Koska asiassa on toimittava nopeasti, kehotamme komissiota ryhtymään viipymättä toimiin suositustemme johdosta, jotta Eurooppa voi nopeasti ja täysimääräisesti hyödyntää mahdollisuudet, joita kestävä kehitys luo yhteiskunnillemme. Vaatimustemme toteuttaminen edellyttää osallistavaa lähestymistapaa, jonka tukemiseen sitoudumme täysipainoisesti. Perimmäisenä tavoitteena on varmistaa, että kestävästä kehityksestä tulee eurooppalaisen päätöksenteon pysyvä osatekijä.

Mahdollisia etenemistapoja on useita ottaen huomioon, että aikataulu on kunnianhimoinen ja kestävän kehityksen tavoitteet luonteeltaan yleismaailmallisia ja jakamattomia. Tavoitteiden saavuttaminen edellyttää kokonaisvaltaista tarkastelua, niiden alojen määrittelyä, joilla muutoksia tarvitaan, johdonmukaista politiikkaa, joka tuottaa pysyviä sosiaalisia, taloudellisia sekä hallintoon ja ympäristöön liittyviä sivuhyötyjä, sekä kaikkien tavoitteiden ja alatavoitteiden välisten kytkösten havaitsemista ja huomioon ottamista. Suosituksemme muodostavat kunnianhimoisen ja konsensukseen perustuvan panoksen tämän tavoitteen edistämiseen.

On aiheellista huomauttaa, että yhdenkään foorumin jäsenen ei odoteta puoltavan jokaista tässä raportissa esitettyä suositusta ja näkemystä ja että jokaisella on oikeus eriävään näkemykseen siinä esitetyistä asioista.

Yritysten tasolla: Kulutustavaroita valmistava monikansallinen Unilever on tukenut kestävän kehityksen tavoitteita aktiivisesti YK:n kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelman julkaisemisesta alkaen. Sen pääjohtaja on YK:n pääsihteerin perustaman Advocacy Group for the Global Goals -ryhmän jäsen. Unilever on yksi vuonna 2016 toimintansa aloittaneen, kestävää kehitystä yritystoiminnassa ajavan toimikunnan perustajista. Toimikunnan filosofia on kiteytetty sen vuonna 2017 julkaisemassa raportissa ”Better Business, Better World”.

Jäsenvaltioiden tasolla: ”Suomi, jonka haluamme 2050 – kestävän kehityksen yhteiskuntasitoumus” on innovatiivinen tapa saada koko yhteiskunta mukaan toteuttamaan kestävän kehityksen tavoitteita. Jotta yhteiskuntasitoumuksen kahdeksan tavoitetta voitaisiin saavuttaa vuoteen 2050 mennessä, hallinnonalojen ja muiden yhteiskunnallisten toimijoiden (esim. yritykset, kunnat, järjestöt, oppilaitokset ja paikallistoimijat) kanssa ollaan laatimassa toimenpidesitoumuksia. Sitoumusten on oltava uusia ja mitattavissa.

Kansainvälisellä tasolla: EU, muut G20-kumppanit ja kansainväliset järjestöt ovat mukana G20-ryhmän Compact with Africa -aloitteessa, jonka tavoitteena on lisätä investointeja aloitteeseen osallistuvissa Afrikan maissa. EU haluaa tukea myös kolmenvälistä yhteistyötä eli etelän ehdoilla solmittavia kumppanuuksia, joissa on osapuolena vähintään kaksi kehitysmaata ja joita tukee jokin kehittynyt maa tai monenvälinen järjestö. Tällaiset kumppanuudet ovat merkittävä keino päästä vuorovaikutukseen kehitysmaiden ja muiden sidosryhmien kanssa.

Jatkossa Euroopan ja koko maailman haasteet ovat entistä monimutkaisempia, kytkeytyvät enemmän toisiinsa ja koskevat useammin koko maapalloa. Siksi on välttämätöntä, että köyhyyden poistamiseen ja muihin kestävän kehityksen tavoitteisiin pyritään maailmanlaajuisilla kumppanuuksilla. Sen vuoksi EU jatkaa sääntöihin perustuvan kansainvälisen järjestyksen säilyttämistä ja vahvistamista; sen keskiössä on YK. Tällainen järjestys on täytäntöönpanon ehdoton ennakkoedellytys. EU jatkaa arvoihin perustuvan kauppapolitiikan harjoittamista edistääkseen kestävää kehitystä, mukaan lukien yritysten yhteiskuntavastuu / vastuullinen liiketoiminta, ja WTO:n varauksetonta tukemista. EU ja sen jäsenvaltiot aikovat esimerkiksi parantaa tuloksia tehostamalla työnjakoa; yhteisen ohjelmasuunnittelun ja täytäntöönpanon avulla ne voivat panna kehitysyhteistyökumppanuudet tehokkaasti täytäntöön. Käytännössä tämä tarkoittaa, että ne päättävät yhdessä, millä sektorilla mikin avunantaja toimii. Tämän lisäksi EU:n toimielimet ja jäsenvaltiot aikovat tehostaa Addis Abeban toimintasuunnitelman täytäntöönpanotoimia. Suunnitelma on kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelman maailmanlaajuinen rahoituskehys, jossa korostuu tieteen, tekniikan ja innovoinnin rooli. EU:n seuraavassa, vuodet 2021–2027 kattavassa tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelmassa (Horisontti Eurooppa) korostetaan kansainvälisen tiedeyhteistyön keskeistä roolia pyrittäessä saavuttamaan kestävän kehityksen tavoitteet. EU:n tilanne on hyvä useimpien vuoteen 2030 ulottuvien kehitysrahoitussitoumusten suhteen. Kestävän kehityksen kumppanuuksia edistetään myös EU:n sisällä.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan kuusi EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 17 osalta yli 70 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista kolme on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Avainasemassa on kehitysmaiden auttaminen niiden kansallisten resurssien kasvattamisessa. EU:n lähestymistapaa kumppanimaille myönnettävään budjettitukeen on tarkistettu kestävän kehityksen tavoitteiden edistämiseksi, maiden politiikkojen tulossuuntautuneisuuden lisäämiseksi ja valmiuksien kehittämiseksi. Nämä päämäärät voidaan saavuttaa tukemalla hallinnon ja julkisen varainhoidon tehostamista muun muassa korruptiontorjuntatoimin.

·EU on maailman suurin virallisen kehitysavun antaja: 75,7 miljardia euroa vuonna 2017. EU:n virallisen kehitysavun määrä oli 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017 eli huomattavasti suurempi kuin useimmissa OECD-maissa, esimerkiksi Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Ruotsi, Tanska, Luxemburg ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat saavuttaneet virallisen kehitysavun määrälle asetetun tavoitteen, joka on 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen (tilanne vuonna 2017).

Kestävän kehityksen tavoitteet ovat osa EU:n ulko- ja turvallisuuspoliittisen globaalistrategian täytäntöönpanon monialaista ulottuvuutta. Globaalistrategiassa esitetään visio EU:n maailmanlaajuisesta toiminnasta. Kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus tarjoaa puitteet EU:n ja jäsenvaltioiden yhteiselle, kestävän kehityksen tavoitteisiin perustuvalle lähestymistavalle kehitysyhteistyöpolitiikkaan. Kehityspolitiikan johdonmukaisuusperiaatteen mukaisesti EU pyrkii maksimoimaan johdonmukaisuuden ja luomaan synergioita eri politiikkojensa välille voidakseen tukea kumppanimaita kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa. EU on maailman suurin virallisen kehitysavun antaja. Viimeisten kymmenen vuoden aikana tilanne on muuttunut niin, että saaja–antaja-asetelmasta on liikuttu tasa-arvoisen kumppanuuden suuntaan. EU:n laajentumispolitiikassa ja tarkistetussa naapuruuspolitiikassa keskitytään YK:n kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelman mukaisesti poliittisiin ja taloudellisiin perusasioihin, joita ovat oikeusvaltio, ihmisoikeudet, demokratia sekä kestävä talouskasvu ja kehitys. Humanitaarisen avun alalla EU tekee tiivistä yhteistyötä monien humanitaarisen ja kehitysyhteistyön alalla toimivien kansainvälisten järjestöjen (esim. YK) ja kansalaisjärjestöjen kanssa. EU:n arvoihin perustuva kauppa- ja investointipolitiikka, sellaisena kuin se vahvistetaan ”Kaikkien kauppa” -strategiassa, kattaa kaikki kestävän kehityksen tavoitteet. Kestävä kehitys on viety osaksi kyseisen politiikan kaikkia osa-alueita. EU on Maailman kauppajärjestön (WTO) luoman yleismaailmallisen, sääntöihin perustuvan, avoimen, syrjimättömän, tasapuolisen ja monenvälisen kauppajärjestelmän vankkumaton kannattaja, ja se tekee määrätietoista työtä kaikkien WTO:n toimintojen säilyttämiseksi ja vahvistamiseksi. EU tekee tiivistä yhteistyötä myös muiden kansainvälisten järjestöjen, kuten YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimiston (OHCHR), Kansainvälisen työjärjestön (ILO) ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD), kanssa edistääkseen kauppapolitiikallaan ihmisoikeuksia, yritysten yhteiskuntavastuuta / vastuullista liiketoimintaa sekä sosiaalisia ja ympäristötavoitteita. G20-ryhmässä EU tukee aktiivisesti YK:n Agenda 2030 -toimintaohjelman ja kestävän kehityksen tavoitteiden täytäntöönpanoa. Se lujittaa oman finanssipolitiikkansa ja taloutensa ohjausta ja hallintaa talouspolitiikan EU-ohjausjakson avulla ja tukee siten makrotaloudellista vakautta maailmanlaajuisesti. Paremman sääntelyn agendan avulla komissio tukee politiikan johdonmukaisuuden lisäämistä.

Jäsenvaltioiden tasolla: Huolellisuusvelvoitteesta Ranskassa vuonna 2017 annetulla lailla yritykset velvoitetaan toteuttamaan toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että niiden tytäryhtiöt, toimittajat ja alihankkijat ympäri maailman noudattavat hyviä sosiaalisia, eettisiä ja ympäristöön liittyviä käytäntöjä. Lain tarkoituksena on lisätä yritysten ymmärrystä niiden roolista tragedioiden ehkäisemisessä Ranskassa ja ulkomailla ja varmistaa, että uhrit saavat korvausta vahingosta, joka on aiheutunut siitä, ettei yritys ole noudattanut uutta huolellisuussuunnitelmien täytäntöönpanovelvollisuutta. Lakia sovelletaan yli 5 000 työntekijän yrityksiin, joiden päätoimipaikka on Ranskassa, ja yli 10 000 työntekijän yrityksiin, joiden päätoimipaikka on ulkomailla.

EU:n tasolla: Vuonna 2017 perustettiin Euroopan syyttäjänvirasto (EPPO). Se on riippumaton virasto, jolla on valtuudet tutkia rikoksia, jotka vaikuttavat EU:n taloudellisiin etuihin, ja nostaa niistä syyte. EPPOn toimintaa on tarkoitus valmistella kolmen vuoden ajan; toimintavalmius on määrä saavuttaa vuoden 2020 loppuun mennessä. Viraston myötä petosten, korruption ja muiden EU:n talousarviota vahingoittavien rikosten torjunta tulee tehostumaan ratkaisevalla tavalla.

EU on pysynyt rauhan tyyssijana, EU edistää rauhaa ja vakautta myös laajentumis- ja naapuruuspolitiikoillaan. EU auttaa sen jäsenyyttä hakeneita ehdokasmaita täyttämään oikeusvaltioon, oikeuslaitoksen uudistamiseen, korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan, turvallisuuteen, perusoikeuksiin ja demokraattisiin instituutioihin liittyvät vaatimukset. EU edistää rauhaa myös muualla maailmassa ulkosuhteidensa ja kehitysyhteistyöpolitiikkansa puitteissa. Se myös jatkaa oikeusvaltioperiaatteen vaalimista ja edistämistä jäsenvaltioissa. Eräissä jäsenvaltioissa oikeusjärjestelmän tehokkuutta, laatua ja riippumattomuutta on parannettava. Kansainvälisesti tarkasteltuna on havaittavissa suuntaus, jossa jotkin maat siirtyvät kohti autoritäärisiä hallintojärjestelmiä. Demokratian, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen edistäminen pysyy siksi EU:n asialistan kärjessä sekä sen sisäisessä toiminnassa että ulkosuhteissa. EU jatkaa työtä oikeussuojan saatavuuden sekä petosten, rikosten ja uusien turvallisuusuhkien torjunnan parantamiseksi tehostamalla entisestään yhteistyötä ja tiedonvaihtoa jäsenvaltioiden poliisi- ja lainvalvontaviranomaisten välillä. Se myös edistää alan kansainvälistä yhteistyötä.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 19 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 16 osalta yli 70 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista 9 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Ihmisten kokema rikosten, väkivallan ja ilkivallan uhka on vähentynyt: 13,0 prosenttia eurooppalaisista katsoi vuonna 2016, että kyseiset ilmiöt vaikuttavat heidän elämäänsä. Määrä on 2,9 prosenttiyksikköä vähemmän kuin vuonna 2007.

EU on yksi maailman onnistuneimmista rauhanhankkeista. EU voi vuonna 1957 allekirjoitettujen perussopimustensa ansiosta ylpeillä jo 60 vuotta kestäneellä rauhan, demokratian ja solidaarisuuden ajanjaksolla. Vuonna 2012 EU:lle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto rauhan, sovinnon, demokratian ja ihmisoikeuksien edistämisestä Euroopassa. Oikeusvaltioperiaatteen ja EU:n perusarvojen vaaliminen ja edistäminen ovat EU:n asialistan kärjessä sekä sen sisäisessä toiminnassa että ulkosuhteissa. Tehokkailla oikeusjärjestelmillä on siinä keskeinen rooli. Ne takaavat, että kansalaiset voivat nauttia oikeuksistaan ja yrityksillä on oikeusvarmuus ja investointeja tukeva toimintaympäristö sisämarkkinoilla. EU kannustaa jäsenvaltioita parantamaan oikeusjärjestelmiensä riippumattomuutta, laatua ja tehokkuutta muun muassa huolehtimalla tehokkaasta seurannasta talouspolitiikan EU-ohjausjakson ja EU:n oikeusalan tulostaulun avulla. Yleisemmällä tasolla komissio varmistaa kaikkien käytössään olevien välineiden avulla, että oikeusvaltioperiaatetta ja muita EU:n perusarvoja kunnioitetaan. Korruptio on yksi eurooppalaisten yhteiskuntien haaste. Se heikentää luottamusta demokraattisiin instituutioihin ja poliittisen johdon vastuuvelvollisuuteen. Komissiolla on poliittinen mandaatti valvoa korruption torjuntaa ja toteuttaa EU:n kokonaisvaltaista korruptiontorjuntapolitiikkaa. Ulkosuhteissaan EU edistää kansainvälistä rauhaa ja auttaa ulko- ja turvallisuuspolitiikkansa puitteissa kumppanimaita selviämään epävakaista tilanteista, perustamaan vastuuvelvolliset ja läpinäkyvät instituutiot, tukemaan osallistavaa päätöksentekoa ja takaamaan osallistavat ja uskottavat vaalit. Ihmisoikeudet, sukupuolten tasa-arvo, osallisuus ja syrjimättömyys ovat kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen ytimessä. EU edistää rauhaa ja vakautta myös laajentumis- ja naapuruuspolitiikoillaan. Erityisesti EU auttaa sen jäsenyyttä hakeneita ehdokasmaita täyttämään oikeusvaltioon, oikeuslaitoksen uudistamiseen, korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan, turvallisuuteen, perusoikeuksiin ja demokraattisiin instituutioihin liittyvät vaatimukset.

Kansalaisyhteiskunnan tasolla: Kreikan lintutieteellinen yhdistys, WWF Kreikka, Bulgarian lintujensuojeluyhdistys ja Royal Society for the Protection of Birds ovat yhdistäneet voimansa pysäyttääkseen pikkukorppikotkapopulaation pienenemisen Balkanilla. Ne ovat laajentaneet rajatylittävää lähestymistapaansa muihin lajin muuttoreitillä sijaitseviin maihin.

EU:n tasolla: EU julkaisi vuonna 2017 luontoa, ihmisiä ja taloutta koskevan toimintasuunnitelman. Sen tarkoituksena on vauhdittaa EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoa sekä edistymistä kohti vuoteen 2020 asetettua EU:n tavoitetta pysäyttää luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen ja ekosysteemipalvelujen heikentyminen ja kääntää kehityksen suuntaa sekä ottaa sosioekonomiset tavoitteet paremmin huomioon. Suunnitelmaa on täydennetty aloitteella, jolla torjutaan pölyttäjien määrän vähenemistä ja edistetään maailmanlaajuisia suojelutoimia.

Kansainvälisten ja eurooppalaisten arvioiden mukaan luonnon monimuotoisuuden ja maaperän köyhtyminen ja ekosysteemien heikkeneminen jatkuu. Tämä suuntaus vaikuttaa kielteisesti ekosysteemipalveluihin (esim. elintarvikkeet, vesi, raaka-aineet ja energia) ja uhkaa siksi talouden tuotosta ja hyvinvointia Euroopassa. Luontoon liittyvän EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoa on tehostettava huomattavasti, jotta EU:n kannalta merkittävien, suojeluvaatimusten soveltamisalaan kuuluvien lajien ja luontotyyppien suojelun tasoa saadaan parannettua tuntuvasti vuoteen 2030 mennessä. Myös metsien monimuotoisuuden ennallistamista on nopeutettava. EU:lla tulee olemaan keskeinen rooli biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten konferenssin 15. kokouksessa, joka järjestetään vuoden 2020 lopussa Pekingissä, Kiinassa. Kokouksessa on tarkoitus hyväksyä uusi, vuoden 2020 jälkeistä aikaa koskeva maailmanlaajuinen biodiversiteettikehys, jolla torjutaan luonnon monimuotoisuuden köyhtymistä maailmanlaajuisesti.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 19 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 15 osalta yli 70 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista 14 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Ympäristön tilaa käsittelevässä Euroopan ympäristökeskuksen vuoden 2015 raportissa nostettiin esiin maaperän huono tila Euroopassa. Veden aiheuttaman maaeroosion hillitsemiseen tähtäävillä toimilla on saatu aikaan joitakin hyviä tuloksia: yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa toteutettavien maaeroosion torjuntatoimien mahdolliset vaikutukset huomioon ottaen sellaisten alueiden määrää EU:ssa, joihin arvioidaan kohdistuvan veden aiheuttaman vakavan maaeroosion riski, onnistuttiin vähentämään 14 prosenttia vuosina 2000–2012. Rakentamisesta johtuvan maaperän sulkemisen rajoittamisesta huolimatta keinotekoisen maanpeitteen lisääntyminen on EU:ssa vuosien mittaan kiihtynyt: vuosina 2012–2015 kasvua oli noin 6 prosenttia enemmän kuin vuosina 2009–2012. Lisäksi 45 prosenttia EU:n maatalousmaasta sisältää liian vähän orgaanista ainesta, mikä taas vaikuttaa viljavuuteen ja luonnon monimuotoisuuteen.

·Natura 2000 -verkostoon kuuluvien suojelualueiden samoin kuin niillä toteutettujen suojelutoimien määrä on kasvanut; tällaisia toimia on toteutettu lähes 70 prosentissa suojelualueista (2018). Vuonna 2017 EU:ssa oli yli 790 000 km2 suojeltuja maaluontotyyppejä, mikä on 18,2 prosenttia EU:n maapinta-alasta. Jäsenvaltioissa suojelualueiden osuus oli suurin Sloveniassa (37,9 %), toiseksi suurin Kroatiassa (36,6 %) ja kolmanneksi suurin Bulgariassa (34,5 %).

Luontoon liittyvän EU:n lainsäädännön ja luonnon monimuotoisuutta koskevan, vuoteen 2020 ulottuvan EU:n strategian myötä politiikkakehysten ja tietämyksen kehittämisessä on edistytty huomattavasti. Metsien häviäminen ja heikkeneminen ehti jatkua vuosisatojen ajan, mutta nyttemmin Euroopan metsät ovat elpyneet ja kattavat yli 40 prosenttia EU:n pinta-alasta. Niiden suojelun tasoa on kuitenkin nostettava. Luonnonvarat asettavat ekologiset rajat sosioekonomisille järjestelmillemme; tällöin puhutaan maapallon kantokyvystä. Biologista monimuotoisuutta ja ekosysteemipalveluja käsittelevän hallitustenvälisen tiede- ja politiikkafoorumin tuoreissa raporteissa osoitetaan selvästi, että maaperän ja luonnon monimuotoisuuden jatkuva köyhtyminen vahingoittaa yhteiskuntia. Saavutetusta edistyksestä huolimatta Euroopan ja koko maailman luonnonpääomaan kohdistuu tuotanto- ja kulutustapojemme takia kovia paineita, jotka todennäköisesti vain kasvavat. Maapallon kantokyvyn ylittyminen voi hyvinkin tehdä lopun elintason noususta ja jopa laskea sitä. EU ajaa näitä asioita kansainvälisillä foorumeilla ulkopoliittisen ohjelmansa puitteissa. Se tukee aktiivisesti monenvälisiä ympäristösopimuksia, kannustaa kumppanimaita muuttamaan politiikkaansa, edistää yritysten yhteiskuntavastuuta / vastuullista liiketoimintaa ja ottaa ympäristönäkökohdat huomioon kaikissa toimissaan.

Jäsenvaltioiden tasolla: Ranskassa on hiljattain nimetty uusia merten suojelualueita. Yksi niistä on Natura 2000 -verkoston suurin merialue, yli 62 320 neliökilometrin suuruinen ”Mers Celtiques – Talus du golfe de Gascogne”. Sillä suojellaan riuttaluontotyyppejä, meressä eläviä liikkuvia lajeja, pyöriäistä ja pullonokkadelfiiniä.

Maailman valtameristä noin 60 prosenttia sijaitsee kansallisen oikeudenkäyttöalueen ulkopuolella. Siksi EU osallistuu jatkossakin aktiivisesti valtamerten kansainvälisen hallinnoinnin kehittämiseen kaikilla asiaankuuluvilla foorumeilla ja kahdenvälisesti keskeisten kansainvälisten kumppaneiden kanssa. Monialaista ja rajatylittävää yhteistyötä on tehostettava varsinkin aluetasolla, jotta vanhat ja uudet haasteet saadaan ratkaistua. YK on julistanut vuodet 2021–2030 valtameritieteen vuosikymmeneksi, mikä tulee lisäämään kiinnostusta aiheeseen. EU osallistuu aktiivisesti teemavuosikymmenen järjestelyihin. EU edistää jatkossakin suojelualueiden perustamista ja niiden tuloksellista ja tieteeseen perustuvaa hallinnointia. Kalatalouden saaminen kestäväksi edellyttää lisätoimia varsinkin Välimerellä ja Mustallamerellä. Muun muassa muovin, melun ja maatalouden ravinnepäästöjen aiheuttama merten pilaantuminen on jatkossakin ongelma. Uuden muovijätteen päätyminen valtameriin saattaa vähentyä ajan mittaan, mutta niihin jo kulkeutunut muovi aiheuttaa jatkossakin ongelmia. Alusten jätepäästöjen ja muiden saasteiden, erityisesti ravinteiden ja melun, vähentämiseksi tarvitaan tehostettua toimintaa. EU:n sininen talous voi jatkossakin hyvin. Maailmanlaajuisesti arvioiden sininen talous voi kaksinkertaistua vuoteen 2030 mennessä. Euroopalle se tarkoittaisi 10,8:aa miljoonaa työpaikkaa ja yli biljoonan euron liikevaihtoa. Kaikista EU:n vesistä laaditaan vuoteen 2021 mennessä ekosysteemiin perustuvat merten aluesuunnitelmat.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan neljä EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 14 osalta yli 60 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista viisi on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa. Kokonaisuutena tämä on kestävän kehityksen tavoitteiden osalta EU:n jäsenvaltioiden huonoin sijoitus, ja jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja.

·EU:n sininen talous on kooltaan 2,5 kertaa suurempi kuin sen ilmailu- ja puolustusalan talous yhdessä. Sen vuotuinen liikevaihto on 566 miljardia euroa (7,2 % enemmän kuin vuonna 2009), ja se työllistää 3,5 miljoonaa henkilöä (2 % enemmän kuin vuonna 2009 ja 5 % enemmän vuoteen 2014 verrattuna). Useissa EU:n jäsenvaltioissa sininen talous on kasvanut nopeammin kuin kansantalous. EU-maiden suurimmat siniset taloudet ovat Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Espanjassa, Italiassa, Ranskassa ja Kreikassa.

·Kalatalouden kestävyys Koillis-Atlantilla, josta saadaan 75 prosenttia EU:n kalansaaliista, on parantunut. Kaupallisesti merkittävien, kestävästi pyydettyjen kalakantojen määrä on lisääntynyt 34 prosentista (2007) 60 prosenttiin (2015). Kalatalous Välimerellä ja Mustallamerellä ei ole kehittynyt kestävään suuntaan samassa tahdissa. Välimerellä liikakalastus koskee yli 80:tä prosenttia kalakannoista.

·Tuoreimman saatavilla olevan arvion mukaan suojelun taso on merellisten luontotyyppien ja lajien valtaosassa heikko. Valtamerten happamuus on lisääntynyt vuodesta 1988 tasaiseen ja huolestuttavaan tahtiin. Vuodesta 2008 on saavutettu huomattavaa edistystä meriympäristön hyvän tilan määrittelyssä, seurannassa ja arvioinnissa. Se onkin ennakkoedellytys, jotta voidaan mitata edistymistä kohti puhtaita ja terveitä valtameriä ja meriä.

EU:n 28 jäsenvaltiosta 23 on rantavaltioita. EU:n rannikko on 7 kertaa pidempi kuin Yhdysvaltojen ja 4 kertaa pidempi kuin Venäjän rannikko. EU:n merialue on sen syrjäiset alueet mukaan lukien maailman suurin. Tärkeimmistä merialueista neljä on yhteisiä EU:n naapurimaiden kanssa: Itämeri, Välimeri, Mustameri ja Koillis-Atlantti. Niiden ympäristön tilaan eniten vaikuttavia tekijöitä ovat muun muassa elinympäristön muuttuminen, liikakalastus, saastuminen ja happamoituminen. Uimaveden laatu Euroopan rannikolla on todettu mittauksissa erittäin hyväksi, mutta ihmisen toiminnasta peräisin olevat orgaaniset ja kemialliset epäpuhtaudet ja meriroska ovat vakava uhka Euroopan meriekosysteemeille; alkuvuodesta 2018 ainoastaan 40–58 prosentissa EU:n rannikkovesistä oli hyvä kemiallinen tila. EU:n ympäristöpolitiikka, mukaan lukien sen edistyksellinen meristrategiapuitedirektiivi, ja yhdennetty meripolitiikka muodostavat perustan kokonaisvaltaiselle lähestymistavalle näiden ongelmien ratkaisemiseksi. EU:n tasolla on ehdotettu uusia sääntöjä, jotka koskevat 10:tä Euroopan rannoilta yleisimmin tavattavaa kertakäyttöistä muovituotetta sekä kadonneita ja hylättyjä kalastustarvikkeita. Niiden yhteenlaskettu osuus kaikesta meriroskasta on 70 prosenttia. Uusien sääntöjen myötä EU:sta tulee edelläkävijä ratkaistaessa ongelmaa, jolla on maailmanlaajuisia vaikutuksia. EU tukee rannikko- ja merialueiden säilyttämistä maailmanlaajuisesti. EU:n laatimassa valtamerten kansainvälistä hallinnointia koskevassa ohjelmassa vahvistetaan yleiset puitteet valtamerten kansainväliselle hallinnoinnille tulevaisuudessa. Ohjelman tavoitteena on varmistaa valtamerten turvallisuus, puhtaus sekä laillinen ja kestävä käyttö. Lisäksi EU:n kauppa- ja investointisopimuksiin sisältyy nykyään määräyksiä luonnonvarojen, esimerkiksi kalavarojen ja merten biologisen monimuotoisuuden, kestävästä hoidosta ja säilyttämisestä. EU:n Copernicus-maanseurantaohjelmassa kehitetään myös valtamerten valvontatuotteita, joilla pyritään parantamaan veden laatua.

Jäsenvaltioiden tasolla: Ranska on velvoittanut yli 20 000 asukkaan kunnat (joiden yhteenlaskettu asukasmäärä on 90 prosenttia maan väestöstä) laatimaan paikalliset ilmastosuunnitelmat, joissa on käsiteltävä ilmastonmuutoksen hillintää ja siihen sopeutumista. Vuonna 2018 noin 75 prosenttia Ranskan kunnista oli laatinut ilmastonmuutoksen hillitsemiseen tähtäävän suunnitelman ja noin 55 prosenttia sopeutumissuunnitelman. Luvut ovat 2–5 kertaa korkeammat kuin maissa, joissa asiasta ei ole säädetty kansallisella tasolla.

EU:n tasolla: Paikallisviranomaisilla on ilmastonmuutoksen torjunnassa keskeinen asema, koska ne ovat kansalaisia lähimpänä oleva hallintotaso. EU:n kaupunginjohtajien energia- ja ilmastosopimus yhdistää tuhansia paikallishallintoja, jotka ovat vapaaehtoisesti sitoutuneet toteuttamaan EU:n ilmasto- ja energiatavoitteita. Se on myös merkittävällä tavalla lisännyt paikallistason ymmärrystä siitä, että ilmastonmuutoksen vaikutuksiin täytyy valmistautua. Ihmisten ja omaisuuden suojelun kannalta ratkaisevassa asemassa ovat paikallistason toimet, joilla parannetaan ilmastonmuutokseen sopeutumista ja sen vaikutuksista selviämistä.

EU aikoo jatkossakin johtaa ilmastotalkoita ja uskoo saavuttavansa tavoitteensa vähentää kasvihuonekaasupäästöjä vähintään 40 prosenttia vuoteen 2030 mennessä vuoden 1990 päästötasoon verrattuna. Komissio esitti syksyllä 2018 Pariisin ilmastosopimuksen mukaisen ehdotuksen strategisesta visiosta, jolla EU:ssa päästään kasvihuonekaasupäästöjen osalta nollatasoon vuoteen 2050 mennessä. Komissio esitti kokonaisvaltaisen kuvan siitä, miten Euroopan taloudesta saadaan nykyaikainen, kilpailukykyinen, kestävä ja sosiaalisesti oikeudenmukaisempi kaikille eurooppalaisille niin, että ketään ei unohdeta. EU:n on säilytettävä johtoasemansa ilmastotoimissa ja kannustettava maailman eniten saastuttavia maita sitoutumaan kunnianhimoisempiin tavoitteisiin, jotka ulottuvat vuotta 2030 pidemmälle. Tässä yhteydessä prioriteettina on tehostaa maailmanlaajuisia toimia, joilla torjutaan ilmastonmuutoksen vaikutuksia. Myös katastrofiriskin vähentäminen sekä ilmastonmuutoksen hillintä ja siihen sopeutuminen pysyvät asialistan kärjessä. EU jatkaa yhteistyötä kansainvälisillä foorumeilla, kuten Kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestössä ja Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 22 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 13 osalta yli 80 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista viisi on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·EU ja sen jäsenvaltiot ovat maailman suurimmat ilmastorahoituksen myöntäjät: vuonna 2017 EU, Euroopan investointipankki ja jäsenvaltiot myönsivät 20,4 miljardia euroa kehitysmaille ilmastonmuutoksen torjumiseen ja siihen sopeutumiseen. Vuoteen 2013 verrattuna määrä on kaksinkertaistunut, ja sen osuus maailmanlaajuisesta rahoituksesta on noin puolet.

·EU:n tavoitteena on nostaa ilmastoon liittyvät menot 20 prosenttiin nykyisessä EU:n monivuotisessa talousarviossa, joka kattaa vuodet 2014–2020, ja se on ehdottanut tavoitteen kasvattamista vähintään 25 prosenttiin vuosina 2021–2027.

·EU on onnistunut purkamaan talouskasvun ja kasvihuonekaasupäästöjen välisen kytköksen: vuosina 1990–2017 EU:n yhteenlaskettu BKT kasvoi 58 prosenttia ja kasvihuonekaasupäästöt vähenivät kaikkiaan 22 prosenttia vuoden 1990 tasoon verrattuna. Jäsenvaltiotasolla kasvihuonekaasupäästöjen kehityksessä on ollut suuria eroja vuodesta 1990 lukien: osa jäsenvaltioista on vähentänyt päästöjä lähes 60 prosenttia, kun taas muutamassa ne ovat kasvaneet.

Ilmastonmuutos on yksi sukupolvemme suurimmista maailmanlaajuisista haasteista. Sen torjuminen edellyttää maailmanlaajuisia toimia kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. EU on ollut eturintamassa kansainvälisissä aloitteissa, joiden tavoitteena on maailmanlaajuinen ilmastosopimus. EU on yhdessä muun kansainvälisen yhteisön kanssa sitoutunut pysäyttämään maapallon lämpötilan nousun reilusti alle 2 celsiusasteeseen esiteolliseen tasoon verrattuna ja jatkamaan ponnisteluja nousun rajaamiseksi 1,5 asteeseen. Nämä Pariisin ilmastosopimukseen kirjatut tavoitteet perustuvat hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin puitteissa tehtyyn tieteelliseen tutkimukseen. EU on sitoutunut vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään 20 prosenttia vuoteen 2020 mennessä ja vähintään 40 prosenttia vuoteen 2030 mennessä (vuoden 1990 tasoon verrattuna). Tässä vaiheessa näyttää siltä, että se saavuttaa vuotta 2020 koskevan päästötavoitteensa, ja vuoden 2030 tavoitteen saavuttamiseen tarvittava lainsäädäntö, muun muassa kunnianhimoiset säädökset energiatehokkuudesta ja uusiutuvasta energiasta, on jo annettu. Vuodesta 2013 alkaen EU:n strategialla ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi on tuettu toimia, joilla parannetaan ilmastonmuutoksen sietokykyä EU:ssa. EU:n on kuitenkin tehtävä enemmän saavuttaakseen Pariisin sopimuksen tavoitteet ja vähennettävä merkittävästi riippuvuuttaan fossiilisista polttoaineista, joita tuetaan edelleen tuntuvasti. Komissio esitti marraskuussa 2018 vuoteen 2050 ulottuvan strategisen visionsa vauraasta, nykyaikaisesta, kilpailukykyisestä ja ilmastoneutraalista taloudesta. Siinä korostetaan sitä, kuinka kaikkien alojen ja politiikkojen on osaltaan tuettava tätä siirtymää. Kansainvälisellä tasolla EU ottaa ilmastotavoitteet aktiivisesti huomioon ulko- ja turvallisuus-, kehitysyhteistyö-, laajentumis- ja naapuruuspolitiikassaan. Ilmastonmuutoksen torjunta sisältyy myös kauppaa ja kestävää kehitystä käsitteleviin lukuihin, jollaiset EU sisällyttää uuden sukupolven kauppa- ja investointisopimuksiinsa, sekä näkökantoihin, joita se esittää maailman merkittävistä talouksista koostuvan G20-ryhmän tapaamisissa.

Yritysten tasolla: UMICORE on muuntautunut 20 vuodessa belgialaisesta kaivosalan yrityksestä maailmanlaajuiseksi materiaalitekniikkaan ja kierrätykseen erikoistuneeksi yhtymäksi, jolla on 10 000 työntekijää ja 10,4 miljardin euron liikevaihto sekä investointeja Belgian lisäksi Bulgariassa, Alankomaissa ja Ranskassa. Yritys soveltaa kiertotalousmallia, jossa sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta kerätään talteen arvokkaat metallit ja kriittiset raaka-aineet.

Alueellisella/paikallisella tasolla: Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa on perustettu EU:n rahoituksen avulla alueellinen jätehuoltokeskus, jonka integroidun jätejärjestelmän piiriin kuuluu 37 kuntaa. Sen jälkeen, kun maa liittyi EU:hun, jätteiden erilliskeräystä ja kierrätystä on tehostettu pääkaupungissa niin, että kaatopaikalle päätyvän jätteen määrä on vähentynyt 59 prosenttia. Myös jätteiden syntymisen ehkäisemiseen ja uudelleenkäyttöön on investoitu: Ljubljana tuottaa nykyään EU:n keskiarvoon verrattuna 41 prosenttia vähemmän jätettä asukasta kohden, ja se on luopunut suunnitteilla olleiden kahden uuden jätteenpolttolaitoksen perustamisesta.

Euroopan on jatkossakin panostettava kestävään tuotantoon ja kulutukseen, koska sen omat aineelliset resurssit ovat melko rajalliset ja materiaalitoimituksiin muualta kohdistuu paineita. Erityistä huomiota on kiinnitettävä malmeihin ja kriittisiin raaka-aineisiin, joilla on suuri arvo ja joiden tuonnista Eurooppa on erityisen riippuvainen. Samoin on panostettava raskaisiin ja energiaintensiivisiin materiaaleihin, kuten sementtiin, alumiiniin, teräkseen ja muoviin, koska ne auttavat vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä. Huomiota on kiinnitettävä myös aloihin, joilla resurssien käytöllä on erityisen suuri ympäristövaikutus (esim. veden käytön, saastumisen, ilmanlaadun ja ravinteiden osalta). Tällaisia ovat muun muassa elintarvikejärjestelmät ja tekstiilit. EU:n tarkistetun jätelainsäädännön ja elintarvikejätettä koskevan EU:n toimintasuunnitelman ansiosta EU pystyy vähentämään vuosittain syntyvän elintarvikejätteen määrää; maailmanlaajuisena tavoitteena on puolittaa elintarvikejätteen määrä vuoteen 2030 mennessä. Jätelainsäädännön myötä kierrätysaste nousee oikeudellisesti sitovaan 60 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä. Monien pakkausmateriaalien osalta päästään vieläkin parempaan tulokseen. Huomiota on kiinnitettävä kierrätysasteen kasvattamisen lisäksi kierrätyksen laadun parantamiseen, resurssien käytön ja jätteiden syntymisen vähentämiseen paremman tuotesuunnittelun avulla sekä systeemisiin lähestymistapoihin, joilla tuotteet ja materiaalit pyritään pitämään käytössä ja siten tuottamaan arvoa taloudessa. Kierrätysmateriaalien osuutta uusissa tuotteissa, varsinkin muovituotteissa, on lisättävä.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 11 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 12 osalta yli 60 pistettä sadasta. Keskiarvoltaan tämä on kestävän kehityksen tavoitteiden osalta EU:n jäsenvaltioiden toiseksi huonoin sijoitus.

·EU:n talous on riippuvainen muualta maailmasta peräisin olevista raaka-aineista. Yli 60 prosenttia EU:n fyysisestä kokonaistuonnista on raaka-aineita.

·Talouskasvun ja luonnonvarojen kulutuksen välisen kytköksen purkamista voidaan mitata EU:n resurssien ja energian tuottavuudella. Vuodesta 2001 resurssien tuottavuus EU:ssa on parantunut 36,4 prosenttia (2017) ja energian tuottavuus 29,2 prosenttia (2016), eli tuotoksia (BKT:llä mitattuna) on syntynyt enemmän materiaalin-/energiankulutusyksikköä kohden.

Kestävän kulutuksen ja tuotannon tavoitteena on pienentää Euroopan ympäristöjalanjälkeä muuttamalla tapoja, joilla tuotamme, jakelemme ja kulutamme tavaroita ja käytämme resursseja. EU:sta halutaan resurssitehokas, vihreä ja kilpailukykyinen vähähiilinen talous, ja se on viime vuosina edistynyt tässä tavoitteessa. Kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisen kannalta kulutuksen ja tuotannon kestävyys on kuitenkin EU:ssa edelleen merkittävä haaste, jonka ratkaisemiseksi tarvitaan jatkuvaa ponnistelua kaikilla tasoilla. EU:n lähestymistapana on edistää resurssitehokkuutta ja samalla vähentää ympäristövaikutuksia siirtymällä kiertotalouteen, jossa tuotteiden, materiaalien ja luonnonvarojen arvo pyritään säilyttämään taloudessa mahdollisimman pitkään ja jätteen ja saasteiden määrä pyritään minimoimaan. Kiertotaloutta koskeva EU:n toimintasuunnitelma vuodelta 2015 sisältää 54 toimea, jotka kattavat kaikki tuote- ja materiaalikierron vaiheet (tuotanto, kulutus, jätehuolto, uusioraaka-ainemarkkinat, innovaatiot ja investoinnit, seuranta), ja viisi painopistealuetta (muovit, elintarvikejäte, kriittiset raaka-aineet, rakennus- ja purkujäte sekä biomassa ja biopohjaiset tuotteet). Vuoteen 2018 mennessä yli 85 prosenttia toimista oli jo toteutettu, ja jäljellä olevatkin käynnistetty. Vuonna 2017 perustettiin Euroopan kiertotalouden sidosryhmäfoorumi, jonka puitteissa yrityksiä, viranomaisia ja muita sidosryhmiä kannustetaan jakamaan tietämystä ja esittelemään hyviä käytäntöjä. EU:n ruokahävikki- ja ruokajätefoorumi perustettiin puolestaan vuonna 2016. EU:n kaupunkiagendan puitteissa on sovittu kumppanuudesta, jonka puitteissa tarkastellaan tätä asiaa ja tehdään toimintaehdotuksia siitä, miten kaupungit voivat siirtyä kiertotalouteen. Vuonna 2018 uudistetulla EU:n biotalousstrategialla tuetaan EU:n teollisen perustan nykyaikaistamista ja vahvistamista ottamalla käyttöön uusia arvoketjuja sekä vihreämpiä ja kustannustehokkaampia teollisia prosesseja. Ulkoisessa toiminnassaan EU edistää toimitusketjujen vastuullista hallintaa sekä oikeudenmukaisia ja eettisiä kaupan alan järjestelyjä osana arvopohjaista kaupan alan agendaansa. Myös EU:n kehitysyhteistyö-, laajentumis- ja naapuruuspolitiikan toimissa korostetaan kestävän kulutuksen ja tuotannon tärkeyttä.

EU:n tasolla: Toukokuussa 2016 julkaistiin EU:n kaupunkiagenda ja siihen kuuluva Amsterdamin julkilausuma . Kyseessä on uusi monitasoinen työskentelytapa, joka edistää yhteistyötä jäsenvaltioiden, kaupunkien, komission ja muiden sidosryhmien välillä. Yhteistyön tavoitteena on tukea kasvua, asuinkelpoisuutta ja innovointia Euroopan kaupungeissa sekä tunnistaa sosiaalisia haasteita ja pyrkiä ratkaisemaan ne. Kaupunkiagendan avulla pyritään parantamaan elämänlaatua kaupunkialueilla keskittymällä konkreettisiin painopisteisiin tarkkaan määriteltyjen kumppanuuksien puitteissa.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 23 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 11 osalta vähintään 80 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista 10 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Asumisen laatu on parantunut EU:ssa viimeksi kuluneiden kuuden vuoden aikana. Niiden ihmisten osuus, joiden asuinoloissa on perustavanlaatuisia puutteita, laski vuosina 2007–2017 EU:ssa 4,8 prosenttiyksikköä; vuonna 2017 heidän osuutensa oli 13,1 prosenttia väestöstä.

Euroopan kaupungeissa tiivistyvät tämän päivän taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät haasteet. Yli 70 prosenttia EU:n kansalaisista asuu kaupunkialueilla ja noin 85 prosenttia EU:n BKT:stä tuotetaan kaupungeissa. Kaupungit ja yhteisöt ovat eurooppalaisten hyvinvoinnin ja elämänlaadun kannalta avainasemassa, koska ne toimivat talous- ja yhteiskuntakehityksen ja innovoinnin keskuksina. Ne houkuttelevat ihmisiä monipuolisen koulutus-, työpaikka-, viihde- ja kulttuuritarjontansa vuoksi. EU:n kaupungeilla on kuitenkin haasteita, joista voidaan mainita ainakin muuttopaine, sosiaalinen syrjäytyminen, ruuhkat, asuntopula, rapistuva infrastruktuuri ja ilmansaasteet. Kaupungit ovat myös erityisen alttiita ilmastonmuutoksen ja luonnonkatastrofien vaikutuksille. Komission, jäsenvaltioiden ja Euroopan kaupunkien yhteisenä tehtävänä on vahvistaa eurooppalaisten ja kansallisten politiikkojen kaupunkiulottuvuutta. YK:n uuden kaupunkikehitysohjelman mukaisesti EU parantaa kaupunkiympäristön sietokykyä ehkäisemällä katastrofeja ja ilmastoon liittyviä riskejä ja ratkoo kaupunkien haasteita aiempaa koordinoidummin. Kansainvälisellä tasolla Euroopan kehitysyhteistyö-, ulko- ja turvallisuus-, laajentumis- ja naapuruuspolitiikoilla pyritään parantamaan kaupunkien elinoloja. Kehityspolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa korostetaan tarvetta panostaa kaupunkeihin ja paikallisviranomaisiin, jotka ovat tärkeitä toimijoita pyrittäessä saavuttamaan kestävän kehityksen tavoitteet.

Yritysten tasolla: La Bolsa Social on Espanjan ensimmäinen joukkovaikutteinen pääomafoorumi. Se on tarkoitettu investoijille ja yrityksille, jotka tavoittelevat myönteistä yhteiskunnallista vaikutusta. Se tuo yhteen sosiaalivaikutteisia investoijia ja yrityksiä kestävän kehityksen tavoitteiden edistämiseksi. La Bolsa Social on rahoittanut 10:tä sosiaali- ja ympäristövaikutteista yritystä 1,8 miljoonalla eurolla. Niistä viisi on erikoistunut vammaisten elämän helpottamiseen tiedonsaantiin, sosiaaliseen elämään ja julkisiin tiloihin liittyvissä asioissa.

Alueellisella/paikallisella tasolla: Tšekissä Brnon kaupungissa toteutettava pilottihanke, jossa asunto pyritään järjestämään perheille ennen muita hakijoita, on osoitus kaupungin johdon päättäväisyydestä puuttua kodittomuuteen yhteistyössä paikallisten kumppaneiden kanssa. Hankkeessa osoitetaan kunnallinen asunto 50 romani- ja muulle perheelle sekä tarjotaan tilapäismajoitusta ja muita ratkaisuja kodittomuuden eri muotoihin. Hankkeen pohjalta on laadittu vuodet 2018–2025 kattava toimintasuunnitelma perheiden kodittomuuden poistamiseksi Brnossa.

Jäsenvaltioiden tasolla: Kyproksen vero- ja etuusjärjestelmillä puututaan nykyään tehokkaammin tulojen eriarvoisuuteen. Niiden uudelleenjakovaikutukset ovat kriisin puhjettua lähes kaksinkertaistuneet (vuosina 2009–2016). Esimerkiksi vuonna 2014 Kyproksella otettiin käyttöön vähimmäistulon takaava järjestelmä, joka myös kannustaa työntekoon. Näyttäisi siltä, että järjestelmän avulla köyhyyttä ja eriarvoisuutta on saatu vähennettyä merkittävästi, ja se on osaltaan vahvistanut sosiaalista turvaverkkoa.

EU:n tasolla: Monet Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin 20 periaatteesta liittyvät yhtäläisten mahdollisuuksien turvaamiseen, oikeudenmukaisuuteen sekä osallisuuteen työmarkkinoilla ja yhteiskunnassa. Pilaria täydentää sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu, jonka avulla voidaan seurata suuntauksia ja saavutuksia eri puolilla EU:ta. Talouspolitiikan EU-ohjausjakso on yksi pilarin tärkeimmistä täytäntöönpanovälineistä. Sitä on tehostettu entisestään ottamalla painopisteiksi sosiaalinen oikeudenmukaisuus, eriarvoisuuden torjunta ja entistä osallistavampi kasvu. Koheesiopolitiikan avulla EU edistää sosiaalista osallisuutta ja torjuu köyhyyttä ja syrjintää.

EU ja sen jäsenvaltiot pyrkivät varmistamaan, että kasvu EU:ssa on osallistavaa ja kestävää, koska se on eriarvoisuuden vähentämisen välttämätön ennakkoedellytys. Keinovalikoimaan kuuluvat tehokas, tuloksellinen ja tarkoituksenmukainen sosiaalinen suojelu ja siihen liittyvät tukipalvelut, hyvä koulutus, joka tarjoaa kaikille yhtäläiset mahdollisuudet, sekä toimivat työmarkkinat, joita tuetaan vaikuttavalla työmarkkinapolitiikalla. Näin eriarvoisuutta voidaan vähentää ei pelkästään jäsenvaltioiden välillä vaan myös huomattavassa määrin niiden sisällä. Teknologista kehitystä, varsinkin tekoälysovellusten yleistymistä, on hallittava viisaasti digitaalisen kahtiajaon välttämiseksi. Muuttoliikkeen osalta on selvää, ettei yhdenkään EU-maan voida olettaa selviytyvän massiivisesta muuttopaineesta ilman apua. EU aikoo vähentää sääntöjenvastaisen muuttoliikkeen kannustimia entisestään, pelastaa ihmishenkiä, turvata ulkorajat, toteuttaa tiukkaa yhteistä turvapaikkapolitiikkaa ja laillista maahanmuuttoa koskevia politiikkoja sekä auttaa laillisesti maahan tulleita ja pakolaisia integroitumaan EU:n työmarkkinoille ja eurooppalaisiin yhteiskuntiin. EU:n ulkoisella toiminnalla puututaan jatkossakin eriarvoisuuteen Euroopan ulkopuolella.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 13 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 10 osalta vähintään 80 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista 11 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Kehitysapu: EU antaa maailmanlaajuisesti eniten kehitysapua eli yli 50 prosenttia kaikesta kehitysavusta. Näin se vähentää eriarvoisuutta maailmassa myös tätä kautta. EU:n kehitysmaille myöntämä kokonaisrahoitus, jossa yhdistyvät julkisen ja yksityisen sektorin rahoituslähteet, on yli kaksinkertaistunut vuodesta 2001. Vuosittain kasvua on siis ollut keskimäärin 6,4 prosenttia.

·Tulojen eriarvoisuus: Vuonna 2017 rikkaimpien kotitalouksien (20 % kaikista) osuus tuloista oli EU:ssa keskimäärin 5,1 kertaa suurempi kuin köyhimpien kotitalouksien (20 % kaikista) eli edelleen suurempi kuin ennen kriisiä (4,9 vuonna 2009). Suhdeluku on kuitenkin pienempi kuin vuonna 2016 (5,2), mikä kertoo siitä, että tilanne EU:n jäsenvaltioissa on tulojen eriarvoisuuden osalta hieman kohentumassa. Eriarvoisuuden tasaantumista on havaittavissa myös jäsenvaltioiden sisällä, kun tarkastellaan tuloasteikon alapäässä olevan väestönosan (40 % koko väestöstä) osuutta tuloista. Se oli 21,2 prosenttia vuosina 2008 ja 2012, hieman vähemmän eli 20,9 prosenttia vuonna 2016 ja uudestaan 21,2 prosenttia vuonna 2017.

Eriarvoisuus on köyhyyden tavoin moniulotteinen käsite. Se kattaa niin hyvinvointitulosten kuin mahdollisuuksien eriarvoisuuden, esim. tulojen eriarvoisuuden ja sosiaalisen suojelun epätasaisen saatavuuden, sekä eriarvoisuuden periytymisen sukupolvelta toiselle. Mahdollisuuksien eriarvoisuus on tulojen eriarvoisuuden merkittävä taustatekijä. EU:ssa on tapahtunut tulotasojen lähentymistä, ja useimmissa jäsenvaltioissa elintaso on kriisin jäljiltä nousussa. Sitä mukaa kuin Euroopan taloudet ovat vahvistuneet, huoli talouskasvun osallistavuudesta on kuitenkin lisääntynyt. Tulojen eriarvoisuus on viime vuosina tasaantunut EU:n tasolla, mutta se on edelleen huomattava. Syrjäytyneet ja haavoittuvassa asemassa olevat väestöryhmät, kuten vammaiset, maahanmuuttajat, etniset vähemmistöt (mm. romanit), kodittomat sekä syrjäytyneet vanhukset ja lapset kärsivät erityisistä eriarvoisuuden ilmenemismuodoista. Heidän sosioekonominen osallisuutensa on edelleen vajavaista. Eriarvoisuus voi heikentää talouskasvua ja makrotalouden vakautta ja pahimmillaan rapauttaa sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Maailmanlaajuisesti tarkasteltuna suuri eriarvoisuus EU:n kumppanimaissa haittaa edistymistä useimpien kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa. Maailmanlaajuinen eriarvoisuus voi myös paisuttaa EU:hun suuntautuvia muuttovirtoja. Komissio on reagoinut viimeaikaisiin haasteisiin muuttoliikkeen alalla pyrkimällä toteuttamaan välittömiä toimia ja luomaan vankan ja kriisinkestävän järjestelmän tulevaisuutta varten. Muuttoliikevirtojen kestävä hallinnointi on olennaisen tärkeää. EU:n ulkoinen toiminta, sen ulko- ja turvallisuuspolitiikka, kehitysyhteistyö-, laajentumis- ja naapuruuspolitiikka mukaan lukien, sekä EU:n kauppa- ja investointipolitiikka auttavat kaikki ratkomaan eriarvoisuuden syitä Euroopan ulkopuolella. Esimerkiksi kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus edistää ”ketään ei unohdeta” -ajattelua ja sitouttaa toimiin, joilla vähennetään hyvinvointitulosten eriarvoisuutta ja tuetaan yhtäläisiä mahdollisuuksia.

Yritystasolla: Euroopan strategisten investointien rahasto on auttanut virolaista yritystä tuottamaan ultrakondensaattoriksi kutsutun energianvarastointilaitteen, joka on sata kertaa tavallista akkua tehokkaampi ja kestää miljoona latauskertaa. Yritys on kerännyt 15 miljoonaa euroa Saksaan rakennettavaa tuotantolaitosta varten. Tarkoituksena on tuottaa vuosittain miljoonia uusia ultrakondensaattoreita.

Jäsenvaltioiden tasolla: Ruotsi on EU:ssa innovoinnin kärkimaa, jossa yksityiset ja julkiset investoinnit tutkimukseen ja kehittämiseen ovat tuntuvia ja patenttihakemuksia tehdään paljon. Lisäksi maassa on runsaasti innovatiivisia pk-yrityksiä ja suuri osuus työpaikoista keskittyy tietointensiivisiin toimintoihin. Myös investoinnit valmistusteollisuuteen ovat kasvaneet EU:n keskiarvoa nopeammin, ja teollisen tuotannon energiatehokkuus on erittäin korkea.

EU johtaa siirtymistä kestävään ja osallistavaan teollisuuteen. Taloudelliset, yhteiskunnalliset ja ympäristöön liittyvät muutokset kiihtyvät samoin kuin robotiikkaan, esineiden internetiin, tekoälyyn ja energiajärjestelmiin liittyvät läpimurrot. Tietotekniikan mahdollistama automaatio muuttaa perinteisiä valmistusprosesseja ja työn luonnetta. Teollisuus yhdentyy entistä tiiviimmin globaaleiksi arvoketjuiksi, joissa on vahvat palvelukomponentit. Uudet liiketoimintamallit mullistavat perinteisiä markkinoita. Innovointi itsessään ja arvonmuodostus muuttuvat perusteellisesti, sillä uuden sukupolven kuluttajat odottavat tuotteiden yhteiskehittelyä ja niiden liitettävyyttä verkkoihin sekä tuotteiden suorituskyvyn mittaamista reaaliaikaisesti. Tiedosta tulee uusi kilpailukykyä määrittelevä tekijä. Raaka-aineiden kysyntä kasvaa. Kun luonnonvaroista on yhä suurempi puute ja ilmastonmuutoksesta tulee yhä konkreettisempaa todellisuutta, kestävien tuotteiden, kierrätyskulutuksen sekä päästöttömyyden tai vähäisten päästöjen kysyntä kasvaa räjähdysmäisesti ja ekoinnovointia tarvitaan. Eurooppa lisää investointeja tutkimukseen ja innovointiin sekä sietokykyiseen infrastruktuuriin, muun muassa Horisontti Eurooppa -puiteohjelman eli EU:n tutkimuksen ja innovoinnin seuraavan puiteohjelman kautta.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 10 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 9 osalta vähintään 73 pistettä sadasta. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin suuria eroja. Jäsenvaltioista 10 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Investoinnit tutkimukseen ja kehittämiseen: EU:n osuus koko maailman tutkimus- ja kehitysinvestoinneista on 20 prosenttia, ja se tuottaa kolmanneksen kaikista korkealaatuisista tieteellisistä julkaisuista. Eurooppa on johtoasemassa monilla teollisuuden aloilla, kuten lääke-, kemikaali-, koneenrakennus- ja muotiteollisuudessa. Vuonna 2016 kaksi tutkimukseen ja kehittämiseen eniten rahaa käyttävää tahoa olivat yrityssektori (65 prosenttia) ja korkeakoulutusala (23 prosenttia). Julkisyhteisöjen sektorin osuus oli puolestaan 11 prosenttia.

Liikenne-, energia- ja digitaalialan tehokas infrastruktuuri on keskeisen tärkeä EU:lle, jossa kansalaiset ja yritykset voivat kaikilta osin hyötyä vapaasta liikkuvuudesta ja sisämarkkinoista sekä riittävistä sosiaalisista infrastruktuureista. Tästä syystä muun muassa Euroopan laajuisissa liikenne-, energia- ja digitaalialan verkoissa otetaan yhdennetyllä tavalla huomioon sietokykyisten, kestävien, saumattomien ja innovatiivisten infrastruktuurien tarve. Investoinnit avaruusinfrastruktuuriin ovat myös strateginen haaste. EU:n teollisuus on vahvaa, ja se on säilyttänyt monilla aloilla johtoasemansa maailmanmarkkinoilla. EU helpottaa siirtymistä älykkääseen, innovatiiviseen ja kestävään teollisuuteen, josta koituu etuja kaikille kansalaisille. Samalla kun EU:n BKT kasvaa, kasvihuonekaasujen kokonaispäästöt vähenevät, mikä kannustaa purkamaan päästöjen ja kasvun kytköksen. EU:n politiikkatoimilla pyritään lisäämään teollisuuden edellytyksiä harjoittaa toimintaansa vastuullisella ja kestävällä tavalla, luoda työpaikkoja, edistää EU:n kilpailukykyä, edistää investointeja puhtaisiin ja digitaalisiin teknologioihin ja niihin liittyvää innovointia ja puolustaa niitä EU:n alueita ja työntekijöitä, joihin teollinen muutos vaikuttaa eniten. Se, että EU painottaa tutkimukseen ja innovointiin kohdistuvia investointeja ja digitalisaatiota, luo lisää työpaikkoja ja liiketoimintamahdollisuuksia, mikä auttaa EU:ta kilpailemaan maailmanlaajuisesti. Maailmanlaajuisesti EU on tutkimukselle ja innovoinnille avoimin alue, mutta parannuksia on vielä tehtävä kehittämisen ja tulosten levittämisen alalla, eivätkä innovaatiot aina muunnu uusiksi markkina- ja kasvumahdollisuuksiksi. Elinkeinoelämän investointeja tutkimukseen ja innovointiin on lisättävä, sillä nykyisellään niiden osuus on ainoastaan 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä jää jälkeen Kiinan (1,6 prosenttia), Yhdysvaltojen (2 prosenttia) ja Japanin (2,6 prosenttia) luvuista. Digitalisaatio tekee osaltaan mahdolliseksi siirtymisen vähähiiliseen kiertotalouteen ja -yhteiskuntaan. Kehityspolitiikkaa koskevalla eurooppalaisella konsensuksella tuetaan kansainvälisesti korkealaatuisten, sietokykyisten ja ilmastoystävällisten infrastruktuurien suunnittelua, rakentamista ja toimivuutta, jotta voidaan edistää kaikkien mahdollisuuksia käyttää niitä yhdenvertaisesti ja kohtuuhintaan ja edistää kasvua, kauppaa ja investointeja. Myös naapuruus- ja laajentumispolitiikalla myötävaikutetaan tähän alaan.

EU:n tasolla: Euroopan investointiohjelma eli niin sanottu Junckerin suunnitelma on ollut suuri menestys investointiympäristön edistämisen kannalta. Heinäkuussa 2018 investointiohjelmaan liittyvä Euroopan strategisten investointien rahasto (ESIR-rahasto) saavutti alkuperäisen 315 miljardin euron investointitavoitteensa, ja joulukuuhun 2018 mennessä liikkeelle saatujen lisäinvestointien arvo oli 371 miljardia euroa kaikkialla EU:ssa vuodesta 2015. Rahaston avulla on jo tuettu yli 750 000:ta työpaikkaa. Tämä luvun odotetaan kasvavan 1,4 miljoonaan työpaikkaan vuoteen 2020 mennessä. Yli 850 000 pientä ja keskisuurta yritystä (pk-yritystä) hyötyy paremmista mahdollisuuksista saada rahoitusta. Ainakin 40 prosentilla infrastruktuuri- ja innovointi-ikkunan ESIR-määrärahoista tuetaan hankkeiden osa-alueita, joilla myötävaikutetaan ilmastotoimiin Pariisin ilmastosopimuksen mukaisesti.

EU:n on varmistettava korkea kokonaistyöllisyysaste luomalla laadukkaita työpaikkoja, joilla edistetään siirtymistä kestävään kehitykseen, erityisesti naisille, nuorille, ikääntyneille, vammaisille, muuttajille ja marginalisoituneille yhteisöille. Näin autettaisiin varmistamaan EU:n sosiaalisen hyvinvointimallin riittävyys ja kestävyys väestön ikääntyessä ja tuottavuuden kasvaessa hitaasti. Vaikka investoinnit EU:n talouteen kasvavat myös vastaisuudessa, niitä on tuettava jatkuvasti pullonkaulojen poistamiseksi. EU:n vähenevä työikäinen väestö ja taloudellisen painoarvon hiipuminen vaikuttavat sen asemaan maailman talousjärjestyksessä. Digitalisaatiolla ja väestönkehityksellä on vaikutusta sekä tulevaisuuden kasvuun että työmarkkinoiden kehitykseen. Tästä syystä on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota EU:n suhteelliseen etuun, joka liittyy korkealuokkaiseen koulutukseen sekä tutkimukseen ja innovointiin kohdistuviin lisäinvestointeihin, joilla on edistettävä sosiaalista osallisuutta ja ympäristön kestävyyttä. Siirtyminen kiertotalouteen jatkuu samoin kuin pakkotyön ja ihmiskaupan kitkemiseen tähtäävät toimet.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 17 EU:n jäsenvaltiota on saanut kestävän kehityksen tavoitteen nro 8 osalta vähintään 80 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista yhdeksän on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Työssäkäyvien köyhien osalta 9,6 prosenttia työssäkäyvistä oli vuonna 2017 myös vaarassa vajota köyhyyteen. Tämä luku on vakiintunut viimeisten neljän vuoden aikana, joskin osuus on suurempi kuin vuonna 2008 (8,5 prosenttia).

·Työmarkkinoille osallistuminen lisääntyy tasaisesti kaiken aikaa, ja osallistumisaste nousi 73,4 prosenttiin vuonna 2017. Kasvu johtuu ennen muuta ikääntyneiden työntekijöiden ja naisten aktiivisemmasta osallistumisesta. Kokonaistyöllisyys on saavuttanut uuden ennätyslukeman: 239 miljoonaa työntekijää. Kokoaikaisten työpaikkojen määrä on noussut 2,3 miljoonalla ja osa-aikatyöntekijöiden määrä pysynyt ennallaan. Vuoteen 2015 mennessä yksinomaan ympäristöliiketoiminnan alalla työllisyys on noussut 47,3 prosenttia vuodesta 2000. Pitkäaikaistyöttömyys on edelleen vähenemässä, mutta sen osuus kokonaistyöttömyydestä on yhä hieman alle puolet. Nuorisotyöttömyys, joka saavutti 23,8 prosentin huipun vuonna 2013, laski 16,8 prosenttiin vuonna 2017. Vuonna 2017 EU:n työntekijöistä 7,7 prosenttia työskenteli vasten tahtoaan määräaikaisissa työsuhteissa, mikä on 57,7 prosenttia kaikista määräaikaistyöntekijöistä. Tämä osuus on kasvanut hieman viimeisen vuosikymmenen aikana. Vastentahtoinen osa-aikatyö koskettaa etenkin naisia. Sen osuus kaikesta osa-aikatyöstä EU:ssa kasvoi 25,6 prosentista vuonna 2008 29,6 prosentin huippulukemaan vuonna 2014, minkä jälkeen se väheni 26,4 prosenttiin vuonna 2017.

·Työn tuottavuus on jossain määrin lisääntynyt, mutta sen kasvu on edelleen jäljessä taantumaa edeltäneestä kehityksestä.

·EU:n kansalaisten elintaso on keskimäärin parempi kuin kaksi vuosikymmentä sitten. Vuosina 2002–2017 kokonaistuotannon kasvu henkilöä kohden on ollut keskimäärin 1,1 prosenttia vuodessa. Viime aikoina EU:n talous on laajentunut kaikkein nopeimmin sen jälkeen kun kriisi alkoi vuonna 2008: kokonaistuotannon kasvu nousi 2,2 prosenttiin vuonna 2017.

EU:n toipuminen talouskriisistä on tukenut työllisyyden vakaata kasvua. Investointien taso on elpynyt lähes kriisiä edeltäneelle tasolle ja julkinen talous kohenee, joskin elpyminen uhkaa heiketä. Talouden laajeneminen ei kuitenkaan hyödytä samalla tapaa kaikkia kansalaisia ja jäsenvaltioita: etenkin työttömyys on vielä korkeaa joissakin maissa. Investointien ja tuottavuuden kehityksestä päätellen voitaisiin tehdä vielä enemmän elpymisen edistämiseksi ja sen eteen, että siirryttäisiin kestävämpään talouskasvuun ottaen huomioon väestönmuutokseen ja digitalisaatioon liittyvät pitkän aikavälin haasteet. Julkisen talouden kestävyyden varmistamiseen tähtäävien jatkuvien toimiensa rinnalla EU edistää edelleen koulutukseen, osaamiseen, tutkimukseen ja kehittämiseen ja rakenneuudistuksiin suunnattuja investointeja, joiden tavoitteena on lisätä liiketoimintaympäristön sekä tuote- ja työmarkkinoiden tehokkuutta. Euroopan investointiohjelma on omiaan houkuttelemaan yksityisiä investointeja EU:n talouden strategisille aloille. Työmarkkinoiden kehittämiseen tähtäävillä rakenneuudistuksilla ja sosiaalipoliittisilla toimilla olisi autettava työntekijöitä hankkimaan taidot, joita tarvitaan vihreään talouteen siirtymiseksi, ja edistettävä parempia mahdollisuuksia päästä työmarkkinoille ja yhtäläisiä oikeuksia työelämässä, oikeudenmukaisia työoloja sekä kestäviä ja riittäviä sosiaalisen suojelun järjestelmiä. Niiden avulla olisi myös edistettävä työn tuottavuutta ja sitä kautta palkkojen nousua. Ottamalla työmarkkinaosapuolet mukaan uudistusten suunnitteluun ja toteuttamiseen voidaan parantaa uudistusten omistajuutta, vaikutuksia ja toteutusta. Kansainvälisellä tasolla EU:n tavoitteena on luoda osallistavaa ja kestävää kasvua sekä ihmisarvoisia työpaikkoja ja edistää työntekijöiden oikeuksia ja ihmisoikeuksia. Esimerkkejä näihin tavoitteisiin liittyvästä ulkoisesta toiminnasta ovat kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus, EU:n ulkoinen investointiohjelma, ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskeva EU:n toimintasuunnitelma 2015–2019 sekä EU:n naapuruus- ja laajentumispolitiikan puitteissa toteutetut toimet. EU:n kauppapolitiikalla edistetään kansainvälisiä työelämän perusnormeja ja ihmisoikeuksia. Kansainvälisiin ohjeisiin perustuvat vastuulliset liiketoimintakäytännöt ovat monien EU:n politiikkatoimien, myös kauppapolitiikan, perustana.

Kansalaisyhteiskunnan tasolla: Uusiutuvat energiayhteisöt ovat yksiköitä, joiden välityksellä kansalaiset ja/tai paikalliset viranomaiset omistavat uusiutuvan energialähteen tuotannon tai osallistuvat sen tuotantoon ja/tai käyttävät sitä. Näitä aloitteita on EU:n laajuisesti 2 500, ja niillä on ollut suuri merkitys energiakäänteen käynnistämisessä EU:ssa. Tällaisten aloitteiden paikallinen ankkuroituminen ja omistajuus lisäävät uusiutuvia energialähteitä, varsinkin tuulivoimaa, koskevien hankkeiden sosiaalista hyväksyttävyyttä. Niiden ansiosta myös kustannukset vähenevät, sillä käyttöön saadaan tarkoitukseen sopivimmat paikat.

Alue-/paikallistasolla: Budapest on sopimuspuolena kaupunginjohtajien ilmastosopimuksessa. Kyse on EU:n rahoittamasta aloitteesta, joka kokoaa yhteen alueita ja kaupunkeja, jotka ovat sitoutuneet panemaan täytäntöön EU:n ilmasto- ja energiatavoitteet. Vuodesta 2011 yksi Budapestin kuuluisimmista kylpylöistä, Szechenyi, lähellä sijaitseva eläintarha ja paikallinen kaukolämpöyhtiö ovat muodostaneet kumppanuuden, jolla vähennetään hiilipäästöjä ja pienennetään energialaskua. Szechenyin kylpylävesi kierrätetään Budapestin eläintarhaan siten, että sillä tuotetaan lämmintä ilmaa noin 26 rakennukseen, joissa elää noin 350 eläinlajia ja 500 kasvia.

EU:n tasolla: Energiaunionin perustamisesta on muodostunut komissiolle keskeinen painopiste. On hyväksytty aloitteita energiaunionin toteuttamiseksi. Etenkin vuoden 2016 puhtaan energian säädöspaketti johtaa kilpailukykyisempään, uudenaikaisempaan ja puhtaampaan energiajärjestelmään, joka rakentuu kolmen keskeisen tavoitteen ympärille: energiatehokkuuden asettaminen etusijalle, maailmanlaajuisen johtoaseman saavuttaminen uusiutuvissa energialähteissä ja kohtuullisten sopimusehtojen tarjoaminen energian kuluttajille.

EU jatkaa edistymistään kohtuuhintaisen, luotettavan, kestävän ja uudenaikaisen energian takaamiseksi kaikille EU:n tasolla sovitun kunnianhimoisen sääntelykehyksen pohjalta. Vuoteen 2030 mennessä EU:n tärkeimpiä tavoitteita on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä vähintään 40 prosenttia, tuottaa vähintään 32 prosenttia energiasta uusiutuvista energialähteistä ja lisätä energiatehokkuutta vähintään 32,5 prosenttia. Näin luodaan pohja perinpohjaiselle yhteiskunnalliselle muutokselle, joka johtaa puhtaaseen ja kestävään energiatulevaisuuteen. Energiainfrastruktuurien kehittämistä tuetaan vastaisuudessakin Verkkojen Eurooppa -välineen kautta. Uuden Horisontti Eurooppa -puiteohjelman yhteydessä on ehdotettu energiaan, liikkuvuuteen ja ilmastoon keskittyvää intensiivistä tutkimus- ja innovointiohjelmaa, jolle myönnettäisiin määrärahoja 15 miljardia euroa. Kaiken kaikkiaan vuosien 2021–2027 monivuotista rahoituskehystä varten ehdotettu ilmastotoimien 25 prosentin valtavirtaistamistavoite merkitsisi sitä, että joka neljäs euro käytettäisiin ilmastokysymyksiin, mikä on tärkeää myös energia-alan kannalta. Energiaunionin toteuttamiseksi tarvitaan jatkuvaa sitoutumista, myös kansalaisyhteiskunnan ja sidosryhmien aktiivista vuoropuhelua, sillä niiden panos ja sitoutuminen vaikuttavat keskeisesti energiakäänteen onnistumisessa.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 26 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 7 osalta yli 80 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista seitsemän on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·EU on parantanut kohtuuhintaisen energian saatavuutta. Se, että ihmisillä ei ole varaa pitää asuntoaan riittävän lämpimänä, on käynyt viime vuosina harvinaisemmaksi. Vuonna 2017 EU:n väestöstä 8,1 prosenttia ilmoitti, että heillä ei ollut mahdollisuuksia saada kohtuuhintaista energiaa, mikä on 2,8 prosenttiyksikköä vähemmän kuin vuonna 2007.

·EU on energian tarpeen täyttämiseksi yhä riippuvainen polttoaineen tuonnista EU:n ulkopuolelta. EU:n tuontiriippuvuus on pysynyt lähes muuttumattomana 53,6 prosentissa vuosina 2006–2016, kun taas energiantuotanto väheni 14 prosenttia samalla aikavälillä. Myös primäärienergian kulutus väheni tasaisesti noin 10 prosenttia samalla aikavälillä.

·EU on saavuttamassa tavoitteensa, jonka mukaan vuonna 2020 uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus energian kokonaisloppukulutuksesta on 20 prosenttia. Uusiutuvan energian käyttö on lisääntynyt EU:ssa jatkuvasti viimeisen vuosikymmenen aikana: 9,0 prosentista 17 prosenttiin energian kokonaisloppukulutuksesta vuosina 2005–2016. Kasvun tärkeimpiä syitä ovat ennakoitava EU:n sääntelykehys, tehokkaammat teknologiat, uusiutuviin energialähteisiin liittyvien teknologioiden supistuvat kustannukset ja markkinalähtöisempi tuki.

EU on EU 2020 -strategian energia- ja ilmastotavoitteiden suhteen nyt oikealla tiellä, jotta voidaan varmistaa turvallinen, kohtuuhintainen ja puhdas energia kaikille EU:n kansalaisille. Uusiutuvan energian käytössä ja energiatehokkuudessa on jo saavutettu vakaata edistystä, ja EU jatkaa määrätietoisesti siirtymistä puhtaaseen energiaan. EU:n siirtyminen fossiilisiin polttoaineisiin perustuvasta energiajärjestelmästä vähähiiliseen ja digitaaliseen kuluttajakeskeiseen energiajärjestelmään on toteutumassa käytännössä. Kasvihuonekaasupäästöjen irrottaminen bruttokansantuotteen kehityksestä on jatkunut pääasiassa innovoinnin ansiosta. Myöskään energiankulutus ei enää lisäänny samassa tahdissa kuin talouskasvu. Energiantuotannon ja -kysynnän maailmanlaajuisilla muutoksilla on merkittävä vaikutus geopolitiikkaan ja teollisuuden kilpailukykyyn. Tämä asettaa merkittäviä haasteita, mutta luo samalla ainutlaatuisia mahdollisuuksia. EU haluaa tässä yhteydessä vahvistaa globaalia johtoasemaansa puhtaaseen energiaan siirtymisessä sekä taata energiaturvallisuuden kaikille kansalaisilleen. Energiaunionin avulla EU pyrkii tarjoamaan turvallista, kohtuuhintaista, kestävää ja puhdasta energiaa kaikille EU:n kansalaisille ja yrityksille. Ulkosuhteiden alalla uudessa kehityspolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa keskitytään lisäämään kohtuuhintaisten, uudenaikaisten, luotettavien ja kestävien energiapalvelujen saatavuutta, uusiutuvan energian hyödyntämistä ja energiatehokkuustoimia sekä edistämään ilmastonmuutoksen torjuntaa. EU on edelläkävijä kestävää kehitystä tukevien yksityisen sektorin investointien edistämisessä rahoitusta yhdistävillä välineillään, joita ovat EU:n ulkoinen investointiohjelma ja sähköistämisen rahoittamista koskeva aloite. Myös naapuruus- ja laajentumispolitiikalla myötävaikutetaan tähän.

Jäsenvaltioiden tasolla: Kyproksessa kierrätetty vesi on lisääntyvä ja vakaa resurssi, jota käytetään muun muassa kasteluun ja suojana kuivuutta vastaan. EU:n rahastojen tuella on jo käynnistetty kaksi veden uudelleenkäyttöön tähtäävää hanketta Anthoupoliissa ja Larnakassa.

Kaiken kaikkiaan EU:n odotetaan jatkavan edistymistään kestäväpohjaisessa vesihuollossa ja sanitaatiossa. Lähes kaikilla kansalaisilla on tulevaisuudessa hyvät mahdollisuudet saada vesipalveluja, joita ovat muun muassa juomaveden saanti ja jätevesien käsittely, ja sanitaatiopalveluja. Lisätoimia tarvitaan kuitenkin, jotta nämä palvelut voidaan taata täysimääräisesti kaikille EU:n kansalaisille ja varmistaa myös, että jätevesi käsitellään vaatimusten mukaisesti koko alueella ja että kaikissa vesimuodostumissa saavutetaan ”hyvä tila”. Uusiin huolta aiheuttaviin pilaaviin aineisiin, kuten mikromuoviin ja lääkkeisiin, olisi myös kiinnitettävä erityistä huomiota tulevina vuosina. Maatalouden hajakuormitusta on vähennettävä edelleen. Vedenkäytön tehokkuutta on lisättävä entisestään. Ilmastonmuutos ja sen kuivuutta ja tulvia pahentavat vaikutukset EU:n eri alueilla lisäävät tarvetta tehostaa vesivarojen hoitoa. Ilmastonmuutos lisää vesimuodostumiin kohdistuvaa vesistressiä lähinnä Etelä-Euroopassa mutta myös muilla Euroopan alueilla. Voimassa olevan vesilainsäädännön täytäntöönpano ja muun uuden lainsäädännön, kuten juomaveteen ja veden uudelleenkäyttöön liittyvien ehdotusten, laatiminen auttavat vastaamaan näihin haasteisiin. Käynnissä oleva EU:n vesilainsäädännön arviointi/toimivuustarkastus auttaa määrittämään, onko lainsäädäntökehystä mukautettava, jotta asianomaiset kestävän kehityksen tavoitteet saavutetaan täysimääräisesti.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 25 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 6 osalta yli 80 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista kolme on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Vedenpuutteen vähentämiseksi kaikkien keskeisten alojen on käytettävä makeaa vettä tehokkaasti. Vedenotto on vähentynyt EU:ssa viimeisen vuosikymmenen aikana ja vedenkäytön tehokkuus lisääntynyt. Keskimääräinen juomaveden käyttö on vähentynyt viimeisten 20 vuoden aikana noin 200 litrasta henkilöä kohden päivässä noin 120 litraan.

·Vesistressi on vähäistä suurimmassa osassa EU-maita mutta korkeaa muutamissa maissa, lähinnä Etelä-Euroopassa. Ilmiö on kuitenkin yleistymässä myös Länsi- ja Pohjois-Euroopassa.

·Eri alueilla saavutetusta edistyksestä huolimatta ainoastaan noin 40 prosenttia pintavesistä täytti hyvän ekologisen tilan kriteerit vuonna 2015. Pohjaveden tila on parempi: 74 prosenttia pohjavedestä täytti hyvän kemiallisen tilan kriteerit ja 89 prosenttia hyvän määrällisen tilan kriteerit. Vaikka maatalouden nitraattien aiheuttama pilaantuminen on vähentynyt viimeisen kahden vuoden aikana, ongelmaa ei ole vielä ratkaistu. Nitraatit ovat kaikkein yleisimpiä pilaavia aineita, jotka ovat syynä EU:n pohjaveden huonoon kemialliseen tilaan. Tämä on erityisen ongelmallista siksi, että pohjavesi on juoksevan pintaveden ohella tärkeä juomaveden lähde Euroopassa.

·Niiden ihmisten määrä, joilla ei ole kotitaloudessaan toimivia sanitaatiopalveluja, on vähentynyt: vuonna 2007 heidän osuutensa EU:n väestöstä oli 3,2 prosenttia ja vuonna 2017 enää 2,0 prosenttia. Toissijaisen jäteveden käsittelyn piirissä olevien ihmisten määrä kasvoi vuosien 2010 ja 2015 välillä. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin eroja, ja joissain jäsenvaltioissa ongelmat ovat yhä merkittäviä. Uudeksi merkittäväksi saastetyypiksi ovat muodostuneet kaupunkien valumavedet ja rankkasateiden seurauksena sekaviemäreistä tulvivat suuret saastemäärät.

Vesi on yksi ihmisen perustarpeista. Vesi on myös tärkeä taloudellinen voimavara ja luonnon monimuotoisuutta, ilmastoa ja ekosysteemiä kannatteleva elementti. Vesiekosysteemien suojeleminen saasteilta ja hydromorfologisilta muutoksilta samoin kuin veden kestävä käyttö on ratkaisevan tärkeää, jotta voidaan täyttää nykyisten ja tulevien sukupolvien tarpeet ja säilyttää maiden ja alueiden poliittinen vakaus. EU:ssa kattavalla vesipolitiikalla pyritään varmistamaan, että saatavilla on riittävästi hyvälaatuista vettä ihmisten ja ympäristön tarpeiden täyttämiseksi sääntelemällä vesivaroihin kohdistuvia paineita (maanviljelyä, teollisuutta, yhdyskuntajätevesiä), veden käyttöä (uimavesi, pohjavesi, juomavesi) ja integroidun vesivarojen hoidon avulla. EU:n kansalaisten suurella enemmistöllä on käytössään perussaniteettipalvelut ja pääsy vähintään toissijaisen jäteveden käsittelyn piiriin. Lisäksi EU:n kansalaiset nauttivat erittäin korkealaatuisesta juomavedestä. Kaupungistuminen, maatalouden hajakuormitus, teollisuus ja ilmastonmuutos aiheuttavat paineita, jotka vaikuttavat veden laatuun ja pitkän aikavälin vesiturvallisuuteen. Maailmanlaajuisesti EU edistää kaikkien mahdollisuuksia saada kestäväpohjaista vesihuoltoa ja sanitaatiota kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen sekä naapuruus- ja laajentumispolitiikkansa välityksellä.

Yritystasolla: Saksalainen GründerRegio M e.V. on Euroopan sosiaalirahaston yhteisrahoittama aloite, jonka tavoitteena on tarjota naisyrittäjille koulutusta, neuvontaa ja verkostoitumismahdollisuuksia Münchenissä. Sen kohderyhmänä ovat naiset, jotka palaavat työmarkkinoille kotiäitiyden jälkeen, sekä yli 50-vuotiaat naiset. GUIDE-hankkeella on tuettu noin 5 000:tta naisyrittäjää, joista 56 prosenttia on perustanut oman yrityksen.

Jäsenvaltioiden tasolla: Tanska on yleensä menestynyt hyvin sukupuolten tasa-arvoa arvioitaessa. Tanskassa naiset työskentelevät yleensä kodin ulkopuolella ja tekevät uraa lasten kasvattamisen ohella, mitä tuetaan pitkillä vanhempainvapailla ja verovaroin tuetulla päivähoidolla. Myös tanskalaiset miehet hyötyvät sukupuolten tasa-arvosta. He viettävät perheensä kanssa enemmän aikaa kuin miehet monissa muissa maissa. Lapsen syntymän jälkeen vanhempainloma voidaan jakaa vanhempien kesken, ja lyhennettyjen työpäivien ansiosta isä usein hakee lapset päivähoidosta.

Jatkuva edistyminen sukupuolten tasa-arvokysymyksissä ja naisten ja tyttöjen voimaannuttamisessa edellyttää sitoutumista, lisärahoitusta ja sinnikkäitä toimia kaikkien tasojen toimijoilta, yksittäisistä kotitalouksista EU:n toimielimiin. Vaikka sääntelykannustimet ovat tärkeitä tämän edistyksen nopeuttamisessa, sukupuolten tasa-arvo on myös vahvasti sidoksissa kulttuurisiin ja eettisiin arvoihin sekä yhteiskunnallisen muutoksen kehitykseen. Voitaneen odottaa, että EU olisi vuoteen 2030 mennessä edennyt pidemmälle naisten taloudellisessa voimaannuttamisessa, sukupuolten tasapuolisessa edustuksessa päätöksenteossa ja naisiin ja tyttöihin kohdistuvan väkivallan torjumisessa. Se, toteutuuko tämä edistys ja missä laajuudessa, on sidoksissa kulttuurisen ja poliittisen ympäristön muutokseen ja sääntelytoimenpiteisiin.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 11 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 5 osalta yli 80 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista 11 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Tapa, jolla naiset ja miehet varaavat aikaa hoiva- ja kotitaloustyöhön ja sosiaaliseen toimintaan, on epätasa-arvoistunut EU:ssa verrattuna 10 vuoden takaiseen tilanteeseen. Tasa-arvo on tältä osin heikentynyt 12 jäsenvaltiossa kun taas parannuksia on pantu merkille kahdeksassa jäsenvaltiossa.

·Sukupuolten palkkaero on kaventunut hieman viime vuosina. Vuonna 2016 naisten keskimääräinen bruttotuntipalkka oli keskimäärin 16,2 prosenttia pienempi kuin miesten. Eläkkeelle siirtymisen jälkeen tämä kuilu laajenee huomattavasti: sukupuolten eläke-ero on 36,6 prosenttia.

·Miesten ja naisten välinen työllisyysero EU:ssa oli vuonna 2017 alle 12 prosenttiyksikköä, mikä on huomattavasti pienempi kuin vuonna 2008, jolloin se oli 15,1 prosenttiyksikköä. Tilanteen paraneminen perustuu pitkälti naisten työllisyysasteen nousuun. Erityisesti pikkulapsille tarkoitettujen helposti saatavien, laadukkaiden virallisten hoitopalvelujen puute on yksi tärkeimmistä syistä, jotka estävät naisia osallistumasta työmarkkinoille. Vuonna 2016 ainoastaan 32,9 prosenttia 0–3-vuotiaista lapsista oli virallisen varhaiskasvatuksen piirissä. Vuonna 2008 tämä osuus oli 28 prosenttia.

·Euroopan tasa-arvoinstituutin tasa-arvoindeksissä (2017) tähdennetään, että viime vuosikymmenellä edistyminen kohti sukupuolten tasa-arvoa on ollut yleisesti myönteistä, joskin hidasta. Merkittävimmät parannukset saatiin aikaan vallankäytön alalla (esim. yksityisen ja julkisen sektorin päätöksenteossa). Samalla sukupuolten epätasa-arvo kuitenkin lisääntyi ajankäytön osalta (esim. kotitaloustyöt, vapaa-aika ja palkaton hoivatyö). Jäsenvaltioiden tuloksissa on tällä alalla suuria eroja. Suurin osa jäsenvaltioista paransi kokonaistulostaan vuodesta 2005. Muutamien jäsenvaltioiden kehitys on kuitenkin pysähtynyt tai niiden tulokset ovat jopa hieman heikentyneet.

Sukupuolten tasa-arvokysymyksissä EU on maailmanlaajuinen edelläkävijä ja tällä alalla on myös edistytty viime vuosikymmenten aikana. Tämä on yhdenvertaista kohtelua koskevan lainsäädännön, sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamisen ja naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon edistämiseen tähtäävien toimien tulosta. EU:n työmarkkinoilla on entistä enemmän naisia, joilla on myös entistä parempi yleissivistävä ja ammatillinen koulutus. Tästä huolimatta naiset ovat yliedustettuina matalapalkka-aloilla ja aliedustettuina päätöksentekoasemissa. Erot sukupuolten tuloissa ja työurissa johtavat käytännössä usein naisten pienempiin eläkeoikeuksiin. Parannuksia tarvitaan edelleen ja niille on tilausta. Vuonna 2017 tehdyn erityiseurobarometrin tulosten perusteella sukupuolten tasa-arvoa kannatetaan EU:ssa laajalti. EU:n kansalaisista 84 prosenttia katsoo, että sukupuolten tasa-arvo on heille henkilökohtaisesti tärkeää (tätä mieltä on myös 80 prosenttia miehistä). Kansainvälisellä tasolla EU ottaa sukupuolinäkökohdat huomioon ulkoisissa toimissaan, jotka ulottuvat kaupan välineistä kehityspolitiikkaa koskevaan eurooppalaiseen konsensukseen ja EU:n naapuruus- ja laajentumispolitiikkaan.

EU:n tasolla: Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin ensimmäisen periaatteen saavuttamiseksi komissio koordinoi uutta osaamisohjelmaa Euroopalle ja tekee jäsenvaltioiden kanssa yhteistyötä eurooppalaisen koulutusalueen toteuttamiseksi vuoteen 2025 mennessä. Tavoitteena on parantaa yleissivistävien ja ammatillisten koulutusjärjestelmien osallistavaa, elinikäiseen oppimiseen ja innovaatioihin perustuvaa luonnetta. Vuonna 2018 esitetyissä toimissa, joiden tavoitteena on eurooppalaisen koulutusalueen toteuttaminen vuoteen 2025 mennessä, käsitellään ulkomailla suoritettujen tutkintojen ja opintojaksojen automaattista vastavuoroista tunnustamista, avaintaitoja, digitaalisia taitoja, yhteisiä arvoja sekä osallistavaa koulutusta, korkealuokkaista varhaiskasvatusta ja parempaa kielten oppimista ja opetusta.

Nuorten koulutustason odotetaan jatkavan nousuaan työmarkkinoiden rakennemuutoksen, väestörakenteen muutoksen ja poliittisten uudistusten johdosta. Vuoteen 2030 mennessä eurooppalainen koulutustaso on vakiinnuttanut lujasti asemansa ja toiveena on, että osallistavaan oppimiseen liittyvälle liikkumiselle ja akateemiselle yhteistyölle ei asetettaisi rajoja eikä esteitä. Kaikkien nuorten olisi saatava parempaa yleissivistävää ja ammatillista koulutusta sosioekonomisesta taustastaan riippumatta, minkä ansiosta heillä olisi mahdollisuus hankkia enemmän ja parempia taitoja ja osaamista. Osallistavan koulutuksen ja elinikäisen oppimisen myötä koulupudokkaiden määrän odotetaan vähenevän ja oppijoiden määrän kaikilla tasoilla lisääntyvän. Myös työmarkkinoiden muuttumisen odotetaan lisäävän koulutukseen osallistuvien aikuisten määrää. Tulevaisuudessa ihmiset voivat saada muodollisen koulutuksen ulkopuolella hankkimilleen taidoille virallisen tunnustuksen. Kaikkeen koulutustarjontaan sisällytetään vastaisuudessa vahva työssäoppimisen ulottuvuus. Tässä on tarkoitus hyödyntää liike-elämän ja kansalaisyhteiskunnan kanssa tehtävää tiiviimpää yhteistyötä. Edelleen on tehostettava toimia, joiden tavoitteena on sisällyttää kestävää kehitystä koskeva koulutus kaikkien koulutustasojen opetussuunnitelmiin.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 16 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 4 osalta yli 90 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista seitsemän on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa. Keskimäärin tavoite nro 3 on niiden kolmen kestävän kehityksen tavoitteen joukossa, joissa EU:n jäsenvaltiot ovat saavuttaneet parhaita tuloksia.

·EU on myös asettanut tavoitteekseen vähentää niiden 15-vuotiaiden osuutta, joilla on heikko lukutaito ja puutteita matematiikan ja luonnontieteiden osaamisessa, alle 15 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Näissä kolmessa aineessa heikosti suoriutuvien osuus vaihtelee huomattavasti EU:n jäsenvaltioiden välillä. EU on kokonaisuudessaan jäänyt jälkeen kaikissa näissä kolmessa oppimisen osa-alueessa, ja vuodelta 2015 peräisin olevien tuoreimpien tietojen mukaan EU:ssa on otettu askel taaksepäin verrattuna vuoden 2012 tuloksiin (luonnontieteet: 20,6 prosenttia, +4,0 prosenttiyksikköä; lukutaito: 19,7 prosenttia, +1,9 prosenttiyksikköä; matematiikka: 22,2 prosenttia, +0,1 prosenttiyksikköä).

·Osallistuminen varhaiskasvatukseen on lisääntynyt tasaisesti vuodesta 2003. EU:n tavoite, jonka mukaan esiopetuksessa olisi oltava 95 prosenttia lapsista, jotka ovat täyttäneet neljä vuotta mutta eivät vielä ole oppivelvollisuusikäisiä, saavutettiin vuonna 2016, vaikka maiden välillä on yhä eroja.

·Yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen keskeyttävien osuus on vähentynyt jatkuvasti vuodesta 2002. Määrän väheneminen 17 prosentista vuonna 2002 10,6 prosenttiin vuonna 2016 on merkki siitä, että Eurooppa 2020 -strategian 10 prosentin yleistavoitteen saavuttamisessa on päästy selkeästi eteenpäin.

Yleissivistävä koulutus, ammatillinen koulutus ja elinikäinen oppiminen ovat keskeisessä asemassa tulevaisuuden kestävän, selviytymiskykyisen, kilpailukykyisen ja yhtenäisen Euroopan rakentamisessa, sillä niiden avulla ihmiset voivat saavuttaa täyden potentiaalinsa. Kaikissa elämänvaiheissa koulutuksella on ratkaisevan tärkeä merkitys ihmisen kehityksen sekä kasvun, työllistymisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta. Nuorten koulutustaso paranee tasaisesti Euroopassa. EU on saavuttamassa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteet, jotka koskevat koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämistä ja korkea-asteen tutkinnon suorittamista. Varhaiskasvatukseen osallistumisessa on edistytty hyvin, mutta heikko menestys matematiikassa, luonnontieteissä, lukemisessa, digitaalisissa taidoissa ja aikuisten osallistumisessa koulutukseen vaatii vielä lisätyötä. Vammaisilla nuorilla ja muuttajataustaisilla nuorilla on muita huomattavasti alhaisempi koulutustaso. Koulunkäynnin keskeyttäneillä ja vähän koulutetuilla nuorilla on erittäin vakavia ongelmia työmarkkinoilla. Kansainvälisesti monet EU:n kumppanimaat hyötyvät kahdenvälisistä ohjelmista, joiden avulla niitä autetaan lujittamaan koulutusjärjestelmiään siten, että keskitytään parantamaan etenkin tyttöjen ja syrjäytyneiden ryhmien mahdollisuuksia saada korkealaatuista peruskoulutusta alhaisen tulotason maissa sekä epävakaissa ja konflikteista kärsivissä maissa.

Alue-/paikallistasolla: Luxemburgissa kuntien yhteinen luonnonsuojeluyhdistys käynnisti vuonna 2011 kestävään kouluruokailuun tähtäävän hankkeen, jolla pyritään edistämään paikallisesti, luonnonmukaisesti ja reilusti tuotettujen elintarvikkeiden käyttöä kouluruokailussa. Hankkeen tavoitteena on edistää kestävien elintarvikkeiden käyttöä yhdistykseen kuuluvien 33 kunnan kouluruokaloissa ja tarjota taloudellisia mahdollisuuksia niille alueen viljelijöille, jotka ovat erityisesti sitoutuneet suojelemaan luontoa. Hankkeeseen osallistuvien viljelijöiden on täytettävä kriteerit, joilla varmistetaan yleinen ympäristönsuojelu ja eläinten hyvinvointi, minkä lisäksi heidän on käytettävä viisi prosenttia viljelysmaastaan luonnon monimuotoisuuden suojelemiseen. Kouluruokaloiden henkilöstölle tarjotaan kursseja, joiden puitteissa tavataan tuottajia ja käsitellään sellaisia aiheita kuin terveellinen ravinto, kausiruokalistat, ruoan ilmastovaikutukset ja kehitysmaat.

EU:n tasolla: EU:ssa on hyväksytty kunnianhimoinen eurooppalainen yhteinen terveys -toimintasuunnitelma mikrobilääkeresistenssin torjumiseksi. Sen avulla pyritään säilyttämään mahdollisuus hoitaa tehokkaasti ihmisten ja eläinten infektioita. Toimintasuunnitelmassa annetaan ohjeita mikrobilääkkeiden hallittua käyttöä varten, ja sen avulla on tarkoitus edistää uusiin mikrobilääkkeisiin liittyvää tutkimusta, rokotteita ja diagnoosimenetelmiä, kannustaa edelleen innovointia, antaa panos tutkimustietoon perustuviin toimintalinjoihin ja lainsäädäntötoimenpiteisiin sekä paikata tietovajetta. Ennaltaehkäisyn suhteen hyväksi todettuja parhaita käytänteitä sovelletaan laajalti tiiviissä yhteistyössä EU:n jäsenvaltioiden kanssa.

Kansainvälisellä tasolla: EU on antanut panoksensa yleistä sairausvakuutusturvaa koskevaan EU:n ja Maailman terveysjärjestön (WHO) kumppanuusohjelmaan, jonka tavoitteena on vahvistaa terveysjärjestelmiä yli 35 kumppanuusmaassa. Sen avulla parannetaan muun muassa mahdollisuuksia saada perhesuunnitteluneuvontaa, minkä avulla vähennetään vahingollisia perinnäistapoja ja sukupuoleen perustuvaa väkivaltaa yhdessä YK:n kanssa.

Jotta EU:ssa voidaan vastaisuudessakin varmistaa yleinen sairausvakuutusturva, terveysjärjestelmien on oltava tulevan kehityksen kannalta kestäviä ja niiden saatavuus ja tehokkuus on myös varmistettava. On siirryttävä toimintamalliin, jossa kiinnitetään suurempaa huomiota tautien ehkäisemiseen ja terveyden edistämiseen sekä palvelujen yksilöllisyyteen muun muassa digitaaliteknologioita hyödyntäen. Lisäksi on vahvistettava perusterveydenhuoltoa ja potilaskeskeisten yhdistettyjen hoitopalveluiden kehittämistä. Lisäksi on tärkeää vähentää laittomien huumausaineiden kysyntää ja tarjontaa. EU on sitoutunut torjumaan sekä tartunta- että muita tauteja sekä mikrobilääkeresistenssiä. Parhaillaan pyritään edistämään hyväksi todettujen parhaiden käytänteiden laajempaa täytäntöönpanoa. EU aikoo myös pyrkiä uusiin välitavoitteisiin, jotta sekä liikennekuolemien että vakavien loukkaantumisten määrä saataisiin puolittumaan vuosien 2020 ja 2030 välillä.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 18 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 3 osalta yli 90 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista 11 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa. Kaiken kaikkiaan tavoite nro 3 on niiden kolmen kestävän kehityksen tavoitteen joukossa, joissa EU:n jäsenvaltiot ovat saavuttaneet parhaita tuloksia.

·Liikenneturvallisuus on parantunut EU:ssa viimeisten vuosikymmenten aikana huomattavasti. EU:sta on tullut maailman turvallisin alue, jossa liikenneonnettomuuksissa aiheutuneiden kuolonuhrien määrä on 49 miljoonaa asukasta kohden. Vuosina 2001–2010 tieliikennekuolemien määrä väheni 43 prosentilla ja vuosina 2010–017 vielä 20 prosentilla.

Terveys on yksi ihmisen perustarpeista, ja EU on edistynyt huomattavasti terveyserojen ja niiden taustalla olevien sosiaalisten ja ympäristöön liittyvien tekijöiden torjunnassa. Hyvä terveys on elämänlaadun, hyvinvoinnin ja sosiaalisen osallisuuden tärkeä osatekijä, minkä vuoksi sillä on arvoa paitsi yksilön kannalta, myös Euroopan kestävän talouden rakentamisen kannalta. Yleinen sairasvakuutusturva kuuluu EU:n perusoikeuskirjan tavoitteisiin ja on yksi Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa tunnustetuista oikeuksista. Näin ollen se on EU:lle ja sen jäsenvaltioille tärkeä poliittinen tavoite. Terveydenhuoltopalvelujen saatavuus ja kohtuuhintaisuus on tehokkuuden ja julkisen talouden kestävyyden ohella tärkein terveydenhuoltojärjestelmien uudistukseen liittyvä poliittinen tavoite, josta käydään keskustelua EU:ssa. Tupakoinnilla ja liiallisella alkoholin käytöllä, ylipainolla, liikunnan puutteella, mielenterveysongelmilla, kuten masennus ja itsemurha, sekä tartuntataudeilla on edelleen kielteisiä vaikutuksia terveyteen, ja yhdessä väestörakenteen ja sosiaalisten muutosten kanssa ne aiheuttavat lisäkuormitusta EU:n terveydenhuoltojärjestelmille. EU tukee jäsenvaltioita esimerkiksi torjumalla muihin kuin tartuntatauteihin liittyviä riskitekijöitä, vaihtamalla parhaita käytäntöjä, auttamalla jäsenvaltioita varmistamaan korkealaatuisen terveydenhuollon saatavuuden ja lujittamaan valmiuksia ehkäistä ja hallita maailmanlaajuisia terveysuhkia, kuten mikrobilääkeresistenssiä, ja investoimalla tutkimukseen ja innovointiin. Kansainvälisesti EU:n kehitysavulla taas edistetään korkeatasoisten terveydenhoitopalvelujen yleistä saatavuutta. Kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen mukaisesti EU auttaa vahvistamaan terveydenhuoltojärjestelmien eri osa-alueita ja edistymään yleisen sairasvakuutusturvan toteuttamisessa.

Kansalaisyhteiskunnan tasolla: ”Baltic Friendly Agriculture” on Maailman luonnonsäätiö (WWF) Puolan Brwinówissa (Puolassa) toimivan maatalouden tiedotuskeskuksen johdolla järjestämä työpajojen sarja. Sen avulla on lisätty viljelijöiden tietoa keinoista vähentää maatilojen typpi- ja fosforiyhdisteiden poistumia, jotka osaltaan saastuttavat vesistöjä.

Yritystasolla: Espanjassa toimiva Grupo Cooperativo Cajamar on osa TomGEM-hanketta, joka laatii uusia strategioita, joiden tavoitteena on säilyttää hedelmä- ja vihannestuotannon sadot suurina korkeissa lämpötilaolosuhteissa. Hankkeen tavoitteena on kerätä fenotyyppejä useista eri geenivaroista, jotta voidaan tunnistaa lajikkeita/genotyyppejä, jotka tuottavat vakaata satoa, ja löytää geenit, jotka vastaavat kukinnasta, siitepölyn hedelmällisyydestä ja hedelmänmuodostuksesta.

Tulevaisuudessa EU:n odotetaan jatkuvasti edistyvän nälän poistamisessa ja kestävien käytänteiden edistämisessä. Vuotta 2030 koskevien EU:n maatalouden tulevaisuudennäkymien perusteella EU:n elintarviketurvaan ei ole odotettavissa suurempia vajeita, ellei markkinoilla ilmene merkittäviä markkinahäiriöitä. Elintarviketurvaa koskevalla politiikalla varmistetaan korkeatasoinen elintarviketurva sekä eläinten ja kasvien terveys EU:ssa siten, että samalla turvataan sisämarkkinoiden toimivuus. Epävarmuustekijöiltä ei voida tulevaisuudessakaan välttyä, ja siksi valittuja riskejä valvotaan. Tämän kestävän kehityksen tavoitteen saavuttaminen edellyttää vahvasti sitä, että teollisuus, kansalaisjärjestöt ja kansalaiset tulevat tietoisemmiksi epäterveellisten ruokavalioiden taustalla olevista sosiaalisista, kaupallisista ja yksilöllisistä tekijöistä ja siitä, mitkä näiden ruokavalioiden vaikutukset ovat ihmisten terveyteen ja julkisiin talousarvioihin. Siksi parhaillaan toteutettavat elintarvikkeiden uudelleenmuokkaukseen liittyvät toimet voivat merkittävästi edistää ylipainon ja lihavuuden ja niiden taloudellisten vaikutusten torjumista. Tavoitteen saavuttaminen edellyttää myös sitä, että ihmisiä koulutetaan käyttämään uusia teknologioita ja vastaamaan uusiin haasteisiin. Vahva yhteiskunnallinen aktiivisuus kaikilla tasoilla (yhdistykset, hallitukset, yksityinen sektori, tutkijat ja terveydenhuollon asiantuntijat) on ratkaisevassa asemassa muun muassa elintarvikejärjestelmien ympäristö- ja terveysvaikutusten parantamisen, parhaiden käytäntöjen määrittämisen, ravintovarantojen tehokkaan hallinnoinnin ja ruoan haaskauksen vähentämisen kannalta. Investoinnit kestävämpään maatalouteen edistävät myös elintarviketurvan parantamista, mikä on välttämätöntä, jotta voidaan vastata väestönkasvun ja ilmastonmuutoksen kaltaisiin maailmanlaajuisiin haasteisiin. Ihmiset hyötyisivät integroidusta tuholaisten torjunnasta tai ravitsemuksellisilta ominaisuuksiltaan optimaalisista elintarvikkeista, mikä osaltaan parantaisi heidän hyvinvointiaan ja näin ollen heidän elämänlaatuaan.

Vuotta 2018 koskevan SDG Index and Dashboards -raportin (Bertelsmann Stiftung ja Sustainable Development Solutions Network) mukaan 14 EU:n jäsenvaltiota on saanut tavoitteen nro 2 osalta yli 70 pistettä sadasta. Jäsenvaltioista 13 on 20:n maailmanlaajuisesti parhaiten sijoittuneen maan joukossa.

·Vakavasta maaperän eroosiosta kärsivän maapinta-alan määrä EU:ssa on vähenemässä, mikä on osin EU:n yhteisen maatalouspolitiikan pakollisiin täydentäviin ehtoihin liittyvien toimenpiteiden ansiota. Sellaisten muiden kuin keinotekoisten eroosiolle alttiiden alueiden osuus, joita uhkaa vakava veden aiheuttama maaperän eroosio, on supistunut 6,0 prosentista 5,2 prosenttiin.

·Useat maatalouden kielteisiä vaikutuksia ympäristöön mittaavat indikaattorit näyttävät kehityksen olevan jonkin verran myönteistä. Toisaalta viime vuosina on ollut havaittavissa myös huolestuttavaa kehitystä, kuten se, että torjunta-aineiden käyttö on lisääntynyt joissakin EU:n osissa ja että antimikrobiaineiden kulutus on edelleen hyvin suurta (elintarviketuotantoeläimet kuluttavat 70 prosenttia antimikrobiaineista EU:ssa), eikä luonnon monimuotoisuuden vähenemistä ole onnistuttu mainittavasti hidastamaan.

·Talouden kestävyys on saavutettava EU:n maatalousalalla, jotta voidaan varmistaa sen elinkelpoisuus pitkällä aikavälillä. Maatalouden tuotannontekijätulo vuosityöyksikköä kohden (työn tuottavuuden indikaattori) on ollut hienoisessa kasvussa EU:ssa ja on nyt 21,6 prosenttia, eli yli vuoden 2010 tason. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin suuria eroja.

·Lihavuus on merkittävä terveysongelma EU:ssa: 15,9 prosenttia aikuisväestöstä oli lihavia vuonna 2014. Lihavien osuus on erityisen suuri vähän koulutettujen ja ikäihmisten joukossa Euroopassa. Kun lihavuutta tarkastellaan yhdessä ylipainon kanssa, ongelma on vieläkin vakavampi, sillä 50 prosenttia EU:n koko aikuisväestöstä on ylipainoisia tai lihavia, ja tilanteen odotetaan pahenevan tulevina vuosina.

Turvallisten ja terveellisten ruokavalioiden vakiinnuttaminen ja tuottavien ja kestävien maatalousjärjestelmien varmistaminen ovat EU:n ensisijaisia tavoitteita. Politiikkatoimiensa kautta EU auttaa viljelijöitä ja kalastajia vastaamaan elintarvikkeiden kysyntään ja tarjoamaan ihmisille vakaan elintarvikehuollon ja kestävästi tuotettuja, turvallisia ja korkealaatuisia elintarvikkeita kohtuuhintaan. On oleellisen tärkeää, että maataloudessa, kalastuksessa ja vesiviljelyssä otetaan huomioon kestävyys ja ravitsemus, sillä näin voidaan varmistaa kuluttajalle turvallinen ja terveellinen elintarvikehuolto nyt ja tulevaisuudessa etenkin, kun otetaan huomioon ilmastonmuutoksen ja väestönkasvun kaltaiset haasteet. Tästä syystä EU:n viennillä on ensisijainen vaikutus maailman elintarviketuotantoon. Samalla kun elintarvikkeisiin liittyvä tuottavuus on viimeisten 10 vuoden aikana jatkanut kasvuaan Euroopassa, vaikka vauhti onkin hidastunut aikaisempaan verrattuna, on myös toteutettu toimia, joilla pyritään tehostamaan maatalouteen, kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvien ympäristö- ja ilmastotoimien tuloksia, jotta voidaan varmistaa tuottavuuden kestävyys pitkällä aikavälillä siten, että samalla otetaan huomioon vaikutukset kolmansiin maihin. Toisin kuin muissa maailman kolkissa, joissa kärsitään nälästä, EU:ssa keskeisiä ravitsemukseen liittyviä kysymyksiä ovat ylipaino ja lihavuus sekä mikroravintoaineiden puute. Maailmanlaajuisesti kaksi kolmasosaa maailman köyhistä elää maaseudulla ja saa toimeentulonsa maataloudesta. EU on jatkuvasti säilyttänyt elintarvike- ja ravitsemusturvan kehitysyhteistyön ytimessä ja kiinnittää kauppasuhteissaan sekä naapuruus- ja laajentumispolitiikassaan erityistä huomiota elintarviketurvaan sekä kestävään maatalouteen ja kalastukseen. EU on maailman suurin humanitaarisen elintarvikeavun antaja, joka toimittaa apua elintarvikekriisien uhreille ympäri maailman ja investoi voimakkaasti toimiin, joita suunnataan nälänhädän uhkaamiin maihin.

Alue-/paikallistasolla: Münchenissä, Saksassa, on vuosina 2015–2018 toteutettu Euroopan sosiaalirahaston tuella useita aloitteita, joilla tuetaan työttömien pääsyä paikallisille työmarkkinoille ja näin ollen edesautetaan köyhyyden poistamista. Aloitteisiin kuuluvat muun muassa Work & Act -hanke, jolla on autettu työttömiä työllistymään uudelleen, Power-M-hanke, jolla on lisätty naisten mahdollisuuksia palata työelämään äitiysloman jälkeen, Guide-hanke, jolla naisyrittäjille on annettu ohjausta, sekä FIBA- ja MigraNet-hankkeet, joiden avulla on tuettu muuttajien työmarkkinoille siirtymistä.

Jäsenvaltioiden tasolla: Portugali on toteuttanut lukuisia toimia, joilla se pyrkii vahvistamaan sosiaalista suojelua ja torjumaan tehokkaammin köyhyyttä, sosiaalista syrjäytymistä ja eriarvoisuutta. Niin sanotulla tulopaketilla tuetaan kotitalouksien tuloja korottamalla eläkkeitä, palauttamalla solidaarisuustulon viitearvo ja vähimmäistulon vastaavuusasteikko ja korottamalla alhaisimpia lapsi- ja perhelisiä. Sosiaaliturvaindeksiä, joka on sosiaalisen suojelun toimissa käytetty viitearvo, on korotettu ja vähimmäistoimeentulojärjestelmän kattavuutta on laajennettu.

EU:n tasolla: Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari on tärkein köyhyyden torjumista EU:ssa ohjaava kehys. Suurimmassa osassa sen 20 periaatteesta käsitellään suoraan kestävän kehityksen tavoitteita, jotka liittyvät köyhyyteen, kuten kaikenlaisen köyhyyden vähentäminen, kansallisesti asianmukaisten sosiaalisen suojelun järjestelmien täytäntöönpano ja köyhyyden poistamista koskevien investointien tukemiseen tähtäävien järkevien sääntelykehysten luominen. Sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu auttaa seuraamaan, millaisia tuloksia työllisyys- ja sosiaalialalla on saavutettu muun muassa köyhyysriskin ja sosiaalisen syrjäytymisen osalta ja millaisia niihin liittyviä suuntauksia on havaittavissa eri puolilla jäsenvaltioita.

On odotettavissa, että vuonna 2030 EU on jatkanut merkittävää edistymistään köyhyyden poistamisessa ja sosiaalisessa syrjäytymisessä siitäkin huolimatta, että merkittäviä haasteita on yhä jäljellä. Työllisyyden kasvulla on tässä keskeinen merkitys, mutta se ei riitä nostamaan kaikkia ihmisiä köyhyydestä. Kaikille taattavia mahdollisuuksia saada riittävää sosiaalista suojelua ja korkealaatuista terveydenhuoltoa ja koulutusta sekä laadukkaita asuntoja ja sosiaalipalveluita on mukautettava tulevaisuuden väestörakenteen muutokseen, uusiin teknologioihin, työnteon kehittyviin muotoihin, muuttoliikkeeseen ja ilmastonmuutoksen tuomiin haasteisiin. Jatkuvaa edistymistä odotetaan monilta sidosryhmiltä, jotka vaikuttavat kaikilla tasoilla, muun muassa paikallisella, kansallisella ja Euroopan tasoilla. EU:n ulkoisella toiminnalla myötävaikutetaan vastaisuudessakin kolmansien maiden köyhyyden poistamiseen.

·Vakavasta aineellisesta puutteesta kärsivien ihmisten osuus on vähentynyt pysyvästi vuoden 2012 huippulukemasta, jolloin heitä oli EU:n väestöstä 9,9 prosenttia, ja nyt 6,9 prosenttia, mikä on alle vuoden 2008 tason (8,5 prosenttia). Tämä merkitsee sitä, että noin joka neljästoista ihminen kärsii resurssipulasta, joka rajoittaa heidän elämäänsä: he eivät pysty maksamaan laskujaan, lämmittämään riittävästi asuntoaan tai lähtemään viikon lomalle.

·Tuloköyhyyden vaarassa olevien ihmisten osuus oli kriisin johdosta useiden vuosien ajan nousussa. Määrä kuitenkin vakiintui vuosina 2015–2016 (noin 17,3 prosenttiin), ja vuonna 2017 näiden ihmisten osuus laski 16,9 prosenttiin EU:n väestöstä, mikä oli seurausta talouden elpymisestä ja työmarkkinaolosuhteiden paranemisesta. Työssäkäyvien köyhien osalta myös 9,6 prosenttia työssäkäyvistä kärsi tuloköyhyydestä vuonna 2017. Tämä luku on vakiintunut viimeisten neljän vuoden aikana, joskin osuus on suurempi kuin vuonna 2008 (8,6 prosenttia).

·Tuoreimpien tietojen mukaan 22,5 prosenttia EU:n väestöstä eli 112,9 miljoonaa ihmistä oli vuonna 2017 köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa eli kärsi vähintään yhdestä seuraavassa luetelluista puutteenalaisuuden ilmentymistä: köyhyysriski, vakava aineellinen puute tai erittäin alhainen työssäkäyntiaste. Tämä on jatkoa vuonna 2012 alkaneelle laskusuuntaukselle: tuolloin köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa olevien ihmisten määrä saavutti 123,8 miljoonan huippulukeman. Naisten köyhyysriski on kaikkialla EU:ssa suurempi, mikä johtuu pääasiassa työmarkkinoilla koko elämän ajan koetusta sukupuolten eriarvoisuudesta. Vaikka köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa olevien ihmisten määrä on yleisesti ottaen laskussa, vaarassa olevien lasten (0–17-vuotiaat) määrä on edelleen selvästi muuta väestöä korkeampi useimmissa jäsenvaltioissa. Maiden välillä on edelleen huomattavia eroja EU:ssa.

Vaikka EU on edelläkävijä useimmissa työllisyys- ja sosiaalialan asioissa, eurooppalaisella yhteiskunnalla on siitä huolimatta haasteita ratkottavanaan. Köyhyys estää ihmisiä toteuttamasta koko potentiaaliaan, haittaa heidän aktiivista osallistumistaan yhteiskuntaelämään ja rajoittaa heidän oikeuksiaan saada laadukkaita palveluja. Köyhyys on moniulotteinen ongelma: siinä ei ole kyse pelkästään riittävän tulotason puuttumisesta, vaan se käsittää monia näkökohtia aineellisesta puutteesta syrjintään ja päätöksenteon ulkopuolelle jäämiseen. Köyhyys voi olla pitkäkestoista ja jopa periytyvää. EU on toiminut monilla rintamilla kitkeäkseen köyhyyttä niin EU:n sisällä kuin sen ulkopuolellakin. Sen välineitä ovat lainsäädäntö- ja muut toimet, kohdennettu rahoitus, politiikkatoimien koordinointi, yritysten yhteiskuntavastuun / vastuullisen liiketoiminnan edistäminen ja sosiaalinen vuoropuhelu, joita se käyttää toimivaltuuksiensa puitteissa sekä toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita noudattaen. Köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa olevien määrä laski vuonna 2017 ensimmäisen kerran alle tason, jolla se oli kansainvälisen kriisin puhjetessa vuonna 2008: köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa olevia on 3,1 miljoonaa vähemmän kuin vuonna 2008 ja 10,8 miljoonaa vähemmän kuin huippuvuonna 2012. EU:n tavoite nostaa vähintään 20 miljoonaa ihmistä ylös köyhyydestä tai syrjäytyneen asemasta vuoteen 2020 mennessä ja vuoteen 2008 verrattuna on kuitenkin edelleen suuri haaste. Haavoittuvassa asemassa olevilla henkilöillä, kuten lapsilla, nuorilla, vammaisilla, vähän koulutetuilla, työttömillä, EU:n ulkopuolella syntyneillä, marginalisoituneiden yhteisöjen jäsenillä, sellaisten kotitalouksien jäsenillä, joissa työssäkäyntiaste on erittäin alhainen, ja epävarmoissa työsuhteissa työskentelevillä, on suurempi riski vajota köyhyyteen tai syrjäytyä sosiaalisesti. Ulkoisessa toiminnassaan EU on maailmanlaajuinen edelläkävijä köyhyyden poistamisessa. Se tekee sen yhdistämällä johdonmukaisesti politiikkatoimia, joihin kuuluvat muun muassa kehitysyhteistyö, kauppapoliittiset välineet ja Euroopan naapuruus- ja laajentumispolitiikka. Kehityspolitiikkaa koskevan eurooppalaisen konsensuksen keskiössä on köyhyyden, syrjinnän ja epätasa-arvon poistaminen ja kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus (”ketään ei unohdeta” -ajattelu). Konsensus on käytännössä kehys EU:n ja sen jäsenvaltioiden kehitysyhteistyölle. EU:n vapaakauppasopimukset, sen myöntämät yksipuoliset kauppaetuudet ja vuonna 2017 päivitetty kauppaa tukevan avun strategia tukevat köyhyyden vähentämistä kehitysmaissa.

Maailmanlaajuisessa SDG Index and Dashboards -raportin vertailussa seitsemän EU:n 27 jäsenvaltiosta sijoittuu kymmenen parhaan joukkoon ja kaikki EU:n 27 jäsenvaltiota sijoittuvat 156 arvioidusta maasta 50 kärkeen. Viimeisten viiden vuoden aikana EU on kokonaisuudessaan edistynyt lähes kaikkien kestävän kehityksen tavoitteiden saavutt