ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Ehdotuksen tavoitteena on mukauttaa Investoinnit kasvuun ja työpaikkoihin -tavoitetta ja Euroopan alueellinen yhteistyö -tavoitetta varten asetuksen (EU) N:o 1303/2013 91 artiklan 1 kohdan ja 92 artiklan 1 ja 5 kohdan mukaisesti käytettävissä olevia määrärahoja sekä asetuksen liitteessä VI olevaa maksusitoumusmäärärahojen vuotuista jakautumista siten, että ne vastaisivat päätöksiä, jotka on hyväksytty asetuksen antamisen jälkeen. Ensinnäkin määriä on tarkoitus mukauttaa siten, että ne vastaavat mainitun asetuksen 92 artiklan 3 kohdan mukaisesti toteutetun teknisen mukautuksen tulosta. Toiseksi on tarkoitus ottaa huomioon asetuksen 25, 93 ja 94 artiklan perusteella päätetyt siirrot, jotka vaikuttavat vuotuisiin kokonaismääriin. Kolmanneksi on otettava huomioon nuorisotyöllisyysaloitteen määrärahojen kasvattaminen vuoteen 2020 saakka yhteensä 1,2 miljardilla eurolla (käypinä hintoina), jotka muodostavat nuorisotyöllisyysaloitteen erityismäärärahat ja joita on täydennettävä vähintään 1,2 miljardin euron kohdennetuilla ESR:n investoinneilla. Neljänneksi on otettava huomioon vuoden 2014 maksusitoumusmäärärahojen osittainen siirto seuraaville varainhoitovuosille, mikä johtuu uusien ohjelmien hyväksymisestä 1. tammikuuta 2015 jälkeen. Teknisen mukautuksen tuloksia ja määrärahasiirtoja, joista on päätetty asetuksen 25, 93 ja 94 artiklan perusteella, on jo käsitelty komission täytäntöönpanopäätöksessä (EU) 2016/1941.

Ehdotuksessa otetaan huomioon myös se, että Kyproksen oli määrä saada 1. tammikuuta 2017 lähtien oikeus koheesiorahastosta suoritettavaan tukeen, minkä jälkeen se ei enää saisi koheesiorahastosta erityistä siirtymäkauden tukea. Asiasta oli jo säädetty komission täytäntöönpanopäätöksessä (EU) 2016/1916.

Tekninen mukautus perustuu neuvoston asetuksen (EU) N:o 1311/2013 7 artiklaan, jonka mukaan on otettava huomioon kriisistä kärsivien jäsenvaltioiden erityisen vaikea tilanne sekä arvioitava vuonna 2016 Investoinnit kasvuun ja työpaikkoihin -tavoitteen kokonaismäärärahat.

Asetuksen 25 artiklassa säädetään mekanismista, joka koskee tilapäisistä talousarviovaikeuksista kärsiville jäsenvaltioille tarkoitetun teknisen avun hallinnointia ja jonka mukaan osa teknisestä avusta siirretään komission aloitteesta annettavaan tekniseen tukeen.

Asetuksen 93 artiklassa sallitaan tietyin edellytyksin varojen siirto alueluokkien välillä ja 94 artiklassa varojen siirto tavoitteiden välillä.
PERUSTELUT

1EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Sopimus Euroopan yhteisön ja Brasilian liittotasavallan tiede- ja teknologiayhteistyöstä, jäljempänä ’sopimus’, tuli voimaan 7. elokuuta 2007. Sopimuksen XII artiklan 2 kohdassa määrätään, että se ”tehdään aluksi viideksi vuodeksi, ja sitä voidaan jatkaa osapuolten suostumuksella kunkin sopimuskauden viimeistä edellisen vuoden aikana suoritetun arvioinnin jälkeen”. Sopimus uusittiin viimeksi vuonna 2012, ja se on voimassa 7. elokuuta 2017 asti, elleivät osapuolet uusi sitä seuraavaksi viisivuotiskaudeksi.

Sen jälkeen, kun sopimus viimeksi uusittiin (päätös 2012/646/EU), Brasilia on saavuttanut merkittäviä edistysaskelia tiede-, teknologia- ja innovaatiopolitiikassaan, mikä on edistänyt kyseisen politiikkajärjestelmän instituutioiden vahvistamista. Tähän kuului henkilöresurssien määrän ja pätevyyden kohottaminen sekä T&K-infrastruktuurin parantaminen. Brasilia on edelleen etulinjassa maatalousalan sekä trooppisten ja infektiotautien tutkimuksessa. Se on myös maailmanluokan toimija tieto- ja viestintätekniikan, nanoteknologian ja energian aloilla, ja siellä sijaitsee joitain Latinalaisen Amerikan parhaista yliopistoista. Näillä tutkimusalueilla on mielenkiintoa Euroopan unionin kannalta. Tieteeseen, teknologiaan ja innovointiin liittyvät yhteydet Brasilian ja EU:n välillä ovat lisääntyneet intensiivisen yhteistyön kautta sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla.

Komission tekemä arviointi osoittaa selvästi, että sopimus tarjoaa tärkeän kehyksen yhteistyön edistämiselle EU:n ja Brasilian välillä yhteisillä tieteen ja teknologian prioriteettialoilla, mikä johtaa molemminpuoliseen hyötyyn. Koska Brasilian potentiaali tutkimus- ja innovaatiokumppanina kasvaa edelleen, sitä olisi pidettävä EU:n strategisena kumppanina Latinalaisessa Amerikassa. Yhteistyön tärkeimpiä välineitä ovat EU:n tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelmat. Assosioitumattomien kolmansien maiden joukossa Brasilia oli kuudenneksi aktiivisin maa seitsemännessä tutkimuksen puiteohjelmassa (2007–2013) ja viidenneksi aktiivisin Horisontti 2020 -puiteohjelmassa tähän mennessä. Yhteistyö EU:n ja Brasilian tutkimusyhteisön välillä johti muiden tulosten ohella uuden lääkkeen kehittämiseen Chagasin tautia varten (rekisteröity jo lääkevirastossa (Food and Drug Administration) kliinisen testauksen aloittamista varten) sekä uuden biomassan esikäsittelyprosessin kehittämiseen kehittynyttä bioetanolia varten (mahdollistaa ensimmäisen kaupallisen kehittyneen bioetanolin tuotantolaitoksen perustamisen Eurooppaan).

Sen vuoksi on EU:n edun mukaista uusia Euroopan yhteisön ja Brasilian liittotasavallan tiede- ja teknologiayhteistyötä koskeva sopimus uudeksi viiden vuoden jaksoksi.

Molemmat osapuolet vahvistivat toiveensa uusia sopimus kirjeillä, jotka oli päivätty 14. marraskuuta 2016 ja 5. tammikuuta 2017.

Uusitun sopimuksen sisältö tulee olemaan identtinen nykyisen sopimuksen kanssa, kuten brasilialaisen osapuolen kanssa on neuvoteltu ja sovittu.
Kesäkuun 2015 ja joulukuun 2016 välisenä aikana on jo annettu kymmenen neuvoston päätöstä, joilla hyväksytään kymmenen kolmannen maan (Marokko, Singapore, Venäjän federaatio, Albania, Andorra, Seychellit, Armenia, Korean tasavalta, Kazakstan ja Peru) liittyminen vuoden 1980 yleissopimukseen kansainvälisestä lapsikaappauksesta.

•Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa

Tämän ehdotuksen ilmeisenä yleisenä tavoitteena on suojella lapsen oikeuksia Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan mukaisesti. Vuoden 1980 yleissopimus luotiin suojelemaan lasta kaappausten haitallisilta vaikutuksilta ja varmistamaan, että lapsi pystyy ylläpitämään yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa esimerkiksi turvaamalla tapaamisoikeuden käyttäminen.

On syytä mainita myös yhteys siihen, että sovittelun käyttöä perheasioita koskevien rajat ylittävien riita-asioiden ratkaisemisessa pyritään edistämään. Tietyistä sovittelun näkökohdista siviili- ja kauppaoikeuden alalla annettua direktiiviä sovelletaan myös perheoikeuden alalla Euroopan yhteisellä oikeudenkäyttöalueella. Myös vuoden 1980 yleissopimuksella kannustetaan ratkaisemaan perheasioita koskevat riita-asiat sovintoteitse. Yksi vuoden 1980 yleissopimukseen perustuvista, kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin julkaisemista hyvien toimintatapojen oppaista käsittelee sovittelua lasta koskevien perhesuhteisiin liittyvien kansainvälisten riitojen ratkaisemisessa silloin, kun asia kuuluu yleissopimuksen soveltamisalaan. Opas on käännetty Euroopan komission aloitteesta kaikille EU:n virallisille kielille (englantia ja ranskaa lukuun ottamatta) sekä arabiaksi tarkoituksena tukea vuoropuhelua sellaisten valtioiden kanssa, jotka eivät vielä ole ratifioineet yleissopimusta, ja löytää konkreettisia tapoja ratkaista kansainvälisistä lapsikaappauksista aiheutuvat ongelmat silloin, kun on kyse maista, jotka eivät ole ratifioineet yleissopimusta.
2012/0267 (COD)

KOMISSION TIEDONANTO

EUROOPAN PARLAMENTILLE



Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 294 artiklan 6 kohdan mukaisesti

neuvoston kannasta



Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi in vitro diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista

1.Tausta

Päivä, jona ehdotus on toimitettu Euroopan parlamentille ja neuvostolle:

(asiakirja COM(2012) 541 final – 2012/0267 COD) 26.9.2012 Päivä, jona Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on antanut lausuntonsa: Päivä, jona alueiden komitea on antanut lausuntonsa: 14.2.2013 8.2.2013 Päivä, jona Euroopan parlamentti on vahvistanut ensimmäisen käsittelyn kantansa: 2.4.2014 Päivä, jona neuvoston kanta vahvistetaan: 7.3.2017

2.Komission ehdotuksen tavoite

In vitro -diagnostiikkaan tarkoitettuja lääkinnällisiä laitteita (IVD-laitteita) (joita käytetään esimerkiksi HIV-verikokeissa, raskaustesteissä ja diabeetikoille tarkoitetuissa verensokerin seurantajärjestelmissä) säännellään nykyisin direktiivillä 98/79/EY. Tämä vuonna 1998 annettu direktiivi perustuu niin sanottuun uuteen lähestymistapaan, ja sen tavoitteena on varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta sekä korkeatasoinen kansanterveyden suojelu ja potilasturvallisuus. IVD-laitteiden markkinoille saattaminen ei edellytä sääntelyviranomaiselta saatavaa ennakkolupaa. Niihin sovelletaan sen sijaan vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyä, johon osallistuu direktiivin 98/79/EY liitteessä II lueteltujen suuren ja keskisuuren riskin laitteiden ja eräiden muiden laitteiden tapauksessa riippumaton kolmas osapuoli, niin kutsuttu ilmoitettu laitos. Ilmoitettujen laitosten nimeämisestä ja seurannasta vastaavat jäsenvaltiot, ja laitokset toimivat kansallisten viranomaisten valvonnassa. Sen jälkeen kun laitteet on hyväksytty, ne varustetaan CE-merkinnällä, joka mahdollistaa niiden vapaan liikkuvuuden EU- ja EFTA-maissa sekä Turkissa.

Nykyinen sääntelykehys on osoittautunut hyväksi, mutta säännösten tulkinnassa ja soveltamisessa on ilmennyt joitakin merkittäviä puutteita ja eroja, joiden vuoksi sääntelykehystä on kiireellisesti tarkistettava. Koska toimiala on hyvin innovatiivinen ja kilpailu sillä on kovaa, EU:lla on lisäksi oltava tarkoituksenmukaiset ja ajantasaiset sääntelykeinot, ja sen on tarjottava kaikille asianomaisille talouden toimijoille niiden tarvitsema oikeusvarmuus. Lisäksi IVD-laitteita koskevat EU:n säännökset on saatettava eräiden vakiintuneiden kansainvälisten periaatteiden mukaisiksi.

Nämä seikat johtivat siihen, että komissio hyväksyi 26. syyskuuta 2012 ehdotuksen asetukseksi in vitro diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista.

Ehdotuksen keskeisinä tavoitteina oli
PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Meksikon yhdysvaltojen taloudellista kumppanuutta, poliittista yhteensovittamista sekä yhteistyötä koskeva sopimus allekirjoitettiin Brysselissä 8. joulukuuta 1997. Kaupan vapauttamiseen tähtäävät määräykset vahvistetaan mainitulla sopimuksella perustetun EY–Meksiko-yhteisneuvoston päätöksessä N:o 2/2000 (jäljempänä ’päätös N:o 2/2000’).

EY–Meksiko-yhteisneuvoston päätöksen N:o 2/2000 liitteessä III, joka koskee käsitteen ”peräisin olevat tuotteet” eli ”alkuperätuotteet” määrittelyä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä, vahvistetaan sopimuspuolten alueelta peräisin olevien tuotteiden alkuperäsäännöt. Päätöksen N:o 2/2000 liitteen III lisäyksessä II on luettelo ei-alkuperäaineksiin sovellettavista valmistus- tai käsittelytoimista, jotka on tehtävä, jotta valmistettu tuote voi saada alkuperäaseman (niin sanotut tuotekohtaiset säännöt).

Päätöksen N:o 2/2000 liitteen III lisäyksessä II a oleviin 2 ja 3 huomautukseen sisältyi tuotekohtaisiin sääntöihin sovellettava poikkeus, joka koskee tiettyjä harmonoidun järjestelmän nimikkeiden 2914 ja 2915 kemiallisia tuotteita. Poikkeusta sovellettiin aluksi 30 päivään kesäkuuta 2003, minkä jälkeen se uusittiin kolmesti: EU–Meksiko-sekakomitean päätöksellä N:o 1/2004 30 päivään kesäkuuta 2006, EU–Meksiko-sekakomitean päätöksellä N:o 1/2007 30 päivään kesäkuuta 2009 ja EU–Meksiko-sekakomitean päätöksellä N:o 1/2010 30 päivään kesäkuuta 2014. Sen jälkeen poikkeuksen soveltaminen päättyi.

Meksiko ja Euroopan unioni ovat sopineet, että tuotekohtaiset säännöt, jotka sisältyvät päätöksen N:o 2/2000 liitteen III lisäyksessä II a olevien 2 ja 3 huomautuksen sisältämään poikkeukseen, otetaan uudelleen käyttöön taannehtivasti 1. heinäkuuta 2014 alkavaksi ja 31. joulukuuta 2019 päättyväksi jaksoksi. Lisäksi Meksiko ja Euroopan unioni ovat sopineet eräistä ajantasaistetuista vaihtoehtoisista tuotekohtaisista säännöistä.

Tuotekohtaisiin sääntöihin tehtyjä muutoksia sovelletaan taannehtivasti 1 päivästä heinäkuuta 2014, jona edellinen EU–Meksiko-sekakomitean päätös on lakannut olemasta voimassa. Jotta taannehtiva soveltaminen olisi mahdollista, EUR.1-tavaratodistuksena tai kauppalaskuilmoituksena annettavan alkuperäselvityksen esittämisen määräaikaa on pidennetty kahdesta vuodesta kolmeen vuoteen Euroopan unioniin 1. heinäkuuta 2014 ja 30. kesäkuuta 2015 välisenä aikana tuotujen asiaankuuluvien kemiallisten tuotteiden tapauksessa.

•Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

Harmonoidun järjestelmän nimikkeisiin 2914 ja 2915 kuuluvia kemiallisia tuotteita koskeviin tuotekohtaisiin sääntöihin tehtävät muutokset vastaavat EU:n ja Meksikon välisen sopimuksen nykyaikaistamishanketta, jossa on tavoitteena selkeyttää ja yksinkertaistaa alkuperäsääntöjä.

•Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa

Ei koske tätä ehdotusta.

2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

•Oikeusperusta
PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Asetuksessa (EU) N:o 216/2013 säädetään, että Euroopan unionin virallinen lehti, jäljempänä ’virallinen lehti’, julkaistaan sähköisessä muodossa. Jotta voitaisiin taata sähköisessä muodossa julkaistun virallisen lehden todistusvoimaisuus, eheys ja muuttamattomuus, kyseisen asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”virallisen lehden sähköisessä versiossa on direktiivissä 1999/93/EY tarkoitettu hyväksyttyyn varmenteeseen perustuvalla turvallisella allekirjoituksen luomismenetelmällä luotu kehittynyt sähköinen allekirjoitus”.

Sähköisiä allekirjoituksia koskevista yhteisön puitteista 13 päivänä joulukuuta 1999 annettu direktiivi 1999/93/EY on kumottu sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla 23 päivänä heinäkuuta 2014 annetulla asetuksella (EU) N:o 910/2014, joka tuli voimaan 1. heinäkuuta 2016. Asetuksessa (EU) N:o 910/2014 otetaan direktiivin 1999/93/EY mukaisen sähköisen allekirjoituksen ja kehittyneen sähköisen allekirjoituksen lisäksi käyttöön mahdollisuus todentaa asiakirja käyttämällä sähköisen leiman varmenteeseen perustuvaa sähköistä leimaa tai kehittynyttä sähköistä leimaa. (Kehittyneen) sähköisen allekirjoituksen ja (kehittyneen) sähköisen leiman välinen tärkein ero on se, että ensin mainitun tapauksessa allekirjoittajana on luonnollinen henkilö (asetuksen (EU) N:o 910/2014 3 artiklan 9 ja 14 alakohta), kun taas jälkimmäisen tapauksessa allekirjoittajana on oikeushenkilö (asetuksen (EU) N:o 910/2014 3 artiklan 24 ja 29 alakohta).

Käyttämällä edellä tarkoitettua kehittynyttä sähköistä leimaa voidaan automatisoida sähköiset allekirjoitukset ja nopeuttaa virallisen lehden julkaisemista EUR-Lexin verkkosivustolla.

Siirryttäessä sähköiseen allekirjoitukseen perustuvasta todentamisesta sähköiseen leimaan perustuvaan todentamiseen ei ole kyse ainoastaan siirtymisestä toisenlaiseen sähköiseen järjestelmään vaan kyseessä on todellinen oikeudellinen ero (sähköisen allekirjoituksen tapauksessa todentaminen perustuu tietyn luonnollisen henkilön toimintaan; sähköisen leiman tapauksessa sen sijaan allekirjoituksen luo oikeushenkilö ilman, että ilmoitetaan, kuka oikeushenkilön osalta oli vastuussa asiakirjan todentamisesta). Tämän vuoksi asetusta (EU) N:o 216/2013 olisi muutettava, jotta virallinen lehti voitaisiin todentaa käyttämällä kehittynyttä sähköistä leimaa.
Tässä päätöksessä otetaan huomioon se, että yksi EU:n ulkopuolinen maa (Peru) on liittynyt vuoden 1980 yleissopimukseen ennen kuin Euroopan unionin yksinomainen toimivalta kansainvälisissä lapsikaappausasioissa vahvistettiin Bryssel II a asetuksella.

•Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa

Ehdotuksen yleisenä tavoitteena on kehittää oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeudellisissa asioissa, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 81 artiklan mukaisesti. Sen lisäksi ehdotuksen yleisenä tavoitteena on suojella lapsen oikeuksia Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan mukaisesti. Vuoden 1980 yleissopimus luotiin suojelemaan lasta kaappausten haitallisilta vaikutuksilta ja varmistamaan, että lapsi pystyy ylläpitämään yhteyksiä kumpaankin vanhempaansa esimerkiksi turvaamalla tapaamisoikeuden käyttäminen.

Ehdotus on linjassa myös sen kanssa, että sovittelun käyttöä perheasioita koskevien rajat ylittävien riita-asioiden ratkaisemisessa pyritään edistämään. Tietyistä sovittelun näkökohdista siviili- ja kauppaoikeuden alalla annettua direktiiviä sovelletaan muun muassa perheoikeuden alalla Euroopan yhteisellä oikeudenkäyttöalueella. Myös vuoden 1980 yleissopimuksella kannustetaan ratkaisemaan perheasioita koskevat riita-asiat sovintoteitse. Yksi vuoden 1980 yleissopimukseen perustuvista, kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin julkaisemista hyvien toimintatapojen oppaista käsittelee sovittelua lasta koskevien perhesuhteisiin liittyvien kansainvälisten riitojen ratkaisemisessa silloin, kun asia kuuluu yleissopimuksen soveltamisalaan. Opas on käännetty Euroopan komission aloitteesta kaikille EU:n virallisille kielille (englantia ja ranskaa lukuun ottamatta) sekä arabiaksi tarkoituksena tukea vuoropuhelua sellaisten valtioiden kanssa, jotka eivät vielä ole ratifioineet yleissopimusta, ja löytää konkreettisia tapoja ratkaista kansainvälisistä lapsikaappauksista aiheutuvat ongelmat silloin, kun on kyse maista, jotka eivät ole ratifioineet yleissopimusta.
PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

Euroopan kulttuuripääkaupungit -toimintaa säännellään vuosien 2020–2033 nimitysten osalta päätöksellä 445/2014/EU. Päätöksen liitteenä on aikajärjestyksessä esitetty luettelo, jossa ilmoitetaan, minä vuonna kukin jäsenvaltio on oikeutettu toimimaan Euroopan kulttuuripääkaupungin isäntämaana (kaksi jäsenvaltiota per vuosi). Euroopan kulttuuripääkaupunki -nimitystä koskevat kilpailut alkavat kuusi vuotta ennen nimitysvuotta asianomaisten kansallisten viranomaisten julkaisemalla hakemuspyynnöllä.

Verrattuna aiempaan päätökseen N:o 1622/2006/EY päätöksellä N:o 445/2014/EU laajennetaan toiminta koskemaan myös ehdokasmaita ja mahdollisia Euroopan unionin ehdokasmaita, jos ne ovat mukana Luova Eurooppa -ohjelmassa tai myöhemmissä unionin kulttuuriohjelmissa hakemuspyynnön julkaisupäivänä. Näin ollen vuodesta 2021 alkaen joka kolmas vuosi (eli vuosina 2021, 2024, 2027, 2030 ja 2033) ehdokasmaiden tai mahdollisten ehdokasmaiden kaupunkeja voidaan nimetä Euroopan kulttuuripääkaupungiksi. Myös nämä nimitystä koskevat kilpailut alkavat viimeistään kuusi vuotta ennen nimitysvuotta komission julkaisemalla hakemuspyynnöllä.

Päätöksen N:o 445/2014/EU soveltamisalaan eivät kuitenkaan kuulu ne Euroopan vapaakauppaliiton maat, jotka ovat Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen sopimuspuolia (jäljempänä ’EFTA/ETA-maat’) (Norja, Islanti ja Liechtenstein). Siksi kulttuuripääkaupunkinimikettä ei voida antaa näissä maissa sijaitseville kaupungeille vuosina 2020–2033.

Jotta voitaisiin vahvistaa Euroopan unionin ja EFTA/ETA-maiden välisiä kulttuurisiteitä, on ehdotettu, että päätöstä N:o 445/2014/EU muutettaisiin niin, että Luova Eurooppa -ohjelmaan tai myöhempiin unionin kulttuuriohjelmiin osallistuvien EFTA/ETA-maiden kaupunkien olisi mahdollista hakea Euroopan kulttuuripääkaupunki -nimikettä.

Tämä olisi sopusoinnussa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 167 artiklan 3 kohdan kanssa, jonka mukaan ”unioni ja jäsenvaltiot suosivat yhteistyötä kolmansien maiden [kanssa] [...] kulttuurin alalla [...]”.

EFTA/ETA-maiden mukaan ottaminen olisi myös ETA-sopimuksen 81 artiklan ja pöytäkirjan 31 (yhteistyö muilla kuin neljän vapauden alaan kuuluvilla erityisalueilla) 13 artiklan mukaista.
PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Sopimus Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden sekä Keski-Amerikan välisestä assosiaatiosta allekirjoitettiin Tegucigalpassa Hondurasissa 29. kesäkuuta 2012. Sitä on sovellettu väliaikaisesti vuodesta 2013 alkaen. Yksi sen tavoitteista on vapauttaa osapuolten välistä tavarakauppaa tulleja poistamalla.

Tämän tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeen määritellä kummankin osapuolen alkuperätavarat. Assosiaatiosopimuksen liite II koskee ”alkuperätuotteiden” käsitteen määrittelyä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä. Luettelo valmistuksesta tai käsittelystä, joka on tehtävä ei-alkuperäaineksille, jotta valmistettu tuote voi saada alkuperäaseman, on liitteen II lisäyksessä 2. Nämä tuotekohtaiset säännöt pohjautuvat vuoden 2007 harmonoidun järjestelmän (HS) tavaraluokitteluun, joka on nyt vanhentunut.

Keski-Amerikka ja Euroopan unioni ovat sopineet päivittävänsä tuotekohtaiset säännöt vastaamaan vuoden 2012 HS:ää, joka on ajantasaisin luokittelu. Tarkoituksena on varmistaa, että tuotekohtaiset säännöt eivät muutu sellaisten tuotteiden osalta, joiden luokittelu muuttui vuoden 2012 HS:ssä. Tämä tarkoittaa, että kun tuote on luokiteltu toiseen ryhmään tai nimikkeeseen, tuotekohtaiset säännöt on päivitettävä, jos uuden ryhmän tai nimikkeen säännöt poikkeavat aiemman ryhmän tai nimikkeen säännöistä.

Vuoden 2012 HS:ssä nimikkeisiin 2852 ja 9619 siirrettyjä tuotteita koskevien tuotekohtaisten sääntöjen päivittäminen olisi tarpeettoman monimutkaista, kun taas muutosten tekemättä jättämisen vaikutukset olisivat vähäisiä. Näissä tapauksissa muutoksia ei tehty.

Tässä yhteydessä voidaan käyttää tilaisuutta hyväksi ja korjata ainoastaan espanjankielisessä toisinnossa oleva virhe nimikettä 3920 koskevan alaviitteen tuotekohtaisessa säännössä. Espanjankielisessä toisinnossa on kyseisessä alaviitteessä nimike ”ex 3920”, vaikka sen pitäisi olla ”3920”.

Korjauksia on tehty 84 ryhmän ja nimikkeen 8522 tuotekohtaisiin sääntöihin. Vaihtoehtoinen sääntö olisi lisättävä 84 ryhmään sellaisia tapauksia varten, jossa kaikkien käytettyjen ei-alkuperäainesten arvo on enintään 30 % tuotteen noudettuna-hinnasta. Tämä sääntö on nyt lisätty.