32 artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen julistusten mukaisesti.

[25] Yleissopimus, 26.7.1995, EYVL C 316, 27.11.1995.

[26] Pöytäkirja, 8.5.2003, EUVL C 139, 13.6.2003.

[27] Yhdistynyt kuningaskunta ja Malta ratifioivat pöytäkirjan 15. tammikuuta 2008. Itävalta, Belgia, Kreikka, Italia, Irlanti ja Portugali eivät ole sitä ratifoineet.

[28] Neuvoston päätös 2008/39/YOS, tehty 6 päivänä joulukuuta 2007, EUVL L 9, 12.1.2008, ja neuvoston päätös 2007/764/EY, tehty 8 päivänä marraskuuta 2007, EUVL L 307, 24.11.2007.

[29] Belgia, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Luxamburg, Alankomaat, Portugali ja Suomi.

[30] Yhdistynyt kuningaskunta ei ole sopimuspuoli.

[31] Yhdistynyt kuningaskunta ei ole sopimuspuoli.

[32] Asiakirja WHO WHA 56.1, 21.5. 2003, voimaantulo 27.2.2005.

[33] Komission tiedonanto SEC(2001) 2029 lopullinen.

[34] Petoksiinvarautumismekanismin käyttöönoton tuloksia vuosina 2002–2007 käsitellään perusteellisessa raportissa, SEC(2007) 1676 lopullinen.

[35] KOM(2007) 806 lopullinen.

[36] Ehdotus neuvoston asetukseksi asetuksen (EY) N:o 1338/2001 muuttamisesta, KOM(2007) 525 lopullinen.

[37] Neuvoston päätös 2000/383/YOS, EYVL L 140, 14.6.2000.

[38] Komission kolmas kertomus, joka perustuu 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 11 artiklaan, KOM(2007) 524 lopullinen.

[39] Neuvoston päätös, tehty 17 päivänä joulukuuta 2001, EYVL L 12, 21.12.2001.

[40] http://ec.europa/anti-fraud/programmes/index_fr.html.

[41] Päätös 878/2007/EY, EUVL L 193, 25.7.2007.

[42] KOM(2007) 127.

[43] Neuvoston varainhoitoasetus (EY, Euratom) N:o 1605/2002, annettu 25 päivänä kesäkuuta 2002, EYVL L 248, 16.9.2002, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 1995/2006, annettu 13 päivänä joulukuuta 2006, EUVL L 390, 30.12.2006.

[44] Komission asetus (EY) N:o 1828/2006, annettu 8 päivänä joulukuuta 2006, EUVL L 371, 27.12.2006.

[45] Neuvoston asetus (EY) N:o 1437/2007, annettu 26 päivänä marraskuuta 2007, EUVL C 181, 3.8.2007; komission asetus (EY) N:o 498/2007, annettu 26 päivänä maaliskuuta 2007, EUVL L 120, 10.5.2007.

[46] KOM(2007) 758.

[47] KOM(2006) 254.

[48] Belgia, Tšekki, Unkari, Malta ja Romania.

[49] Mainittu edellä.

[50] Ensimmäinen pöytäkirja, tehty 27 päivänä syyskuuta 1996, EYVL C 313, 23.10.1996. Pöytäkirja Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen tulkinnasta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamilla ennakkoratkaisuilla, tehty 29 päivänä marraskuuta 1996, EYVL C 151, 20.5.1997. Toinen pöytäkirja, tehty 19 päivänä kesäkuuta 1997, EYVL C 221, 19.7.1997.

[51] Neuvoston päätös 2008/40/YOS, tehty 6 päivänä joulukuuta 2007, EUVL L 9, 12.1.2008.

[52] Tšekki, Unkari, Malta ja Puola eivät ole vielä ratfioineet yleissopimusta eivätkä sen pöytäkirjoja. Viro ei ole ratifioinitu pöytäkirjaa yleissopimuksen tulkinnasta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamilla ennakkoratkaisuilla. Italia ei ole ratifioinut toista pöytäkirjaa ja estää näin sen voimaantulon. Toisessa kertomuksessaan yleissopimuksen ja sen pöytäkirjojen täytäntöönpanosta (KOM(2008) 77 lopullinen) komissio on lisäksi todennut, että seitsemässä jäsenvaltiossa on aukkoja tiettyjen sopimusmääräysten saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Komissio ottaa erikseen yhteyttä näihin jäsenvaltioihin, jotta täytäntöönpano voitaisiin viedä lopuuun.

[53] Marokon (sopimus kattaa myös tulliasiat), Djiboutin, Kongon tasavallan, Senegalin ja Argentiinan kansalliset viranomaiset sekä Forum des inspections générales d’État d’Afrique (FIGE).

[54] Saksa, Italia ja Slovakia.

[55] EUVL C 107, 30.4.2004.

[56] KOM(2006) 9 ja SEC(2006) 49. Yhtenäisellä valvontajärjestelmällä tarkoitetaan täydentäviä seuranta- ja valvontajärjestelmiä, jotka riittävät antamaan kohtuullisen varmuuden siitä, että virheiden vaaraa hallitaan asianmukaisesti kaikilla toimintatasoilla. Komissio julkaisee vuoden 2008 lopussa tiedonannon valvontajärjestelmän kustannuksista ja hyödyistä suhteessa jäännösriskiin. Muiden tekijöiden osalta ks. ensimmäinen seurantaraportti (KOM(2007) 86) ja loppukertomus toimintasuunnitelman toteuttamisesta (KOM(2008) 110).

[57] Neuvoston asetus (EY) N:o 1083/2006, annettu 11 päivänä heinäkuuta 2006, Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1080/2006 Euroopan aluekehitysrahastosta; komission asetus (EY) N:o 1828/2006, annettu 8 päivänä joulukuuta 2006, asetuksen (EY) N:o 1083/2006 ja asetuksen (EY) N:o 1080/2006 täytäntöönpanoa koskevista säännöistä. Samankaltaisia sääntöjä sovelletaan kalastuksen alalla (asetus (EY) N:o 1198/2006, EUVL L 223, 15.8.2006).

[58] Varainhoitoasetuksen 53 b artiklan 3 kohta.

[59] Tietoja ei ole verrattu komission aluepolitiikan pääosaston hallussa oleviin tietoihin. Kaikki vastaukset on julkaistu asiakirjassa SEC(2008)2301

[60] Asetus (EY) N:o 1290/2005, EUVL L 209, 11.8.2005.

[61] Asetus (EY) N:o 885/2006, EUVL L 171, 23.6.2006.

[62] Päätökset 2007/243/EY (EUVL L 106, 24.4.2007), 2007/247/EY (EUVL L 261, 6.10.2007) ja 2008/68/EY (EUVL L 18, 23.1.2008).

[63] Neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1150/2000, EYVL L 130, 31.5.2000.

[64] Sopimukset yhteistarkastuksista koskevat Itävaltaa, Tanskaa ja Alankomaita. Nämä jäsenvaltiot suorittavat itse tarkastukset aiheesta, jonka budjettipääosasto hyväksyy. Budjettipääosasto seuraa menettelyä ja tarkastuksen tuloksia tarkastuskäynnin aikana.

[65] Neuvoston asetus (Euratom, EY) N:o 2185/96, EYVL L 292, 15.11.1996.

[66] Asetus (EY) N:o 1073/1999 ja asetus (Euratom) N:o 1074/1999, EYVL L 136, 31.5.1999.

[67] UCLAF/12/SEC(97)9989.

[68] Jotkin jäsenvaltiot ovat nimenomaan ilmoittaneet, että siviiliprosessioikeuden sääntöjä sovelletaan myös hallinnollisiin menettelyihin. Ainoastaan näissä tapauksissa on otettu huomioon siviilioikeuden säännöt.

[69] Komission asetus (EY, Euratom) N:o 2342/2002, annettu 23 päivänä joulukuuta 2002, EYVL L 357, 31.12.2002.

[70] Menettelyt ovat hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä sääntöjenvastaisuuksien paljastamiseksi ja toteamiseksi.

[71] Tämä koskee mainitun asetuksen 5 artiklassa määriteltyjen seuraamusten täytäntöönpanoa.

[72] Tiedonanto K(2007) 5709 tehtävien jakamisesta komissiossa sääntöjenvastaisuuksien taloudellisen seurannan alalla.

[73] Päätös 2007/327/EY, EUVL L 122, 11.5.2007.

[74] Päätös 2008/396/EY, EUVL L 139, 29.5.2008.

[75] Ohjelmat olivat monivuotisia. Lukumäärään eivät sisälly rakennerahastoista ja koheesiorahastosta suoraan rahoitetut hankkeet.

[76] Tilanne ECR-tietokannan mukaan 15.4.2008.

[77] Määriin eivät sisälly rahoitusoikaisut, jotka eivät johda takaisinperintään, esimerkiksi rahoitusoikaisut, jotka tehdään kun jäsenvaltio on todennut sääntöjenvastaisuuden tai hyväksynyt komission ehdottaman rahoitusoikaisun ja sääntöjenvastainen määrä on kohdennettu uudelleen toiseen hankkeeseen.

[78] Käytetyt luvut on laskettu 9. maaliskuuta 2008 saatavilla olleiden tietojen perusteella.