Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi ammattipätevyyden tunnustamisesta /* KOM/2002/0119 lopull. - COD 2002/0061 */



Virallinen lehti nro 181 E , 30/07/2002 s. 0183 - 0257



Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI ammattipätevyyden tunnustamisesta (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Tausta Vuoden 2001 toukokuussa, jolloin hyväksyttiin ammattipätevyyden tunnustamista koskeva direktiivi 2001/19/EY [1], Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio totesivat yhteisymmärryksessä, että ammattipätevyyden vastavuoroisen tunnustamisen alalla sovellettavista säännöksistä olisi oltava käytössä koonnelmat, joihin kaikki voisivat vaivatta tutustua. Samanaikaisesti komissio ilmoitti aikomuksestaan jatkaa koontamista kahdessa osassa: alakohtaiset direktiivit yhdistetään ensin, ja sen jälkeen komissio tutkii mahdollisuutta yhdistää yleisestä järjestelmästä annetut direktiivit lainsäädännön yksinkertaistamiseksi ja palvelujen vapaan tarjonnan helpottamiseksi edelleen Lissabonin huippukokouksen päätelmien mukaisesti. [1] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/19/EY, annettu 14 päivänä toukokuuta 2001, ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annettujen neuvoston direktiivien 89/48/ETY ja 92/51/ETY sekä yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien, hammaslääkäreiden, eläinlääkäreiden, kätilöiden, arkkitehtien, farmasian alan ja lääkäreiden toimintaa koskevien direktiivien 77/452/ETY, 77/453/ETY, 78/686/ETY, 78/687/ETY, 78/1026/ETY, 78/1027/ETY, 80/154/ETY, 80/155/ETY, 85/384/ETY, 85/432/ETY, 85/433/ETY ja 93/16/ETY muuttamisesta (jäljempänä SLIM-direktiivi), EYVL L 206, 31.7.2001, s. 1. Helmikuussa 2001 komissio antoi neuvostolle tiedonannon Kaikille avoimet uudet eurooppalaiset työmarkkinat [2]. Komissio ilmoitti tiedonannossa etenkin ammattipätevyyden tunnustamisen alalla aikovansa: [2] Asiakirja KOM(2001) 116. * "esittää vuonna 2002 ehdotuksia, joilla pyritään entistä yhdenmukaisempaan, selkeämpään ja joustavampaan järjestelmään ammattipätevyyksien tunnustamisessa. Järjestelmä perustuu nykyiseen yleiseen järjestelmään ja sisältää tapoja edistää laajempaa automaattista tunnustamista"; ja * "hyväksyä ensisijaisia toimia, jotka perustuvat nykyisiin tieto- ja viestintäverkkoihin samoin kuin pätevyyksien selkeyttämiseksi käynnissä olevaan työhön. Tarkoituksena on tarjota kansalaisille luotettavia ja kattavia tiedotus- ja neuvontapalveluita, jotka vastaavat heidän henkilökohtaisia tarpeitaan ja oikeuksiaan". Tiedonanto esitettiin Tukholmassa kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle 23. ja 24. maaliskuuta 2001. Neuvoston päätelmissä todetaan, että "komissio aikoo esittää kevään 2002 Eurooppa-neuvostolle [...] ehdotuksia, joiden tavoitteena on yhtenäisempi, avoimempi ja joustavampi ammattipätevyyksien ja opintojaksojen tunnustamisjärjestelmä" [3]. [3] Tukholmassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät, 23. ja 24. maaliskuuta 2001, kohta 15. Tiedonannossa esitettyjen suunnitelmien mukaisesti perustettiin ammattitaitoa ja liikkuvuutta käsittelevä korkean tason työryhmä, jonka joulukuussa 2001 julkaisemassa raportissa todetaan ammattipätevyyden tunnustamisesta, että EU:n ja jäsenvaltioiden olisi asetettava etusijalle ammattipätevyyden (säänneltyjen ammattien) tunnustamisen nopeuttaminen ja helpottaminen muun muassa siten, että edellytyksiä muutetaan automaattiselle tunnustamiselle aiempaa suotuisammiksi, ja lisäksi olisi otettava käyttöön yhtenäisempi, avoimempi ja joustavampi säännellyn ammattipätevyyden tunnustamisjärjestelmä viimeistään vuonna 2005 [4]. [4] Ammattitaitoa ja liikkuvuutta käsittelevä korkean tason työryhmä, loppuraportti, 14. joulukuuta 2001, s. 20. Ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskevassa komission toimintasuunnitelmassa [5] todetaan, että nykyistä säänneltyjen ammattien tunnustamisjärjestelmää yhteisössä olisi huomattavasti parannettava sen hallinnoinnin helpottamiseksi ja selkeyden lisäämiseksi sekä menettelyjen nopeuttamiseksi ja helppokäyttöisyyden varmistamiseksi. Yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden olisi helpotettava työnsaantimahdollisuuksia ja palvelujen tarjontaa yhdistämällä säännellyn ammattipätevyyden tunnustamisjärjestelmät yhtenäiseksi, avoimeksi ja joustavaksi järjestelmäksi siten, että tehtävien muutosten avulla pyritään selkeisiin, ajantasaisiin ja automaattisiin tunnustamisen edellytyksiin, sekä hyväksymällä aiheesta esitettävät ehdotukset vuonna 2003 ja panemalla ne täytäntöön viimeistään vuonna 2005. [5] Ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskevan komission toimintasuunnitelman kohta 15, asiakirja KOM (2002)... Lissabonissa kokoontuneelta Eurooppa-neuvostolta saamansa tehtävän täyttämiseksi komissio hyväksyi vuoden 2000 lopulla tiedonannon Palvelujen sisämarkkinastrategia [6]. Tiedonannossa tuodaan esiin palvelujen merkittävä asema taloudessa yleensä, uuden tieto- ja viestintätekniikan myötä syntyvät mahdollisuudet ja käytänteet sekä tarve parantaa rajatylittävän palvelujen tarjonnan edellytyksiä kaikkialla yhteisössä. [6] Asiakirja KOM(2000) 888. Ehdotettava uusi direktiivi säänneltyjä ammatteja koskevasta ammattipätevyyden tunnustamisjärjestelmästä liittyy muihin rinnakkaisiin toimiin, jotka myös ovat tulosta Lissabonissa ja Feirassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston vuonna 2000 tekemistä päätöksistä sekä komission marraskuussa 2001 antamasta tiedonannosta "Eurooppalaisen elinikäisen oppimisen alueen toteuttaminen". Tiedonannossa kuvataan tavoitteita, jotka asetetaan pätevyyden tunnustamista ja avoimuutta koskevalle strategialle (toimi 1: "oppimisen arvottaminen"). Strategialla tuetaan useita jäsenvaltioiden ja yhteisön aloitteita, jotka koskevat akateemista ja ammatillista pätevyyttä, ja se on kaikilta osin johdonmukainen tämän direktiiviluonnoksen kanssa. Vuoden 2001 kesäkuussa komissio käynnisti julkisen kuulemisen uuteen ammattipätevyyden tunnustamista koskevaan direktiiviin sisällytettäviksi aiotuista tärkeimmistä kohdista. Komissio julkaisi heinäkuussa 2001 Valkoisen kirjan eurooppalaisesta hallintotavasta [7]. Siinä komissio esitti aikovansa edistää politiikan eri välineiden käyttöä, mukaan luettuna puitedirektiivit, joiden täytäntöönpanon tekniset yksityiskohdat vahvistetaan "toissijaisissa" säännöissä. Lisäksi se aikoo yksinkertaistaa nykyistä EU-lainsäädäntöä muun muassa yhdistämällä säännöksiä sekä julkaista ohjeet asiantuntijatiedon hankkimisesta ja käyttämisestä. Se aikoo myös yhdistää lainsäädäntöön ja sääntelyyn liittyviä tehtäviä niihin tehtäviin, joita asiaan läheisimmin liittyvät tahot suorittavat (yhteissääntely). [7] Asiakirja KOM(2001) 428. On myös syytä muistaa, että Euroopan unioni on sitoutunut EU:n tulevaan laajentumiseen. Laajentuminen tuo yhteisön toimielimille lisää vastuuta yhteisön lainsäädännön soveltamisessa ja hallinnoinnissa. 2. Ehdotuksen päätavoitteet 2.1. Joustavien työvoima- ja palvelumarkkinoiden edistäminen Säänneltyjen ammattien alalla tarvitaan selkeää, turvattua ja nopeaa ammattipätevyyden tunnustamisjärjestelmää vapaan liikkuvuuden takaamiseksi. Tämä on tärkeää sen varmistamiseksi, että avoimet työpaikat täytetään pätevillä hakijoilla ja että markkinoiden kysyntään voidaan vastata pätevien palveluntarjoajien säännöllisillä palveluilla. Pätevien ammattilaisten vapaa liikkuvuus on erityisen tärkeää osaamisyhteiskunnassa. Vapaan liikkuvuuden edellytykset ovat lisäksi osoittautuneet erityisen tärkeiksi silloin, kun pätevästä henkilöstöstä on ollut pulaa tiettyinä aikoina eri jäsenvaltioissa esimerkiksi opettajan, eläinlääkärin, lääkärin ja sairaanhoitajan tehtävissä. Tähän mennessä ammattipätevyyden tunnustamista koskevat säännöt ovat olleet hajanaisia, ja aiheesta on annettu useita erilaisia rinnakkaisia säännöksiä ja määräyksiä. Lainsäädännön eri osien toisistaan poikkeavat yksityiskohdat ja niiden väliset yhteydet ovat johtaneet järjestelmään, jota sekä muuttajat että ammatin harjoittajat ovat pitäneet liian monimutkaisena, vaikeasti ymmärrettävänä, usein epäselvänä ja toisinaan soveltamisen yhteydessä liian hitaana sekä joiltain osin vanhentuneena ja tietyn ammatin erityispiirteisiin soveltumattomana. Jotta järjestelmä ja sen soveltaminen saataisiin selkeämmäksi, helpommaksi ja yksinkertaisemmaksi, tässä ehdotuksessa yhdeksi direktiiviksi tarkistetaan kaikkia tutkintojen tunnustamiseen perustuvia direktiivejä siten, että tärkeimmät edellytykset ja takeet säilytetään, mutta rakennetta yksinkertaistetaan ja järjestelmän toimintaa parannetaan. Ehdotuksessa esitetään lisäksi sijoittautumisoikeuteen sovellettaviin edellytyksiin verrattuna yksinkertaisempia edellytyksiä rajatylittävälle palvelujen tarjonnalle työvoima- ja palvelumarkkinoiden joustavuuden lisäämiseksi. 2.2. Koontaminen ja yksinkertaistaminen Komissio on jo monilta osin koontanut 35:ttä käsiteollisuuden ja kaupan alojen ammatteja koskevaa siirtymädirektiiviä yleisestä järjestelmästä annetulla kolmannella direktiivillä 1999/42/EY [8]. Sen jälkeen annetulla direktiivillä 2001/19/EY on edelleen yksinkertaistettu ammattipätevyyden tunnustamisen oikeudellista järjestelmää ja menettelyjä. Edelleen on voimassa noin 12 keskeistä direktiiviä, jotka koskevat seuraavia seitsemää ammattia: lääkäri [9], [8] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/42/EY, annettu 7 päivänä kesäkuuta 1999, tutkintotodistusten tunnustamisjärjestelmän perustamisesta vapauttamisdirektiivien ja siirtymätoimenpiteistä annettujen direktiivien soveltamisalaan kuuluvan ammatillisen toiminnan osalta sekä tutkintotodistusten yleisen tunnustamisjärjestelmän täydentämisestä, EYVL L 201, 31.7.1999, s. 77. [9] Neuvoston direktiivi 93/16/ETY, annettu 5 päivänä huhtikuuta 1993, lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta (jäljempänä 'lääkäreitä koskeva direktiivi'), EYVL L 165, 7.7.1993, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. yleissairaanhoidosta vastaava sairaanhoitaja [10], hammaslääkäri [11], eläinlääkäri [12], kätilö [13], proviisori [14] ja arkkitehti [15]. Nämä direktiivit on annettu pääosin yli 20 vuoden aikavälillä [10] Neuvoston direktiivi 77/452/ETY, annettu 27 päivänä kesäkuuta 1977, yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi (jäljempänä 'sairaanhoitajien tutkintojen tunnustamista koskeva direktiivi'), EYVL L 176, 15.7.1977, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. [11] Neuvoston direktiivi 78/686/ETY, annettu 25 päivänä heinäkuuta 1978, hammaslääkärin tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi (jäljempänä 'hammaslääkärien tutkintojen tunnustamista koskeva direktiivi'), EYVL L 233, 24.8.1978, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. [12] Neuvoston direktiivi 78/1026/ETY, annettu 18 päivänä joulukuuta 1978, tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta eläinlääketieteen alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi (jäljempänä 'eläinlääkärien tutkintojen tunnustamista koskeva direktiivi'), EYVL L 362, 23.12.1978, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. [13] Neuvoston direktiivi 80/154/ETY, annettu 21 päivänä tammikuuta 1980, kätilön tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi (jäljempänä 'kätilöntoimen tunnustamista koskeva direktiivi'), EYVL L 33, 11.2.1980, s. 1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. [14] Neuvoston direktiivi 85/432/ETY, annettu 16 päivänä syyskuuta 1985, tiettyä farmasian alan toimintaa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (jäljempänä 'proviisorien toiminnan yhteensovittamista koskeva direktiivi'), EYVL L 253, 24.9.1985, s. 34, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. [15] Neuvoston direktiivi 85/384/ETY, annettu 10 päivänä kesäkuuta 1985, tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta arkkitehtuurin alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisoikeuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi (jäljempänä 'arkkitehtejä koskeva direktiivi'), EYVL L 223, 21.8.1985, s. 15, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. 1970- ja 1980-luvuilla. Tämän lisäksi on annettu kolme direktiiviä yleisestä järjestelmästä [16], jotka on saatettu ajan tasalle sisämarkkinoiden lainsäädännön yksinkertaistamista koskevan aloitteen mukaisesti annetulla direktiivillä (SLIM-direktiivi). Näiden direktiivien koontaminen johtaa yksinkertaisempiin ja selkeämpiin asianomaisia ammatteja koskeviin säännöstöihin. [16] Neuvoston direktiivi 89/48/ETY, annettu 21 päivänä joulukuuta 1988, vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä, EYVL L 19, 24.1.1989, s. 16, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna SLIM-direktiivillä. Asianajajien palvelujen tarjoamista ja sijoittautumista koskevia direktiivejä [17] ei ole otettu tässä yhteydessä huomioon, sillä kyseisten direktiivien avulla ei pyritä ammattipätevyyden tunnustamiseen, vaan toiminnan harjoittamista koskevien lupien tunnustamiseen. Asianajajien tutkintotodistusten tunnustamista säännellään nykyisin direktiivillä 89/48/ETY, joka on mukana tässä direktiiviehdotuksessa. [17] Neuvoston direktiivi 77/249/ETY, annettu 22 päivänä maaliskuuta 1977, asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta, EYVL L 78, 26.3.1977, s. 17; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/5/EY, annettu 16 päivänä helmikuuta 1998, asianajajan ammatin pysyvän harjoittamisen helpottamisesta muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa ammatillinen pätevyys on hankittu, EYVL L 77, 14.3.1998, s. 36. Ehdotuksessa ei esitetä suuria muutoksia nykyisiin yhteensovitettuihin säännöksiin, joihin alakohtaisten direktiivien mukainen tunnustaminen perustuu. Vuonna 2001 järjestetyssä julkisessa kuulemismenettelyssä ei tuotu laajalti esiin vaatimuksia tällaisista muutoksista. Komissio ei ole ehdottanut niitä sen vuoksi, että ne eivät sovellu puite-ehdotukseen, jonka avulla pyritään koontamaan laajalti useisiin ammatteihin sovellettavat säännöt ja yksinkertaistamaan niihin liittyvää hallintoa. Tämä ei kuitenkaan estä jatkamasta vuoropuhelua asianomaisten tahojen ja kansallisten viranomaisten kanssa niiden asioiden ja kantojen selventämiseksi, jotka liittyvät eri ammatteja koskevien erityisten toimien toteuttamiseen mahdollisesti tulevaisuudessa. Valmistelutyössä olisi otettava huomioon toimet, joita toteutetaan ehdotetussa yhteisön kansanterveysohjelmassa laadun parantamiseksi terveyden alalla, kuten komission tiedonannossa Euroopan yhteisön terveysstrategiasta [18] todetaan. Pelkän koontamisen lisäksi suoritettu eri direktiivien erilaisten säännösten uudelleentarkastelu on osoittanut, että säännösten järkeistäminen ja kokoaminen yhdeksi direktiiviksi johtaa yksinkertaisempaan ja selkeämpään tulokseen heikentämättä kuitenkaan nykyisiä takeita. [18] Asiakirja KOM (2000) 285 lopullinen. Säännösten yksinkertaistamisen lisäksi tarvitaan menettelyjen yksinkertaistamista. Alakohtaisten direktiivien tukena on aiemmin ollut kansallisten virkamiesten muodostamien komiteoiden tai työryhmien lisäksi hallinnollisesti raskaita neuvoa-antavia komiteoita. Muiden direktiivien toiminnan tukena on yksi kansallisista virkamiehistä muodostettu komitea, joka kokoontuu yleensä kaksi kertaa vuodessa (yleisen järjestelmän mukainen koordinointiryhmä). Neuvoa-antavat komiteat ovat keskittyneet koulutukseen, kun taas perustamissopimuksessa ja yhteisön toiminnassa painotetaan vapaata liikkuvuutta tällä alalla [19]. EU:n laajentuminen tuo mukanaan useita uusia jäsenvaltioita ja kieliä, jotka lisäävät tämäntyyppistä hallinnointia. [19] Perustamissopimuksessa ei määrätä yhdenmukaistamisesta koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen aloilla (3 luvussa oleva 149 ja 150 artikla). Sen 47 artiklan 2 kohdassa sallitaan kuitenkin itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ryhtymistä ja toimintaa itsenäisenä ammatinharjoittajana koskevien kansallisten määräysten yhteensovittamista koskevat toimenpiteet, tosin ainoastaan neuvoston yksimielisellä päätöksellä siinä tapauksessa, että "ammatin harjoittamisesta lailla säädettyjä periaatteita, jotka koskevat luonnollisten henkilöiden koulutusta ja ammattiin pääsyn edellytyksiä" on muutettava yhdessä jäsenvaltiossa. Nykyaikaiset tieto- ja viestintäjärjestelmät antavat mahdollisuuden entistä joustavampiin tiedonkeruumenetelmiin ja näkemysten vaihtoon. Keinoja EU:n laajuisen yhteistyön lisäämiseksi on jo kehitetty eri ammattialojen ja koulutusalan edustajien keskuudessa. EU:n laajentuminen ja hyvä hallintotapa edellyttävät yksinkertaisempien ja joustavampien menettelyjen noudattamista sen varmistamiseksi, että komissio ja kansalliset viranomaiset tarkastelevat automaattisen tunnustamisen edellytyksiä. Tämä voidaan toteuttaa siten, että kansalliset viranomaiset tapaavat edelleen säännöllisesti yhteisön tasolla komission järjestämissä kokouksissa, minkä lisäksi komission tai jäsenvaltion aloitteesta keskustelun aiheiksi valittavien ulkopuolisten näkemysten ja kannanottojen sisällyttäminen tehdään aiempaa avoimemmaksi. Joustavia yhteisyötapoja on jo otettu käyttöön joillakin aloilla, ja niistä saadut tulokset ovat olleet myönteisiä. Koontaminen, nykyaikaistaminen ja yksinkertaistaminen voidaan siis toteuttaa menettelyissä sääntelyä tukevissa menettelyissä sekä itse sääntelyssä. Komissio katsoo, että jäsenvaltioissa kuulemisessa käytettävien vakiintuneiden toimintatapojen lisäksi yhteisön järjestelmän toimintaa koskevien tietojen, suositusten ja raporttien antaminen voidaan varmistaa EU:n tasolla sellaisten järjestelyjen avulla, joita perustetaan komission ja niiden ammattialojen ja koulutusalan edustuselinten välille, jotka hyötyvät automaattisesta tunnustamisesta koulutuksen yhteensovittamiselle asetettujen vähimmäisvaatimusten perusteella. Järjestelyjen avulla olisi varmistettava, että tietoja ja ohjeita annetaan komissiolle ja jäsenvaltioille säännöllisin väliajoin. Lisäksi niiden avulla olisi taattava, että esille tuodut näkemykset sisällytetään kansallisten virkamiesten seuraavan sellaisen kokouksen esityslistaan, jonka komissio järjestää kyseisestä ammatista. Komissio voisi lujittaa järjestelyä sopivalla tavalla. Komissio aikoo edellä todetun perusteella peruuttaa ehdotuksensa niiden päätösten kumoamisesta, joilla perustetaan neuvoa-antavat komiteat alakohtaisten direktiivien yhteyteen [20], ja antaa tätä ehdotusta koskevan lainsäädäntömenettelyn aikana uuden ehdotuksen neuvoston päätökseksi, jolla kumotaan nykyiset neuvoa-antavat komiteat. [20] Ehdotus: neuvoston päätös yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien, hammaslääkäreiden, eläinlääkäreiden, kätilöiden, farmaseuttien ja lääkäreiden koulutusta käsittelevien neuvoa-antavien komiteoiden perustamisesta annettujen päätösten 75/364/ETY, 77/454/ETY, 78/688/ETY, 78/1028/ETY, 80/156/ETY ja 85/434/ETY kumoamisesta, asiakirja KOM (1999) 177 lopullinen. 2.3. Hallinnoinnin, selkeyden ja joustavuuden parantaminen Alakohtaisissa direktiiveissä automaattista tunnustamista tukevat direktiivien mukaiset koulutuksen yhteensovittamiselle asetetut vähimmäisvaatimukset. Kyseisiä automaattisen tunnustamisen perustana olevia keskeisiä vaatimuksia on edelleen tarpeen asettaa Euroopan parlamentin ja neuvoston yhteispäätösmenettelyllä. Joidenkin vaatimusten tekninen ajantasaistaminen voidaan sen sijaan toteuttaa paremmin käyttämällä siirrettyä toimivaltaa. Yhteisön lainsäädännön yleisten sääntöjen perustana olevien teknisten säännösten ja määräysten ylläpitämiseksi suunniteltujen menettelyjen soveltamisessa on otettava huomioon yhteiskunnan ja tekniikan entistä nopeampi kehitysvauhti. Tältä osin alakohtaiset direktiivit ovat tarpeettoman joustamattomia. Ammattipätevyyden tunnustamista koskevien tärkeimpien sääntöjen olisi edelleen sisällyttävä itse direktiiviin, mutta niiden soveltamisen tekniset erityispiirteet voisivat olla liitteissä ja niiden ajantasaistamisessa voitaisiin käyttää siirrettyä toimivaltaa. Yleinen järjestelmä on osoittanut hyödyllisyytensä noin kymmenen vuoden aikana, jolloin sitä on sovellettu koko ajan laajemmalti. Yleisen järjestelmän avoimuutta, selkeyttä ja takeita näyttäisi kuitenkin olevan tarvetta edelleen parantaa. Vähimmäistakeiden osalta tunnustamismenettelyä koskevat viimeaikaiset tilastotiedot antavat jo vahvaa näyttöä säännöllisestä tunnustamisesta ilman korvaavien toimenpiteiden soveltamista kelpoisuuskokeen tai ohjatun käytännön harjoittelun muodossa. Kokemukset kuitenkin vaihtelevat EU:n alueella. Lisäksi joillakin yleiseen järjestelmään kuuluvilla ammattialoilla on jo edetty pitkälle sellaisten yhteisten vähimmäisvaatimusten laatimisessa, joiden avulla edistetään pätevyyden ymmärtämistä ja tunnustamista [21]. [21] Katso komission vastaus kirjalliseen kysymykseen 3429/93, esittäjä Christian Rovsing. Eurooppalaisia insinöörejä koskeva rekisteri. EYVL C 268, 26.9.1994, s. 38. Alakohtaisiin pätevyysvaatimuksiin liittyvät toimet, joita edistetään Euroopan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun sekä komission tukemien akateemista ja ammatillista pätevyyttä koskevien toimien avulla, helpottavat osaltaan pätevyyden tunnustamista säänneltyjen ammattien alalla. Yleisestä järjestelmästä annetut direktiivit eivät sisällä erityissäännöksiä rajatylittävän palveluntarjonnan edellytyksistä. Sijoittautumisoikeus ja rajatylittävä palveluntarjonta molemmat hyödyttävät palvelutaloutta. Rajatylittävään palveluntarjontaan olisi sovellettava kevyempiä edellytyksiä kuin sijoittautumisoikeuteen. Tästä syystä ehdotuksessa esitetään vaivattomampaa järjestelmää rajatylittävään palveluntarjontaan kuin sijoittautumiseen, tosin suojalausekkeella varustettuna. Myös tällä tavoin alakohtaisten ja yleisestä järjestelmästä annettujen direktiivien rakennetta ja lähestymistapaa voidaan yhdistää menettämättä kummankaan lähestymistavan tärkeimpiä etuja. 2.4. Hallinnon sekä kansalaisille suunnatun tiedotuksen ja neuvonnan parantaminen Ehdotukseen sisältyy myös säännös, jolla lisätään kansallisten viranomaisten keskinäistä ja kyseisten viranomaisten ja komission välistä yhteistyötä yksityisille suunnatun tiedottamisen ja neuvonnan sekä ongelmien ratkaisun aloilla. Tämä on osa sisämarkkinoihin liittyvää laajempaa aloitetta. Tietoja ja neuvontaa kansalaisille kuuluvista oikeuksista ja eduista ammattipätevyyden tunnustamisen alalla olisi tarjottava kansalaisia lähinnä sijaitsevissa toimipaikoissa. Tämä tarkoittaa sitä, että kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten ja yhteystahojen on annettava tietoja auttaakseen pätevyysvaatimukset täyttäviä tai tunnustamista hakevia henkilöitä vapaata liikkuvuutta koskevissa asioissa. Nykyisiä tiedotus- ja neuvontajärjestelmiä olisi kehitettävä sen varmistamiseksi, että tietoja voidaan vaihtaa nopeasti ja luottamuksellisesti kyseisten viranomaisten välillä. Tavoitteena on saada nopeasti tyhjentävä vastaus yhdessä jäsenvaltiossa esitettyyn kysymykseen, joka koskee tunnustamisen ja toiminnan harjoittamisen edellytyksiä toisessa jäsenvaltiossa. Samanaikaisesti komissio aikoo kannustaa yleisöä käyttämään enemmän Europe Direct -puhelinpalvelua ja kansalaisten vastauspalvelua. Puhelinpalvelu voi tarjota kansalaisille nopeasti tietoa sisämarkkina-asioissa puhelimitse ja sähköpostin välityksellä, kun taas vastauspalvelu -josta on yhteys puhelinpalveluun ja johon voi myös ottaa suoraan yhteyttä sähköpostin välityksellä - tarjoaa yksilöllistä neuvontaa erityiskysymyksissä. Komission yksiköt antavat käyttöön puhelinpalvelun toiminnan edellyttämät taustatiedot. Puhelinpalvelussa samoin kuin vastauspalvelussa on jo saatu huomattavasti kokemusta ammattipätevyyden tunnustamiseen liittyvien tiedustelujen käsittelystä. Nopein ja suorin vastaus kansalaisten tämäntyyppisiin tiedusteluihin on saatavissa näiden palvelujen kautta. 2.5. Yksinkertaisempi ja avoimempi sääntelymenettely Direktiivillä luodaan puitteet paremmalle yhteisön tason hallinnolle. Direktiivi tarjoaa mahdollisimman suuren joustavuuden kuitenkin siten, että EY:n perustamissopimuksen vaatimukset täyttyvät. Se sisältää asianomaisiin toimintoihin parhaiten soveltuvia toiminnan tasoja, eli siinä noudatetaan toissijaisuusperiaatetta. Yksinkertaistamista on tehty selkeyden ja luettavuuden parantamiseksi sekä menettelyjen tehostamiseksi laajentuvassa EU:ssa. Direktiivi on riittävän yksityiskohtainen oikeusvarmuuden takaamiseksi ja epävarmuuden tai kohtuuttoman raskaiden menettelyjen välttämiseksi. Sen avulla pyritään antamaan etusija yksityisen ja julkisen sektorin yhteistyölle. Lisäksi sen tarkoituksena on lujittaa nykyistä kansallisten viranomaisten keskinäistä ja kyseisten viranomaisten ja komission välistä yhteistyötä kansalaisille suunnatun tiedottamisen ja neuvonnan alalla sekä sen varmistamiseksi, että ongelmat ratkaistaan mahdollisimman nopeasti ja tehokkaasti. Ehdotusta on edeltänyt jäsenvaltioiden viranomaisten, ammatillisten yhdistysten ja muiden asianomaisten tahojen avoin kuuleminen, jonka ansiosta asiaan läheisimmin liittyvät tahot ovat voineet tuoda kantansa esiin. Näin ollen ehdotuksessa noudatetaan ja sovelletaan joitakin keskeisiä toimintalinjoja, jotka mainitaan eurooppalaisesta hallintotavasta annetussa valkoisessa kirjassa. 3. Oikeusperusta Oikeusperusta on sama kuin niiden direktiivien, joiden kumoamista ehdotus koskee. EY:n perustamissopimuksen 40 artiklassa määrätään, että 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteutetaan "ne toimenpiteet, jotka ovat tarpeen [...] työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi". Sijoittautumisoikeuden osalta EY:n perustamissopimuksen 47 artiklassa määrätään, että 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen annetaan direktiivejä "tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta" sekä "itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ryhtymistä ja toimintaa itsenäisenä ammatinharjoittajana koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta". EY:n perustamissopimuksen 55 artiklan nojalla 47 artiklaa sovelletaan palvelujen tarjoamiseen. Siltä osin kuin tämän direktiiviehdotuksen täytäntöönpano ei muuta jäsenvaltioissa niitä ammatin harjoittamisesta lailla säädettyjä periaatteita, jotka koskevat luonnollisten henkilöiden koulutusta ja ammattiin pääsyn edellytyksiä, neuvosto tekee ratkaisunsa määräenemmistöllä EY:n perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 4. Toissijaisuus ja oikeasuhteisuus EY:n perustamissopimuksen kolmannen osan III osastossa, joka koskee henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaata liikkuvuutta, Euroopan yhteisölle annetaan toimivaltuudet toteuttaa aiheellisia toimenpiteitä tällä alalla. Toimivaltuuksia on käytettävä EY:n perustamissopimuksen 5 artiklaa noudattaen, toisin sanoen vain siinä tapauksessa ja siinä laajuudessa kuin jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, jotka suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten takia voidaan tämän vuoksi toteuttaa paremmin yhteisön tasolla. Yhteisön toiminnassa ei saada kuitenkaan ylittää sitä, mikä on tarpeen suunniteltujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Nämä vaatimukset täyttyvät tässä ehdotuksessa. 4.1. Toissijaisuus Koulutusjärjestelmän ja ammatillisen koulutuksen sisältö ja järjestelyt kuuluvat jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan EY:n perustamissopimuksen 149 ja 150 artiklan mukaisesti. Lisäksi jäsenvaltiot ovat toimivaltaisia vahvistamaan alueellaan vaadittavan pätevyystason ja muut vaadittavat edellytykset tietyn ammatin harjoittamiseen ryhtymiseksi ja ammatin harjoittamiseksi, sekä kyseisen ammatin käsittämät toiminnot. Kansalliset säännöt voivat kuitenkin muodostua työntekijöiden vapaan liikkuvuuden, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden esteiksi (EY:n perustamissopimuksen 39, 43 ja 49 artikla). Jotta vapaudet tuottaisivat aiotut vaikutukset, on määriteltävä yhteiset säännöt, joiden myötä yhteisön kansalaisen hankkima ammattipätevyys tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa säännellyn ammatin harjoittamiseen oikeuttavalla tavalla. Kyseiset säännöt voidaan vahvistaa vain yhteisön tasolla. Tämän ehdotuksen sisältämät uudet säännöt on laadittu toissijaisuusperiaatetta noudattaen. Periaatetta sovelletaan käytäntöön siten, että palvelujen tarjoamisen vapautta lisätään, julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyötä tiivistetään ammattipätevyydelle asetettuja yhteisiä vähimmäisvaatimuksia noudattaen, komitologiamenettelyjä käytetään entistä enemmän ja toimivaltaisten kansallisten viranomaisten asema direktiivin täytäntöönpanossa muuttuu keskeisemmäksi. 4.2. Oikeasuhteisuus Yhteisön toiminnassa on pitäydyttävä muodon ja sisällön osalta ehdottoman välttämättömään, jotta ehdotuksen suunniteltu tavoite saavutetaan ja toteutetaan tehokkaasti. EY:n perustamissopimuksen 47 artiklan mukaisesti ehdotettava direktiivi täyttää oikeudellisena välineenä tämän vaatimuksen, sillä se velvoittaa jäsenvaltioita saavuttamaan tietyn tuloksen, mutta jättää tavoitteen saavuttamiseen parhaiten soveltuvaa muotoa ja keinoa koskevan toimivaltuuden jäsenvaltioille. Lisäksi ehdotuksessa yhdistetään ammattipätevyyden tunnustamisen alalla voimassaolevat oikeudelliset välineet siten, että tunnustamisjärjestelmää samalla yksinkertaistetaan ja parannetaan saadun kokemuksen perusteella. Tämän ehdotuksen sisältämät uudet säännöt ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisia. Suositeltujen keinojen avulla pyritään lisäämään palvelujen tarjoamisen vapautta, tiivistämään julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyötä ammattipätevyydelle asetettuja yhteisiä vähimmäisvaatimuksia noudattaen, käyttämään komitologiamenettelyjä entistä enemmän ja lujittamaan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten asemaa direktiivin täytäntöönpanossa. Niissä ei siis ylitetä sitä, mikä on tarpeen asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. 5. Artikloja koskevat huomautukset I osasto - Yleiset säännökset 1-4 artikla Direktiiviehdotuksen 1 artiklassa vahvistetaan ammattipätevyyden vastavuoroisen tunnustamisen periaate. EY:n perustamissopimuksen mukaisesti 2 artiklassa täsmennetään, että direktiiviä sovelletaan yksinomaan yhteisön kansalaisiin, kun ammatti, jota hakija haluaa harjoittaa, on säännelty vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja kun hakija on hankkinut ammattipätevyyden muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa tämä haluaa harjoittaa ammattia. Direktiiviehdotuksen 3 artikla käsittää sisällöllisesti yleisestä järjestelmästä annettujen direktiivien nykyiset määritelmät, jotka koskevat säännellyn ammatin, ammattipätevyyden ja koulutuksesta annetun asiakirjan käsitteitä (mukaan luettuna kolmannessa maassa koulutuksesta annettu asiakirja, edellyttäen, että ensimmäinen jäsenvaltio, jossa hakija on harjoittanut ammattia vähintään kolmen vuoden ajan, on tunnustanut asiakirjan). Ehdotetun direktiivin 4 artiklassa täsmennetään ammattipätevyyden tunnustamisen vaikutukset ja asetetaan vastaanottavalle jäsenvaltiolle velvoite sallia alueellaan sellaisen säännellyn ammatin osittainen harjoittaminen, johon sisältyy tosiasiallisesti kaksi erillistä itsenäistä ammattitoiminnan lajia. II osasto - Palvelujen tarjoamisen vapaus 5-9 artikla Direktiiviehdotuksen 5 artiklan mukaan jäsenvaltiot eivät voi ammattipätevyyteen liittyvistä syistä rajoittaa kotijäsenvaltion ammattinimikkeellä toteutettavaa palvelujen vapaata tarjontaa, jos edunsaaja on laillisesti sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon. Tätä sääntöä sovelletaan välittömästi, jos ammatti on sijoittautumisjäsenvaltiossa säännelty. Siinä tapauksessa, että ammatti ei ole sijoittautumisjäsenvaltiossa säännelty, siirtyvälle palvelujen tarjoajalle asetetaan lisäksi vaatimus, jonka mukaan tämän on täytynyt harjoittaa kyseistä toimintaa kahden vuoden ajan asianomaisessa jäsenvaltiossa. Kun otetaan huomioon palvelujen tarjoamista koskevien vaatimusten keventyminen suhteessa sijoittautumista koskeviin vaatimuksiin, ja jotta näitä sääntöjä ei voitaisi soveltaa tapauksiin, jotka todellisuudessa olisivat pikemminkin sijoittautumista kuin palvelujen tarjontaa, on tarpeen täsmentää palvelujen tarjoamisen käsite, jolla vastataan tämän direktiivin tarpeisiin. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johdettuihin perusteisiin [22] ehdotetaan täsmennystä siten, että perusteeksi asetetaan ajallinen 16 viikoksi vahvistettu peruste. [22] Katso muun muassa 30.11.1995 annettu tuomio (julkisasiamies Légerin päätelmät), asia C-55/94, Gebhard, Kok. 1995, s. I-4165. Ehdotetun direktiivin 6 artiklaan on sisällytetty alakohtaisten direktiivien säännöt, jotka koskevat vapautusta ammatillisen elimen antamasta luvasta tai rekisteriin merkitsemisestä sekä sosiaaliturvasta. Ehdotetun direktiivin 7 artiklassa säädetään sijoittautumisjäsenvaltion yhteystaholle kuuluvasta tiedonantovelvollisuudesta, kun on kyse palvelujen tarjoajan siirtymisen käsittävästä palvelujen tarjonnasta. Ehdotetun direktiivin 8 artiklan nojalla vastaanottavan jäsenvaltion suorittama palvelujen tarjoajan kansallisuuden tarkistaminen sekä sen tarkistaminen, että kyseinen palvelujen tarjoaja harjoittaa laillisesti toimintaa sijoittautumisjäsenvaltiossa, on tehtävä vaihtamalla tietoja sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Vastaanottava jäsenvaltio voi myös tarvittaessa tarkistaa sijoittautumisjäsenvaltion yhteystaholta, onko palvelujen tarjoaja harjoittanut ammattia vähintään kaksi vuotta sijoittautumisjäsenvaltiossa. Kuluttajansuojan takaamiseksi 9 artiklassa säädetään velvoitteesta, jonka mukaan palvelujen tarjoajan on annettava palvelujen vastaanottajalle tietyt tiedot. Vastaava säännös sisältyy sähköisestä kaupankäynnistä annettuun direktiiviin 2000/31/EY, ja sen soveltamisala laajennetaan siis koskemaan säänneltyjen ammattien osalta palvelujen tarjontaa kaikissa muodoissa. III osasto - Sijoittautumisvapaus Direktiiviehdotuksen III luvussa täsmennetään sijoittautumisvapauteen liittyvät ammattipätevyyden tunnustamisen edellytykset sekä tunnustamismenettelyjen täytäntöönpanoa koskevat säännöt. Yleisestä järjestelmästä annettujen direktiivien ja alakohtaisten direktiivien mukaiset nykyiset menettelyt säilyvät periaatteessa ennallaan. I luku - Koulutuksesta annettujen asiakirjojen yleinen tunnustamisjärjestelmä Tämä luku käsittää direktiiveissä 89/48/ETY ja 92/51/ETY määriteltyjen periaatteiden sisällön. Ehdotettujen muutosten avulla pyritään yksinkertaistamaan nykyistä järjestelmää. 10-14 artikla Yleisen järjestelmän soveltamisala, sellaisena kuin se määritellään 10 artiklassa, on laajempi kuin direktiivien 89/48/ETY ja 92/51/ETY soveltamisala. Soveltamisalaa laajennetaan toissijaisesti tapauksiin, joissa ammattikokemukseen tai koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamiseen perustuva tunnustaminen ei ole mahdollista. Yksinkertaistamisen vuoksi direktiiveissä 89/48/ETY ja 92/51/ETY vastavuoroisen tunnustamisen soveltamiselle asetetut nykyiset rajat muotoillaan uudelleen viittaamalla viiteen koulutustasoon, jotka määritellään teoreettisesti 11 ja 12 artiklassa. Direktiiviin perustuva tunnustaminen toteutuu ainoastaan, jos vastaanottavassa jäsenvaltiossa vaadittava taso ei ylitä hakijan koulutuksesta annetun asiakirjan osoittamaan tasoon nähden välittömästi ylempää tasoa. Direktiiviehdotuksen 13 artikla vastaa sisällöltään direktiivien 89/48/ETY ja 92/51/ETY 3 artiklaa. Direktiiviehdotuksen 14 artiklassa säilytetään vastaanottavan jäsenvaltion mahdollisuus asettaa koulutuksesta annettujen asiakirjojen tunnustamisen edellytykseksi hakijan suorittama korvaava toimenpide, joka voi olla kelpoisuuskoe tai sopeutumisaika. Sen sijaan jäsenvaltion mahdollisuus vaatia pikemminkin ammattikokemusta kuin korvaavaa toimenpidettä koulutuksen kestoon mutta ei sisältöön liittyvän olennaisen eron vuoksi, poistetaan. Lisäksi ehdotetaan poistettavaksi automaattiset poikkeukset, jotka koskevat ammatteja, joihin liittyy kansallisen lainsäädännön tuntemusta. Muutos on asianajajien toiminnan harjoittamista koskevien säännösten kanssa johdonmukainen. Muuttajalle annettavasta kelpoisuuskokeen ja sopeutumisajan välisestä valinnanmahdollisuudesta poikkeamiseen sovellettavaa menettelyä koskevia nykyisiä säännöksiä ehdotetaan yksinkertaistettavan. Koulutuksen "olennaisesti erilaisen sisällön" käsitteelle voidaan antaa täsmällinen määritelmä ainoastaan tapauskohtaisesti. Direktiiviehdotuksessa mainitaan kuitenkin toimenpiteeseen sovellettava suhteellisuusperiaate, mikä tarkoittaa etenkin hakijan asiaankuuluvan ammattikokemuksen tarkastelua. 15 artikla Direktiiviehdotuksen 15 artikla koskee korvaavasta toimenpiteestä vapauttamista, jos hakijan pätevyys vastaa ammattipätevyyden tunnustamista käsittelevän komitean komitologiamenettelyä (sääntelykomitea) noudattaen antamassa päätöksessä vahvistettuja vaatimuksia. Ammatillinen yhdistys esittää sen jälkeen näitä vaatimuksia vahvistettaviksi Euroopan laajuisesti yhteisiksi vähimmäisvaatimuksiksi, jotka antavat riittävät takeet hakijan pätevyydestä. II luku - Ammattikokemuksen tunnustaminen 16-19 artikla Direktiiviehdotuksen 16-19 artikla vastaa periaatteiltaan seuraavassa esitetyin muutoksin direktiivin 1999/42/EY 4 artiklaa, jonka mukaan direktiivin liitteessä A nimenomaisesti mainitun käsiteollisuus-, teollisuus- ja kaupallisen toiminnan osalta pätevyys tunnustetaan automaattisesti hakijan ammattikokemuksen perusteella. On osoittautunut tarpeelliseksi yksinkertaistaa järjestelmää yhdistämällä nykyisiä luokkia. Tiettyjen sisältömuutosten tuloksena on ollut mahdollista supistaa ammattikokemusluokkien määrä kahteen luokkaan, jotka perustuvat kolmen tai viiden vuoden ammattikokemukseen itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana. Komitologiamenettelyä (sääntelykomitea) noudatetaan liitteessä tarkoitettujen ammattitoimintojen luettelon muuttamiseksi. III luku- Koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamiseen perustuva tunnustaminen Luvussa toistetaan koulutuksesta annettujen asiakirjojen automaattiseen tunnustamiseen nykyisin sovellettavat periaatteet, ja siinä säilytetään ennallaan nykyisissä alakohtaisissa direktiiveissä tarkoitetut takeet. Järjestelmiä on tietyiltä osin yhtenäistetty yksinkertaisuuden vuoksi. 20-45 artikla Artiklat sisältävät nykyiset säännökset, jotka koskevat koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamista, koulutuksesta annettujen asiakirjojen automaattista tunnustamista (ja tarvittaessa siihen liittyviä yksityiskohtaisia sääntöjä), direktiivin mukaisen ammattitoiminnan aloittamista ja sen harjoittamista, koulutuksesta annettujen asiakirjojen sisällyttämistä liitteeseen sekä saavutettuja oikeuksia. On syytä kiinnittää huomiota erityisesti seuraaviin muutoksiin: * Arkkitehdin koulutuksesta annettujen asiakirjojen sisällyttämisestä säädettyä nykyistä menettelyä muutetaan. * Vain tietyille jäsenvaltioille yhteiset lääketieteen ja hammaslääketieteen erikoisalat, joihin sovelletaan tällä hetkellä automaattista tunnustamista, sisällytetään yleiseen tunnustamisjärjestelmään tämän kuitenkaan vaikuttamatta saavutettuihin oikeuksiin. Näin ollen järjestelmän yksinkertaistamiseksi ja etenkin laajentumisen huomioon ottamiseksi vain kaikille jäsenvaltioille yhteisiin ja pakollisiin lääketieteen erikoisaloihin voidaan vastedes soveltaa automaattista tunnustamista. * Lääkäreitä koskevan direktiivin 32 artiklassa yleislääkäreiden osalta säädetty koulutuslinja poistetaan. * Yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien osalta poistetaan viittaukset koulutuksen ammattiin valmistavaan luonteeseen ja kokeen suorittamiseen hyväksytysti, sillä nämä viittaukset eivät enää ole aiheellisia, kun otetaan huomioon jäsenvaltioissa tällä hetkellä annettava koulutus. * Proviisorien koulutuksen yhteensovittamista koskevan direktiivin 2 artiklan 4 kohdan a alakohdassa säädetyt poikkeukset koulutuksen vähimmäisvaatimuksiin poistetaan. * Proviisorin koulutuksesta annettujen asiakirjojen automaattinen tunnustaminen laajennetaan koskemaan myös yleisölle avoimien uusien apteekkien perustamista. * Proviisorin tutkintojen tunnustamista koskevan direktiivin säännökset, joita sovelletaan ainoastaan Luxemburgiin (kahden vuoden ammattikokemus yleisölle avoimien apteekkien pitämistä koskevan luvan saamiseksi valtiolta) poistetaan. Komitologiamenettelyä (sääntelykomitea) sovelletaan erikoislääkärin koulutuksen vähimmäiskeston muuttamiseksi ja uusien, kaikille jäsenvaltioille yhteisten ja pakollisten lääketieteen erikoisalojen sisällyttämiseksi liitteeseen sekä liitteessä olevien tietojen ja taitojen ja oppiaineluettelojen ajantasaistamiseen niiden mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen. IV luku - Sijoittautumista koskevat yhteiset säännökset 46-49 artikla Direktiiviehdotuksen 46 artiklan mukaisesti tehdessään päätöstä säännellyn ammatin harjoittamista koskevasta hakemuksesta sijoittautumista koskevien säännösten mukaisesti vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat vaatia liitteessä nimenomaisesti lueteltujen asiakirjojen ja todistusten esittämistä. Direktiiviehdotuksen 47 artiklassa täsmennetään nykyisiä menettelysääntöjä erityisesti vahvistamalla yleisesti kolmeksi kuukaudeksi määräaika, jonka kuluessa kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on annettava päätös tunnustamista koskevasta hakemuksesta, sekä asettamalla kyseisille viranomaisille velvoite ilmoittaa hakijalle asiakirjojen vastaanottamisesta ja tarvittaessa puuttuvista asiakirjoista. Direktiiviehdotuksen 48 artikla vastaa sisällöltään nykyisiä sääntöjä, jotka koskevat vastaanottavan jäsenvaltion ammattinimikkeen käyttöä, ja siinä täsmennetään tältä osin säännöt, joita sovelletaan siinä tapauksessa, että ammattia ryhdytään harjoittamaan osittain direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö huomioon ottaen [23] 49 artiklan myötä jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus vaatia hakijalta ammatin harjoittamisen edellyttämää kielitaitoa. Asetetun vaatimuksen yhdenmukaisuutta yhteisön oikeuden kanssa on arvioitava sen oikeasuhteisuudella ammatin edellyttämiin tarpeisiin nähden. Jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että hakijalla ei ole vaadittavaa kielitaitoa, vastaanottavan jäsenvaltion on huolehdittava siitä, että hakija voi hankkia riittävän kielitaidon. [23] Katso 4.7.2000 annettu tuomio, asia C-424/97, Salomone Haim v. Kassenzahnärztliche Vereinigung Nordrhein, Kok. 2000, s. I-5123. IV osasto - Ammatin harjoittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt 50 ja 51 artikla Näissä artikloissa määritellään ammatin harjoittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka liittyvät tutkintonimikkeen käyttöön ja sairausvakuutusta koskevan sopimuksen tekemiseen ja jotka ovat samoja kuin palvelujen tarjoamiseen ja sijoittautumiseen sovellettavat vastaavat säännöt. V osasto - Hallinnollinen yhteistyö ja täytäntöönpanovalta 52-54 artikla Direktiiviehdotuksen 52 artiklassa yleinen velvoite, jonka mukaan kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimittava tiiviissä yhteistyössä, laajennetaan koskemaan koko direktiiviä sen varmistamiseksi, että direktiivin säännöksiä sovelletaan asianmukaisesti ja että direktiivistä johtuvia oikeuksia ei käytetä edunsaajiaan vastaan tai vilpillisesti. Lisäksi jäsenvaltioiden on nimettävä yhteensovittamisesta vastaava henkilö, jonka tehtävänä on direktiivin yhdenmukaisen soveltamisen edistäminen ja sen täytäntöönpanon kannalta aiheellisten tietojen kerääminen. Ehdotetun direktiivin 53 artiklalla virallistetaan yhteystahojen tehtävät ja sisämarkkinoihin yleisesti liittyvien tiettyjen asiakirjojen käsittelystä sekä viimeaikoina myös ammattipätevyyden tunnustamista koskevien asioiden käsittelystä vastaavan verkoston tehtävät. Ehdotetun direktiivin 54 artiklalla perustetaan yksi komitea, joka vastaa direktiivin hallinnoinnista ja ajantasaistamisesta ja joka korvaa kaikki aiemman järjestelmän mukaiset komiteat. Kyseessä on aiheesta annettujen säännösten mukainen komitologiamenettelyä noudattava sääntelykomitea. Komitealta voidaan pyytää lausuntoa myös direktiivin täytäntöönpanoa koskevista kysymyksistä. VI osasto - Muut säännökset 55-60 artikla Direktiiviehdotuksen 55 artiklalla jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan komissiolle kahden vuoden välein tietoja ammattipätevyyden tunnustamista koskevan järjestelmän soveltamisesta. Ehdotetun direktiivin 56 artiklassa säädetään, että jos jäsenvaltiolla on huomattavia ongelmia direktiivin jonkin säännöksen soveltamisessa, komissio tutkii näitä ongelmia yhdessä kyseisen jäsenvaltion kanssa. Komissio antaa tarvittaessa komitealle asianmukaisia ehdotuksia, jotka osoitetaan jäsenvaltiolle ja jotka koskevat kyseisen säännöksen soveltamisesta poikkeamista määräaikaisesti kyseisen jäsenvaltion alueella. Nämä toimenpiteet hyväksytään komitologiamenettelyä (sääntelykomitea) noudattaen. Ehdotetun direktiivin 57 artiklalla kumotaan nykyiset ammattipätevyyden tunnustamista koskevat direktiivit. Ehdotetun direktiivin 58-60 artikla käsittää direktiivin täytäntöönpanoa, voimaantuloa ja osoitusta koskevat loppusäännökset. 2002/0061 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI ammattipätevyyden tunnustamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 40 artiklan, 47 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen sekä 55 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [24], [24] EYVL C , , s. . ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [25], [25] EYVL C , , s. . noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Perustamissopimuksen 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti henkilöiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta rajoittavien esteiden poistaminen jäsenvaltioiden väliltä on yksi yhteisön tavoitteista. Jäsenvaltioiden kansalaisten osalta kyse on erityisesti oikeudesta harjoittaa ammattia itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkattuna työntekijänä muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa he ovat hankkineet ammattipätevyytensä. Lisäksi perustamissopimuksen 47 artiklan 1 kohdassa määrätään annettavaksi direktiivejä tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta. (2) Lissabonissa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2000 pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen johdosta komissio antoi tiedonannon "Palvelujen sisämarkkinastrategia" [26], jonka tavoitteena on erityisesti tehdä palvelujen vapaasta tarjoamisesta yhtä helppoa yhteisön alueella kuin jäsenvaltion alueella. Komission annettua tiedonannon "Kaikille avoimet uudet eurooppalaiset työmarkkinat" [27], Tukholmassa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto antoi komissiolle tehtäväksi "esittää kevään 2002 Eurooppa-neuvostolle [...] ehdotuksia, joiden tavoitteena on yhtenäisempi, avoimempi ja joustavampi ammattipätevyyksien ja opintojaksojen tunnustamisjärjestelmä [...]". [26] Asiakirja KOM (2000) 888. [27] Asiakirja KOM (2001) 116. (3) Tässä direktiivissä annettavat takeet, joiden mukaan yhdessä jäsenvaltiossa ammattipätevyytensä hankkineet henkilöt voivat ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa samaa ammattia toisessa jäsenvaltiossa samoin oikeuksin kuin kyseisen valtion kansalaiset, eivät rajoita muuttavan ammattihenkilön velvollisuutta noudattaa kyseisen jäsenvaltion mahdollisesti asettamia syrjimättömiä edellytyksiä ammatin harjoittamiselle, edellyttäen että ne ovat objektiivisesti perusteltuja ja oikeasuhtaisia. (4) Palvelujen vapaan tarjoamisen helpottamiseksi olisi säädettävä erityissääntöjä, joilla laajennetaan ammattitoiminnan harjoittamista alkuperäisellä ammattinimikkeellä. Etäpalveluina tarjottavien tietoyhteiskunnan palvelujen osalta sovelletaan myös tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8 päivänä kesäkuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY [28] säännöksiä. [28] EYVL L 178, 17.7.2000, s. 1. (5) Koska toisaalta palvelujen tarjoamisen ja toisaalta sijoittautumisen osalta on perustettu erilaiset järjestelmät, olisi täsmennettävä perusteet näiden kahden käsitteen erottamiseksi toisistaan siinä tapauksessa, että palvelujen tarjoaja siirtyy vastaanottavan jäsenvaltion alueelle, vahvistamalla yksinkertainen ajallinen peruste. (6) Samalla kun säilytetään sijoittautumisvapauden osalta periaatteet ja takeet, jotka ovat perustana erilaisille voimassa oleville tunnustamisjärjestelmille, niitä koskevia sääntöjä olisi parannettava saadun kokemuksen perusteella. Lisäksi asiaa koskevia direktiivejä on muutettu useita kertoja, ja niiden säännösten uudelleenjärjestely ja järkeistäminen on välttämätöntä samoin kuin sovellettavien periaatteiden yhdenmukaistaminen. Tämän vuoksi olisi korvattava neuvoston direktiivit 89/48/ETY [29] ja 92/51/ETY [30] ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/42/EY [31], joka koskee tutkintotodistusten yleistä tunnustamisjärjestelmää, sekä neuvoston direktiivit 77/452/ETY [32], 77/453/ETY [33], 78/686/ETY [34], 78/687/ETY [35], 78/1026/ETY [36], 78/1027/ETY [37], 80/154/ETY [38], 80/155/ETY [39], 85/384/ETY [40], 85/432/ETY [41], 85/433/ETY [42] ja 93/16/ETY [43], jotka koskevat yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, kätilön, arkkitehdin, proviisorin ja lääkärin ammattia, sellaisina kuin ne ovat viimeksi muutettuina Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY [44], ja koottava ne yhdeksi säädökseksi. [29] EYVL L 19, 24.1.1989, s. 16. [30] EYVL L 209, 24.7.1992, s. 25. [31] EYVL L 201, 31.7.1999, s. 77. [32] EYVL L 176, 15.7.1977, s. 1. [33] EYVL L 176, 15.7.1977, s. 8. [34] EYVL L 233, 24.8.1978, s. 1. [35] EYVL L 233, 24.8.1978, s. 10. [36] EYVL L 362, 23.12.1978, s. 1. [37] EYVL L 362, 23.12.1978, s. 7. [38] EYVL L 33, 11.2.1980, s. 1. [39] EYVL L 33, 11.2.1980, s. 8. [40] EYVL L 223, 21.8.1985, s. 15. [41] EYVL L 253, 24.9.1985, s. 34. [42] EYVL L 253, 24.9.1985, s. 37. [43] EYVL L 165, 7.7.1993, s. 1. [44] EYVL L 206, 31.7.2001, s. 1. (7) Niiden ammattien osalta, jotka koulutuksesta annettujen asiakirjojen tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä, jäljempänä 'yleinen järjestelmä', kattaa, jäsenvaltiot säilyttävät oikeuden asettaa tarvittava pätevyyden vähimmäistaso voidakseen taata alueellaan tarjottavien palvelujen laadun. EY:n perustamissopimuksen 10, 39 ja 43 artiklan mukaisesti ne eivät kuitenkaan voi vaatia jäsenvaltion kansalaista hankkimaan pätevyyttä, jonka ne yleensä määrittelevät ainoastaan suhteessa kansallisen koulutusjärjestelmänsä mukaisesti annettuihin tutkintotodistuksiin, jos asianomainen on jo hankkinut tämän pätevyyden kokonaan tai osittain toisessa jäsenvaltiossa. Tämän vuoksi olisi säädettävä, että jokaisen vastaanottavan jäsenvaltion, jossa ammatti on säännelty, on otettava huomioon toisessa jäsenvaltiossa hankittu pätevyys ja arvioitava, vastaako se sen itsensä vaatimaa pätevyyttä. (8) Koska yleiseen järjestelmään kuuluvien ammattien harjoittamiseen ryhtymiseksi edellytettäviä koulutuksen vähimmäisvaatimuksia ei ole yhdenmukaistettu, on tarpeen säätää vastaanottavien jäsenvaltioiden mahdollisuudesta vaatia korvaavan toimenpiteen suorittamista. Tämän toimenpiteen on oltava oikeasuhtainen ja siinä on otettava huomioon erityisesti hakijan ammattikokemus. Kokemus on osoittanut, että muuttajan valinnan mukaan joko soveltuvuuskokeen tai sopeutumisajan vaatiminen tarjoaa riittävät takeet kyseisen henkilön pätevyyden tasosta, joten poikkeaminen tästä valinnanmahdollisuudesta olisi kussakin yksittäistapauksessa voitava perustella yleiseen etuun liittyvällä pakottavalla syyllä. (9) Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden, sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden edistämiseksi siten, että samalla varmistetaan riittävä pätevyystaso, useat ammatilliset yhdistykset ja järjestöt ovat vahvistaneet Euroopan laajuisesti yhteisiä vähimmäisvaatimuksia, joiden nojalla tietyt ammattipätevyyttä koskevat vaatimukset täyttäville ammattihenkilöille tunnustetaan oikeus käyttää näiden yhdistysten tai järjestöjen myöntämää ammattinimikettä. On syytä ottaa huomioon tietyin edellytyksin ja kaikissa tapauksissa yhteisön lainsäädäntöä ja erityisesti yhteisön kilpailulainsäädäntöä noudattaen tällaiset aloitteet, ja vahvistaa tässä yhteydessä automaattisen tunnustamisen asemaa yleisessä järjestelmässä. (10) Jotta voitaisiin ottaa huomioon kaikki ne tilanteet, joita varten ei vielä ole lainkaan ammattipätevyyden tunnustamista koskevia säännöksiä, yleinen järjestelmä on laajennettava koskemaan tapauksia, joita mikään erityisjärjestelmä ei kata joko sen vuoksi, että kyseinen ammatti ei kuulu näihin järjestelmiin, tai sen vuoksi, että vaikka ammatti kuuluisikin johonkin tällaiseen erityisjärjestelmään, hakija ei täytä vaadittuja edellytyksiä voidakseen hyötyä siitä. (11) On syytä yksinkertaistaa sääntöjä, jotka sallivat tiettyjen kauppa-, teollisuus- tai käsiteollisuusalan toimintojen harjoittamiseen ryhtymisen niissä jäsenvaltioissa, joissa kyseiset ammatit ovat säänneltyjä, sikäli kuin kyseistä toimintaa on harjoitettu toisessa jäsenvaltiossa kohtuullinen aika, josta ei ole liian kauan, mutta samalla säilyttää näiden toimintojen osalta automaattisen tunnustamisen järjestelmä, joka perustuu ammattikokemukseen. (12) Vapaan liikkuvuuden ja koulutuksesta annettujen asiakirjojen vastavuoroisen tunnustamisen lääkärien, yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien, hammaslääkärien, eläinlääkärien, kätilöiden, proviisorien ja arkkitehtien osalta on pohjauduttava perusperiaatteeseen, joka on koulutuksesta annettujen asiakirjojen automaattinen tunnustaminen koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamisen perusteella. Lisäksi lääkärin, yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, kätilön ja proviisorin ammatin harjoittamiseen ryhtymisen edellytyksenä on oltava, että henkilöllä on määrätty koulutuksesta annettu asiakirja, mikä takaa, että asianomainen on suorittanut asetettuja vähimmäisvaatimuksia vastaavan koulutuksen. Tätä järjestelmää on täydennettävä erilaisilla saavutetuilla oikeuksilla, joista pätevät ammattihenkilöt voivat hyötyä tietyin edellytyksin. (13) Yleislääkärien ammattitoiminta kuuluu erityisjärjestelmään, joka on erilainen kuin lääkärin peruskoulutuksen suorittaneita lääkäreitä ja erikoislääkäreitä koskevat järjestelmät. Tämän vuoksi jäsenvaltiot eivät voi ottaa käyttöön lääketieteen erikoisalaa, jonka ammattitoiminnan ala on sama kuin yleislääkärien. (14) Järjestelmän yksinkertaistamiseksi ja erityisesti tuleva laajentuminen huomioon ottaen automaattisen tunnustamisen periaatetta on sovellettava ainoastaan niiden lääketieteen erikoisalojen osalta, jotka ovat yhteisiä ja pakollisia kaikille jäsenvaltioille. Ne lääketieteen ja hammaslääketieteen erikoisalat, jotka ovat yhteisiä vain joillekin jäsenvaltioille, on sisällytettävä tunnustamista koskevaan yleiseen järjestelmään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta saavutettuja oikeuksia. Käytännössä tämän muutoksen vaikutukset muuttajalle ovat vähäiset, koska näihin tilanteisiin ei sovelleta korvaavia toimenpiteitä. Lisäksi tässä direktiivissä ei estetä jäsenvaltioita luomasta välilleen omien sääntöjensä mukainen automaattisen tunnustamisen käytäntö koskemaan niitä lääketieteen ja hammaslääketieteen erikoisaloja, jotka ovat niille yhteisiä. (15) Kaikissa jäsenvaltioissa hammaslääkärin ammatin on oltava oma, lääkärin ammatista erillinen ammattinsa, olipa henkilö erikoistunut hammas- ja suusairauksiin tai ei. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hammaslääkärit saavat koulutuksensa aikana tarvittavan pätevyyden harjoittaa toimintaa, johon sisältyy hampaiden, suun, leukojen ja niihin liittyvien kudosten poikkeavuuksien ja sairauksien ennaltaehkäisy, diagnosointi ja hoito. Hammaslääkärin ammattitoimintaa voivat harjoittaa tässä direktiivissä tarkoitetun hammaslääkärin koulutuksesta annetun asiakirjan haltijat. (16) Ei ole osoittautunut toivottavaksi edellyttää yhtä yhdenmukaista kätilöiden koulutuslinjaa kaikissa jäsenvaltioissa. Sen sijaan jäsenvaltioiden olisi saatava päättää mahdollisimman vapaasti koulutuksensa järjestämisestä. (17) Yksinkertaistamisen vuoksi olisi käytettävä käsitettä 'proviisori', jotta voidaan rajata koulutuksesta annettujen asiakirjojen automaattista tunnustamista koskevien säännösten soveltamisalaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tästä toiminnasta annettujen kansallisten säännösten erityispiirteitä. (18) Proviisorin koulutuksesta annettujen asiakirjojen haltijat ovat lääkealan erikoistuntijoita, ja heillä on periaatteessa oltava mahdollisuus päästä harjoittamaan kaikissa jäsenvaltioissa ainakin tiettyjä tämän alan toimia. Tämän vähimmäisalan määrittelemisellä tällä direktiivillä ei yhtäältä voida rajoittaa sitä toimintaa, jota proviisorit saavat harjoittaa jäsenvaltioissa, erityisesti kliiniseen kemiaan kuuluvien analyysien osalta, eikä toisaalta voida myöntää heille yksinoikeutta, sillä yksinoikeuden myöntäminen kuuluu edelleen jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan. Tämän direktiivin säännökset eivät rajoita jäsenvaltioiden mahdollisuutta asettaa lisäkoulutusvaatimuksia niiden toimintojen harjoittamiseen ryhtymiseksi, jotka eivät kuulu yhteensovitettuun toiminnan vähimmäisalaan. Tästä syystä vastaanottavan jäsenvaltion, joka asettaa tällaisia edellytyksiä, on voitava vaatia niitä kansalaisilta, joilla on tämän direktiivin mukaisesti automaattisesti tunnustettava koulutuksesta annettu asiakirja. (19) Tällä direktiivillä ei taata farmasian alan toiminnan aloittamisen ja harjoittamisen kaikkien edellytysten yhteensovittamista; etenkin apteekkien maantieteellisestä jakaumasta ja lääkejakelun yksinoikeudesta päättäminen kuuluu edelleen jäsenvaltioille. Tässä direktiivissä ei puututa niihin jäsenvaltioiden lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin, joissa kielletään yrityksiltä tiettyjen farmasian alan toimintojen harjoittaminen tai asetetaan tiettyjä edellytyksiä niiden harjoittamiseksi. (20) Arkkitehtuuri, rakennusten laatu ja niiden sopeutuminen ympäristöönsä sekä luonnon- ja kaupunkiympäristön ja yhteisen sekä yksityisen kulttuuriperinnön kunnioittaminen koskettavat kaikkia. Tästä syystä koulutuksesta annettujen asiakirjojen vastavuoroisen tunnustamisen täytyy perustua laadullisiin ja määrällisiin arviointiperusteisiin, joiden avulla huolehditaan siitä, että tunnustettujen koulutuksesta annettujen asiakirjojen haltijoilla on edellytykset ymmärtää ja ilmaista käytännössä yksilöiden, yhteiskunnan eri ryhmien ja yhteisöjen tarpeet tilasuunnittelussa, rakennusten suunnittelussa, sijoittelussa ja rakentamisessa, arkkitehtuuriperinnön säilyttämisessä ja kohentamisessa sekä luonnon tasapainon säilyttämisessä. (21) Arkkitehtuurin alaa ja arkkitehdin ammattitoiminnan aloittamista ja harjoittamista koskevat kansalliset säädökset ovat laajuudeltaan hyvin erilaisia. Useimmissa jäsenvaltioissa, sekä oikeudellisesti että tosiasiallisesti, arkkitehtuurin alalla toimivat henkilöt, joilla on arkkitehdin arvo sekä sen lisäksi mahdollisesti jokin muu arvo, vaikka tällaisilla henkilöillä ei kuitenkaan ole yksinoikeutta mainittuun toimintaan, ellei laissa toisin säädetä. Tällä alalla tai sen osa-alueilla voivat toimia myös muiden ammattikuntien edustajat, varsinkin insinöörit, joilla on rakennustekninen erikoiskoulutus. Tämän direktiivin yksinkertaistamiseksi olisi käytettävä käsitettä 'arkkitehti', jotta voidaan rajata koulutuksesta annettujen asiakirjojen automaattista tunnustamista koskevien säännösten soveltamisalaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta näistä toiminnoista annettujen kansallisten säännösten erityispiirteitä. (22) Ammattipätevyyden tunnustamisjärjestelmän tehokkaan toiminnan varmistamiseksi olisi määritettävä sen täytäntöönpanoa koskevat yhdenmukaiset muodollisuudet ja menettelysäännöt, sekä tietyt ammatin harjoittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. (23) Koska jäsenvaltioiden välinen ja jäsenvaltioiden ja komission välinen yhteistyö on omiaan helpottamaan tämän direktiivin täytäntöönpanoa ja siitä johtuvien velvoitteiden noudattamista, olisi asetettava sitä koskevat yksityiskohtaiset menettelysäännöt. (24) Alakohtaisissa direktiiveissä ja yleisessä järjestelmässä perustettujen eri tunnustamisjärjestelmien hallinnointi on osoittautunut raskaaksi ja monimutkaiseksi. Sen vuoksi on syytä yksinkertaistaa tämän direktiivin hallinnointia ja ajantasaistamista tieteen ja tekniikan kehityksen huomioon ottamiseksi, erityisesti silloin, kun koulutuksen vähimmäisvaatimukset on yhteensovitettu koulutuksesta annettujen asiakirjojen automaattista tunnustamista varten. Tässä tarkoituksessa on perustettava yksi ammattipätevyyden tunnustamista käsittelevä komitea. (25) Menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [45] 2 artiklan mukaisesti olisi hyväksyttävä tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet kyseisen päätöksen 5 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. [45] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (26) Jäsenvaltiot laativat tämän direktiivin täytäntöönpanosta määräaikaisia kertomuksia, jotka sisältävät tilastotietoja; näiden kertomusten avulla voidaan selvittää ammattipätevyyden tunnustamista koskevan järjestelmän vaikutukset. (27) On syytä säätää tarkoituksenmukaisesta menettelystä tilapäisten toimenpiteiden käyttöön ottamiseksi siinä tapauksessa, että tämän direktiivin jonkin säännöksen soveltamisesta aiheutuu merkittäviä ongelmia jäsenvaltiossa. (28) Tämän direktiivin säännökset eivät vaikuta jäsenvaltioiden toimivaltaan siltä osin kuin on kyse niiden kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän organisoinnista ja niiden toimintojen määrittämisestä, joita voidaan harjoittaa kyseisen järjestelmän piirissä. (29) Tieteen ja tekniikan nopean kehityksen vuoksi elinikäisellä oppimisella on erityistä merkitystä useissa ammateissa. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden asiana on määrätä yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaisesti asianmukaisella ammatillisella jatkokoulutuksella varmistetaan, että ammattihenkilöt voivat seurata tieteen ja tekniikan kehitystä. (30) Perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ehdotetun toimen tavoitteita, eli ammattipätevyyden tunnustamista koskevien sääntöjen järkeistämistä, yksinkertaistamista ja parantamista, ei voida riittävällä tavalla toteuttaa jäsenvaltioiden tasolla, vaan ne voidaan toteuttaa paremmin yhteisön tasolla. Tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. (31) Tämän direktiivin soveltaminen ei rajoita perustamissopimuksen 39 artiklan 4 kohdan eikä 45 artiklan soveltamista, eikä myöskään toimenpiteitä, jotka ovat välttämättömiä kuluttajien ja terveyden korkeatasoisen suojan takaamiseksi. OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I osasto Yleiset säännökset 1 artikla Tarkoitus Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion, joka vaatii säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtymiseksi tai sen harjoittamiseksi alueellaan tiettyä ammattipätevyyttä (jäljempänä 'vastaanottava jäsenvaltio'), on hyväksyttävä riittäväksi edellytykseksi kyseisen ammatin harjoittamiseen ryhtymiseen ja sen harjoittamiseen ammattipätevyys, joka on hankittu yhdessä tai useammassa muussa jäsenvaltiossa (jäljempänä 'kotijäsenvaltio') ja joka antaa kyseisen pätevyyden haltijalle oikeuden harjoittaa siellä samaa ammattia. 2 artikla Soveltamisala 1. Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltion kansalaisiin, jotka haluavat harjoittaa säänneltyä ammattia muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa nämä ovat hankkineet ammattipätevyytensä joko itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkattuna työntekijänä. 2. Kukin jäsenvaltio voi antaa oman lainsäädäntönsä mukaisesti luvan säännellyn ammattitoiminnan harjoittamiseen alueellaan muualla kuin jossakin jäsenvaltiossa koulutuksesta annettujen asiakirjojen haltijoille. Tämän direktiivin III osaston III luvun soveltamisalaan kuuluvien ammattien ensimmäisessä tunnustamisessa on noudatettava mainitussa luvussa tarkoitettuja koulutuksen vähimmäisvaatimuksia. 3 artikla Määritelmät 1. Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) 'säännellyllä ammatilla' yhdestä tai useammasta toiminnan lajista koostuvaa ammattitoimintaa, johon ryhtymiseksi, jonka harjoittamiseksi, tai jonka jotakin harjoittamisen muotoa varten jäsenvaltiossa edellytetään suoraan tai välillisesti lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti tiettyä ammattipätevyyttä; b) 'ammattipätevyydellä' pätevyyttä, josta on todisteena koulutuksesta annettu asiakirja, 11 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu pätevyystodistus ja/tai ammattikokemus; c) 'koulutuksesta annetulla asiakirjalla' jäsenvaltion viranomaisen antamia tutkintotodistuksia, todistuksia ja muita muodollista kelpoisuutta osoittavia asiakirjoja pääosin yhteisössä suoritetusta ammatillisesta koulutuksesta. 2. Säännellyksi ammatiksi rinnastetaan liitteessä I tarkoitetun yhdistyksen tai järjestön jäsenten harjoittama ammatti. Silloin kun jäsenvaltio tunnustaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun yhdistyksen tai järjestön, sen on ilmoitettava siitä komissiolle, joka julkaisee asianmukaisen ilmoituksen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 3. Koulutuksesta annettuun asiakirjaan rinnastetaan kolmannessa maassa koulutuksesta annettu asiakirja, edellyttäen, että asiakirjan haltijalla on kolmen vuoden ammattikokemus, josta 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti kyseisen asiakirjan tunnustanut jäsenvaltio on antanut todistuksen. 4 artikla Tunnustamisen vaikutukset 1. Ammattipätevyyden tunnustaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa antaa edunsaajalle oikeuden ryhtyä harjoittamaan kyseisessä jäsenvaltiossa samaa ammattia kuin se, johon kyseisellä henkilöllä on pätevyys kotijäsenvaltiossaan, sekä harjoittaa sitä siellä samoin oikeuksin kuin vastaanottavan jäsenvaltion omat kansalaiset. 2. Tässä direktiivissä ammatti, jota hakija haluaa harjoittaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, on sama kuin se ammatti, johon kyseisellä henkilöllä on pätevyys kotijäsenvaltiossaan, jos ammatin käsittämät toiminnan lajit ovat samankaltaiset. 3. Jos ammatti, johon hakijalla on pätevyys kotijäsenvaltiossaan, on laajemman toiminta-alan käsittävä erillinen ammatti vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jos eroa ei voi korvata 14 artiklassa tarkoitetulla korvaavalla toimenpiteellä, hakijan pätevyyden tunnustaminen antaa hakijalle oikeuden ryhtyä harjoittamaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa vain tätä toiminnan lajia. II osasto Palvelujen tarjoamisen vapaus 5 artikla Palvelujen tarjoamisen vapauden periaate 1. Rajoittamatta 6 artiklan toisen kohdan soveltamista jäsenvaltiot eivät voi ammattipätevyyteen liittyvistä syistä rajoittaa palvelujen tarjoamisen vapautta toisessa jäsenvaltiossa: a) jos palvelujen tarjoaja on laillisesti sijoittautunut jäsenvaltioon harjoittaakseen siellä samaa ammattitoimintaa ja b) kun palvelujen tarjoaminen käsittää palvelujen tarjoajan siirtymisen, jos palvelujen tarjoaja on harjoittanut asianomaista toimintaa sijoittautumisjäsenvaltiossa vähintään kahden vuoden ajan siinä tapauksessa, että ammatti ei ole säännelty kyseisessä valtiossa. 2. Siinä tapauksessa, että palvelujen tarjoaja siirtyy vastaanottavan jäsenvaltion alueelle, 'palvelujen tarjoamisena' pidetään tässä direktiivissä toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen ammattihenkilön ammattitoiminnan harjoittamista jäsenvaltiossa enintään 16 viikon ajan vuodessa. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu olettamus ei estä suorittamasta tapauskohtaista arviointia, jossa otetaan huomioon erityisesti palvelujen tarjoamisen kesto, määrä, toistuvuus ja jatkuvuus. 3. Palvelujen tarjoamisessa on käytettävä sen jäsenvaltion ammattinimikettä, johon palvelujen tarjoaja on laillisesti sijoittautunut, kun kyseistä säänneltyä nimikettä käytetään asianomaisen ammattitoiminnan yhteydessä mainitussa jäsenvaltiossa. Kyseinen nimike on ilmoitettava jollakin sijoittautumisjäsenvaltion virallisista kielistä siten, että vältetään sen sekaantuminen vastaanottavan jäsenvaltion ammattinimikkeeseen. 6 artikla Vapautukset Vastaanottavan jäsenvaltion on 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti vapautettava toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet palvelujen tarjoajat erityisesti vastaanottavan jäsenvaltion alueelle sijoittautuneille ammattihenkilöille asetettavista vaatimuksista, jotka koskevat: a) ammatillisen järjestön tai elimen myöntämää lupaa tai sen rekisteriin merkitsemistä tai jäsenyyttä; b) rekisteröitymistä julkisoikeudelliseen sosiaaliturvalaitokseen vakuutettujen hyväksi harjoitettavaan toimintaan liittyvien tilien selvittämiseksi vakuutuslaitoksen kanssa. Palvelujen tarjoajan on kuitenkin ilmoitettava ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitetulle laitokselle palvelujen tarjoamisesta ennakkoon tai kiireellisissä tapauksissa jälkikäteen. 7 artikla Ennakkoilmoitus palvelujen tarjoajan siirtymisen tapauksessa Kun palvelujen tarjoaminen käsittää palvelujen tarjoajan siirtymisen, palvelun tarjoajan on ilmoitettava asiasta ennakkoon 53 artiklassa tarkoitetulle sijoittautumisjäsenvaltion yhteystaholle. Kiireellisissä tapauksissa palvelujen tarjoajan on annettava ilmoituksensa kyseisen jäsenvaltion yhteystaholle mahdollisimman pian palvelujen tarjoamisen jälkeen. 8 artikla Hallinnollinen yhteistyö Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat pyytää sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta todistetta palvelujen tarjoajan kansalaisuudesta ja todistetta siitä, että palvelujen tarjoaja harjoittaa kyseistä toimintaa laillisesti asianomaisessa jäsenvaltiossa. Sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava nämä tiedot 52 artiklan mukaisesti. Lisäksi 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat pyytää 53 artiklassa tarkoitetulta sijoittautumisjäsenvaltion yhteystaholta todistetta siitä, että palvelujen tarjoaja on harjoittanut kyseistä toimintaa sijoittautumisjäsenvaltiossa vähintään kahden vuoden ajan. Todiste voidaan antaa millä tahansa tavalla. 9 artikla Palvelujen vastaanottajille ilmoitettavat tiedot Yhteisön säännösten mukaisten tiedottamista koskevien vaatimusten lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että palvelujen tarjoaja antaa palvelujen vastaanottajalle seuraavat tiedot: a) siinä tapauksessa, että palvelujen tarjoaja on merkitty kaupparekisteriin tai muuhun vastaavaan julkiseen rekisteriin, maininta kyseisestä rekisteristä sekä rekisterinumero tai muu vastaava rekisterimerkinnän tunnistamistapa b) siinä tapauksessa, että toiminta on sijoittautumisjäsenvaltiossa luvanvaraista, toimivaltaisen valvontaviranomaisen yhteystiedot c) saman ammatin harjoittajien yhteenliittymä tai vastaava elin, jonka rekisteriin palvelujen tarjoaja on merkitty d) ammattinimike ja jäsenvaltio, jossa nimike on annettu e) viittaus sijoittautumisjäsenvaltiossa sovellettaviin ammatillisiin sääntöihin ja keinoihin, joilla sääntöihin voi tutustua f) siinä tapauksessa, että palvelujen tarjoaja harjoittaa arvonlisäveron alaista toimintaa, alv-tunniste, jota tarkoitetaan neuvoston direktiivin 77/388/ETY [46] 22 artiklan 1 kohdassa. [46] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 1999/85/EY (EYVL L 277, 28.10.1999, s. 34). III osasto Sijoittautumisvapaus I luku koulutuksesta annettujen asiakirjojen yleinen tunnustamisjärjestelmä 10 artikla Soveltamisala Tätä lukua sovelletaan kaikkiin niihin ammatteihin, jotka eivät kuulu tämän osaston II ja III luvun soveltamisalaan, sekä tapauksiin, joissa hakija ei täytä kyseisissä luvuissa säädettyjä edellytyksiä. 11 artikla Pätevyystasot 1. Jäljempänä 13 artiklan soveltamiseksi vahvistetaan seuraavat viisi ammattipätevyyden tasoa: a) taso 1, 'pätevyystodistus'; b) taso 2, 'todistus'; c) taso 3, 'tutkintotodistus lyhyestä koulutuksesta'; d) taso 4, 'tutkintotodistus välivaiheen koulutuksesta'; e) taso 5, 'tutkintotodistus korkea-asteen koulutuksesta'. 2. Taso 1 vastaa: a) kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamaa pätevyystodistusta hyvin lyhyen koulutuksen perusteella tai tietyn kokeen, jota ei edellä koulutusta, suorittamisen perusteella tai sen perusteella, että ammattia on harjoitettu jäsenvaltiossa täysipäiväisesti ja yhtäjaksoisesti kolme vuotta tai osa-aikaisesti vastaavan ajan kymmenen viimeksi kuluneen vuoden aikana b) perus- tai keskiasteen yleissivistävää koulutusta, jonka suorittaneen todistetaan hallitsevan yleissivistävät tiedot. 3. Taso 2 vastaa keskiasteen ammatillista koulutusta tai keskiasteen yleissivistävää ja sitä täydentävää ammatillista koulutusta. 4. Taso 3 vastaa keskiasteen jälkeistä koulutusta, jonka kesto on vähintään yksi vuosi mutta vähemmän kuin kolme vuotta. Tason 3 koulutukseen rinnastetaan: a) koulutus, jossa on erityisrakenne ja joka johtaa vastaavaan ammatilliseen tasoon sekä antaa valmiudet vastaavantasoisiin vastuisiin ja tehtäviin. Tällaisena pidetään erityisesti liitteessä II tarkoitettua koulutusta; b) säännelty koulutus, jossa suuntaudutaan erityisesti tietyn ammatin harjoittamiseen ja jossa opintoja täydentää tarvittaessa sellainen ammatillinen koulutus, ammatillinen harjoittelu tai ammattiin liittyvien tehtävien harjoittaminen käytännössä, jonka rakenne ja taso määritellään asianomaisen jäsenvaltion laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä tai ne ovat tähän tarkoitukseen nimetyn viranomaisen valvonnan tai hyväksynnän alaisia. Tällaisena pidetään erityisesti liitteessä III tarkoitettua säänneltyä koulutusta. 5. Taso 4 vastaa korkea-asteen tai yliopistotason koulutusta, jonka kesto on vähintään kolme vuotta mutta vähemmän kuin neljä vuotta. Tason 4 koulutukseen rinnastetaan säännelty koulutus, jossa suuntaudutaan suoraan tietyn ammatin harjoittamiseen ja joka koostuu kolmivuotisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta tai kyseistä ajanjaksoa vastaavasta osa-aikaisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta yliopistossa tai muussa vastaavantasoisessa oppilaitoksessa, sekä mahdollisesti keskiasteen jälkeisen koulutuksen lisäksi vaadittavasta ammatillisesta koulutuksesta, ammatillisesta harjoittelusta tai ammattiin liittyvien tehtävien harjoittamisesta käytännössä. Ammatillisen koulutuksen, ammatillisen harjoittelun tai ammattiin liittyvien tehtävien harjoittamisen rakenne ja taso määritellään asianomaisen jäsenvaltion laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä tai ne ovat tähän tarkoitukseen nimetyn viranomaisen valvonnan tai hyväksynnän alaisia. 6. Taso 5 vastaa vähintään nelivuotista korkea-asteen koulutusta. Tason 5 koulutukseen rinnastetaan säännelty koulutus, jossa suuntaudutaan suoraan tietyn ammatin harjoittamiseen ja joka koostuu vähintään nelivuotisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta tai kyseistä ajanjaksoa vastaavasta osa-aikaisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta yliopistossa tai muussa vastaavantasoisessa oppilaitoksessa, sekä mahdollisesti keskiasteen jälkeisen koulutuksen lisäksi vaadittavasta ammatillisesta koulutuksesta, ammatillisesta harjoittelusta tai ammattiin liittyvien tehtävien harjoittamisesta käytännössä. Ammatillisen koulutuksen, ammatillisen harjoittelun tai ammattiin liittyvien tehtävien harjoittamisen rakenne ja taso on määriteltävä asianomaisen jäsenvaltion laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä tai niiden on oltava tähän tarkoitukseen nimetyn viranomaisen valvonnan tai hyväksynnän alaisia. 12 artikla Rinnasteinen koulutus Edellä 11 artiklassa tarkoitetusta koulutuksesta annettuun asiakirjaan rinnastetaan yksittäinen koulutuksesta annettu asiakirja tai tällaisten asiakirjojen yhdistelmä, jonka toimivaltainen viranomainen on antanut jäsenvaltiossa, edellyttäen, että asiakirja on annettu yhteisössä suoritetusta koulutuksesta, jonka kyseinen jäsenvaltio tunnustaa vastaavantasoiseksi, ja että asiakirja antaa jäsenvaltion alueella samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan tai harjoittaa ammattia. Lisäksi kyseiseen koulutuksesta annettuun asiakirjaan rinnastetaan samoin edellytyksin kuin ensimmäisessä alakohdassa ammattipätevyys, joka ei vastaa kotijäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisia vaatimuksia ammatin harjoittamiseen ryhtymiseksi tai ammatin harjoittamiseksi, mutta joka antaa kyseisen pätevyyden haltijalle asianomaisten säännösten tai määräysten mukaiset saavutetut oikeudet. 13 artikla Tunnustamisen edellytykset 1. Kun vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellytetään säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtymiseksi tai sen harjoittamiseksi tiettyä ammattipätevyyttä, kyseisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen antaa luvan ryhtyä harjoittamaan kyseistä ammattia ja harjoittaa sitä samoin edellytyksin kuin jäsenvaltion omat kansalaiset niille hakijoille, joilla on toisen jäsenvaltion alueellaan saman ammatin harjoittamiseen ryhtymiseksi tai sen harjoittamiseksi edellyttämä pätevyystodistus tai koulutuksesta annettu asiakirja. Pätevyystodistusten tai koulutuksesta annettujen asiakirjojen on täytettävä seuraavat edellytykset: a) ne on oltava saatu jäsenvaltiossa; b) niiden on oltava osoitus vähintään välittömästi alemmasta ammattipätevyyden tasosta kuin se, jota vaaditaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa 11 artiklan mukaisesti. 2. Ammatin harjoittamiseen ryhtyminen ja sen harjoittaminen, joita tarkoitetaan 1 kohdassa, on sallittava myös niille hakijoille, jotka ovat harjoittaneet täysipäiväisesti mainitussa kohdassa tarkoitettua ammattia kahden vuoden ajan kymmenen viimeksi kuluneen vuoden aikana toisessa jäsenvaltiossa, jossa kyseinen ammatti ei ole säännelty, ja joilla on yksi tai useampi pätevyystodistus tai koulutuksesta annettu asiakirja. Pätevyystodistusten tai koulutuksesta annettujen asiakirjojen on täytettävä seuraavat edellytykset: a) niiden on oltava jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetetun toimivaltaisen viranomaisen antamia; b) niiden on oltava osoitus sellaisesta ammattipätevyyden tasosta, joka on vähintään välittömästi alempi kuin se, jota vaaditaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa 11 artiklan mukaisesti; c) niiden on oltava osoitus haltijansa valmiudesta kyseisen ammatin harjoittamiseen. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua kahden vuoden ammattikokemusta ei voida kuitenkaan vaatia, jos hakijalla oleva mainitussa alakohdassa tarkoitettu yksi tai useampi asiakirja on annettu 11 artiklan 4 kohdan b alakohdassa, 5 kohdan toisessa alakohdassa tai 6 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetusta säännellystä koulutuksesta. 14 artikla Korvaavat toimenpiteet 1. Vastaanottava jäsenvaltio voi 13 artiklan estämättä edellyttää hakijaa suorittamaan enintään kolme vuotta kestävän sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen seuraavissa tapauksissa: a) jos hakijan 13 artiklan 1 tai 2 kohdan nojalla esittämän koulutuksen kesto on vähintään vuoden vastaanottavan jäsenvaltion edellyttämää lyhyempi; b) jos hakijan saaman koulutuksen sisältö on olennaisesti erilainen kuin sen koulutuksen sisältö, josta vastaanottavassa jäsenvaltiossa vaadittava asiakirja on osoituksena; c) jos vastaanottavassa jäsenvaltiossa säännelty ammatti käsittää yhdestä tai useammasta säännellyn toiminnan lajista koostuvaa ammattitoimintaa, joka ei sisälly vastaavaan ammattiin hakijan kotijäsenvaltiossa 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja kun ero vastaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa vaadittavaa erikoiskoulutusta, jonka sisältö on olennaisesti erilainen kuin se sisältö, josta hakijan esittämä pätevyystodistus tai koulutuksesta annettu asiakirja on osoituksena. 2. Jos vastaanottava jäsenvaltio käyttää 1 kohdassa säädettyä mahdollisuutta, sen on annettava hakijalle mahdollisuus valita sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä. Jos jäsenvaltio katsoo, että tietyn ammatin osalta on välttämätöntä poiketa ensimmäisen alakohdan nojalla muuttajalle annettavasta mahdollisuudesta valita sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä, sen on ilmoitettava asiasta ennakkoon muille jäsenvaltioille ja komissiolle sekä esitettävä riittävät perusteet poikkeukselle. Jos komissio tarvittavat tiedot saatuaan katsoo, että toisessa alakohdassa tarkoitettu poikkeus ei ole asianmukainen tai että se ei ole yhteisön lainsäädännön mukainen, se kehottaa kolmen kuukauden kuluessa kyseistä jäsenvaltiota pidättäytymään toteuttamasta aiottua toimenpidettä. Jos komissio ei tähän määräaikaan mennessä ole ottanut asiaan kantaa, poikkeusta voidaan soveltaa. 3. Edellä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b ja c alakohdan soveltamiseksi 'olennaisesti erilaisella sisällöllä' tarkoitetaan koulutuksen sisältöä, jonka tunteminen on ammatin harjoittamisen kannalta keskeistä ja jonka kesto tai keskeiset piirteet ovat muuttajan suorittamassa koulutuksessa olennaisesti erilaisia kuin vastaanottavan jäsenvaltion edellyttämässä koulutuksessa. 4. Edellä 1 kohtaa sovelletaan suhteellisuusperiaatetta noudattaen. Erityisesti jos vastaanottava jäsenvaltio aikoo vaatia hakijaa suorittamaan sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen, sen on ensin tutkittava, ovatko hakijan jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa ammattikokemuksensa aikana hankkimat tiedot sellaisia, että ne korvaavat kokonaan tai osittain 3 kohdassa tarkoitetun olennaisen eron. 15 artikla Korvaavista toimenpiteistä vapauttaminen yhteisten vähimmäisvaatimusten perusteella 1. Ammatilliset yhdistykset voivat antaa komissiolle tiedoksi Euroopan laajuisesti vahvistamansa vähimmäisvaatimukset. Tässä artiklassa 'yhteisillä vähimmäisvaatimuksilla' tarkoitetaan ammattipätevyydelle asetettavia vaatimuksia, jotka ovat osoitus tietyn ammatin harjoittamiseen soveltuvasta pätevyystasosta ja joiden perusteella yhdistykset hyväksyvät jäsenvaltioissa hankitun pätevyyden. Jos komissio katsoo asianomaisten vähimmäisvaatimusten olevan sellaisia, että ne helpottavat ammattipätevyyden vastavuoroista tunnustamista, se antaa vähimmäisvaatimukset jäsenvaltioille tiedoksi ja tekee päätöksen 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 2. Jos hakijan pätevyys vastaa 1 kohdassa tarkoitetulla päätöksellä vahvistettuja pätevyysvaatimuksia, vastaanottavan jäsenvaltion on pidättäydyttävä soveltamasta 14 artiklaa. 3. Jos jäsenvaltio katsoo, että yhteiset vähimmäisvaatimukset eivät enää tarjoa riittäviä takeita ammattipätevyydestä, sen on ilmoitettava asiasta komissiolle, joka tekee tarvittaessa päätöksen 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. II luku Ammattikokemuksen tunnustaminen 16 artikla Ammattikokemusta koskevat vaatimukset Jos liitteessä IV lueteltujen toimintojen harjoittamiseen ryhtyminen tai sen harjoittaminen jäsenvaltiossa edellyttää yleisiä, kaupallisia tai ammatillisia tietoja ja kykyjä, kyseisen jäsenvaltion on hyväksyttävä riittäväksi todisteeksi näistä tiedoista ja kyvyistä kyseisen toiminnan aiempi harjoittaminen toisessa jäsenvaltiossa. Kyseisen toiminnan harjoittamisen on oltava 17 ja 18 artiklan mukaista. 17 artikla Liitteen IV luettelossa I mainitut toiminnot 1. Kun on kyse liitteen IV luettelossa I mainituista toiminnoista, kyseistä toimintaa on oltava aiemmin harjoitettu: a) yhtäjaksoisesti viisi vuotta itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana; tai b) yhtäjaksoisesti kolme vuotta itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana, jos edunsaaja osoittaa saaneensa kyseistä toimintaa varten ennalta vähintään kolmen vuoden koulutuksen, josta on osoituksena kansallisella tasolla tunnustettu todistus tai jonka toimivaltainen ammatillinen elin on arvioinut vaatimukset täysin täyttäväksi; tai c) yhtäjaksoisesti neljä vuotta itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana, jos edunsaaja osoittaa saaneensa kyseistä toimintaa varten ennalta vähintään kahden vuoden koulutuksen, josta on osoituksena kansallisella tasolla tunnustettu todistus tai jonka toimivaltainen ammatillinen elin on arvioinut vaatimukset täysin täyttäväksi; tai d) yhtäjaksoisesti kolme vuotta itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana, jos edunsaaja osoittaa harjoittaneensa vähintään viiden vuoden ajan kyseistä toimintaa palkattuna työntekijänä; tai e) yhtäjaksoisesti viisi vuotta palkattuna työntekijänä, jos edunsaaja osoittaa saaneensa kyseistä toimintaa varten ennalta vähintään kolmen vuoden koulutuksen, josta on osoituksena kansallisella tasolla tunnustettu todistus tai jonka toimivaltainen ammatillinen elin on arvioinut vaatimukset täysin täyttäväksi; tai f) yhtäjaksoisesti kuusi vuotta palkattuna työntekijänä, jos edunsaaja osoittaa saaneensa kyseistä toimintaa varten ennalta vähintään kahden vuoden koulutuksen, josta on osoituksena kansallisella tasolla tunnustettu todistus tai jonka toimivaltainen ammatillinen elin on arvioinut vaatimukset täysin täyttäväksi. 2. Edellä a ja d alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kyseisen toiminnan harjoittamisen päättymisestä ei saa olla kulunut yli kymmentä vuotta sinä päivänä, jona kaikki vaadittavat asiakirjat sisältävä hakemus esitetään 52 artiklassa tarkoitetulle toimivaltaiselle viranomaiselle. 18 artikla Liitteen IV luettelossa II mainitut toiminnot 1. Kun on kyse liitteen IV luettelossa II mainituista toiminnoista, kyseistä toimintaa on oltava aiemmin harjoitettu: a) yhtäjaksoisesti kolme vuotta itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana; tai b) yhtäjaksoisesti kaksi vuotta itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana, jos edunsaaja osoittaa saaneensa kyseistä toimintaa varten ennalta koulutuksen, josta on osoituksena kansallisella tasolla tunnustettu todistus tai jonka toimivaltainen ammatillinen elin on arvioinut vaatimukset täysin täyttäväksi; tai c) yhtäjaksoisesti kaksi vuotta itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yritysjohtajana, jos edunsaaja osoittaa harjoittaneensa kyseistä toimintaa palkattuna työntekijänä vähintään kolmen vuoden ajan; tai d) yhtäjaksoisesti kolme vuotta palkattuna työntekijänä, jos edunsaaja osoittaa saaneensa kyseistä toimintaa varten ennalta koulutuksen, josta on osoituksena kansallisella tasolla tunnustettu todistus tai jonka toimivaltainen ammatillinen elin on arvioinut vaatimukset täysin täyttäväksi. 2. Edellä a ja c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kyseisen toiminnan harjoittamisen päättymisestä ei saa olla kulunut yli kymmentä vuotta sinä päivänä, jona kaikki vaadittavat asiakirjat sisältävä hakemus esitetään 52 artiklassa tarkoitetulle toimivaltaiselle viranomaiselle. 19 artikla Liitteessä IV tarkoitettujen toimintojen luettelon muuttaminen Liitteessä IV tarkoitettujen ja 16 artiklan nojalla ammattikokemuksen vastavuoroisen tunnustamisen kohteena olevien toimintojen luetteloja voidaan muuttaa 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. III luku Koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamiseen perustuva tunnustaminen 1 jakso Yleiset säännökset 20 artikla Automaattisen tunnustamisen periaate 1. Jokaisen jäsenvaltion on tunnustettava koulutuksesta annetut asiakirjat, jotka antavat oikeuden ryhtyä harjoittamaan lääkärin tai erikoislääkärin ammattitoimintaa tai yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, proviisorin tai arkkitehdin ammattitoimintaa ja joista säädetään liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.6.4 ja 5.7.2 ja jotka täyttävät 22, 23, 29, 32, 35, 40 ja 42 artiklassa tarkoitetut koulutuksen vähimmäisvaatimukset kunkin ammatin osalta, sekä katsottava niiden antavan alueellaan samat oikeudet ammattitoiminnan aloittamiseen ja sen harjoittamiseen kuin jäsenvaltion itsensä koulutuksesta antamat asiakirjat. Kyseisten koulutuksesta annettujen asiakirjojen ja niihin tarvittaessa liitettävien todistusten, joita tarkoitetaan liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.6.4 ja 5.7.2, on oltava jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten antamia. Ensimmäisen ja toisen alakohdan säännökset eivät vaikuta 21, 25, 31, 34 ja 45 artiklassa tarkoitettuihin saavutettuihin oikeuksiin. 2. Jokaisen jäsenvaltion on yleislääkärin toiminnan harjoittamiseksi sosiaaliturvajärjestelmänsä piirissä tunnustettava liitteen V kohdassa 5.1.5 tarkoitetut koulutuksesta annetut asiakirjat, jotka on annettu jäsenvaltioiden kansalaisille muissa jäsenvaltioissa ja jotka täyttävät 26 artiklassa säädetyt koulutuksen vähimmäisvaatimukset. Ensimmäisen alakohdan säännös ei vaikuta 28 artiklassa tarkoitettuihin saavutettuihin oikeuksiin. 3. Jokaisen jäsenvaltion on tunnustettava liitteen V kohdassa 5.5.4 luetellut kätilön koulutuksesta annetut asiakirjat, jotka on annettu jäsenvaltioiden kansalaisille muissa jäsenvaltioissa ja jotka täyttävät 36 artiklassa tarkoitetut koulutuksen vähimmäisvaatimukset ja ovat 37 artiklassa tarkoitettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisia, sekä katsottava niiden antavan alueellaan samat oikeudet ammattitoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen kuin jäsenvaltion itsensä koulutuksesta antamat asiakirjat. Tämä säännös ei vaikuta 21 ja 39 artiklassa tarkoitettuihin saavutettuihin oikeuksiin. 4. Liitteen V kohdassa 5.7.2 tarkoitetut arkkitehdin koulutuksesta annetut asiakirjat, jotka tunnustetaan automaattisesti 1 kohdan mukaisesti, on oltava annettu koulutuksesta, joka on alkanut aikaisintaan edellä mainitussa liitteessä tarkoitetun viitelukuvuoden aikana. 5. Jokaisen jäsenvaltion on asetettava lääkärin, yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, kätilön ja proviisorin ammattitoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen edellytykseksi liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.1.5, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.5.4 ja 5.6.4 tarkoitettu koulutuksesta annettu asiakirja, jolla taataan, että asianomainen henkilö on hankkinut koulutuksensa kokonaiskeston aikana liitteen V kohdissa 5.1.1, 5.2.1, 5.3.1, 5.4.1, 5.5.1 ja 5.6.1 tarkoitetut tarvittavat tiedot ja taidot. Liitteen V kohdissa 5.1.1, 5.2.1, 5.3.1, 5.4.1, 5.5.1 ja 5.6.1 tarkoitettuja tietoja ja taitoja voidaan muuttaa 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen niiden mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen. Ajantasaistamisella ei voida muuttaa missään jäsenvaltiossa ammatin harjoittamisesta lailla säädettyjä periaatteita, jotka koskevat luonnollisten henkilöiden koulutusta ja ammattiin pääsyn edellytyksiä. 6. Jokaisen jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle antamistaan laeista, asetuksista ja hallinnollisista määräyksistä, jotka koskevat tämän luvun soveltamisalaan kuuluvien koulutuksesta annettujen asiakirjojen myöntämistä. Komissio julkaisee Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä asianmukaisen ilmoituksen, jossa mainitaan jäsenvaltioiden hyväksymät nimikkeet koulutuksesta annettujen asiakirjojen osalta sekä tarvittaessa koulutuksesta annettavan asiakirjan myöntävä elin, asiakirjaan liitettävä todistus ja sitä vastaava ammattinimike, jotka mainitaan liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.1.5, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.5.4, 5.6.4 ja 5.7.2. 21 artikla Saavutetut oikeudet 1. Jos jäsenvaltioiden kansalaisille koulutuksesta annetut asiakirjat, jotka antavat oikeuden ryhtyä harjoittamaan lääkärin tai erikoislääkärin ammattitoimintaa tai yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin tai proviisorin ammattitoimintaa, eivät vastaa kaikkia 22, 23, 29, 32, 35, 36 ja 40 artiklassa tarkoitettuja koulutusvaatimuksia, jokaisen jäsenvaltion on hyväksyttävä riittäväksi todisteeksi jäsenvaltioiden koulutuksesta antamat asiakirjat, jotka on annettu liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.5.4 ja 5.6.4 olevia viiteajankohtia aiemmin alkaneesta koulutuksesta, jos niihin on liitetty todistus, joka osoittaa asiakirjan haltijan harjoittaneen tosiasiallisesti ja laillisesti asianomaista toimintaa jäsenvaltiossa yhtäjaksoisesti vähintään kolme vuotta todistuksen myöntämistä edeltäneiden viiden vuoden aikana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asianomaisten ammattien osalta saavutettuja oikeuksia. 2. Samoja säännöksiä sovelletaan entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueella koulutuksesta annettuihin asiakirjoihin, jotka antavat oikeuden ryhtyä harjoittamaan lääkärin tai erikoislääkärin ammattitoimintaa tai yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, kätilön tai proviisorin ammattitoimintaa ja jotka eivät täytä kaikkia 22, 23, 29, 32, 35, 36 ja 40 artiklassa tarkoitettuja koulutukselle asetettuja vähimmäisvaatimuksia, siinä tapauksessa, että kyseiset asiakirjat on annettu koulutuksesta, joka on alkanut ennen: a) 3 päivää lokakuuta 1989, kun on kyse lääkärin peruskoulutuksen suorittaneista lääkäreistä, yleissairaanhoidosta vastaavista sairaanhoitajista, hammaslääkäreistä, eläinlääkäreistä, kätilöistä ja farmaseuteista, ja ennen b) 3 päivää huhtikuuta 1992, kun on kyse erikoislääkäreistä. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut koulutuksesta annetut asiakirjat antavat oikeuden harjoittaa ammattitoimintaa koko Saksan alueella samoin edellytyksin kuin liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.5.4 ja 5.6.4 tarkoitetut Saksan toimivaltaisten viranomaisten koulutuksesta antamat asiakirjat. 3. Siinä tapauksessa, että jäsenvaltioiden kansalaisille annetut asiakirjat lääkärin, yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, kätilön ja farmaseutin koulutuksesta eivät vastaa liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.1.4, 5.1.5, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.5.4 ja 5.6.4 mainittuja kyseisen jäsenvaltion nimikkeitä, jokaisen jäsenvaltion on hyväksyttävä riittäväksi todisteeksi kyseisten jäsenvaltioiden koulutuksesta antamat asiakirjat, joihin liittyy toimivaltaisten viranomaisten tai elinten antama todistus. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla todistuksella on osoitettava, että asiakirjat on annettu 22, 23, 26, 29, 32, 35, 36 tai 40 artiklan mukaisesta koulutuksesta, ja että asiakirjat antanut jäsenvaltio rinnastaa ne niihin koulutuksesta annettuihin asiakirjoihin, joihin liittyvät nimikkeet mainitaan liitteen V kohdissa 5.1.2, 5.1.3, 5.1.4, 5.1.5, 5.2.3, 5.3.3, 5.4.3, 5.5.4 ja 5.6.4. 2 jakso Lääkärit 22 artikla Lääkärin peruskoulutus 1. Lääkärin peruskoulutukseen pääsyn edellytyksenä on, että hakijalla on tutkintotodistus tai todistus, jonka perusteella hänellä on oikeus tulla hyväksytyksi jäsenvaltion yliopistoihin tai vastaavantasoiseksi tunnustettuihin korkeakouluihin kyseiselle opintoalalle. 2. Lääketieteellisen peruskoulutuksen on käsitettävä yhteensä vähintään kuusi vuotta tai 5 500 tuntia teoreettista ja käytännöllistä opetusta yliopistossa tai yliopiston valvonnassa. Jos henkilö on aloittanut opintonsa ennen 1 päivää tammikuuta 1972, ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu koulutus voi sisältää kuusi kuukautta kestävän täysipäiväisen yliopistotasoisen käytännön koulutuksen toimivaltaisten viranomaisten valvonnassa. 3. Ammatillisella jatkokoulutuksella varmistetaan kunkin jäsenvaltion yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, että opintonsa suorittaneet henkilöt voivat seurata lääketieteen kehitystä. 23 artikla Erikoislääkärin koulutus 1. Erikoislääkärin koulutukseen pääsyn edellytyksenä on, että hakija on suorittanut hyväksytysti kuuden vuoden opinnot 22 artiklassa mainitun koulutusohjelman puitteissa ja saavuttanut tuona aikana asianmukaiset lääketieteen perustiedot. 2. Lääketieteen erikoistumiskoulutus käsittää teoreettista ja käytännöllistä opetusta, ja se suoritetaan yliopistollisessa laitoksessa tai sairaalassa tai tarvittaessa toimivaltaisten viranomaisten tai elinten tätä tarkoitusta varten hyväksymässä terveydenhuollon yksikössä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että liitteen V kohdassa 5.1.4 tarkoitettujen lääketieteen erikoisalojen erikoistumiskoulutuksen vähimmäiskesto on mainitussa kohdassa tarkoitettu kesto. Koulutus suoritetaan toimivaltaisten viranomaisten tai elinten valvonnassa. Se sisältää erikoistumiskoulutukseen osallistuvan lääkärin henkilökohtaisen osallistumisen kyseisten laitosten toimintaan ja tehtäviin. 3. Koulutus suoritetaan täysipäiväisenä toimivaltaisten viranomaisten hyväksymissä toimissa, viroissa tai tehtävissä. Siihen on kuuluttava osallistuminen kaikkiin lääketieteellisiin tehtäviin sillä osastolla, jossa koulutus toteutetaan, päivystys mukaan luettuna, niin että erikoistuvan lääkärin kaikki viikkotyötunnit varataan koko vuoden aikana tähän käytännölliseen ja teoreettiseen koulutukseen toimivaltaisten viranomaisten vahvistamien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Näistä tehtävistä maksetaan asianmukainen palkka. Koulutus voidaan keskeyttää seuraavista syistä: asevelvollisuus, komennus, raskaus tai sairaus. Keskeytys ei kuitenkaan saa lyhentää koulutuksen kokonaiskestoa. 4. Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisesti hyväksyä osa-aikaisen erikoistumiskoulutuksen toimivaltaisten kansallisten viranomaisten hyväksymin edellytyksin, jos täysipäiväinen koulutus ei olisi yksilöllisten perusteltujen syiden vuoksi mahdollista. Toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että osa-aikaisen erikoislääkärikoulutuksen kokonaiskesto ja laatu eivät alita täysipäiväisen koulutuksen kestoa ja laatua. Osa-aikaisuus tai palkallinen yksityisvastaanoton pitäminen ei saa heikentää koulutuksen tasoa. Osa-aikaisen erikoislääkärikoulutuksen on täytettävä samat vaatimukset kuin täysipäiväisen koulutuksen, josta se poikkeaa ainoastaan siltä osin, että lääketieteellisiin tehtäviin osallistumisen aikaa voidaan lyhentää niin, että se on vähintään puolet täysipäiväiselle koulutukselle säädetystä ajasta. Tällaisesta osa-aikaisesta koulutuksesta maksetaan asianmukainen palkka. 5. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että saadakseen lääketieteen erikoisalojen koulutuksesta annettavan asiakirjan asianomaisella on oltava jokin liitteen V kohdassa 5.1.2 tarkoitetuista lääkärin peruskoulutuksesta annettavista asiakirjoista. 6. Liitteen V kohdassa 5.1.4 tarkoitettuja koulutuksen vähimmäiskestoja voidaan muuttaa 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 24 artikla Lääketieteen erikoisalojen nimikkeet Edellä 20 artiklassa tarkoitetut erikoislääkärin koulutuksesta annetut asiakirjat ovat asiakirjoja, jotka liitteen V kohdassa 5.1.3 lueteltujen toimivaltaisten viranomaisten tai elinten antamina vastaavat kyseisen erikoisalan osalta nimikkeitä, jotka ovat käytössä eri jäsenvaltioissa ja jotka luetellaan liitteen V kohdassa 5.1.4. Uusien, kaikille jäsenvaltioille yhteisten lääketieteen erikoisalojen sisällyttämisestä liitteen V kohtaan 5.1.4 voidaan päättää 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 25 artikla Erikoislääkäreitä koskevat saavutetut oikeudet 1. Jokainen vastaanottava jäsenvaltio voi edellyttää erikoislääkäreiltä, joiden osa-aikaista erikoistumiskoulutusta koskivat 20 päivänä kesäkuuta 1975 voimassa olleet lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ja joiden erikoistumiskoulutus alkoi viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1983, että heidän koulutuksesta annetun asiakirjansa liitteenä on todistus siitä, että he ovat tosiasiallisesti ja luvallisesti harjoittaneet mainittua toimintaa yhtäjaksoisesti vähintään kolme vuotta todistuksen antamista edeltäneiden viiden vuoden aikana. 2. Jokaisen jäsenvaltion on tunnustettava Espanjassa erikoislääkärin koulutuksesta niille lääkäreille annettu asiakirja, jotka ovat suorittaneet ennen 1 päivää tammikuuta 1995 erikoistumiskoulutuksen, joka ei vastaa 23 artiklassa säädettyjä koulutuksen vähimmäisvaatimuksia, jos tämän asiakirjan liitteenä on Espanjan toimivaltaisten