P7_TA(2014)0159

Yhteinen eurooppalainen kauppalaki ***I

Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma 26. helmikuuta 2014 ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisestä eurooppalaisesta kauppalaista (COM(2011)0635 – C7-0329/2011 – 2011/0284(COD))

(Tavallinen lainsäätämisjärjestys: ensimmäinen käsittely)

(2017/C 285/64)

Euroopan parlamentti, joka

(1) EUVL C 181, 21.6.2012, s. 75.

P7_TC1-COD(2011)0284

Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu ensimmäisessä käsittelyssä 26. helmikuuta 2014, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o …/2014 antamiseksi yhteisestä eurooppalaisesta kauppalaista

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) On edelleen olemassa huomattavia pullonkauloja, jotka vaikeuttavat rajatylittävää taloudellista toimintaa ja estävät sisämarkkinoiden täyden kasvu- ja työllisyyspotentiaalin hyödyntämisen. Tätä nykyä vain joka kymmenes yritys unionissa harjoittaa vientiä unionin sisällä. Näistäkin yrityksistä valtaosa vie tuotteitaan vain muutamaan jäsenvaltioon. Vaikka rajatylittävää kaupankäyntiä vaikeuttavat monenlaiset seikat kuten verosäännökset, hallinnolliset vaatimukset, toimitusvaikeudet sekä kieleen ja kulttuuriin liittyvät ongelmat, elinkeinonharjoittajien mukaan ulkomaisen sopimusoikeuden sisällön selvittäminen on yksi suurimpia liiketoiminnan esteitä sekä yritysten ja kuluttajien välisissä että yritysten keskinäisissä suhteissa. Tästä aiheutuu haittaa myös kuluttajille rajoitetun tavaravalikoiman vuoksi. Näin erilaiset kansalliset sopimusoikeuden säännökset vaikeuttavat sellaisten perusvapauksien kuin tavaroiden ja palvelujen tarjoamista koskevan vapauden käyttämistä ja muodostavat esteen sisämarkkinoiden toiminnalle ja jatkuvalle kehittämiselle. Niillä on myös kilpailua rajoittava vaikutus, erityisesti pienempien jäsenvaltioiden markkinoilla.

2. Sopimukset ovat välttämätön oikeudellinen väline kaikissa taloudellisissa liiketoimissa. Rajatylittävä kaupankäynti on hankalampaa ja kalliimpaa kuin kaupankäynti saman jäsenvaltion sisällä, koska elinkeinonharjoittajien on selvitettävä, mitä lakia sovelletaan, tai neuvoteltava sovellettavasta laista, tutkittava sovellettavan ulkomaisen lain sisältöä, mihin tarvitaan usein käännöksiä, hankittava oikeudellista neuvontaa voidakseen tutustua ulkomaisen lain vaatimuksiin ja mukauttaa sopimuksiaan eri kansallisiin lakeihin, joita rajatylittävässä kaupassa voidaan soveltaa. Sopimusoikeuteen liittyvät esteet ovat näin ollen merkittävä tekijä, joka osaltaan vähentää monien vientiin suuntautuneiden elinkeinonharjoittajien valmiutta aloittaa rajatylittävä kaupankäynti tai laajentaa toimintaansa muihin jäsenvaltioihin. Tämä vähentää erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) halukkuutta laajentaa toimintaansa monille ulkomaisille markkinoille, koska tästä aiheutuvat kustannukset muodostaisivat merkittävän osan niiden liikevaihdosta. Tämän seurauksena elinkeinonharjoittajat menettävät tilaisuuden kustannussäästöihin, jotka voisivat toteutua, jos tavaroita ja palveluja olisi mahdollista markkinoida yhden yhdenmukaisen sopimusoikeuden perusteella kaikissa rajatylittävissä liiketoimissa ja verkkoympäristössä toimittaessa vain yhdellä verkkosivulla.

3. Sopimusoikeuteen liittyvät, todistetusti merkittävät liiketoimintakustannukset ja pakottavien kansallisten kuluttajansuojasääntöjen eroavuuksista johtuvat oikeudelliset esteet vaikuttavat suoraan sisämarkkinoiden toimintaan yritysten ja kuluttajien välisten liiketoimien yhteydessä. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (3) 6 artiklassa säädetään, että aina kun elinkeinonharjoittaja suuntaa toimintaansa toisen jäsenvaltion kuluttajille ja kun tuon jäsenvaltion lainsäädäntö takaa korkeamman kuluttajansuojan tason eikä sen säännöksistä voida tuon lain nojalla poiketa sopimuksella, sovelletaan kuluttajien asuinjäsenvaltion lainsäädäntöä myös siinä tapauksessa, että osapuolet ovat valinneet sovellettavaksi jonkin muun lain. Tämän vuoksi elinkeinonharjoittajien on selvitettävä etukäteen, tarjoaako kuluttajan asuinvaltion lainsäädäntö paremman kuluttajansuojan, ja varmistettava, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehtävä sopimus täyttää tuon lain vaatimukset. Sähköisessä kaupankäynnissä lisäkustannuksia aiheutuu myös siitä, että yrityksen verkkosivuja on mukautettava niin, että ne täyttävät sovellettavan ulkomaisen kuluttajalainsäädännön pakottavat vaatimukset. Kuluttajalainsäädännön tähänastinen yhdenmukaistaminen unionin tasolla on johtanut jonkinasteiseen lähentymiseen tietyillä aloilla. Jäsenvaltioiden lainsäädännöt poikkeavat kuitenkin edelleen huomattavasti toisistaan, sillä tähän mennessä toteutettu yhdenmukaistaminen jättää jäsenvaltioille runsaasti valinnanvaraa sen suhteen, miten ne noudattavat unionin lainsäädännön vaatimuksia ja miten kuluttajansuojan taso määritellään.

4. Sopimusoikeuteen liittyvät vaikeudet, jotka estävät elinkeinonharjoittajia hyödyntämästä sisämarkkinoiden täyttä potentiaalia, aiheuttavat ongelmia myös kuluttajille. Suppeampi rajatylittävä kauppa tarkoittaa, että vientiä ja siten myös kilpailua on vähemmän. Kuluttajat saattavat joutua epäedulliseen asemaan rajoitetun tuotevalikoiman ja korkeampien hintojen vuoksi paitsi siksi, että harvemmat ulkomaiset elinkeinonharjoittavat pystyvät tarjoamaan heille tuotteita ja palveluja suoraan, myös välillisesti siksi, että yritysten välinen rajatylittävä tukkukauppa on vähäistä. Vaikka ostosten tekeminen yli rajojen voisi tuoda merkittäviä taloudellisia etuja laajemman ja paremman tarjonnan muodossa, monet kuluttajat epäröivät tehdä ostoksia yli rajojen, koska he ovat epävarmoja oikeuksistaan. Eräät suurimmista kuluttajien huolenaiheista liittyvät juuri sopimusoikeuteen, esimerkiksi siihen, onko heillä riittävä suoja siinä tapauksessa, että heidän ostamansa tuotteet osoittautuvat viallisiksi. Tämän vuoksi huomattava osa kuluttajista tekee ostoksia mieluummin vain asuinvaltiossaan, vaikka tuotevalikoima olisikin kapeampi ja hinnat korkeampia.

5. Lisäksi ne kuluttajat, jotka haluaisivat hyödyntää eri jäsenvaltioiden hintaeroja hankkimalla tuotteita toisen jäsenvaltion elinkeinonharjoittajalta, eivät useinkaan pysty tekemään sitä, koska elinkeinonharjoittaja ei suostu myymään heille. Vaikka sähköinen kaupankäynti on suuresti helpottanut tarjousten etsimistä ja hintojen ja muiden kauppaehtojen vertailua riippumatta siitä, minne elinkeinonharjoittaja on sijoittautunut, elinkeinonharjoittajat hyvin usein kieltäytyvät ottamasta vastaan tilauksia ulkomaisilta kuluttajilta välttääkseen rajatylittäviä liiketoimia.

6. Sopimusoikeutta koskevien kansallisten lainsäädäntöjen eroavuudet muodostavat näin esteen, joka heikentää kuluttajien ja elinkeinonharjoittajien mahdollisuuksia hyödyntää sisämarkkinoihin liittyviä etuja. Nämä sopimusoikeuteen liittyvät esteet vähenisivät huomattavasti, jos sopimukset voitaisiin tehdä yhden yhtenäisen sopimusoikeuden sääntökokonaisuuden perusteella riippumatta siitä, minne osapuolet ovat sijoittautuneet. Tällaisen yhtenäisen sopimusoikeuden sääntökokonaisuuden tulisi kattaa sopimuksen koko elinkaari eli kaikki tärkeimmät sopimuksen tekemiseen liittyvät näkökohdat. Lisäksi sen tulisi sisältää kokonaan yhdenmukaistetut kuluttajansuojasäännöt.

7. Kansallisten sopimusoikeuslainsäädäntöjen väliset eroavuudet ja niiden vaikutukset rajatylittävään kaupankäyntiin rajoittavat myös kilpailua. Kun rajatylittävä kaupankäynti on vähäistä, myös kilpailua on vähemmän, jolloin elinkeinonharjoittajilla on vähemmän kannustimia toimia innovatiivisemmin ja parantaa tuotteidensa laatua tai alentaa niiden hintoja. Erityisesti pienemmissä jäsenvaltioissa, joissa kotimaisia kilpailijoita on rajallinen määrä, ulkomaisten elinkeinonharjoittajien päätös olla tulematta niiden markkinoille siitä aiheutuvien kustannusten ja hankaluuksien vuoksi voi rajoittaa kilpailua näillä markkinoilla ja vaikuttaa merkittävästi saatavilla olevien tuotteiden valikoimaan ja hintatasoon. Lisäksi rajatylittävän kaupan esteet saattavat vaarantaa pk-yritysten ja suurempien yritysten välisen kilpailun. Pk-yritykset jäävät suuria yrityksiä todennäköisemmin pois ulkomaisilta markkinoilta, koska liiketoimintakustannukset veisivät huomattavan osan niiden liikevaihdosta.

8. Sopimusoikeuteen liittyvät vaikeudet estävät kuluttajia ja elinkeinonharjoittajia hyödyntämästä sisämarkkinoiden täyttä potentiaalia ja ne koskevat erityisesti etämyyntiä, jonka pitäisi olla yksi sisämarkkinoiden konkreettisista tuloksista. Varsinkin sisämarkkinoiden digitaalisesta ulottuvuudesta on tulossa tärkeä kuluttajille ja elinkeinonharjoittajille, koska kuluttajat tekevät yhä enemmän hankintoja internetin välityksellä ja yhä useammat elinkeinonharjoittajat harjoittavat verkkomyyntiä. Verkkomyynnin kasvumahdollisuudet ovat erittäin suuret, koska viestintä- ja tietotekniikan välineet kehittyvät jatkuvasti ja ovat yhä useampien käytettävissä. Tässä tilanteessa näiden sopimusoikeuteen liittyvien esteiden voittamiseksi osapuolten pitäisi voida sopia, että niiden sopimukseen etäsopimuksiin ja erityisesti verkossa tehtyihin sopimuksiin sovelletaan yhtä yhtenäistä sopimusoikeuden sääntökokonaisuutta, jolla on sama merkitys ja tulkinta kaikissa jäsenvaltioissa, eli yhteistä eurooppalaista kauppalakia. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain olisi tarjottava etämyyntiä ja varsinkin verkossa tapahtuvaa myyntiä varten uusi vaihtoehto, joka lisäisi osapuolten valinnanmahdollisuuksia, ja sen pitäisi olla käytettävissä aina kun osapuolet yhdessä katsovat, että sen avulla voitaisiin helpottaa rajatylittävää kaupankäyntiä ja vähentää ylimääräisiä liiketoiminta- ja vaihtoehtoiskustannuksia sekä muita sopimusoikeudesta johtuvia rajatylittävän kaupankäynnin esteitä. Sen pitäisi olla sopimussuhteiden perustana ainoastaan silloin kun osapuolet yhdessä päättävät soveltaa sitä. [tark. 1]

9. Tällä asetuksella otetaan käyttöön etäsopimuksia ja erityisesti verkossa tehtäviä sopimuksia koskeva yhteinen eurooppalainen kauppalaki. Sillä yhdenmukaistetaan lähennetään sopimusoikeutta koskevat koskevia jäsenvaltioiden säännöt sääntöjä . Tätä varten ei kuitenkaan tarvitse muuttaa aiempaa ensimmäistä kansallista sopimusoikeutta sopimusoikeuden järjestelmää , vaan kunkin jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä otetaan käyttöön toinen sopimusoikeuden järjestelmä sen soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia varten. Tämän sellaisenaan sovellettavan toisen järjestelmän olisi oltava jäsenvaltioiden alueella sovellettavan oikeusjärjestyksen keskeinen osa . Yhteistä eurooppalaista kauppalakia olisi sovellettava oikeusjärjestyksessä ensimmäisen kansallisen sopimusoikeusjärjestelmän sijasta siinä määrin kuin se on mahdollista sen soveltamisalan mukaan ja kun osapuolet ovat pätevästi sopineet käyttävänsä sitä. Sen olisi oltava identtinen kaikkialla unionissa, ja sitä olisi käytettävä rinnan voimassa olevien kansallisten sopimusoikeuden sääntöjen kanssa. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia olisi sovellettava rajatylittäviin sopimuksiin vapaaehtoiselta pohjalta, osapuolten erillisen sopimuksen perusteella. [tark. 2]

10. Sopimus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä olisi voitava tehdä kunkin sellaisen kansallisen lain soveltamisalan oikeusjärjestyksen puitteissa, jota sovelletaan pidetään sovellettavana lakina asetuksen (EY) N:o 593/2008 tai ennen sopimuksentekoa sovellettavan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2007 (4) tai jonkin muun lainvalintasäännön perusteella. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttöä koskeva sopimus on seurausta kahden samaan kansalliseen oikeusjärjestykseen kuuluvan eri järjestelmän välillä tehdystä valinnasta. Valinta ei siis saisi tarkoittaa sovellettavan lain valintaa eikä sitä pitäisi sekoittaa sovellettavan lain valintaan tarkoita kahden eri kansallisen oikeusjärjestyksen välillä tehtävää valintaa lainvalintasäännöissä tarkoitetussa merkityksessä eikä sitä pitäisi sekoittaa sellaiseen valintaan eikä se saisi vaikuttaa niihin kyseisiin sääntöihin . Sen vuoksi tämä asetus ei vaikuta mihinkään voimassa oleviin lainvalintasääntöihin , kuten asetukseen (EY) N:o 593/2008 sisältyviin sääntöihin . [tark. 3]

11. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain pitäisi käsittää kokonaan yhdenmukaistettu kuluttajansuojaa koskevien yhdenmukaisten pakottavien sääntöjen kattava kokonaisuus. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artiklan 3 kohdan mukaisesti näiden sääntöjen olisi taattava kuluttajansuojan korkea taso, niin että voidaan lujittaa kuluttajien luottamusta yhteiseen eurooppalaiseen kauppalakiin ja siten kannustaa heitä tekemään rajatylittäviä sopimuksia sen perusteella. Näiden sääntöjen olisi säilytettävä tai parannettava sen suojan tasoa, joka kuluttajilla on unionin kuluttajalainsäädännön perusteella. Tämän asetuksen hyväksyminen ei saisi myöskään estää kuluttajan oikeuksia koskevan direktiivin tarkistamista, jonka tarkoituksena on yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden korkeatasoinen kuluttajansuoja kaikilta osin. [tark. 4]

(11 a) Kuluttajan määritelmän olisi katettava luonnolliset henkilöt, jotka toimivat muussa kuin elinkeino- tai ammattitoimintaansa liittyvässä tarkoituksessa. Jos kuitenkin kyseessä on kahta päämäärää palveleva sopimus eli sopimus tehdään tarkoituksessa, joka kuuluu osittain henkilön ammattitoimintaan ja osittain muuhun kuin ammattitoimintaan ja kun ammattitoimintaan liittyvä tarkoitus on niin vähäinen, ettei se ole vallitseva sopimuskokonaisuudessa, kyseistä henkilöä olisi myös pidettävä kuluttajana. Sen määrittämiseksi, toimiiko luonnollinen henkilö kokonaan tai osittain sellaisessa tarkoituksessa, joka ei liity hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa, olisi otettava huomioon, missä ominaisuudessa henkilö esiintyy toiselle osapuolelle. [tark. 5]

12. Sen jälkeen kun yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä on sovittu pätevästi, sen soveltamisalaan kuuluviin asioihin olisi sovellettava yksinomaan yhteistä eurooppalaista kauppalakia. Koska yhteinen eurooppalainen kauppalaki käsittää kokonaan yhdenmukaistetut kattavat kuluttajansuojaa koskevat yhdenmukaiset pakottavat säännöt, jäsenvaltioiden lakien välillä ei ole tällä alalla eroavuuksia, jos osapuolet ovat päättäneet käyttää yhteistä eurooppalaista kauppalakia. Tämän seurauksena asetuksen (EY) N:o 593/2008 6 artiklan 2 kohdalla, jonka olemassaolo perustuu jäsenvaltioiden kuluttajansuojalainsäädäntöjen tason vaihteluun, ei ole mitään käytännön merkitystä yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalaan kuuluvien seikkojen kannalta , koska se tarkoittaisi kahteen identtiseen toiseen sopimusoikeusjärjestelmään kuuluvien pakottavien säännösten vertailua . [tark. 6]

13. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia olisi voitava käyttää rajatylittävissä sopimuksissa, koska juuri niiden yhteydessä eroavuudet kansallisten lainsäädäntöjen välillä aiheuttavat monimutkaisia tilanteita ja ylimääräisiä kustannuksia, mikä vähentää osapuolten halukkuutta solmia sopimussuhteita , ja etämyynnillä, varsinkin verkkokaupalla, on suuret mahdollisuudet . Yritysten välisten sopimusten rajatylittävää luonnetta olisi arvioitava osapuolten vakinaisen asuinpaikan perusteella. Yrityksen ja kuluttajan välisissä sopimuksissa rajojen ylittymistä koskevan vaatimuksen olisi elinkeinonharjoittajan oikeusvarmuuden parantamiseksi täytyttävä siten, että joko kuluttajan ilmoittama osoite tai tavaroiden toimitusosoite tai kuluttajan ilmoittama laskutusosoite sijaitsee jäsenvaltiossa, jossa elinkeinonharjoittajan vakinainen asuinpaikka ei ole. [tark. 7]

14. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttöä ei pitäisi rajoittaa ainoastaan sellaisiin rajatylittäviin tilanteisiin, joissa on osallisena vain jäsenvaltioita, vaan sen avulla olisi voitava helpottaa myös jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välistä kaupankäyntiä. Silloin kun yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamista koskevassa sopimuksessa on mukana kolmansien maiden kuluttajia, joille sopimus merkitsee ulkomaisen lain valintaa, sopimukseen olisi sovellettava sovellettavia lainvalintasääntöjä.

15. Yhden yhtenäisen sopimuksen käytöstä kaikissa liiketoimissa voi olla hyötyä myös sellaisille elinkeinonharjoittajille, jotka harjoittavat liiketoimintaa sekä kotimaassa että yli rajojen. Siksi jäsenvaltioiden olisi voitava antaa osapuolille mahdollisuus soveltaa yhteistä eurooppalaista kauppalakia myös silloin kun toiminta tapahtuu kokonaan saman jäsenvaltion sisällä.

16. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia olisi voitava soveltaa erityisesti irtaimen tavaran kauppaan, näiden tavaroiden valmistus ja tuotanto mukaan lukien, koska tämä on taloudellisesti kaikkein merkittävin sopimustyyppi, jolla on erityistä kasvupotentiaalia rajatylittävässä kaupankäynnissä, varsinkin verkkokaupan alalla.

17. Jotta voidaan ottaa huomioon digitaalisen talouden kasvava merkitys, yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalan tulisi kattaa myös digitaalisen sisällön toimittamista koskevat sopimukset. Digitaalisen sisällön siirtäminen tallentamista, käsittelyä ja tutustumista sekä toistuvaa käyttöä varten, esimerkiksi musiikin lataaminen verkosta, on lisääntynyt nopeasti. Tällainen toiminta sisältää valtavan kasvupotentiaalin, mutta se on vielä oikeudellisesti varsin kirjavaa ja epävarmalla pohjalla. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain tulisi sen vuoksi kattaa digitaalisen sisällön toimittaminen riippumatta siitä, tapahtuuko toimitus aineellisella välineellä vai ei.

(17 a) Pilvipalvelut kehittyvät nopeasti ja niillä on suuret kasvumahdollisuudet. Yhteinen eurooppalainen kauppalaki sisältää johdonmukaisen sääntökokonaisuuden, joka on mukautettu etämyyntiin ja erityisesti digitaalisen sisällön ja siihen liittyvien palvelujen tarjoamiseen verkossa. Näitä sääntöjä pitäisi voida soveltaa myös silloin, kun digitaalista sisältöä tai siihen liittyviä palveluja tarjotaan pilvipalvelun kautta, varsinkin kun digitaalista sisältöä voidaan ladata myyjän pilveltä tai varastoida väliaikaisesti tarjoajan pilvelle. [tark. 8]

18. Digitaalista sisältöä toimitetaan usein siten, että vastikkeeksi ei vaadita kauppahinnan maksamista, vaan toimitus tapahtuu erikseen maksettavien tavaroiden tai palvelujen yhteydessä niin, että siihen liittyy muita kuin rahallisia näkökohtia, kuten henkilötietojen luovuttaminen tai sisällön toimittaminen maksutta osana markkinointistrategiaa, joka perustuu ajatukseen, että kuluttaja ostaa myöhemmin muita tai kehittyneempiä digitaalisia sisältötuotteita. Kun otetaan huomioon tämä erityinen markkinarakenne ja se, että toimitetun digitaalisen sisällön virheellisyys saattaa vahingoittaa kuluttajan taloudellisia etuja riippumatta siitä, millaisin edellytyksin se on toimitettu, yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytettävyyden ei pitäisi riippua siitä, maksetaanko kyseisestä digitaalisesta sisällöstä kauppahinta. Tällaisissa tapauksissa ostajan oikeussuojakeinojen olisi kuitenkin koskettava ainoastaan vahingonkorvausta. Toisaalta ostajalla olisi oltava mahdollisuus käyttää kaikkia oikeussuojakeinoja lukuun ottamatta hinnanalennusta, vaikka hänen ei tarvitse maksaa kauppahintaa digitaalisen sisällön toimittamisesta, mikäli hänen suorittamansa vastike, kuten henkilötiedot tai muu hyödyke, jolla on toimittajalle kaupallista arvoa, vastaa kauppahinnan maksamista, koska tällaisessa tapauksessa digitaalista sisältöä ei todellisuudessa toimiteta maksutta. [tark. 9]

19. Jotta yhteisestä eurooppalaisesta kauppalaista saataisiin mahdollisimman suuri lisäarvo, sen aineellisen soveltamisalan tulisi kattaa myös eräitä sellaisia myyjän tarjoamia palveluja, jotka liittyvät suoraan ja tiiviisti tiettyihin tavaroihin tai digitaaliseen sisältöön, joita toimitetaan yhteisen eurooppalaisen kauppalain perusteella ja jotka käytännössä usein yhdistetään samaan myyntisopimukseen tai sen kanssa samaan aikaan tehtävään sopimukseen; tämä koskee erityisesti tavaroiden tai digitaalisen sisällön korjausta, huoltoa ja asennusta tai digitaalisen sisällön tilapäistä varastointia tarjoajan pilvellä . [tark. 10]

(19 a) Yhteistä eurooppalaista kauppalakia voidaan soveltaa myös sopimukseen, joka liittyy samojen osapuolten väliseen toiseen sopimukseen, joka ei ole myyntisopimus, digitaalisen sisällön tuottamista koskeva sopimus eikä niihin liittyviä palveluja koskeva sopimus. Liitännäissopimukseen sovelletaan sitä kansallista lakia, jota sovelletaan asiaan sovellettavan lainvalintasäännön perusteella. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia voidaan soveltaa myös sopimukseen, johon sisältyy mitä tahansa muita osia kuin tavaran myyntiä, digitaalisen sisällön toimittamista tai niihin liittyvien palvelujen tarjoamista, edellyttäen että kyseiset elementit ja niiden hinta voidaan jakaa osiin. [tark. 11]

20. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain ei pitäisi kattaa liitännäissopimuksia, joilla ostaja hankkii tavaroita kolmansilta tai joiden perusteella hänelle toimitetaan palveluja kolmansien toimesta. Tämä ei olisi asianmukaista siksi, että kolmas ei ole osapuolena sopimuspuolten välillä tehdyssä yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttämistä koskevassa sopimuksessa. Tällaiseen kolmannen kanssa tehtyyn liitännäissopimukseen olisi sovellettava sitä kansallista lakia, jota on sovellettava asetusten (EY) N:o 593/2008 ja (EY) N:o 864/2007 tai jonkin muun lainvalintasäännön perusteella.

21. Jotta sisämarkkinoihin ja kilpailuun liittyvät vallitsevat ongelmat voitaisiin ottaa huomioon kohdennetusti ja oikeasuhteisesti, yhteisen eurooppalaisen kauppalain henkilöllisen soveltamisalan tulisi keskittyä osapuoliin, jotka nykyään epäröivät käydä kauppaa yli rajojen siksi, että kansallisten kauppalainsäädäntöjen eroavuudet vaikuttavat rajatylittävään kaupankäyntiin erittäin kielteisesti. Sen vuoksi soveltamisalan tulisi kattaa kaikki yritysten ja kuluttajien väliset liiketoimet ja sellaiset elinkeinonharjoittajien väliset sopimukset, joiden osapuolista vähintään yksi on komission suosituksessa 2003/361/EY (5) esitettyjen kriteerien perusteella. Tämän ei kuitenkaan pitäisi rajoittaa jäsenvaltioiden mahdollisuutta saattaa voimaan lainsäädäntöä, jolla yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalaa laajennetaan kattamaan myös sellaisten elinkeinonharjoittajien väliset sopimukset, joista kumpikaan ei ole pk-yritys. Elinkeinonharjoittajilla on joka tapauksessa yritysten välisten sopimusten osalta täysi sopimusvapaus, ja niitä kannustetaan sopimusehtojensa laatimista varten hakemaan innoitusta yhteisestä eurooppalaisesta kauppalaista.

22. Osapuolten välillä tehtävä sopimus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä on välttämätön edellytys yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamiselle. Tähän sopimukseen olisi sovellettava yrityksen ja kuluttajan välisissä liiketoimissa tiukkoja vaatimuksia. Koska yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamista ehdottaa käytännössä useimmiten elinkeinonharjoittaja, kuluttajien on oltava täysin tietoisia siitä, että he suostuvat käyttämään sääntöjä, jotka poikkeavat heidän voimassa olevasta kansallisesta lainsäädännöstään. Sen vuoksi kuluttajan suostumus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttöön olisi voitava hyväksyä ainoastaan nimenomaisen lausuman perusteella, joka annetaan erillään siitä lausumasta, joka ilmaisee suostumuksen sopimuksen tekemiseen. Siksi yhteistä eurooppalaista kauppalakia ei pitäisi voida tarjota käytettäväksi sopimukseen sisällytettävänä ehtona, ei varsinkaan osana elinkeinonharjoittajan vakioehtoja ja -edellytyksiä. Elinkeinonharjoittajan olisi annettava kuluttajalle vahvistus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttöä koskevasta sopimuksesta pysyvällä välineellä. [tark. 12]

23. Sen lisäksi, että kuluttajan olisi voitava tehdä tietoinen valinta yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttämisestä, tämän valinnan olisi perustuttava tietoon. Tätä varten elinkeinonharjoittajan ei pitäisi vain ilmoittaa kuluttajalle, että on tarkoitus käyttää yhteistä eurooppalaista kauppalakia, vaan kuluttajalle olisi annettava tietoa tämän lain luonteesta ja sen tärkeimmistä ominaisuuksista. Jotta voitaisiin helpottaa tätä elinkeinonharjoittajien tehtävää ja välttää tarpeeton hallinnollinen rasitus sekä varmistaa kuluttajille annettavien tietojen yhdenmukaisuus ja laatu, elinkeinonharjoittajien olisi toimitettava kuluttajille tässä asetuksessa esitetty vakiomuotoinen ilmoitus, joka on saatavilla kaikilla unionin virallisilla kielillä. Jos ilmoitusta ei voida toimittaa kuluttajalle esimerkiksi siksi, että sopimus tehdään puhelimitse, tai jos elinkeinonharjoittaja ei ole toimittanut ilmoitusta kuluttajalle, sopimus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä ei saisi sitoa kuluttajaa ennen kuin hän on saanut ilmoituksen yhdessä sopimuksen vahvistuksen kanssa ja ilmaissut tämän jälkeen suostumuksensa.

(23 a) Jos osapuolten välinen sopimus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä ei ole pätevä tai jos vaatimusta vakiomuotoisen ilmoituksen toimittamisesta ei ole noudatettu, kysymykset siitä, onko sopimus tehty ja millä ehdoilla se on tehty, olisi ratkaistava sen kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jota sovelletaan asiassa sovellettavan lainvalintasäännön perusteella. [tark. 13]

24. Jotta voitaisiin välttää se, että sovellettavaksi valitaan vain joitakin yhteisen eurooppalaisen kauppalain osia, mikä voisi vaarantaa osapuolten oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainon ja heikentää kuluttajansuojan tasoa, valinnan tulisi kattaa yhteinen eurooppalainen kauppalaki kokonaisuudessaan eikä vain osia siitä.

25. Jos kyseiseen sopimukseen muutoin sovellettaisiin kansainvälistä tavaran kauppaa koskevista sopimuksista tehtyä Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimusta, olisi katsottava, että yhteisen eurooppalaisen kauppalain valinta merkitsee sitä, että sopimuspuolet ovat sopineet tuon yleissopimuksen poissulkemisesta.

26. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain sääntöjen tulisi kattaa ne sopimusoikeuden piiriin kuuluvat seikat, jotka ovat käytännön kannalta merkityksellisiä sääntöjen aineelliseen ja henkilölliseen soveltamisalaan kuuluvien sopimusten ja erityisesti verkossa tehtyjen sopimusten elinkaaren aikana. Osapuolten oikeuksien ja velvollisuuksien ja sopimuksen laiminlyöntiin liittyvien oikeussuojakeinojen lisäksi yhteisessä eurooppalaisessa kauppalaissa olisikin säädettävä ennen sopimuksentekoa sovellettavasta tiedonantovelvollisuudesta, sopimuksen tekemisestä (muotovaatimukset mukaan lukien), peruuttamisoikeudesta ja sen seurauksista, sopimuksesta vapautumisesta erehdyksen, vilpin, uhkauksien tai hyväksikäytön perusteella ja tällaisen vapautumisen seurauksista, sopimuksen tulkinnasta, sisällöstä ja oikeusvaikutuksista, sopimusehtojen kohtuullisuusarvioinnista ja ehtojen kohtuuttomuuden seurauksista, sopimuksesta vapautumisen tai sopimuksen irtisanomisen vuoksi suoritettavista palautuksista sekä vanhentumisesta ja oikeuksien lakkaamisesta. Siinä olisi myös säädettävä seuraamuksista, joita voidaan määrätä, jos sen soveltamisesta johtuvia velvollisuuksia rikotaan.

27. Kaikkia niitä sopimukseen perustuvia tai sopimuksenulkoisia seikkoja, joita ei säännellä yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla, säännellään yhteisen eurooppalaisen kauppalain ulkopuolisella voimassa olevalla kansallisella lainsäädännöllä, jota sovelletaan asetusten (EY) N:o 593/2008 ja (EY) N:o 864/2007 tai jonkin muun lainvalintasäännön perusteella. Tällaisia seikkoja ovat muun muassa oikeushenkilöllisyys, oikeuskelpoisuuden puuttumisesta, lainvastaisuudesta tai moraalittomuudesta johtuva sopimuksen pätemättömyys, , paitsi jos tällaisen laittomuuden tai moraalittomuuden syitä säännellään yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla, sopimuksessa käytettävän kielen määrittäminen, syrjintäkieltoon liittyvät näkökohdat, edustus, tilanne jossa velallisia ja velkojia on useita, osapuolten vaihtuminen mukaan lukien oikeuksien siirto, kuittaus ja sulautuminen, varallisuusoikeus mukaan lukien omistusoikeuden siirto, immateriaalioikeus ja vahingonkorvausoikeus. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain ulkopuolelle jää myös sekä kysymys siitä, voidaanko sopimukseen perustuvia ja sopimuksenulkoisia rinnakkaisia vahingonkorvauskanteita ajaa yhdessä. Selkeyden ja oikeusvarmuuden vuoksi yhteisessä eurooppalaisessa kauppalaissa olisi mainittava selvästi seikat, joita sillä säännellään ja joita ei säännellä. [tark. 14]

(27 a) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/29/EY (6) tarkoitetut sopimattomat kaupalliset käytännöt kuuluvat yhteisen eurooppalaisen kauppalain piiriin, mikäli ne ovat päällekkäisiä sopimusoikeuden sääntöjen kanssa, mukaan lukien sellaiset sopimattomia kaupallisia käytäntöjä koskevat säännöt, jotka koskevat sopimuksesta vapautumista erehdyksen, vilpin, uhkauksen tai hyväksikäytön vuoksi taikka tiedonantovelvollisuuden rikkomista koskevia oikeussuojakeinoja. Sellaisten sopimattomien kaupallisten käytäntöjen, jotka eivät ole päällekkäisiä sopimusoikeuden sääntöjen kanssa, olisi jäätävä yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalan ulkopuolelle. [tark. 15]

28. Yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla ei pitäisi säännellä mitään sopimusoikeuden ulkopuolisia seikkoja. Tämä asetus ei saisi rajoittaa unionin tai kansallisen lain soveltamista tällaisiin seikkoihin. Esimerkiksi terveyden ja turvallisuuden suojeluun tai ympäristönsuojeluun liittyvän tiedonantovelvollisuuden olisi jäätävä yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä asetus ei saisi rajoittaa myöskään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2006/123/EY (7) säädettyjä tiedonantovaatimuksia.

29. Sen jälkeen kun yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä on sovittu pätevästi, sen soveltamisalaan kuuluviin asioihin olisi sovellettava yksinomaan yhteistä eurooppalaista kauppalakia. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain sääntöjä olisi tulkittava itsenäisesti, unionin lainsäädännön tulkintaa koskevien vakiintuneiden periaatteiden mukaisesti. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalaan kuuluvat kysymykset, joista siinä ei säädetä nimenomaisesti, olisi ratkaistava yksinomaan sen sääntöjä tulkitsemalla mihinkään muuhun lakiin turvautumatta. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain sääntöjä olisi tulkittava sen taustalla olevien periaatteiden ja tavoitteiden ja kaikkien sen säännösten mukaisesti. [tark. 16]

30. Sopimusvapauden tulisi olla yhteisen eurooppalaisen kauppalain taustalla oleva ohjaava periaate. Osapuolten tahdonautonomiaa pitäisi rajoittaa vain silloin ja siinä määrin kuin se on välttämätöntä erityisesti kuluttajansuojaan liittyvistä syistä. Silloin kun tällaisia rajoituksia on tarpeen ottaa käyttöön, olisi selkeästi osoitettava kyseisten sääntöjen pakottava luonne.

31. Osapuolten olisi noudatettava yhteistyössään ohjenuorana kunniallisen ja vilpittömän menettelyn periaatetta yleisperiaatetta . Koska eräät säännöt ilmentävät kunniallisen ja vilpittömän menettelyn yleisperiaatetta erityisellä tavalla, niitä olisi sovellettava siihen nähden ensisijaisesti. Sen vuoksi erityissäännöissä vahvistettuja osapuolten erityisiä oikeuksia ja velvollisuuksia ei pitäisi muuttaa yleisperiaatteen perusteella. Kunniallisen ja vilpittömän menettelyn periaatteesta johtuvat konkreettiset vaatimukset olisi määritettävä muun muassa kummankin osapuolen asiantuntemuksen tason mukaan, minkä vuoksi niiden pitäisi olla yrityksen ja kuluttajien välisissä liiketoimissa erilaiset kuin yritysten keskinäisissä liiketoimissa. Elinkeinonharjoittajien välisissä liiketoimissa pitäisi tässä yhteydessä ottaa huomioon kyseisessä tilanteessa noudatettava hyvä liiketapa. Kunniallisen ja vilpittömän menettelyn yleisperiaatteen olisi oltava käyttäytymisnormi, jolla varmistetaan rehellinen, avoin ja vilpitön sopimussuhde. Periaatteen noudattamisella estetään osapuolta käyttämästä sellaista oikeutta, oikeussuojakeinoa tai vastuuvapausperustetta tai vetoamasta sellaiseen oikeuteen, oikeussuojakeinoon tai vastuuvapausperusteeseen, joka sillä muutoin olisi käytettävissään, mutta se ei anna oikeutta yleiseen vahingonkorvausvaatimukseen. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain säännöt, jotka ilmentävät kunniallisen ja vilpittömän menettelyn yleisperiaatetta erityisellä tavalla, kuten sopimuksesta vapautuminen vilpin tai implisiittisestä sopimusehdosta johtuvan velvoitteen noudattamatta jättämisen vuoksi voivat antaa oikeuden vahingonkorvausvaatimukseen, mutta tämä koskee vain joitakin erityistapauksia. [tark. 17]

32. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain tavoitteena olisi yleensä oltava pätevän sopimuksen pitäminen voimassa aina kun se on mahdollista ja asianmukaista osapuolten oikeutetut edut huomioon ottaen.

33. Yhteisessä eurooppalaisessa kauppalaissa olisi esitettävä tasapuolisia ratkaisuja, joissa otetaan huomioon osapuolten oikeutetut edut, kun nimetään ja käytetään sopimusvelvoitteiden laiminlyönnin korjaamiseksi tarjolla olevia oikeussuojakeinoja. Yrityksen ja kuluttajan välisissä sopimuksissa oikeussuojakeinojen järjestelmän olisi osoitettava, että tavaroiden, digitaalisen sisällön tai palvelujen sopimuksenvastaisuus kuuluu elinkeinonharjoittajan vastuualueeseen.

34. Jotta voitaisiin parantaa oikeusvarmuutta saattamalla yhteisen eurooppalaisen kauppalain tai jonkin muun tämän asetuksen säännöksen tulkintaa koskeva Euroopan unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten oikeuskäytäntö yleisön saataville, komission olisi perustettava tietokanta, johon koottaisiin tätä koskevat lainvoimaiset tuomioistuinten päätökset. Jäsenvaltioiden olisi tätä varten varmistettava, että tällaiset kansalliset tuomiot annetaan viipymättä tiedoksi komissiolle. Olisi perustettava helposti käytettävissä oleva, täysin järjestelmällinen tietokanta, jossa on helppo tehdä hakuja. Jotta voidaan ratkaista ongelmat, jotka liittyvät unionissa tuomioihin omaksuttuihin erilaisiin lähestymistapoihin, ja jotta tietokantaa voidaan käyttää tehokkaasti ja taloudellisesti, tuomiot olisi annettava tiedoksi niistä laaditun vakiomuotoisen yhteenvedon perusteella, jonka olisi oltava tuomion liitteenä. Yhteenvedon olisi oltava ytimekäs ja siten helppokäyttöinen. Se olisi jaettava viiteen osaan, joissa olisi esitettävä tiedoksi annettavan tuomion keskeiset osatekijät, toisin sanoen aihe ja sitä koskeva yhteisen eurooppalaisen kauppalain asiaa koskeva artikla, lyhyt yhteenveto tosiseikoista, lyhyt yhteenveto pääasiallisista perusteluista, päätös sekä päätöksen perustelut siten, että valittu periaate ilmoitetaan selvästi. [tark. 18]

(34 a) Yhteisen eurooppalaisen kauppalain selvitysosa olisi hyödyllinen väline, koska se selventäisi lakia ja tarjoaisi siihen liittyviä ohjeita. Selvitysosassa olisi selitettävä selkeästi ja kattavasti yhteisen eurooppalaisen kauppalain artiklat ja tarvittaessa artiklojen perustana olevat toimintapoliittiset valinnat. Kun nämä valinnat esitetään selkeästi, kaikkien jäsenvaltioiden tuomioistuimilla on mahdollisuus tulkita ja soveltaa yhteistä eurooppalaistan kauppalakia asianmukaisesti ja täyttää mahdolliset aukot. Näin ollen se auttaa kehittämään yhteisen eurooppalaisen kauppalain johdonmukaista ja yhtenäistä soveltamista. Komission olisi tutkittava mahdollisuuksia antaa tällainen selvitysosa. [tark. 19]

(34 b) Tehokkaiden ja edullisten oikeussuojakeinojen saatavuuden puute on myös kansainvälisen kaupankäynnin este. Sen vuoksi kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan olisi tehdessään sopimuksen yhteisen eurooppalaisen kauppalain mukaisesti harkittava kyseisestä sopimuksesta aiheutuvien riitojen antamista Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/11/EU (8) 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetun olemassa olevan vaihtoehtoisen riidanratkaisuyksikön käsiteltäväksi. Tämä ei saisi vaikuttaa millään tavoin osapuolten mahdollisuuteen panna vireille menettely toimivaltaisissa tuomioistuimissa käyttämättä ensin vaihtoehtoista riidanratkaisua. [tark. 20]

(34 c) Yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttämisen helpottamiseksi komission olisi pyrittävä laatimaan eurooppalaisia mallisopimusehtoja käyttäen apunaan työryhmää, joka koostuu pääosin kuluttajia ja yrityksiä edustavista tahoista ja jonka toimintaan osallistuvat myös tutkijat ja elinkeinonharjoittajat. Mallisopimusehdot täydentäisivät hyödyllisellä tavalla yhteisen kauppalain sääntöjä kuvaamalla tietyn sopimuksen erityspiirteitä ja niissä olisi otettava huomioon kunkin kaupallisen alan ominaispiirteet. Niillä olisi tarkoitus vastata sidosryhmien tarpeisiin ja käyttää hyväksi yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä saatuja ensimmäisiä kokemuksia. Mallisopimusehdot olisi asetettava yleisesti saataville, koska ne toisivat lisäarvoa elinkeinonharjoittajille, jotka päättävät tehdä rajatylittäviä sopimuksia käyttäen yhteistä eurooppalaista kauppalakia. Jotta mallisopimusehdot täydentäisivät yhteistä eurooppalaista kauppalakia tehokkaasti, komission olisi ryhdyttävä työhön mahdollisimman pian. [tark. 21]

35. On myös asianmukaista tarkastella yhteisen eurooppalaisen kauppalain ja tämän asetuksen muiden säännösten toimivuutta viiden toimintavuoden kuluttua. Uudelleentarkastelussa olisi otettava huomioon muun muassa tarve laajentaa sen soveltamisalaa yritysten välisten sopimusten osalta sisällyttää siihen uusia sääntöjä, jotka liittyvät omistuksenpidätystä koskeviin lausekkeisiin, sekä digitaalisen sisällön markkinoiden ja teknologian sekä unionin säännöstön kehitys. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä myös siihen, onko edelleen asianmukaista rajoittaa laki koskemaan vain etäsopimuksia ja erityisesti verkossa tehtäviä sopimuksia vai voitaisiinko soveltamisalaa laajentaa kattamaan elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyt sopimukset. [tark. 22]

36. Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitetta eli myötävaikuttamista sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan laatimalla yhteinen sopimusoikeuden sääntöjen kokonaisuus, jota voidaan käyttää rajatylittävissä liiketoimissa kaikkialla unionissa, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.

37. Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa ja erityisesti sen 16, 38 ja 47 artiklassa vahvistettuja periaatteita,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:

Sisällysluettelo (*1)

[tark. 23]

I osasto

Yleiset säännökset [tark. 24]

-I osa: Säädöksen soveltaminen [tark. 25]

1 artikla

Tavoite ja kohde

1. Tämän asetuksen tarkoituksena on parantaa sisämarkkinoiden toteuttamis- ja toimintaedellytyksiä laatimalla kunkin jäsenvaltion oikeusjärjestykseen kuuluva II osastossa esitetty yhtenäinen sopimusoikeuden sääntöjen kokonaisuus, jäljempänä ”yhteinen eurooppalainen kauppalaki”. Näitä sääntöjä voidaan käyttää rajat ylittävissä liiketoimissa, jotka koskevat tavaran kauppaa, digitaalisen sisällön toimittamista ja niihin liittyviä etäpalveluina tarjottavia ja etenkin verkossa tarjottavia palveluja, silloin kun sopimuksen osapuolet niin sopivat. [tark. 26]

2. Tämä asetus antaa elinkeinonharjoittajille, erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset), mahdollisuuden soveltaa kaikissa rajat ylittävissä liiketoimissaan yhteisiä sääntöjä ja samoja sopimusehtoja, mikä vähentää tarpeettomia kustannuksia, mutta takaa korkeatasoisen oikeusvarmuuden. [tark. 27]

3. Elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiä sopimuksia varten tässä asetuksessa vahvistetaan kattavat kuluttajansuojasäännöt, jotta voidaan varmistaa kuluttajansuojan korkea taso niin, että voidaan parantaa kuluttajien luottamusta sisämarkkinoihin ja kannustaa heitä tekemään ostoksia yli rajojen.

2 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa tarkoitetaan

(a) ”sopimuksella” tahdonilmaisua, jonka on tarkoitus synnyttää velvoitteita tai muita oikeusvaikutuksia;

(b) ”kunniallisella ja vilpittömällä menettelyllä” käyttäytymistapaa, jolle on ominaista rehellisyys, avoimuus ja kyseisen liiketoimen tai suhteen toisen osapuolen intressien huomioon ottaminen; [tark. 28]

(c) ”menetyksellä” taloudellista ja muuta kuin taloudellista menetystä kivun ja säryn muodossa, ei kuitenkaan sellaisia muita kuin taloudellisia menetyksiä kuin elämänlaadun heikkeneminen ja elämänilon menetys; [tark. 29]

(d) ”vakiosopimusehdoilla” sopimusehtoja, jotka on laadittu ennakkoon eri osapuolten kanssa toteutettavia useita liiketoimia varten ja joista osapuolet eivät ole neuvotelleet yksilöllisesti yhteisen eurooppalaisen kauppalain 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla; [tark. 30]

(e) ”elinkeinonharjoittajalla” luonnollista henkilöä tai joko yksityisessä tai julkisessa omistuksessa olevaa oikeushenkilöä, joka sopimuksia tehdessään toimii omaan tarkoituksessa, joka kuuluu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa kuuluvassa tarkoituksessa; [tark. 31]

(f) ”kuluttajalla” luonnollista henkilöä, joka toimii sellaisessa tarkoituksessa, joka ei liity hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa; jos sopimus tehdään tarkoituksessa, joka kuuluu osittain henkilön ammattitoimintaan ja osittain muuhun kuin ammattitoimintaan ja kun ammattitoimintaan liittyvä tarkoitus on niin vähäinen, ettei se ole vallitseva sopimuskokonaisuudessa, kyseistä henkilöä on myös pidettävä kuluttajana; [tark. 32]

(f a) ”palveluntarjoajalla” tavaran myyjää tai digitaalisen sisällön toimittajaa, joka sitoutuu tarjoamaan asiakkaalle kyseisiin tavaroihin tai kyseiseen digitaaliseen sisältöön liittyviä palveluja; [tark. 33]

(f b) ”asiakkaalla” henkilöä, joka ostaa myyntisopimukseen liittyvän palvelun; [tark. 34]

(f c) ”velkojalla” henkilöä, jolla on oikeus siihen, että toinen henkilö, velallinen, täyttää rahamääräisen tai muun velvollisuutensa häntä kohtaan; [tark. 35]

(f d) ”velallisella” henkilöä, jolla on rahamääräinen tai muu velvollisuus toista henkilöä, velkojaa, kohtaan; [tark. 36]

(f e) ”kunniallisella ja vilpittömällä menettelyllä” käyttäytymistapaa, jolle on ominaista rehellisyys, avoimuus ja kyseisen liiketoimen tai suhteen toisen osapuolen intressien huomioon ottaminen, jos ja kun se voidaan kohtuulliseksi katsoa; [tark. 37]

(f f) ”vakiosopimusehdoilla” sopimusehtoja, jotka on laadittu ennakkoon eri osapuolten kanssa toteutettavia useita liiketoimia varten ja joista osapuolet eivät ole neuvotelleet yksilöllisesti yhteisen eurooppalaisen kauppalain 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla; [tark. 38]

(f g) ”menetyksellä” taloudellista ja muuta kuin taloudellista menetystä kivun ja säryn muodossa, ei kuitenkaan sellaisia muita kuin taloudellisia menetyksiä kuin elämänlaadun heikkeneminen ja elämänilon menetys; [tark. 39]

(g) ”vahingonkorvauksella” rahasummaa, johon henkilöllä voi olla oikeus korvauksena menetyksestä, vammasta tai vahingosta;

(g a) ”pakottavalla säännöllä” säännöstä, jonka soveltamista osapuolet eivät voi sulkea pois tai josta ne eivät voi poiketa tai jonka vaikutuksia ne eivät voi muuttaa; [tark. 40]

(g b) ”velvoitteella” suoritusta, jonka oikeussuhteen yksi osapuoli on velkaa toiselle osapuolelle ja jonka suorittamista toisella osapuolella on oikeus vaatia sellaisenaan; [tark. 41]

(g c) ”nimenomaisella” ilmoituksen tai sopimuksen yhteydessä sitä, että se on annettu tai tehty erikseen muista ilmoituksista tai sopimuksista aktiivisesti ja yksiselitteisesti, mukaan lukien rastin merkitseminen ruutuun tai näppäimen tai muun toiminnon käyttäminen; [tark. 42]

(h) ”tavaralla” aineellisia irtaimia esineitä, ja pois lukien: i) sähköä ja maakaasua; ja ii) vettä ja muita kaasuja kuin maakaasua, paitsi jos niitä pidetään kaupan tiettynä tilavuutena tai määrättynä määränä;

(i) ”kauppahinnalla” rahasummaa, joka on maksettava vastikkeeksi tavaroiden myynnistä, digitaalisen sisällön toimittamisesta tai niihin liittyvän palvelun suorittamisesta;

(j) ”digitaalisella sisällöllä” digitaalisessa muodossa tuotettua ja toimitettua tietoa, riippumatta siitä onko se tuotettu ostajan myyjän vaatimusten mukaisesti, mukaan lukien video-, audio- tai kuvamuotoinen tai kirjallinen digitaalinen sisältö, digitaaliset pelit, ohjelmistot ja digitaalinen sisältö, jonka avulla on mahdollista personalisoida olemassa olevia laitteita tai ohjelmia; ja pois lukien: [tark. ei koske kaikkia kieliversioita] i) rahoituspalvelut, verkkopankkipalvelut mukaan lukien; ii) sähköisessä muodossa annettu oikeudellinen tai rahoitusneuvonta; iii) sähköiset terveydenhoitopalvelut; iv) sähköiset viestintäpalvelut ja -verkostot ja niihin liittyvät toiminnot ja palvelut; v) rahapelit; vi) kuluttajan toimesta tapahtuva uuden sisällön luominen tai olemassa olevan sisällön muuttaminen tai kuluttajan muu vuorovaikutus muiden käyttäjien teosten kanssa;

(k) ”myyntisopimuksella” sopimusta, jonka mukaisesti elinkeinonharjoittaja, jäljempänä ”myyjä”, siirtää tai sitoutuu siirtämään tavaran omistusoikeuden toiselle henkilölle, jäljempänä ”ostaja”, ja ostaja maksaa tai sitoutuu maksamaan kauppahinnan; myyntisopimukseksi katsotaan myös sopimus, joka koskee valmistettavien tai tuotettavien tavaroiden toimittamista, mutta ei sopimusta, joka koskee pakkohuutokaupalla tapahtuvaa myyntiä tai johon liittyy muuta julkisen vallan käyttöä;

(l) ”kuluttajan kanssa tehdyllä myyntisopimuksella” myyntisopimusta, jossa myyjänä on elinkeinonharjoittaja ja ostajana kuluttaja;

(m) ”myyntisopimukseen liittyvällä palvelulla” tavaroihin tai digitaaliseen sisältöön liittyvää palvelua, kuten asennusta, huoltoa, korjausta varastointia tai muuta käsittelyä , asennus, huolto ja korjaus mukaan luettuina , jonka tavaroiden myyjä tai digitaalisen sisällön toimittaja tarjoaa myyntisopimuksen, digitaalisen sisällön toimittamista koskevan sopimuksen tai sellaisen niihin liittyvän erillisen palvelusopimuksen mukaisesti, joka on tehty samaan aikaan kuin myyntisopimus tai digitaalisen sisällön toimittamista koskeva sopimus tai jota on tarjottu – edes vaihtoehtona – myyntisopimuksessa tai digitaalisen sisällön toimittamista koskevassa sopimuksessa , ja pois lukien: [tark. 44] i) kuljetuspalvelut; ii) koulutuspalvelut; [tark. 45] iii) televiestinnän tukipalvelut; ja iv) rahoituspalvelut , mukaan lukien maksupalvelut ja sähköisen rahan liikkeeseenlasku sekä tavaroita ja digitaalista sisältöä tai muita seikkoja koskevat kaikenlaiset vakuutukset ; [tark. 46]

(n) ”palveluntarjoajalla” tavaran myyjää tai digitaalisen sisällön toimittajaa, joka sitoutuu tarjoamaan asiakkaalle näihin tavaroihin tai tähän digitaaliseen sisältöön liittyviä palveluja; [tark. 47]

(o) ”asiakkaalla” henkilöä, joka ostaa myyntisopimukseen liittyvän palvelun; [tark. 48]

(p) ”etäsopimuksella” sopimusta, joka tehdään elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan tai toisen elinkeinonharjoittajan välillä etämyyntiä varten luodussa myynti- tai palveluntarjontajärjestelmässä ilman, että elinkeinonharjoittaja tai, jos tämä on oikeushenkilö, sitä edustava luonnollinen henkilö sekä kuluttaja tai toinen elinkeinonharjoittaja ovat olleet samanaikaisesti läsnä, ja jonka tekemiseksi on käytetty yksinomaisesti yhtä tai useampaa etäviestintävälinettä sopimuksen tekemiseen asti, sopimuksen tekeminen mukaan lukien; [tark. 49]

(q) ”muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyllä sopimuksella” elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välistä sopimusta, i) joka tehdään elinkeinonharjoittajan tai, jos tämä on oikeushenkilö, sen edustajana toimivan luonnollisen henkilön ja kuluttajan ollessa samanaikaisesti läsnä paikassa, joka ei ole elinkeinonharjoittajan toimitila, tai joka tehdään kuluttajan samoissa olosuhteissa tekemän tarjouksen perusteella; tai ii) joka tehdään elinkeinonharjoittajan vähittäismyyntipaikassa tai etäviestintävälineiden avulla sen jälkeen, kun kuluttajaan on otettu henkilökohtaisesti erikseen yhteyttä paikassa, joka ei ole elinkeinonharjoittajan vähittäismyyntipaikka, elinkeinonharjoittajan, jos tämä on oikeushenkilö, tai sen edustajana toimivan luonnollisen henkilön ja kuluttajan ollessa samanaikaisesti läsnä; tai iii) joka tehdään elinkeinonharjoittajan tai, jos tämä on oikeushenkilö, sen edustajana toimivan luonnollisen henkilön järjestämän tutustumiskäynnin aikana, jonka tarkoituksena tai seurauksena on tavaroiden tai digitaalisen sisällön tai niihin liittyvien palvelujen esitteleminen ja myyminen kuluttajalle; [tark. 50]

(r) ”toimitiloilla” i) kiinteää vähittäismyyntipaikkaa, jossa elinkeinonharjoittaja harjoittaa toimintaansa vakituisesti; tai ii) siirrettävää vähittäismyyntipaikkaa, jossa elinkeinonharjoittaja harjoittaa toimintaansa tavanomaisesti; [tark. 51]

(s) ”kaupallisella takuulla” elinkeinonharjoittajan tai tuottajan (takuun antajan) kuluttajalle 106 artiklan mukaisten tavaran virhettä koskevien lakisääteisten velvoitteiden takuuta koskevan lakisääteisen velvoitteensa lisäksi antamaa sitoumusta palauttaa kauppahinta tai vaihtaa, korjata tai huoltaa tavara tai digitaalinen sisältö digitaaliset sisällöt , jos se ei ne eivät vastaa niitä ominaisuuksia tai muita kuin vaatimuksenmukaisuuteen liittyviä ehtoja, jotka on vahvistettu takuuilmoituksessa tai sopimuksen tekohetkellä tai ennen sopimuksen tekemistä saatavilla olevassa tavaraa koskevassa mainonnassa; [tark. 52]

(sa) ”korjaamisella” sopimuksesta poikkeavan virheellisen tavaran tai digitaalisen sisällön muuttamista sopimuksenmukaiseksi; [tark. 53]

(t) ”pysyvällä välineellä” välinettä, jonka avulla osapuoli voi säilyttää hänelle henkilökohtaisesti osoitettuja tietoja siten, että tiedot ovat helposti saatavilla myöhempää käyttöä varten tietojen käyttötarkoituksen kannalta asianmukaisen ajan, ja joka mahdollistaa tallennettujen tietojen tulostamisen muuttumattomina;

(u) ”julkisella huutokaupalla” myyntimenetelmää, jossa elinkeinonharjoittaja tarjoaa huutokaupanpitäjän hoitaman avoimen tarjousmenettelyn kautta tavaroita tai digitaalista sisältöä kuluttajille, jotka osallistuvat tai joilla on mahdollisuus osallistua huutokauppatilaisuuteen henkilökohtaisesti, ja jossa korkeimman tarjouksen tehneen on ostettava tavara tai digitaalinen sisältö;

(v) ”pakottavalla säännöllä” säännöstä, jonka soveltamista osapuolet eivät voi sulkea pois tai josta ne eivät voi poiketa tai jonka vaikutuksia ne eivät voi muuttaa; [tark. 54]

(w) ”velkojalla” henkilöä, jolla on oikeus siihen, että toinen henkilö, velallinen, täyttää rahamääräisen tai muun velvollisuutensa häntä kohtaan; [tark. 55]

(x) ”velallisella” henkilöä, jolla on rahamääräinen tai muu velvollisuus toista henkilöä, velkojaa, kohtaan; [tark. 56]

(y) ”velvoitteella” suoritusta, jonka oikeussuhteen yksi osapuoli on velkaa toiselle osapuolelle. [tark. 57]

(ya) ”vastikkeettomalla” sitä, että ostaja on vapautettu tavaran saattamisesta sopimuksenmukaiseksi syntyvistä kustannuksista, erityisesti postitus-, henkilöstö- ja materiaalikustannuksista. [tark. 58]

3 artikla

Yhteisen eurooppalaisen kauppalain valinnaisuus

Ellei 8 ja 9 artiklassa asetetuista vaatimuksista muuta johdu, osapuolet voivat sopia, että yhteistä eurooppalaista kauppalakia sovelletaan niiden rajatylittäviin liiketoimiin, jotka koskevat tavaran kauppaa, digitaalisen sisällön toimittamista ja niihin liittyvien palvelujen suorittamista 4–7 artiklassa vahvistetun alueellisen, aineellisen ja henkilöllisen soveltamisalan asettamissa rajoissa. [tark. 59]

4 artikla

Rajatylittävät sopimukset

1. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia voidaan käyttää rajatylittävissä sopimuksissa etäsopimuksissa, jotka ovat rajatylittäviä sopimuksia . [tark. 60]

2. Elinkeinonharjoittajien välistä sopimusta pidetään tätä asetusta sovellettaessa rajatylittävänä, jos osapuolten vakinainen asuinpaikka on eri maissa, joista vähintään yksi on jäsenvaltio.

3. Elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välistä sopimusta pidetään tätä asetusta sovellettaessa rajatylittävänä, jos

(a) joko kuluttajan ilmoittama osoite tai tavaroiden toimitusosoite tai laskutusosoite sijaitsee muussa maassa kuin siinä, jossa elinkeinonharjoittajan vakinainen asuinpaikka on; ja

(b) vähintään yksi näistä maista on jäsenvaltio.

4. Yhtiön tai muun yhteisön tai yhteenliittymän asuinpaikalla tarkoitetaan tätä asetusta sovellettaessa sen keskushallinnon sijaintipaikkaa. Kun elinkeinonharjoittaja on luonnollinen henkilö, vakinaisella asuinpaikalla tarkoitetaan hänen päätoimipaikkaansa.

5. Jos sopimus on tehty elinkeinonharjoittajan jonkin sivuliikkeen, edustajan tai muun toimipaikan toiminnan yhteydessä, elinkeinonharjoittajan vakinaisena asuinpaikkana pidetään sivuliikkeen, edustajan tai muun toimipaikan sijaintipaikkaa.

6. Kun määritetään, onko kyseessä rajatylittävä sopimus, sovellettava ajankohta on ajankohta, jolloin sopimus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttämisestä on tehty.

5 artikla

Sopimukset, joissa voidaan käyttää yhteistä eurooppalaista kauppalakia

Yhteistä eurooppalaista kauppalakia voidaan käyttää etäsopimuksissa, myös verkossa tehtävissä sopimuksissa, eli seuraavissa : [tark. 61]

a) myyntisopimuksissa;

b) sopimuksissa, jotka koskevat sellaisen digitaalisen sisällön toimittamista, jonka käyttäjä voi tallentaa ja jota hän voi käsitellä ja käyttää uudelleen, riippumatta siitä, onko se toimitettu aineellisen välineen avulla tai muilla keinoin tai vastikkeeksi kauppahinnan maksamisesta tai muuta vastiketta kuin kauppahintaa vastaan tai toimitukselle ei suoriteta vastinetta ; [tark. 62]

c) tällaisiin sopimuksiin liittyvissä palvelusopimuksissa riippumatta siitä, onko palveluista sovittu maksettavaksi erillinen kauppahinta.

6 artikla

Sekasopimusten Liitännäissopimukset ja kulutusluottoon liittyvien sopimusten poissulkeminen sekasopimukset [tark. 63]

1. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia ei saa käyttää sekasopimuksissa, joihin voidaan käyttää myös:

a) tapauksissa, joissa yhteisen eurooppalaisen kauppalain piiriin kuuluva sopimus liittyy muuhun sopimukseen kuin myyntisopimukseen, digitaalisen sisällön toimittamista koskevaan sopimukseen tai niihin liittyvään palvelusopimukseen, tai

b) tapauksissa, joissa sopimukseen liittyy muita elementtejä kuin tavaran kauppa, digitaalisen sisällön toimittaminen tai niihin liittyvien palvelujen toimittaminen 5 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä , edellyttäen, että elementit ja niiden hinta voidaan jakaa osiin . [tark. 64]

1 a. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa tarkoitettuja liitännäissopimuksia säännellään muutoin sovellettavalla lainsäädännöllä. [tark. 65]

1 b. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ja

(a) jos on kyseessä yhteisen eurooppalaisen kauppalain piiriin kuuluva sopimus ja toinen osapuoli käyttää mitä tahansa oikeutta, oikeussuojakeinoa tai vastuuvapausperustetta tai jos sopimus ei ole pätevä tai sitova, liitännäissopimukseen kohdistuvat vaikutukset määräytyvät siihen sovellettavan kansallisen lain perusteella; [tark. 66]

(b) jos on kyseessä liitännäissopimus ja toinen osapuoli käyttää mitä tahansa oikeutta, oikeussuojakeinoa tai vastuuvapausperustetta tai jos sopimus ei ole siihen sovellettavan kansallisen lain mukaan pätevä tai sitova, osapuolten yhteisen eurooppalaisen kauppalain piiriin kuuluvan sopimuksen mukaiset velvollisuudet säilyvät muuttumattomina paitsi, jos toinen osapuoli ei olisi tehnyt kyseistä yhteisen eurooppalaisen kauppalain piiriin kuuluvaa sopimusta vaan liitännäissopimuksen tai jos se olisi tehnyt sopimuksen olennaisesti toisenlaisin sopimusehdoin; tässä tapauksessa kyseisellä osapuolella on oikeus purkaa yhteisen eurooppalaisen kauppalain piiriin kuuluva sopimus. [tark. 67]

1 c. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa katsotaan, että sopimukseen liittyvistä muista elementeistä sovitaan liitännäissopimuksessa. [tark. 68]

2. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia ei saa käyttää elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa, joissa elinkeinonharjoittaja myöntää tai lupaa myöntää kuluttajalle luottoa suorituksen lykkäämisen, lainan tai muun vastaavan rahoitusjärjestelyn muodossa. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia saa käyttää elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa, jos tavaroita, digitaalista sisältöä tai niihin liittyviä samanlaisia palveluja toimitetaan jatkuvasti ja kuluttaja suorittaa näistä tavaroista, digitaalisesta sisällöstä tai palveluista osamaksuja koko toimitusajan. [tark. 69]

7 artikla

Sopimuspuolet

1. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia saa käyttää vain jos tavaran myyjä tai digitaalisen sisällön toimittaja on elinkeinonharjoittaja. Silloin kun kaikki sopimuksen osapuolet ovat elinkeinonharjoittajia, yhteistä eurooppalaista kauppalakia saa käyttää, jos vähintään yksi osapuolista on pieni tai keskisuuri yritys, jäljempänä ”pk-yritys”.

2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan pk-yrityksellä elinkeinonharjoittajaa,

(a) jolla on alle 250 työntekijää; ja

(b) jonka vuosiliikevaihto on enintään 50 miljoonaa euroa tai taseen loppusumma enintään 43 miljoonaa euroa, tai kun kyseessä on pk-yritys, jonka vakinainen asuinpaikka on jäsenvaltiossa, jonka rahayksikkö ei ole euro, tai kolmannessa maassa, vastaava määrä tuon jäsenvaltion tai kolmannen maan valuutassa. [tark. 70]

8 artikla

Yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä sopiminen

1. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttö edellyttää asiaa koskevan sopimuksen tekemistä osapuolten välillä. Tällaisen sopimuksen olemassaolo ja pätevyys määritetään tämän artiklan 2 ja 3 kohdan ja 9 artiklan sekä muiden asiaa koskevien yhteisen eurooppalaisen kauppalain säännösten nojalla.

2. Elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä suhteissa sopimus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä on pätevä vain jos kuluttaja on antanut suostumuksensa nimenomaisella lausumalla erillään siitä lausumasta, jolla hän on suostunut sopimuksen tekemiseen , ja jos 9 artiklan vaatimuksia noudatetaan . Elinkeinonharjoittajan on toimitettava kuluttajalle vahvistus kyseisestä sopimuksesta pysyvällä välineellä. [tark. 71]

3. Elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä suhteissa yhteistä eurooppalaista kauppalakia ei voida valita osittain, vaan ainoastaan kokonaisuudessaan. Elinkeinonharjoittajien välisissä suhteissa yhteinen eurooppalainen kauppalaki voidaan valita osittain, mikäli siinä ei ole estetty asiaa koskevien säännösten poisjättämistä. [tark. 72]

9 artikla

Vakiomuotoinen ilmoitus elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa

1. Yhteisessä eurooppalaisessa kauppalaissa säädetyn, ennen sopimuksentekoa sovellettavan tiedonantovelvollisuuden lisäksi elinkeinonharjoittajan on elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä suhteissa saatettava kuluttajan tietoon ennen sopimuksen tekemistä, että sopimukseen on tarkoitus soveltaa yhteistä eurooppalaista kauppalakia, toimittamalla kuluttajalle liitteessä oleva vakiomuotoinen ilmoitus helposti havaittavassa muodossa. Jos sopimus yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytöstä on tehty puhelimitse tai jonkin muun sellaisen välineen avulla, jonka yhteydessä ilmoituksen toimittaminen kuluttajalle ei ole mahdollista, sopimus ei sido kuluttajaa ennen kuin hän on saanut 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vahvistuksen sekä kyseisen ilmoituksen ja on tämän jälkeen nimenomaisesti ilmaissut suostuvansa yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttöön.

2. Jos 1 kohdassa tarkoitettu ilmoitus toimitetaan sähköisessä muodossa, siinä on oltava linkki, ja kaikissa muissa tapauksissa viittaus verkkosivustoon, jonka kautta yhteisen eurooppalaisen kauppalain teksti on saatavissa maksutta.

10 artikla

Erityisvaatimusten rikkomisesta määrättävät seuraamukset

Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamuksista, joita elinkeinonharjoittajille voidaan määrätä, jos ne rikkovat 8 ja 9 artiklassa säädettyjä vaatimuksia elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisissä suhteissa, ja niiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet näiden seuraamusten soveltamisen varmistamiseksi. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään … (*2) ja niihin myöhemmin tehtävistä muutoksista mahdollisimman pian.

11 artikla

Yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytön seuraukset

1. Kun osapuolet ovat pätevästi sopineet, että tietyssä sopimuksessa käytetään yhteistä eurooppalaista kauppalakia, sopimuksen määräyksissä käsiteltyjä seikkoja säännellään yksinomaan yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla. Jos sopimus on tosiasiallisesti tehty, yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla säännellään myös ennen sopimuksentekoa sovellettavan tiedonantovelvollisuuden noudattamista ja sen laiminlyöntiä koskevia oikeussuojakeinoja eikä sopimusoikeuden järjestelmällä, jolla sopimusta säänneltäisiin sovellettavaksi lainsäädännöksi määritetyssä oikeusjärjestyksessä, mikäli asiasta ei olisi sovittu . [tark. 73]

1 a. Kun osapuolet aloittavat neuvottelut tai ryhtyvät muihin valmistelutoimiin sopimuksen tekemiseksi siten, että viitataan yhteiseen eurooppalaiseen kauppalakiin, yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla säännellään myös ennen sopimuksentekoa sovellettavan tiedonantovelvollisuuden noudattamista ja sen laiminlyöntiä koskevia oikeussuojakeinoja ja muita ennen sopimuksen tekemistä merkittäviä seikkoja.

Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltaminen ei vaikuta asiaan liittyvän lainvalintasäännön mukaisesti sovellettavaan lakiin, jos elinkeinonharjoittaja on viitannut myös muihin järjestelmiin. [tark. 74]

11 a artikla

Yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalaan kuuluvat seikat

1. Yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla säännellään seuraavia seikkoja:

a) sopimuksen tekoa edeltävät tiedonantovelvollisuudet;

b) sopimuksen tekeminen, muotovaatimukset mukaan luettuina;

c) peruuttamisoikeus ja sen seuraukset;

d) sopimuksesta vapautuminen erehdyksen, vilpin, uhkauksen tai hyväksikäytön perusteella ja tällaisen vapautumisen seuraukset;

e) sopimuksen tulkinta;

f) kyseisen sopimuksen sisältö ja oikeusvaikutukset;

g) sopimusehtojen kohtuullisuusarviointi ja ehtojen kohtuuttomuuden seuraukset;

h) osapuolten oikeudet ja velvollisuudet;

i) oikeussuojakeinot sopimusvelvoitteen laiminlyönnin vuoksi;

j) palautukset, jotka suoritetaan sopimuksesta vapautumisen tai sopimuksen purkamisen vuoksi tai siksi, että sopimus ei ole sitova;

k) vanhentuminen ja oikeuksien lakkaaminen;

l) seuraamukset, joita voidaan määrätä, jos sen soveltamisesta johtuvia velvollisuuksia rikotaan. [tark. 75]

2. Seikkoja, joita ei säännellä yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla, säännellään kansallisen lainsäädännön säännöksillä, joita sovelletaan asetusten (EY) N:o 593/2008 ja (EY) N:o 864/2007 tai jonkin muun lainvalintasäännön perusteella. Näihin kuuluvat:

a) oikeushenkilöllisyys;

b) oikeuskelpoisuuden puuttumisesta, lainvastaisuudesta tai moraalittomuudesta johtuva sopimuksen pätemättömyys, paitsi jos laittomuuden tai moraalittomuuden syitä säännellään yhteisellä eurooppalaisella kauppalailla;

c) sopimuksessa käytettävän kielen määrittäminen;

d) syrjintäkieltoon liittyvät näkökohdat;

e) edustus;

f) tilanne jossa velallisia ja velkojia on useita, mukaan lukien oikeuksien siirto;

g) kuittaus ja sulautuminen;

h) kiinteän omaisuuden tai kiinteään omaisuuteen kohdistuvien oikeuksien syntyminen, hankkiminen tai luovutus;

i) immateriaalioikeus ja

j) vahingonkorvausoikeus mukaan lukien kysymys siitä, voidaanko sopimukseen perustuvia ja sopimuksenulkoisia rinnakkaisia vahingonkorvauskanteita ajaa yhdessä. [tark. 76]

3. Tämän artiklan säännökset eivät vaikuta muiden kuin jäsenvaltioiden sitoviin sääntöihin, joita voidaan soveltaa asiaa koskevan lainvalintasäännön mukaisesti. [tark. 77]

12 artikla

Palveludirektiivistä johtuvat tiedonantovaatimukset

Tämä asetus ei vaikuta niihin tiedonantovaatimuksiin, joista säädetään sellaisilla kansallisilla säännöksillä, joilla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/123/EY säännökset saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä ja jotka täydentävät yhteisessä eurooppalaisessa kauppalaissa säädettyjä tiedonantovaatimuksia.

13 artikla

Jäsenvaltioiden vaihtoehdot

Jäsenvaltio voi päättää, että yhteistä eurooppalaista kauppalakia voidaan käyttää:

a) sopimuksissa, joissa elinkeinonharjoittajien vakinainen asuinpaikka, tai jos kyseessä on elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välinen sopimus, elinkeinonharjoittajan vakinainen asuinpaikka, kuluttajan ilmoittama osoite, tavaroiden toimitusosoite ja laskutusosoite, sijaitsevat tuossa jäsenvaltiossa; ja/tai

b) sopimuksissa, joiden kaikki osapuolet ovat elinkeinonharjoittajia mutta yksikään niistä ei ole 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu pk-yritys.

14 artikla

Tämän asetuksen soveltamista koskevien tuomioiden tiedoksiantaminen

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden tuomioistuinten antamat, tämän asetuksen tulkintaa koskevat lainvoimaiset tuomiot annetaan ilman aiheetonta viivytystä tiedoksi komissiolle.

2. Komissio perustaa järjestelmän, jonka välityksellä voidaan tarkastella tietoja 1 kohdassa tarkoitetuista tuomioista ja asiaa koskevista Euroopan unionin tuomioistuimen tuomioista. Tämä järjestelmä saatetaan yleisön saataville. [tark. 78]

15 artikla

Uudelleentarkastelu

1. Jäsenvaltioiden on toimitettava … mennessä [ neljän vuoden kuluttua tämän asetuksen soveltamisen alkamisesta ] komissiolle tiedot tämän asetuksen soveltamisesta, erityisesti yhteisen eurooppalaisen kauppalain käytön yleisyydestä, sen sääntöihin liittyvistä riita-asioista ja siitä, missä määrin kuluttajansuojassa ilmenee yhteisen eurooppalaisen kauppalain ja kansallisen lain välisiä eroavuuksia. Tietojen on sisällettävä myös kattava selostus yhteisen eurooppalaisen kauppalain säännösten tulkintaa koskevista kansallisten tuomioistuinten oikeuskäytännöistä.

2. Komissio esittää … mennessä [ viiden vuoden kuluttua tämän asetuksen soveltamisen alkamisesta ] Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle yksityiskohtaisen kertomuksen, jossa tarkastellaan asetuksen toimintaa ja otetaan huomioon muun muassa tarve laajentaa sen soveltamisalaa yritysten välisten sopimusten osalta sekä digitaalisen sisällön markkinoiden ja teknologian sekä unionin säännöstön kehitys. [tark. 79]

16 artikla

Voimaantulo ja soveltaminen

1. Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehde ssä.

2. Sitä sovelletaan [ 6 kuukauden kuluttua voimaantulosta ].

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. [tark. 80]

LIITE I

YHTEINEN EUROOPPALAINEN KAUPPALAKI

SISÄLLYSLUETTELO

I osa Johdantosäännökset 36

1 luku Yleiset periaatteet ja soveltaminen 36

1 jakso Yleiset periaatteet 36

2 jakso Soveltaminen 36

II osa Sitovan sopimuksen tekeminen 42

2 luku Ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot 42

1 jakso Tiedot, jotka elinkeinonharjoittajan on annettava kuluttajalle ennen sopimuksentekoa 42

2 jakso Tiedot, jotka elinkeinonharjoittajan on annettava toiselle elinkeinonharjoittajalle ennen sopimuksentekoa 48

3 jakso Sähköisin välinein tehtävät sopimukset 48

4 jakso Velvollisuus varmistaa tietojen oikeellisuus 50

5 jakso Tiedonantovelvollisuuden rikkomista koskevat oikeussuojakeinot 50

3 luku Sopimuksen tekeminen 52

4 luku Oikeus peruuttaa elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehty etäsopimus tai muu muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehty sopimus 56

5 luku Suostumuksessa oleva puute 62

III osa Sopimuksen sisällön arviointi 65

6 luku Tulkinta 65

7 luku Sisältö ja vaikutukset 67

8 luku Kohtuuttomat sopimusehdot 72

1 jakso Yleiset säännökset 72

2 jakso Elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehdyn sopimuksen kohtuuttomat ehdot 72

3 jakso Elinkeinonharjoittajien välillä tehtyjen sopimusten kohtuuttomat sopimusehdot 76

IV osa Myyntisopimuksen tai digitaalisen sisällön toimittamisesta tehdyn sopimuksen osapuolten velvollisuudet ja oikeussuojakeinot 78

9 luku Yleiset säännökset 78

10 luku Myyjän velvollisuudet 81

1 jakso Yleiset säännökset 81

2 jakso Toimitus 81

3 jakso Tavaroiden ja digitaalisen sisällön sopimuksenmukaisuus 84

11 luku Ostajan oikeussuojakeino 87

1 jakso Yleiset säännökset 87

2 jakso Myyjän oikeus oikaista virhe 88

3 jakso Suorituksen vaatiminen 89

4 jakso Ostajan pidättyminen suorituksesta 90

5 jakso Sopimuksen purkaminen 90

6 jakso Hinnanalennus 92

7 jakso Tavaran tarkastamista ja virheestä ilmoittamista koskevat vaatimukset elinkeinonharjoittajien välisissä sopimuksissa 92

12 luku Ostajan velvollisuudet 94

1 jakso Yleiset säännökset 94

2 jakso Kauppahinnan maksaminen 94

3 jakso Toimituksen vastaanottaminen 96

13 luku Myyjän oikeussuojakeinot 98

1 jakso Yleiset säännökset 98

2 jakso Suorituksen vaatiminen 98

3 jakso Myyjän pidättyminen suorituksesta 99

4 jakso Sopimuksen purkaminen 99

14 luku Vaaranvastuun siirtyminen 101

1 jakso Yleiset säännökset 101

2 jakso Vaaranvastuun siirtyminen kuluttajan kanssa tehdyissä myyntisopimuksissa 101

3 jakso Vaaranvastuun siirtyminen elinkeinonharjoittajien välillä tehdyissä sopimuksissa 102

V osa Myyntisopimukseen liittyvän palvelusopimuksen osapuolten velvollisuudet ja oikeussuojakeinot 104

15 luku Osapuolten velvollisuudet ja oikeussuojakeinot 104

1 jakso Eräiden yleisten sääntöjen soveltaminen myyntisopimuksiin

2 jakso Palveluntarjoajan velvollisuudet 104

3 jakso Asiakkaan velvollisuudet 106

4 jakso Oikeussuojakeinot 106

VI osa Vahingonkorvaus ja korko 109

16 luku Vahingonkorvaus ja korko 109

1 jakso Vahingonkorvaus 109

2 jakso Viivästyskorko: Yleiset säännökset 110

3 jakso Elinkeinonharjoittajan maksuviivästys 111

VII osa Palauttaminen 3 114

17 luku Palauttaminen 114

VIII osa Vanhentuminen 117

18 luku Vanhentuminen 117

1 jakso Yleinen säännös 117

2 jakso Vanhentumisajat ja niiden alkaminen 117

3 jakso Vanhentumisaikojen pidentäminen 118

4 jakso Vanhentumisaikojen katkaiseminen 119

5 jakso Vanhentumisen vaikutukset 119

6 jakso Vanhentumisajan muuttaminen sopimuksella 119

Lisäys 1 103 119

Lisäys 2 103 121

[tark. 81]

II osasto

Yhteisen eurooppalaisen kauppalain säännökset [tark. 82]

I osa

Johdantosäännökset

1 luku

Yleiset periaatteet ja soveltaminen

1 JAKSO

YLEISET PERIAATTEET

1 artikla

Sopimusvapaus

1. Osapuolilla on vapaus tehdä sopimus ja määrittää sen sisältö, ellei asiaa koskevista pakottavista säännöistä muuta johdu.

2. Osapuolet voivat sulkea pois minkä tahansa yhteisen eurooppalaisen kauppalain säännöksen tai poiketa siitä tai muuttaa sen vaikutuksia, ellei näissä säännöksissä toisin määrätä.

2 artikla

Kunniallisen ja vilpittömän menettelyn periaate

1. Osapuolten on noudatettava kunniallisen ja vilpittömän menettelyn periaatetta.

2. Tämän velvollisuuden rikkominen voi estää rikkonutta osapuolta käyttämästä sellaista oikeutta, oikeussuojakeinoa tai vastuuvapausperustetta tai vetoamasta sellaiseen oikeuteen, oikeussuojakeinoon tai vastuuvapausperusteeseen, joka sillä muutoin olisi käytettävissään, tai se voi aiheuttaa tälle osapuolelle vastuun menetyksestä, jonka velvollisuuden rikkominen aiheuttaa toiselle osapuolelle mutta joka ei anna välitöntä oikeutta sopimusvelvoitteen laiminlyönnistä johtuviin oikeussuojakeinoihin . [tark. 83]

3. Osapuolet eivät voi sulkea pois tämän artiklan soveltamista tai poiketa siitä tai muuttaa sen vaikutuksia.

3 artikla

Yhteistyö

Osapuolilla on velvollisuus tehdä yhteistyötä keskenään siltä osin kuin niiden sopimusvelvoitteiden täyttämisen voidaan olettaa sitä edellyttävän.

2 jakso

Soveltaminen

4 artikla

Tulkinta

1. Yhteistä eurooppalaista kauppalakia on tulkittava itsenäisesti, sen tavoitteiden ja sen taustalla olevien periaatteiden mukaisesti.

2. Yhteisen eurooppalaisen kauppalain soveltamisalaan kuuluvat kysymykset, joista siinä ei säädetä nimenomaisesti, on ratkaistava sen tavoitteiden ja sen taustalla olevien periaatteiden sekä sen kaikkien säännösten pohjalta turvautumatta siihen lakiin, jota sovellettaisiin, jos ei olisi sovittu yhteisen eurooppalaisen kauppalain käyttämisestä, tai mihinkään muuhun lakiin.

3. Jos tiettyyn tilanteeseen voidaan soveltaa sekä yleissääntöä että sen soveltamisalaan kuuluvaa erityissääntöä, sovelletaan ristiriitatilanteessa erityissääntöä.

5 artikla

Kohtuullisuus

1. Kohtuullisuutta on arvioitava objektiivisesti, ottaen huomioon arvioitavan toimen luonne ja tarkoitus, olosuhteet ja asiaan liittyvän elinkeino- tai ammattitoiminnan kannalta merkitykselliset kauppatavat ja käytännöt.

2. Viittausta siihen, mitä henkilöltä voidaan odottaa tai mitä henkilö voi olettaa tai mitä tietyssä tilanteessa voidaan olettaa, on pidettävä viittauksena siihen, mitä voidaan kohtuudella olettaa.

6 artikla

Ei muotovaatimuksia

Ellei yhteisessä eurooppalaisessa kauppalaissa toisin säädetä, sillä säänneltyä sopimusta, lausumaa tai mitä tahansa muuta tointa ei tarvitse tehdä tai tallentaa missään tietyssä muodossa.

7 artikla

Sopimusehdot, joita ei ole neuvoteltu yksilöllisesti

1. Sopimusehto ei ole yksilöllisesti neuvoteltu, jos toinen osapuoli on sen esittänyt ilman, että toinen osapuoli on voinut vaikuttaa sen sisältöön.

2. Jos toinen osapuoli esittää toiselle valittavaksi useita sopimusehtoja, ehtoa ei katsota yksilöllisesti neuvotelluksi vain sillä perusteella, että jälkimmäinen osapuoli on valinnut sen eri vaihtoehdoista.

3. Jos osapuoli väittää, että osana vakiosopimusehtoja esitetystä sopimusehdosta on sittemmin neuvoteltu yksilöllisesti, sillä on todistustaakka osoittaa, että näin on tehty.

4. Kun kyseessä on elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välinen sopimus, elinkeinonharjoittajalla on todistustaakka osoittaa, että sen esittämästä sopimusehdosta on neuvoteltu yksilöllisesti.

5. Kun kyseessä on elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välinen sopimus, kolmannen osapuolen laatimia sopimusehtoja pidetään elinkeinonharjoittajan esittäminä, paitsi jos kuluttaja on lisännyt ne sopimukseen.

8 artikla

Sopimuksen purkaminen

1. ”Sopimuksen purkamisella” tarkoitetaan sitä, että lakkautetaan sopimuksesta johtuvat sopimuspuolten oikeudet ja velvollisuudet, lukuun ottamatta niitä oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka johtuvat riitojenratkaisua koskevasta sopimusehdosta tai muusta sopimusehdosta, joka jää voimaan myös sopimuksen purkamisen jälkeen.

2. Maksut ja vahingonkorvaukset, jotka johtuvat ennen sopimuksen purkamista tapahtuneesta laiminlyönnistä, on edelleen maksettava. Jos sopimuksen purkuperusteena on jo tapahtunut tai ennakoitu laiminlyönti, purkua vaativalla osapuolella on oikeus vahingonkorvaukseen myös toisen osapuolen tulevan suorituksen sijasta.

3. Purkamisen vaikutuksista kauppahinnan takaisinmaksuun ja tavaroiden tai digitaalisen sisällön palauttamiseen sekä muista palauttamista koskevista vaikutuksista säädetään 17 luvussa vahvistetuissa palauttamista koskevissa säännöissä.

9 artikla

Sekasopimukset Sopimukset, joihin liittyy palvelujen toimittaminen [tark. 84]

1. Jos sopimus koskee sekä tavaran myyntiä tai digitaalisen sisällön toimittamista että niihin liittyvän palvelun suorittamista, osapuolten velvollisuuksiin ja oikeussuojakeinoihin tavaran tai digitaalisen sisällön myyjänä ja ostajana sovelletaan IV osan säännöksiä, ja osapuolten velvollisuuksiin ja oikeussuojakeinoihin palveluntarjoajana ja asiakkaana sovelletaan V osan säännöksiä.

2. Jos 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvasta sopimuksesta johtuvat myyjän tai palveluntarjoajan sopimusvelvoitteet on tarkoitus suorittaa erillisinä osina tai ne ovat muutoin jaettavissa osiin ja on olemassa peruste purkaa velvoitteista laiminlyönnin vuoksi tietty osa, johon osa kauppahinnasta voidaan suhteuttaa, ostaja tai asiakas voi purkaa ainoastaan tämän osan sopimuksesta.

3. Edellä olevaa 2 kohtaa ei sovelleta, jos ostajan tai asiakkaan ei voida olettaa hyväksyvän muiden osien suoritusta tai jos laiminlyönti oikeuttaa koko sopimuksen purkamiseen.

4. Jos myyjän tai palveluntarjoajan sopimusvelvoitteita ei voida jakaa osiin tai jos kauppahintaa ei voida jakaa osiin, ostaja tai asiakas voi purkaa sopimuksen ainoastaan jos laiminlyönti oikeuttaa koko sopimuksen purkamiseen.

10 artikla

Ilmoitukset

1. Tätä artiklaa sovelletaan ilmoituksiin, joita annetaan yhteisen eurooppalaisen kauppalain ja sopimuksen sääntöjen nojalla eri tarkoituksia varten.”Ilmoituksiin” kuuluu kaikkien sellaisten lausumien tiedoksiantaminen, joiden tarkoituksena on saavuttaa oikeusvaikutus tai antaa tietoa oikeudellista tarkoitusta varten. [tark. 85]

2. Ilmoitus voidaan tehdä millä tahansa olosuhteisiin soveltuvalla tavalla.

3. Ilmoituksesta tulee pätevä, kun se saapuu vastaanottajalle, paitsi jos siinä määrätään myöhemmästä voimaantulosta.

4. Ilmoitus saapuu vastaanottajalle,

(a) kun se toimitetaan vastaanottajalle;

(b) kun se toimitetaan vastaanottajan toimipaikkaan tai, jos sellaista ei ole tai jos ilmoitus on osoitettu kuluttajalle, vastaanottajan vakituisen asuinpaikan osoitteeseen;

(c) sähköpostin tai muun yksilöllisen viestintävälineen avulla toimitettaessa silloin kun se on vastaanottajan saatavilla; tai

(d) silloin kun ilmoitus saatetaan muulla tavoin vastaanottajan saataville sellaisessa paikassa ja sellaisella tavalla, että sen voidaan olettaa olevan vastaanottajan saatavilla ilman aiheetonta viivästystä.

Ilmoituksen katsotaan saapuneen vastaanottajalle, kun mikä tahansa a–d kohdassa esitetyistä edellytyksistä on täyttynyt.

5. Ilmoitus on tehoton, jos sen peruutus saavuttaa vastaanottajan ennen sitä tai samaan aikaan sen kanssa.

6. Elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimussuhteissa osapuolet eivät voi kuluttajan vahingoksi sulkea pois 3 ja 4 kohdan soveltamista tai poiketa siitä tai muuttaa sen vaikutuksia.

11 artikla

Määräajan laskeminen

1. Tämän artiklan säännöksiä sovelletaan kaikkien yhteisessä eurooppalaisessa kauppalaissa tarkoitettujen määräaikojen laskemiseen. [tark. 86]

1 a. Jos päivinä, viikkoina, kuukausina tai vuosina ilmaistu määräaika lasketaan jonkin tapahtuman toteutumisesta, toimen suorittamisesta tai jostakin ajankohdasta lukien, päivän, jonka aikana tapahtuma toteutuu tai toimi suoritetaan, tai kyseisen ajankohdan ei katsota kuuluvan kyseiseen määräaikaan. [tark. 87]

2. Jollei 4, 5 ja 7 kohdasta muuta johdu,

(a) päivinä ilmaistu määräaika alkaa kulua määräajan ensimmäisen päivän ensimmäisen tunnin alussa ja päättyy määräajan viimeisen päivän viimeisen tunnin kuluttua umpeen;

(b) viikkoina, kuukausina tai vuosina ilmaistu määräaika alkaa kulua määräajan ensimmäisen päivän ensimmäisen tunnin alussa ja päättyy määräajan viimeisen viikon, kuukauden tai vuoden sen päivän viimeisen tunnin kuluttua umpeen, joka nimeltään tai järjestysnumeroltaan vastaa määräajan alkamispäivää; jos kuukausina tai vuosina ilmaistun määräajan viimeisessä kuukaudessa ei ole päivää, jona määräajan tulisi päättyä, määräaika päättyy tuon kuukauden viimeisen päivän viimeisen tunnin kuluttua umpeen.

3. Jos päivinä, viikkoina, kuukausina tai vuosina ilmaistu määräaika lasketaan jonkin tapahtuman toteutumisesta, toimen suorittamisesta tai jostakin ajankohdasta lukien, päivää, jonka aikana tapahtuma toteutuu tai toimi suoritetaan, tai kyseistä ajankohtaa ei lueta kyseiseen määräaikaan. [tark. 88]

4. Määräaikoihin luetaan lauantait, sunnuntait ja yleiset vapaapäivät, jollei niitä nimenomaisesti ole suljettu pois tai jos määräajat on ilmaistu työpäivinä.

5. Jos määräajan viimeinen päivä on lauantai, sunnuntai tai yleinen vapaapäivä siinä paikassa, missä säädetty toimi on määrä toteuttaa, määräaika päättyy seuraavan työpäivän viimeisen tunnin kuluttua umpeen. Tätä säännöstä ei sovelleta tietystä päivämäärästä tai tapahtumasta taaksepäin laskettaviin määräaikoihin.

6. Jos henkilö lähettää toiselle henkilölle asiakirjan, jossa asetetaan määräaika, johon mennessä vastaanottajan on vastattava tai toteutettava jokin muu toimenpide, mutta ei mainita, milloin määräaika alkaa kulua, määräajan lasketaan alkavan hetkestä, jolloin asiakirja saapuu vastaanottajalle, ellei toisin mainita. [tark. 89]

7. Tässä artiklassa tarkoitetaan

(a) ”yleisellä vapaapäivällä” jossakin Euroopan unionin jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion osassa päivää, jonka kyseinen jäsenvaltio tai sen osa on nimennyt tällaiseksi päiväksi Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistavassa luettelossa; ja

(b) ”työpäivillä” kaikkia muita päiviä kuin lauantaita ja sunnuntaita ja yleisiä vapaapäiviä.

7 a. Jos henkilö lähettää toiselle henkilölle asiakirjan, jossa asetetaan määräaika, johon mennessä vastaanottajan on vastattava tai toteutettava jokin muu toimenpide, mutta ei mainita, milloin määräaika alkaa kulua, määräajan on laskettava alkavan hetkestä, jolloin asiakirja saapuu vastaanottajalle, ellei toisin mainita. [tark. 90]

12 artikla

Yksipuoliset lausumat tai käyttäytyminen

1. Osapuolen tarkoitusta ilmentäviä yksipuolisia lausumia on tulkittava sillä tavoin kuin vastapuolen voidaan olettaa ne ymmärtäneen.

2. Jos lausuman esittänyt henkilö on tarkoittanut, että siinä käytetään jotakin ilmaisua tietyssä merkityksessä, ja toinen osapuoli on tiennyt tai sen voidaan olettaa tienneen tuosta tarkoituksesta, ilmaisua on tulkittava sen esittäneen henkilön tarkoittamalla tavalla.

3. Tarkoitusta ilmentävien yksipuolisten lausumien tulkintaan sovelletaan 59–65 artiklan säännöksiä soveltuvin osin. [tark. 91]

4. Tarkoitusta ilmentävien yksipuolisten lausumien tulkintaan sovelletaan 5 luvussa vahvistettuja, suostumuksessa olevia puutteita koskevia sääntöjä soveltuvin osin. [tark. 92]

5. Tässä artiklassa tarkoitetut viittaukset lausumiin käsittävät viittauksen käyttäytymiseen, jonka voidaan katsoa vastaavan lausumaa.

II osa

Sitovan sopimuksen tekeminen

2 luku

Ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot

1 jakso

Tiedot, jotka elinkeinonharjoittajan on annettava kuluttajalle ennen sopimuksentekoa

13 artikla

Tiedonantovelvollisuus kuluttajan kanssa tehtävän etäsopimuksen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävän sopimuksen yhteydessä [tark. 93]

1. Kun elinkeinonharjoittaja tekee kuluttajan kanssa etäsopimuksen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävän sopimuksen, hänen on toimitettava kuluttajalle selvällä ja ymmärrettävällä tavalla seuraavat tiedot ennen sopimuksen tekemistä tai ennen kuin tarjous sitoo kuluttajaa: [tark. 94]

(a) toimitettavien tavaroiden, digitaalisen sisällön tai niihin liittyvien palvelujen pääominaisuudet siinä laajuudessa kuin viestintävälineen ja tavaroiden, digitaalisen sisällön tai palvelujen kannalta on asianmukaista;

(b) koko kauppahinta ja muut lisämaksut ja kustannukset 14 artiklan mukaisesti;

(c) elinkeinonharjoittajan henkilö- ja osoitetiedot 15 artiklan mukaisesti;

(d) sopimusehdot 16 artiklan mukaisesti;

(e) oikeus peruuttaa sopimus 17 artiklan mukaisesti;

(f) mahdollinen myynninjälkeinen asiakastuki, myynninjälkeiset palvelut, kaupalliset takuut ja tarvittaessa valitustenkäsittelymenettely, sekä niiden ehdot;

(g) tarvittaessa maininta mahdollisuudesta käyttää elinkeinonharjoittajaan sovellettavia vaihtoehtoisia riidanratkaisumekanismeja sekä siitä, miten niitä käytetään;

(h) tieto digitaalisen sisällön toimivuudesta, mukaan lukien tieto teknisestä suojauksesta tapauksen mukaan; ja

(i) tarvittaessa tieto digitaalisen sisällön yhteentoimivuudesta laitteistojen ja ohjelmistojen kanssa siinä määrin, mitä elinkeinonharjoittaja asiasta tietää tai mitä tämän voidaan olettaa tietävän.

2. Toimitetut tiedot ovat olennainen osa sopimusta, 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua osoitetta lukuun ottamatta, eikä niitä saa muuttaa, elleivät osapuolet nimenomaisesti sovi toisin.

3. Kun kyseessä on etäsopimus, Tämän artiklan nojalla toimitettavat tiedot on [tark. 95]

(a) annettava kuluttajalle tai asetettava hänen saatavilleen käytössä olevalle etäviestintävälineelle soveltuvalla tavalla;

(b) esitettävä selkeällä ja ymmärrettävällä kielellä; ja

(c) esitettävä helposti luettavassa muodossa, jos tiedot toimitetaan pysyvällä välineellä.

4. Kun sopimus on tehty muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa, tämän artiklan nojalla vaaditut tiedot on

(a) toimitettava paperilla tai kuluttajan tähän suostuessa muulla pysyvällä välineellä; ja

(b) esitettävä helposti luettavassa muodossa selkeällä ja ymmärrettävällä kielellä. [tark. 96]

5. Tätä artiklaa ei sovelleta, jos sopimus

(a) koskee kotitalouden kulutukseen tarkoitettujen elintarvikkeiden, juomien tai muiden päivittäistavaroiden fyysistä toimittamista kuluttajan kotiin, asuinpaikalle tai työpaikalle elinkeinonharjoittajan tekemillä toistuvilla ja säännöllisillä jakelukierroksilla;

(b) tehdään jakeluautomaatin avulla tai automatisoidussa liiketilassa; [tark. 97]

(c) on tehty muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa, edellyttäen että sopimuksen kauppahinta, tai jos samanaikaisesti on tehty useita sopimuksia, niiden yhteenlaskettu kauppahinta, on enintään 50 euroa tai vastaava määrä siinä valuutassa, jossa sopimuksen kauppahinta on sovittu. [tark. 98]

(ca) on jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti sellaisen riippumattomuuteen ja puolueettomuuteen velvoitetun julkisen viranhaltijan laatima, jonka on annettava kuluttajalle kattavaa oikeudellista tietoa sen varmistamiseksi, että kuluttaja tekee sopimuksen huolellisen harkinnan perusteella ja tietoisena sen oikeudellisesta merkityksestä. [tark. 99]

14 artikla

Kauppahinnan ja muiden lisämaksujen ja kustannusten ilmoittaminen

1. Edellä olevan 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla toimitettavissa tiedoissa on mainittava

(a) tavaroiden, digitaalisen sisällön tai niihin liittyvien palvelujen koko kauppahinta veroineen tai, jos tavaroiden, digitaalisen sisällön tai palvelujen luonteen takia hintaa ei voida kohtuudella laskea etukäteen, kauppahinnan laskutapa; ja

(b) tapauksen mukaan muut rahti-, toimitus- tai postimaksut ja muut kulut tai, ellei näitä voida kohtuudella laskea etukäteen, se seikka, että kuluttaja voi joutua maksamaan tällaisia lisämaksuja ja kustannuksia.

2. Kun kyseessä on toistaiseksi voimassa oleva sopimus tai sopimus, johon sisältyy liittymä tai tilaus, kokonaiskauppahinnan tulee käsittää kokonaishinta laskutusjaksoa kohden. Jos tällaisesta sopimuksesta veloitetaan kiinteä hinta, on mainittava myös kuukausittainen kokonaishinta. Jos kokonaishintaa ei voida kohtuudella laskea etukäteen, on ilmoitettava hinnan laskutapa.

3. Elinkeinonharjoittajan on tarvittaessa ilmoitettava kuluttajalle etäviestintävälineen käyttämisestä sopimuksen tekemisessä syntyvät kulut, jos ne lasketaan muuten kuin perushintana.

15 artikla

Elinkeinonharjoittajan henkilöllisyyden ja osoitetietojen ilmoittaminen

Edellä olevan 13 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla toimitettavissa tiedoissa on mainittava

a) tiedot elinkeinonharjoittajan henkilöllisyydestä, kuten toiminimi;

b) käyntiosoite, johon elinkeinonharjoittaja on sijoittautunut;

c) elinkeinonharjoittajan puhelinnumero, faksinumero ja sähköpostiosoite, jos nämä ovat käytettävissä, jotta kuluttaja voi ottaa elinkeinonharjoittajaan nopeasti yhteyttä ja viestiä tämän kanssa tehokkaasti;

d) tarvittaessa sellaisen toisen elinkeinonharjoittajan henkilöllisyys ja käyntiosoite, jonka puolesta elinkeinonharjoittaja toimii; ja

e) elinkeinonharjoittajan (ja tarvittaessa toisen elinkeinonharjoittajan, jonka puolesta se toimii) toimipaikan käyntiosoite, johon kuluttaja voi osoittaa mahdolliset valitukset, jos se poikkeaa tämän artiklan b ja d alakohdan mukaisesti ilmoitetusta osoitteesta.

16 artikla

Sopimusehdoista ilmoittaminen

Edellä olevan 13 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla toimitettavissa tiedoissa on mainittava

a) maksuihin, tavaroiden tai digitaalisen sisällön toimitukseen tai niihin liittyvien palvelujen suorittamiseen liittyvät järjestelyt ja määräaika, johon mennessä elinkeinonharjoittaja sitoutuu toimittamaan tavarat tai digitaalisen sisällön tai suorittamaan palvelut;

b) tarvittaessa sopimuksen voimassaolo ja kuluttajan velvoitteiden vähimmäiskestoaika tai, jos sopimus on voimassa toistaiseksi tai sitä jatketaan automaattisesti, sopimuksen irtisanomista koskevat ehdot; ja

c) tarvittaessa mahdolliset etumaksut tai muut rahoitustakuut, jotka kuluttajan on maksettava tai annettava elinkeinonharjoittajan pyynnöstä, sekä niihin liittyvät ehdot;

d) mahdollisesti sovellettavat käytännesäännöt ja se, missä ne ovat saatavilla.

17 artikla

Peruuttamisoikeudesta ilmoittaminen etäsopimuksen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävän sopimuksen yhteydessä [tark. 100]

1. Jos kuluttajalla on 4 luvun mukainen peruuttamisoikeus, 13 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla toimitettavissa tiedoissa on esitettävä kyseisen oikeuden käyttöön liittyvät ehdot, määräajat ja menettelyt lisäyksen 1 mukaisesti sekä lisäyksessä 2 esitetty peruuttamislomakkeen malli.

2. Edellä olevan 13 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla toimitettavissa tiedoissa on tarvittaessa mainittava, että kuluttajan on vastattava tavaroiden palauttamiskustannuksista peruuttamistapauksessa, myös etäsopimusten tapauksessa silloin kun tavarat ovat luonteeltaan sellaisia, ettei niitä voida palauttaa tavanomaisesti postitse.

3. Jos kuluttaja voi käyttää peruuttamisoikeuttaan sen jälkeen kun hän on pyytänyt sopimukseen liittyvien palvelujen toimittamisen aloittamista peruuttamisen määräajan kuluessa, 13 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla toimitettavissa tiedoissa on mainittava, että kuluttajan on maksettava yritykselle 45 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu määrä.

4. Edellä 1–3 kohdassa tarkoitettu tiedonantovelvollisuus voidaan täyttää toimittamalla kuluttajalle lisäyksessä 1 esitetty peruuttamisohjeen malli. Elinkeinonharjoittajan katsotaan täyttäneen nämä tiedonantovaatimukset, jos hän on toimittanut nämä ohjeet kuluttajalle oikein täytettyinä.

5. Jos peruuttamisoikeutta ei ole 40 artiklan 2 kohdan c–i alakohdan ja 3 kohdan mukaisesti, 13 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla toimitettavissa tiedoissa on ilmoitettava, että kuluttajalla ei ole peruuttamisoikeutta, tai tapauksen mukaan olosuhteet, joissa kuluttaja menettää peruuttamisoikeutensa.

18 artikla

Muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyt sopimukset: täydentävät tiedonantovaatimukset ja vahvistus

1. Elinkeinonharjoittajan on toimitettava kuluttajalle allekirjoitetun sopimuksen kaksoiskappale tai sopimuksen vahvistus, mukaan lukien tarvittaessa 40 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitettu vahvistus kuluttajan suostumuksesta ja tunnustamisesta, joko paperilla tai kuluttajan tähän suostuessa muulla pysyvällä välineellä.

2. Jos kuluttaja haluaa, että sopimukseen liittyvien palvelujen toimittaminen alkaa 42 artiklan 2 kohdassa säädetyn peruuttamisen määräajan kuluessa, elinkeinonharjoittajan on edellytettävä, että kuluttaja tekee asiasta nimenomaisen pyynnön pysyvällä välineellä. [tark. 101]

19 artikla

Etäsopimukset: Täydentävät tiedonantovaatimukset ja muut vaatimukset [tark. 102]

1. Kun elinkeinonharjoittaja ottaa yhteyden kuluttajaan puhelimitse etäsopimuksen tekemistä varten, hänen on kuluttajan kanssa käytävän keskustelun aluksi ilmoitettava henkilöllisyytensä ja tarvittaessa sen henkilön henkilöllisyys, jonka puolesta hän ottaa yhteyttä, sekä puhelun kaupallinen tarkoitus.

2. Jos etäsopimus tehdään käyttäen etäviestintävälinettä, jossa on rajoitetusti tilaa tai aikaa tietojen esittämistä varten, elinkeinonharjoittajan on ennen sopimuksen tekemistä ilmoitettava kyseisellä välineellä vähintään tämän artiklan 3 kohdassa vaaditut tiedot. Elinkeinonharjoittajan on annettava kuluttajalle muut 13 artiklassa tarkoitetut tiedot soveltuvalla tavalla 13 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

3. Artiklan 2 kohdan nojalla on annettava seuraavat tiedot:

(a) tavaroiden, digitaalisen sisällön tai niihin liittyvien palvelujen pääominaisuudet 13 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti;

(b) elinkeinonharjoittajan henkilöllisyys 15 artiklan a alakohdan mukaisesti;

(c) kokonaiskauppahinta, johon sisältyvät kaikki 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 14 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut erät;

(d) peruuttamisoikeus; ja

(e) tarvittaessa sopimuksen kesto tai, jos sopimus on voimassa toistaiseksi, 16 artiklan b alakohdassa tarkoitetut sopimuksen irtisanomista koskevat ehdot.

4. Puhelimitse tehty etäsopimus on pätevä vain jos kuluttaja on allekirjoittanut tarjouksen tai lähettänyt kirjallisen suostumuksensa, jossa hän ilmoittaa suostuvansa sopimuksen tekemiseen. Elinkeinonharjoittajan on toimitettava kuluttajalle vahvistus kyseisestä sopimuksesta pysyvällä välineellä.

5. Elinkeinonharjoittajan on annettava kuluttajalle vahvistus sopimuksen tekemisestä, mukaan lukien tarvittaessa 40 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitettu vahvistus kuluttajan suostumuksesta ja tunnustamisesta, ja kaikki 13 artiklassa tarkoitetut tiedot pysyvällä välineellä. Elinkeinonharjoittajan on annettava nämä tiedot kohtuullisen ajan kuluessa etäsopimuksen tekemisestä ja viimeistään silloin, kun tavarat tai digitaalinen sisältö toimitetaan tai niihin liittyvän palvelun suorittaminen alkaa, ellei tietoja ole annettu kuluttajalle pysyvällä välineellä jo ennen etäsopimuksen tekemistä.

6. Jos kuluttaja haluaa, että sopimukseen liittyvien palvelujen toimittaminen alkaa 42 artiklan 2 kohdassa säädetyn peruuttamisen määräajan kuluessa, elinkeinonharjoittajan on edellytettävä, että kuluttaja tekee tätä koskevan nimenomaisen pyynnön pysyvällä välineellä.

20 artikla

Tiedonantovelvollisuus muiden kuin etäsopimusten tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävien sopimusten yhteydessä

1. Muiden kuin etäsopimusten tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävien sopimusten yhteydessä elinkeinonharjoittajan on toimitettava kuluttajalle seuraavat tiedot selvällä ja ymmärrettävällä tavalla ennen sopimuksen tekemistä tai ennen kuin tarjous sitoo kuluttajaa, elleivät tiedot ilmene asiayhteydestä;

(a) toimitettavien tavaroiden, digitaalisen sisällön tai niihin liittyvien palvelujen pääominaisuudet siinä laajuudessa kuin viestintävälineen ja tavaroiden, digitaalisen sisällön tai palvelujen kannalta on asianmukaista;

(b) koko kauppahinta ja muut lisämaksut ja kustannukset 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti;

(c) tiedot elinkeinonharjoittajan henkilöllisyydestä, kuten toiminimi, käyntiosoite, johon elinkeinonharjoittaja on sijoittautunut, ja puhelinnumero;

(d) sopimusehdot 16 artiklan a ja b alakohdan mukaisesti;

(e) mahdolliset myynninjälkeiset palvelut, kaupalliset takuut ja tarvittaessa valitustenkäsittelymenettely, sekä niiden ehdot;

(f) tarvittaessa tieto digitaalisen sisällön toimivuudesta, mukaan lukien tieto sen teknisestä suojauksesta; ja

(g) tarvittaessa tieto digitaalisen sisällön yhteentoimivuudesta laitteistojen ja ohjelmistojen kanssa siinä määrin, mitä elinkeinonharjoittaja asiasta tietää tai mitä tämän voidaan olettaa tietävän.

2. Tätä artiklaa ei sovelleta, jos sopimus kattaa jokapäiväisen liiketoimen ja jos sopimus täytetään välittömästi, kun se on tehty. [tark. 103]

21 artikla

Todistustaakka

Elinkeinonharjoittajalla on todistustaakka osoittaa, että se on toimittanut tässä jaksossa vaaditut tiedot.

22 artikla

Pakottavuus

Osapuolet eivät voi kuluttajan vahingoksi sulkea pois tämän jakson soveltamista tai poiketa siitä tai muuttaa sen vaikutuksia.

2 jakso

Tiedot, jotka elinkeinonharjoittajan on annettava toiselle elinkeinonharjoittajalle ennen sopimuksentekoa

23 artikla

Velvollisuus antaa tietoja tavaroista ja niihin liittyvistä palveluista

1. Ennen kuin elinkeinonharjoittaja tekee toisen elinkeinonharjoittajan kanssa sopimuksen tavaroiden myynnistä, digitaalisen sisällön toimittamisesta tai niihin liittyvien palvelujen suorittamisesta, toimituksesta vastaavan elinkeinonharjoittajan on millä tahansa soveltuvalla tavalla ilmoitettava toiselle elinkeinonharjoittajalle toimitettavien tavaroiden, digitaalisen sisällön tai palvelujen pääominaisuuksista kaikki sellaiset tiedot, jotka ovat tai joiden voidaan olettaa olevan sen hallussa ja joiden ilmoittamatta jättäminen olisi vastoin kunniallisen ja vilpittömän menettelyn periaatetta.

2. Sen määrittämiseksi, onko toimituksesta vastaavan elinkeinonharjoittajan annettava tietoja 1 kohdan nojalla, on otettava huomioon kaikki asiaan liittyvät olosuhteet, kuten

(a) se, oliko toimituksesta vastaavalla elinkeinonharjoittajalla erityistä asiantuntemusta;

(b) kustannukset, joita toimituksesta vastaavalle elinkeinonharjoittajalle olisi aiheutunut asiaa koskevien tietojen hankkimisesta;

(c) se, miten helposti toinen elinkeinonharjoittaja olisi voinut hankkia tiedot muilla keinoin;

(d) tietojen luonne;

(e) se, miten todennäköisesti tiedolla oli merkitystä toiselle elinkeinonharjoittajalle; ja

(f) asianomaisissa tilanteissa noudatettava hyvä liiketapa.

3 jakso

Sähköisin välinein tehtävät sopimukset

24 artikla

Muut sähköisin välinein tehtäviin etäsopimuksiin liittyvät tiedonantovaatimukset

1. Tätä artiklaa sovelletaan, kun elinkeinonharjoittaja tarjoaa välineet sopimuksen tekemiseen ja nämä välineet ovat sähköisiä eivätkä edellytä henkilökohtaisten sähköpostiviestien tai muiden yksilöllisten viestien vaihtoa.

2. Elinkeinonharjoittajan on annettava toiselle osapuolelle mahdollisuus käyttää asianmukaisia, tehokkaita ja helppokäyttöisiä teknisiä keinoja, joiden avulla toinen osapuoli voi tunnistaa ja korjata syöttövirheet ennen kuin se tekee tai hyväksyy tarjouksen.

3. Elinkeinonharjoittajan on annettava tiedot seuraavista asioista ennen kuin toinen osapuoli tekee tai hyväksyy tarjouksen:

(a) sopimuksenteon tekniset vaiheet;

(b) rekisteröikö elinkeinonharjoittaja sopimusasiakirjan ja onko se saatavilla;

(c) tekniset keinot, joilla syöttövirheet voidaan tunnistaa ja korjata ennen kuin toinen osapuoli tekee tai hyväksyy tarjouksen;

(d) kielet, joilla sopimus voidaan tehdä;

(e) sopimusehdot ehdot, joiden perusteella elinkeinonharjoittaja on valmistautunut tekemään sopimuksen . [tark. 104]

4. Rajoittamatta 1 jaksoon sisältyvien elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisiä suhteita koskevien mahdollisten tiukempien vaatimusten soveltamista elinkeinonharjoittajan on varmistettava, että 3 kohdan e alakohdassa tarkoitetut sopimusehdot ehdot asetetaan saataville kirjaimilla tai muilla ymmärrettävillä merkeillä esitettyinä ja tallennettuina pysyvälle välineelle sellaiselle alustalle, joka mahdollistaa tekstin sisältämän tiedon lukemisen, tallentamisen ja jäljentämisen aineellisessa muodossa. [tark. 105]

5. Elinkeinonharjoittajan on sähköisin välinein ja ilman aiheetonta viivytystä ilmoitettava, että se on vastaanottanut toisen osapuolen esittämän tarjouksen tai hyväksymisen. Ilmoituksessa on esitettävä tarjouksen tai hyväksynnän sisältö. [tark. 106]

25 artikla

Muut sähköisin välinein tehtäviin etäsopimuksiin liittyvät vaatimukset

1. Kun sähköisin välinein tehtävä etäsopimus edellyttää kuluttajalta maksua, elinkeinonharjoittajan on ilmoitettava kuluttajalle selvästi ja helposti havaittavalla tavalla ja välittömästi ennen kuin kuluttaja tekee tilauksensa 13 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, 14 artiklan 1 ja 2 kohdassa sekä 16 artiklan b alakohdassa edellytetyt tiedot.

2. Elinkeinonharjoittajan on varmistettava, että kuluttaja tilausta tehdessään tunnustaa nimenomaisesti, että tilaukseen liittyy maksuvelvoite. Jos tilauksen tekeminen edellyttää näppäimen tai muun toiminnon käyttöä, näppäin tai toiminto on merkittävä helposti luettavassa muodossa ainoastaan sanoilla ”tilaukseen liittyy maksuvelvoite” tai muulla vastaavalla yksiselitteisellä ilmaisulla, josta käy ilmi, että tilauksen tekemisestä aiheutuu velvollisuus suorittaa maksu elinkeinonharjoittajalle. Jos elinkeinonharjoittaja ei ole noudattanut tätä kohtaa, sopimus tai tilaus ei sido kuluttajaa.

3. Elinkeinonharjoittajan on ilmoitettava verkkosivustollaan selvästi ja helposti luettavassa muodossa viimeistään tilausprosessin käynnistyessä, sovelletaanko tilaukseen toimitusrajoituksia ja mitkä maksutavat hyväksytään.

26 artikla

Todistustaakka

Elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimussuhteissa elinkeino