/* COM/2011/0625 final/3 - 2011/0280 (COD) */ Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA KOMISSION EHDOTUKSESSA VUOSIEN 2014–2020 MONIVUOTISEKSI RAHOITUSKEHYKSEKSI (MONIVUOTISTA RAHOITUSKEHYSTÄ KOSKEVA EHDOTUS) [1] esitetään yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) talousarviokehys ja keskeiset suuntaviivat. Tämän pohjalta komissio esittelee asetukset, joissa vahvistetaan yhteisen maatalouspolitiikan lainsäädäntökehys kaudeksi 2014–2020, sekä politiikan kehittämisen vaihtoehtoisia skenaarioita koskevan vaikutusten arvioinnin. Nyt esitettävät uudistusehdotukset perustuvat vuoteen 2020 toteutettavaa maatalouspolitiikkaa koskevaan tiedonantoon[2], jossa hahmoteltiin politiikan laajat vaihtoehtoiset linjaukset, joita noudattaen voitaisiin vastata maataloutta ja maaseutualueita koskeviin tuleviin haasteisiin ja saavuttaa yhteiselle maatalouspolitiikalle asetetut tavoitteet eli 1) elinkelpoinen ruoan tuotanto; 2) luonnonvarojen kestävä hoito ja ilmastotoimet; ja 3) tasapainoinen aluekehitys. Tiedonannossa kuvattuja uudistussuuntia on tuettu laajasti sekä toimielinten välisessä keskustelussa[3] että vaikutusten arvioinnin yhteydessä järjestetyssä sidosryhmien kuulemisessa. Yleisenä johtoajatuksena tässä prosessissa on noussut esille tarve edistää resurssitehokkuutta, jonka ansiosta voitaisiin saavuttaa EU:n maatalouden ja maaseutualueiden älykäs, kestävä ja osallistava kasvu Eurooppa 2020 -strategian mukaisesti. Yhteinen maatalouspolitiikka perustuisi edelleen kahteen pilariin, joissa pyritään toisiaan täydentäviä välineitä käyttäen samoihin tavoitteisiin. I pilari käsittää suorat tuet ja markkinatoimenpiteet, joilla turvataan EU:n viljelijöille perustulotuki sekä spesifisissä markkinahäiriötilanteissa annettava tuki, kun taas II pilari käsittää maaseudun kehittämisen, jonka yhteydessä jäsenvaltiot laativat ja yhteisrahoittavat monivuotisia ohjelmia yhteisen lainsäädäntökehyksen mukaisesti[4]. Perättäisten uudistusten kautta YMP on lisännyt maatalouden markkinasuuntautuneisuutta tarjoten samalla tuottajille tulotukea, tehostanut ympäristövaatimusten sisällyttämistä politiikkaan ja lisännyt tukea maaseudun kehittämiseen yhdennettynä politiikkana maaseutualueiden kehittämiseksi koko EU:n alueella. Sama uudistusprosessi on kuitenkin tuonut esille vaatimuksia tuen paremmasta jakamisesta jäsenvaltioiden kesken ja niiden sisällä sekä toiveita ympäristöhaasteisiin liittyvien toimenpiteiden paremmasta kohdentamisesta ja puuttumisesta tehokkaammin markkinoiden suurempaan epävakaisuuteen. Aiemmin uudistuksilla on lähinnä ratkottu alan sisäsyntyisiä ongelmia valtavista ylijäämistä elintarviketurvallisuuskriiseihin, ja ne ovat palvelleet EU:ta niin sisäisessä kuin kansainvälisessäkin toiminnassa. Nykyään kuitenkin useimpien haasteiden taustalla ovat maatalouden ulkopuoliset tekijät, minkä vuoksi niitä varten tarvitaan laaja-alaisempaa politiikkaa. On odotettavissa, että maataloustuloon kohdistuva paine jatkuu, sillä viljelijät elävät tilanteessa, jossa riskejä on yhä enemmän ja tuotantopanosten hintojen nousu johtaa tuottavuuden heikkenemiseen ja epäsuhtaan tuotteiden ja tuotantopanosten hintojen välillä. Sen vuoksi on tarpeen säilyttää tulotuki ja vahvistaa välineitä riskienhallinnan ja kriisitilanteisiin reagoimisen tehostamiseksi. Voimakas maatalous on elintärkeä EU:n elintarviketeollisuuden ja maailmanlaajuisen elintarviketurvan kannalta. Samaan aikaan maatalousalaa ja maaseutualueita kehotetaan lisäämään ponnistelujaan Eurooppa 2020 -strategiaan sisältyvien ilmasto- ja energiatavoitteiden ja biodiversiteettistrategian toteutumiseksi. Viljelijöitä, jotka yhdessä metsäammattilaisten kanssa ovat tärkeimpiä maankäyttäjiä, on tuettava, kun he ottavat käyttöön ja pitävät yllä ympäristö- ja ilmastotavoitteiden kannalta erityisen suotuisia tuotantojärjestelmiä ja -käytäntöjä, koska tällaisten julkishyödykkeiden tuottaminen ei näy markkinahinnoissa. Olennaisen tärkeää on myös ottaa maaseutualueiden moninaiset mahdollisuudet käyttöön parhaalla mahdollisella tavalla ja näin edistää osallistavaa kasvua ja koheesiota. Uudistus vauhdittaa ympäristövaatimusten sisällyttämistä politiikkaan. Siinä lisätään YMP:n ensimmäiseen pilariin ensimmäistä kertaa ns. viherryttämiselementti, jolla varmistetaan, että kaikki tukea saavat EU:n viljelijät noudattavat arkitoimissaan täydentävien ehtojen vaatimuksia ja toimivat ympäristöä ja ilmastoa hyödyttävällä tavalla. Viherryttämiseen sidotaan 30 prosenttia suorista tuista. Näin varmistetaan, että kaikilla tiloilla toteutetaan ympäristöä ja ilmastoa hyödyttäviä toimia, joilla sidotaan hiiltä maaperään, perustetaan pysyvien laidunten lisäksi niittyjä, suojellaan vesivaroja ja elinympäristöjä perustamalla luonnonhoitoaloja sekä parannetaan maaperän ja ekosysteemien kestävyyttä monipuolistamalla viljelyä. Näin parannetaan maan ja luonnollisten ekosysteemien edellytyksiä edistää EU:n tärkeimpiä tavoitteita, joita ovat luonnon monimuotoisuus ja ilmastonmuutokseen sopeutuminen. Suorien tukien osalta jatketaan täydentävien ehtojen soveltamista, ja niitä kohdennetaan paremmin kosteikkojen ja paljon hiiltä sisältävän maaperän suojelemiseksi. Samaan aikaan järjestelmää virtaviivaistetaan hallinnollisen taakan keventämiseksi. Komissio on sitoutunut sisällyttämään vesipuitedirektiivit täydentävien ehtojen järjestelmään sitten kun kaikki jäsenvaltiot ovat panneet ne kokonaisuudessaan täytäntöön ja erityisesti vahvistaneet selkeät velvollisuudet viljelijöille. Myös maaseudun kehittämisessä asetetaan etusijalle luonnonvarojen kestävään hoitoon ja ilmastotoimiin liittyvät tavoitteet eli ekosysteemien palauttaminen, säilyttäminen ja parantaminen, luonnonvarojen käytön tehostaminen sekä vähähiilisen ja ilmastonmuutosta kestävän maatalouden edistäminen. Maaseudun kehittämisellä edistetään myös Natura 2000 -lainsäädännön ja vesipuitedirektiivien täytäntöönpanon loppuun saattamista ja EU:n 2020- biodiversiteettistrategian toteuttamista. Sen vuoksi tuleva yhteinen maatalouspolitiikka ei palvele vain yhtä pientä, joskin tärkeää, EU:n talouden osaa, vaan se on strategisesti tärkeä politiikan ala myös elintarviketurvan, ympäristön ja alueellisen tasapainon näkökulmasta. Siihen sisältyy sellaisella aidosti yhteisellä politiikalla saavutettava EU:n lisäarvo, jossa rajallisia budjettivaroja hyödynnetään mahdollisimman tehokkaasti kestävän maatalouden säilyttämiseksi EU:n koko alueella, ilmastonmuutoksen kaltaisten tärkeiden rajatylittävien kysymysten käsittelemiseksi ja jäsenvaltioiden keskinäisen yhteisvastuun vahvistamiseksi ja jota myös voidaan toteuttaa joustavasti paikallisten tarpeiden huomioon ottamiseksi. Monivuotista rahoituskehystä koskevan ehdotuksen mukaan yhteisessä maatalouspolitiikassa olisi säilytettävä kahden pilarin rakenne, joiden kummankin määrärahat säilytetään nimellismääräisesti vuoden 2013 tasolla, ja keskityttävä selvästi saavuttamaan tuloksia EU:n keskeisten prioriteettien osalta. Suorien tukien olisi edistettävä kestävää tuotantoa siten, että 30 prosenttia niihin käytettävissä olevista määrärahoista osoitetaan pakollisiin toimenpiteisiin, joilla on suotuisa vaikutus ilmaston ja ympäristön kannalta. Tukitasot olisi asteittain yhdenmukaistettava, ja suurtuensaajille maksettaviin tukiin olisi sovellettava asteittaista tukikattoa. Maaseudun kehittämisvarat olisi sisällytettävä yhteiseen strategiakehykseen EU:n muiden yhteisesti hallinnoitavien varojen kanssa, ja niihin olisi sovellettava vahvistettua tulossuuntautunutta lähestymistapaa ja nykyistä selkeämpiä ja parempia ennakkoedellytyksiä. Markkinatoimenpiteiden osalta yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusta olisi vahvistettava kahdella monivuotisen rahoituskehyksen ulkopuolisella välineellä, jotka ovat 1) hätäapuvaraus kriisitilanteisiin reagoimista varten; ja 2) Euroopan globalisaatiorahaston toiminta-alan laajentaminen. Tältä pohjalta yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevan lainsäädäntökehyksen tärkeimmät osat kaudella 2014–2020 esitetään seuraavissa asetuksissa: - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä (suoria tukia koskeva asetus); - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä (YMJ-asetus); - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen (maaseudun kehittämisasetus); - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta (horisontaalinen asetus); - Ehdotus neuvoston asetukseksi maataloustuotteiden yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien tiettyjen tukien ja vientitukien vahvistamista koskevien toimenpiteiden määrittämisestä; - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 muuttamisesta viljelijöille vuonna 2013 myönnettävien suorien tukien soveltamisen osalta; - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 muuttamisesta tilatukijärjestelmän ja viininviljelijöille myönnettävän tuen osalta. Maaseudun kehittämisasetus perustuu komission 6. lokakuuta 2011 esittämään ehdotukseen yhteisistä säännöistä, joita sovellettaisiin kaikkiin yhteisen strategiakehyksen alla toimiviin rahastoihin[5]. Jatkossa on tarkoitus antaa asetus vähävaraisimpia henkilöitä koskevasta järjestelmästä, jonka rahoitus nykyisin tapahtuu toisesta monivuotisen rahoituskehyksen budjettikohdasta. Lisäksi parhaillaan laaditaan tuensaajia koskevien tietojen julkaisemiseen sovellettavia uusia sääntöjä. Tässä otetaan huomioon Euroopan unionin tuomioistuimen esittämät vastaväitteet, ja tavoitteena on löytää soveltuvin tapa, jolla tuensaajien oikeus henkilötietojen suojaan voitaisiin sovittaa yhteen avoimuusperiaatteen kanssa. 2. INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Vaikutusten arvioinnissa arvioidaan nykyisen politiikkakehyksen tarkastelun ja tulevia haasteita ja tarpeita koskevan analyysin pohjalta kolmen vaihtoehtoisen skenaarion vaikutuksia ja verrataan niitä toisiinsa. Arviointi on tulos huhtikuussa 2010 alkaneesta pitkästä prosessista, jota ohjasi yksiköiden välinen ryhmä. Ryhmä kokosi yhteen laajat laadulliset ja määrälliset analyysit ja vahvisti perustaksi maataloustuotteiden markkinoita ja maataloustuloa koskevat, vuoteen 2020 ulottuvat keskipitkän aikavälin ennusteet sekä laati mallinnuksen eri politiikkaskenaarioiden vaikutuksista alan taloudelle. Vaikutusten arvioinnissa tarkastellut kolme skenaariota voidaan esittää seuraavasti: 1) mukautusskenaariossa säilytetään nykyinen politiikkakehys ja pyritään korjaamaan sen suurimmat ongelmat, kuten suorien tukien jako; 2) yhdentämisskenaariossa politiikkaa muutetaan huomattavasti lisäämällä suorien tukien kohdentamista ja viherryttämistä sekä tehostamalla maaseudun kehittämispolitiikan strategista kohdentamista parantaen koordinointia EU:n muiden politiikkojen kanssa. Oikeusperustaa laajennetaan tuottajien laaja-alaisemman yhteistyön mahdollistamiseksi; ja 3) uuden painotuksen skenaariossa politiikka suunnataan kokonaan ympäristöasioihin ja suorat tuet lakkautetaan asteittain. Oletetaan, että tuotantokyky voidaan säilyttää ilman tukia ja maaseutualueiden sosioekonomiset tarpeet voidaan tyydyttää muiden politiikkojen kautta. Taustana talouskriisi ja julkiseen talouteen kohdistuvat paineet, joihin EU on vastannut Eurooppa 2020 -strategialla ja monivuotista rahoituskehystä koskevalla ehdotuksella, kaikissa kolmessa skenaariossa painotetaan eri tavoin nykyistä kilpailukykyisempään ja kestävämpään maatalouteen ja elinvoimaiseen maaseutuun tähtäävän tulevan yhteisen maatalouspolitiikan kolmea keskeistä tavoitetta. Jotta pystyttäisiin paremmin noudattamaan Eurooppa 2020 -strategiaa, erityisesti resurssitehokkuuden osalta, on jatkossa yhä tärkeämpää parantaa maatalouden tuottavuutta tutkimuksella, tietämyksen siirrolla ja yhteistyön ja innovoinnin edistämisellä (mm. maatalouden tuottavuutta ja kestävyyttä koskevan eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden kautta). Vaikka EU:n maatalouspolitiikkaa ei enää toteuteta kauppaa vääristävässä politiikkaympäristössä, on odotettavissa, että yhä suurempi vapautuminen kohdistaa alalle uusia paineita, esimerkiksi Dohan kehitysohjelman tai Mercosurin kanssa tehtyjen vapaakauppasopimusten puitteissa. Kolmea politiikkaskenaariota laadittaessa on otettu huomioon seikat, joita vaikutusten arvioinnin yhteydessä järjestetyssä kuulemisessa pidettiin tärkeimpinä. Intressitahoja pyydettiin esittämään kantansa 23. marraskuuta 2010 ja 25. tammikuuta 2011 välisenä aikana, ja neuvoa-antava komitea organisoitiin 12. tammikuuta 2011. Tärkeimmät kohdat voidaan tiivistää seuraavasti[6]: - Sidosryhmät ovat laajalti yhtä mieltä siitä, että elintarviketurvaa, luonnonvarojen kestävää hoitoa ja aluekehitystä koskeviin haasteisiin vastaamiseksi tarvitaan vahvaa, kahden pilarin rakenteeseen perustuvaa yhteistä maatalouspolitiikkaa. - Useimmat vastaajista katsovat, että yhteisellä maatalouspolitiikalla olisi oltava rooli markkinoiden ja hintojen vakauttamisessa. - Sidosryhmillä on erilaisia näkemyksiä tuen kohdentamisesta (erityisesti suoran tuen uusista jakoperusteista ja tukikatosta). - Yksimielisyys vallitsee siitä, että kummallakin pilarilla voi olla suuri merkitys lisättäessä ilmastotoimia ja ympäristötehokkuutta yhteiskunnan eduksi EU:ssa. Siinä, missä monet viljelijät uskovat, että I pilarin tukien käyttö on jo nykyisinkin tehokasta, suurempi yleisö vaatii lisää tehokkuutta kyseisten tukien käyttöön. - Vastaajat haluavat, että EU:n kaikki osat, myös epäsuotuisat alueet, ovat mukana tulevassa kasvussa ja kehityksessä. - Monet vastaajista painottivat yhteisen maatalouspolitiikan yhdentämistä muihin politiikkoihin, kuten ympäristö-, terveys-, kauppa- ja kehitysyhteistyöpolitiikkaan. - Innovointi, kilpailukykyisten yritysten perustaminen ja julkishyödykkeiden tuottaminen nähdään keinoiksi, joilla yhteinen maatalouspolitiikka voidaan mukauttaa Eurooppa 2020 -strategiaan. Vaikutusten arvioinnissa verrattiin siis toisiinsa kolmea vaihtoehtoista skenaariota: Uuden painotuksen skenaario jouduttaisi maatalousalan rakennesopeutusta siirtämällä tuotantoa kustannustehokkaimmille alueille ja kannattavimmille aloille. Samalla, kun rahoitus ympäristön hyväksi kasvaisi merkittävästi, ala joutuisi alttiiksi suuremmille riskeille markkinainterventioiden rajoitettujen mahdollisuuksien vuoksi. Lisäksi sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät kustannukset nousisivat merkittäviksi heikosti kilpailukykyisillä alueilla tulojen vähenemisen ja ympäristön pilaantumisen seurauksena, kun politiikka menettäisi täydentäviä ehtoja koskeviin vaatimuksiin kytkettyjen suorien tukien vipuvaikutuksen. Toisessa ääripäässä mukautusskenaario loisi parhaat mahdollisuudet politiikan jatkuvuudelle; se merkitsisi vähäisiä mutta kuitenkin selviä parannuksia sekä maatalouden kilpailukykyyn että ympäristötehokkuuteen. On kuitenkin vahvoja epäilyjä siitä, käsiteltäisiinkö tässä skenaariossa riittävästi tulevaisuuden merkittäviä ilmasto- ja ympäristöhaasteita maatalouden pitkän aikavälin kestävyyden tukemiseksi. Yhdentymisskenaariossa uutuutena on suorien tukien parempi kohdentaminen ja viherryttäminen. Analyysin mukaan viherryttäminen on mahdollista niin, että viljelijöille aiheutuvat kustannukset pysyvät kohtuullisina, vaikka hallinnollisen työn lisääntyminen jossain määrin onkin väistämätöntä. Samoin on mahdollista saada uutta pontta maaseudun kehittämiseen edellyttäen, että jäsenvaltiot ja alueet käyttävät uusia mahdollisuuksia tehokkaasti hyväkseen ja ettei yhteinen strategiakehys EU:n muiden varojen kanssa poista pilareiden välistä synergiaa eikä heikennä maaseudun kehittämisen erityisvahvuuksia. Jos saavutetaan oikea tasapaino, tämän skenaarion avulla voitaisiin parhaiten käsitellä maatalouden ja maaseutualueiden pitkän aikavälin kestävyyttä. Edellä esitetyn perusteella vaikutusten arvioinnissa päädytään siihen, että yhteinen maatalouspolitiikka voidaan kaikkein tasapainoisimmin mukauttaa EU:n strategisiin tavoitteisiin yhdentymisskenaariossa ja että tämä tasapaino saavutetaan myös panemalla täytäntöön lainsäädäntöehdotusten eri osat. On myös tärkeää, että yhteisen maatalouspolitiikan saavutusten mittaamiseksi luodaan arviointikehys, johon sisältyvät politiikan tavoitteita vastaavat yhteiset indikaattorit. Yksinkertaistaminen on ollut tärkeä näkökohta koko prosessin ajan, ja sitä olisi edistettävä eri tavoin, esimerkiksi täydentävien ehtojen ja markkinavälineiden selkeyttämisessä tai pienviljelijäohjelman suunnittelussa. Lisäksi suorien tukien viherryttäminen olisi suunniteltava sellaiseksi, että hallinnollinen työ ja tarkastusten kustannukset jäisivät mahdollisimman pieniksi. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ Ehdotetaan, että säilytetään yhteisen maatalouspolitiikan nykyinen kahden pilarin rakenne, joka käsittää I pilariin kuuluvat yleisesti sovellettavat vuotuiset pakolliset toimenpiteet, joita täydennetään II pilariin kuuluvan monivuotisen ohjelmasuunnittelun puitteissa kansallisia ja alueellisia erityispiirteitä paremmin vastaavilla vapaaehtoisilla toimenpiteillä. Suorien tukien uudella mallilla pyritään kuitenkin hyödyntämään synergiamahdollisuudet II pilarin kanssa aiempaa tehokkaammin, ja II pilari puolestaan sijoitetaan yhteiseen strategiakehykseen varojen koordinoimiseksi paremmin EU:n muiden yhteisesti hallinnoitavien varojen kanssa. Tältä pohjalta säilytetään myös neljä perussäädöstä käsittävä rakenne, joskin rahoitusasetuksen soveltamisalaa laajennetaan lisäämällä siihen yhteisiä säännöksiä ja näin tulokseksi saatua asetusta kutsutaan nyt horisontaaliseksi asetukseksi. Ehdotukset ovat toissijaisuusperiaatteen mukaisia. Yhteinen maatalouspolitiikka on aidosti yhteistä politiikkaa: Alalla toimivalta on jaettu EU:n ja jäsenvaltioiden kesken, ja sitä käytetään EU:n tasolla tavoitteena säilyttää kestävä ja monipuolinen maatalous kaikkialla EU:ssa ja käsitellä ilmastonmuutoksen kaltaisia tärkeitä rajojen yli vaikuttavia kysymyksiä sekä lujittaa yhteisvastuuta jäsenvaltioiden kesken. Elintarviketurvaa, ympäristöä ja alueellista tasapainoa koskevat tärkeät tulevat haasteet huomioon ottaen yhteinen maatalouspolitiikka pysyy strategisesti tärkeänä politiikan alana, kun pyritään reagoimaan näihin haasteisiin ja käyttämään budjettivaroja mahdollisimman tehokkaasti ja tuloksellisesti. Lisäksi ehdotetaan, että välineet ryhmitellään nykyisen rakenteen mukaisesti kahdeksi pilariksi, jolloin jäsenvaltioilla on liikkumavaraa kehitellä omiin paikallisiin erityispiirteisiinsä sopivia ratkaisuja ja myös yhteisrahoittaa II pilaria. Uusi eurooppalainen innovaatiokumppanuus ja riskienhallinnan työkalupakki sijoitetaan myös II pilariin. Samanaikaisesti politiikka saatetaan vastaamaan paremmin Eurooppa 2020 -strategiaa (ml. yhteinen kehys EU:n muiden varojen kanssa) ja toteutettuja parannuksia ja yksinkertaistuksia. Vaikutusten arvioinnin yhteydessä laadittu analyysi osoittaa selvästi, että toimenpiteiden toteuttamatta jättäminen aiheuttaisi kustannuksia taloudellisten, ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten seurausten vuoksi. Suoria tukia koskevassa asetuksessa säädetään yhteiset säännöt perustukijärjestelmälle ja siihen liittyville tuille. Asetuksen taustalla ovat vuoden 2003 uudistus ja vuoden 2008 terveystarkastus, joilla erotettiin suorat tuet tuotannosta ja asetettiin niiden saamisedellytyksiksi täydentävien ehtojen noudattaminen, ja sen tavoitteena on tukea paremmin tiettyjä toimia, aloja tai tuensaajia ja valmistella tukitason yhdenmukaistamista jäsenvaltioissa ja niiden välillä. Se sisältää myös tuotantosidonnaista tukea koskevan osion. Sillä otetaan käyttöön koko EU:ssa sovellettava perustukijärjestelmä, joka korvaa tilatukijärjestelmän ja yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmän vuodesta 2014. Perustukijärjestelmän perustana ovat tukioikeudet, jotka myönnetään ensimmäisenä soveltamisvuonna kansallisella tai alueellisella tasolla kaikille viljelijöille näiden tukikelpoisten hehtaarien perusteella. Alueellinen malli, joka on nykyisellään vapaaehtoinen, otetaan yleisesti käyttöön, jolloin myös kaikki maatalousmaa saadaan tehokkaasti järjestelmän piiriin. Tukioikeuksien ja kansallisen varannon hallinnointia koskevat säännöt säilyvät pääosin ennallaan. Tukioikeuksien arvo olisi yhdenmukaistettava kansallisella tai alueellisella tasolla tuen tasaisemman jakautumisen varmistamiseksi. Arvon yhdenmukaistaminen tehdään häiriöiden välttämiseksi asteittain. Yhteisen maatalouspolitiikan ympäristötehokkuutta parannetaan ”vihertämällä” suoria tukia. Kaikkien viljelijöiden edellytetään noudattavan eräitä ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä, jotka ovat täydentäviä ehtoja vaativampia ja jotka muodostavat perustan II pilarin toimenpiteille. Aktiiviviljelijän määritelmän avulla saadaan tuki kohdennettua viljelijöille, jotka aidosti harjoittavat maataloustoimintaa. Tämä tuo lisäoikeutusta maataloustuille. Lisäksi säädetään suurtuensaajien tukien alentamisesta ja tukikaton asettamisesta ottaen asianmukaisesti huomioon tällaisten tuensaajien työllistävä vaikutus. Asetukseen sisältyvät seuraavat tuet: - tuki (30 % vuotuisesta kansallisesta enimmäismäärästä) sellaisille viljelijöille, jotka soveltavat ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä, viljelyn monipuolistaminen, alojen pitäminen pysyvänä nurmena ja luonnonhoitoalat. Tätä tukea myönnetään automaattisesti luonnonmukaiselle maataloudelle. Natura 2000 -alueilla toimivien viljelijöiden on puolestaan noudatettava vaatimuksia siinä määrin, kuin ne ovat johdonmukaisia Natura 2000 -lainsäädännön kanssa, - vapaaehtoinen tuki (enintään 5 % vuotuisesta kansallisesta enimmäismäärästä) viljelijöille alueilla, joilla on tiettyjä luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita (alueet, jotka määritellään samalla tavoin kuin maaseudun kehittämisen yhteydessä); tällä tuella otetaan huomioon tulotuen tarve maataloustoiminnan säilyttämiseksi alueilla, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita, ja täydennetään maaseudun kehittämistukea, - tuki (enintään 2 % vuotuisesta kansallisesta enimmäismäärästä) nuorille viljelijöille, jotka aloittavat toimintansa; sitä voidaan täydentää maaseudun kehittämisen yhteydessä myönnettävällä aloitustuella. ja Samaan aikaan asetuksessa säädetään yksinkertaistetusta pienviljelijöiden tukijärjestelmästä (enintään 10 % vuotuisesta kansallisesta enimmäismäärästä). Pienviljelijöille voidaan myöntää kiinteämääräinen tuki, joka korvaa kaikki suorat tuet. Hallintoa yksinkertaistetaan löyhentämällä pienviljelijöiden velvollisuuksia vihertämisen, täydentävien ehtojen ja valvonnan osalta. Vapaaehtoista tuotantosidonnaista tukea voidaan myöntää eräille maatalouden muodoille ja tuotantojärjestelmille, joilla esiintyy tiettyjä vaikeuksia ja jotka ovat erityisen tärkeitä taloudellisista ja/tai yhteiskunnallisista syistä; tukea myönnetään siinä määrin kuin on tarpeen tuotannon nykytason säilyttämiseksi (enintään 5 % vuotuisesta kansallisesta enimmäismäärästä; eräissä tapauksissa prosenttiosuutta on mahdollista korottaa). Asetuksessa säilytetään mahdollisuus myöntää Bulgariassa ja Romaniassa täydentäviä kansallisia suoria tukia. Myös puuvillan lajikohtaisesta tuesta säädetään. Uusi suorien tukien järjestelmä perustuu lainsäädännön yksinkertaistamiseksi yhteen tukioikeustyyppiin ja virtaviivaisiin siirtoa koskeviin sääntöihin. Näin myös järjestelmän hallinto yksinkertaistuu. Tuotantosidonnaisia tukia koskevien sääntöjen kokoaminen yhden otsakkeen alle tekee lainsäädäntökehyksestä käyttäjäystävällisemmän, ja pienviljelijäjärjestelmä yksinkertaistettuine vaatimuksineen ja menettelyineen vähentää byrokratiaa ja lisää pienviljelijöiden kilpailukykyä. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Monivuotista rahoituskehystä koskevan ehdotuksen mukaan merkittävä osa EU:n talousarviosta osoitettaisiin edelleen maatalouteen, joka on strategisesti tärkeää yhteistä politiikkaa. Niinpä ehdotetaan, että kauden 2014–2020 aikana yhteinen maatalouspolitiikka keskittyisi ydintoimintoihinsa I pilariin kohdennetuilla 317,2 miljardilla eurolla ja II pilariin kohdennetuilla 101,2 miljardilla eurolla. I pilarin ja II pilarin rahoitusta täydennetään 17,1 miljardin euron lisärahoituksella, josta 5,1 miljardia euroa kohdennetaan tutkimukseen ja innovointiin, 2,5 miljardia euroa elintarvikkeiden turvallisuuteen ja 2,8 miljardia euroa kaikkein vähävaraisimpien henkilöiden elintarvikeapuun monivuotisen rahoituskehyksen muissa budjettikohdissa sekä 3,9 miljardia euroa maatalousalan uuteen kriisivaraukseen ja enimmillään 2,8 miljardia euroa Euroopan globalisaatiorahastoon monivuotisen rahoituskehyksen ulkopuolella. Näin talousarvion kokonaismäärä kaudella 2014–2020 olisi 435,6 miljardia euroa. Mitä tulee tuen jakamiseen jäsenvaltioiden kesken, ehdotetaan, että kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joilla suorien tukien määrä on alle 90 prosenttia EU:n keskiarvosta, kyseistä eroa kavennetaan yhdellä kolmanneksella. Suoria tukia koskevassa asetuksessa tarkoitetut kansalliset enimmäismäärät lasketaan tältä pohjalta. Maaseudun kehittämistuki jaetaan politiikan tavoitteisiin liittyvien puolueettomien perusteiden mukaisesti ottaen huomioon tukien nykyinen jako. Kuten nykyisin, vähemmän kehittyneillä alueilla olisi sovellettava suurempaa yhteisrahoitusastetta, jota on tarkoitus soveltaa myös tiettyihin toimenpiteisiin, kuten tietämyksen siirtoon, tuottajaryhmiin, yhteistyöhön ja Leader-toimiin. Pilarien välisiin siirtoihin tuodaan jonkin verran joustoa (enimmillään 5 % suorista tuista): siirrot I pilarista II pilariin, jotta jäsenvaltiot voisivat voimistaa maaseudun kehittämispolitiikkaansa, ja siirrot II pilarista I pilariin niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla suorien tukien määrä on alle 90 prosenttia EU:n keskiarvosta. Yksityiskohdat yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta koskevien ehdotusten rahoitusvaikutuksista esitetään ehdotuksiin liitetyssä rahoitusselvityksessä. 2011/0280 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 42 artiklan ja 43 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon vuoden 1979 liittymisasiakirjan ja erityisesti siihen liitetyn puuvillaa koskevan pöytäkirjan N:o 4 6 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen[7], sen jälkeen, kun ehdotus on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[8], ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[9], ovat kuulleet Euroopan tietosuojavaltuutettua[10] noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: 1. Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle osoitetussa komission tiedonannossa ”Yhteinen maatalouspolitiikka vuoteen 2020: Ruoka, luonnonvarat ja alueiden käyttö – miten hallita tulevat haasteet?”[11] määritellään yhteisen maatalouspolitiikan mahdolliset haasteet, tavoitteet ja suuntaviivat vuoden 2013 jälkeen. Mainitusta tiedonannosta käytyjen keskustelujen perusteella yhteistä maatalouspolitiikkaa olisi uudistettava 1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen. Uudistuksen olisi katettava kaikki yhteisen maatalouspolitiikan päävälineet, mukaan luettuna yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta 19 päivänä tammikuuta 2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 73/2009[12]. Uudistuksen laajuuden vuoksi on aiheellista kumota asetus (EY) N:o 73/2009 ja korvata se uudella tekstillä. Uudistuksella olisi mahdollisuuksien mukaan virtaviivaistettava ja yksinkertaistettava säännöksiä. 2. Asetuksen olisi sisällettävä kaikki viljelijöille myönnettävään unionin tukeen liittyvät peruselementit, ja siinä olisi vahvistettava tukien saamisen perusteet ja edellytykset, jotka liittyvät erottamattomasti mainittuihin peruselementteihin. 3. Olisi täsmennettävä, että yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta … päivänä …kuuta … annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o [HZR][13] ja sen nojalla annettuja säännöksiä olisi sovellettava tässä asetuksessa säädettyihin toimenpiteisiin. Jotta varmistettaisiin johdonmukaisuus muiden yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvien oikeudellisten välineiden kanssa, eräistä asetuksessa (EY) N:o 73/2009 säädetyistä säännöistä säädetään nyt asetuksessa (EU) N:o [HZR]; tällaisia ovat erityisesti säännöt suoria tukia koskevissa säännöksissä vahvistettujen velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi, mukaan luettuina tarkastukset sekä hallinnollisten toimenpiteiden ja seuraamusten soveltaminen silloin kun velvollisuuksia ei noudateta, säännöt täydentävistä ehdoista, joita ovat muun muassa lakisääteiset hoitovaatimukset, hyvä maatalous- ja ympäristökunto sekä asianomaisten toimenpiteiden seuranta ja arviointi, kuten myös säännöt aiheettomasti maksettujen tukien takaisinperinnästä. 4. Komissiolle olisi siirrettävä valta antaa delegoituja säädöksiä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti tämän asetuksen tiettyjen, muiden kuin sen keskeisten osien täydentämiseksi tai muuttamiseksi. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. 5. Jotta voidaan varmistaa yhtenäiset edellytykset tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi ja estää viljelijöiden välinen epäterve kilpailu ja syrjintä, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovalta seuraavien osalta: perustukijärjestelmän vuotuisen kansallisen enimmäismäärän vahvistaminen; tukihakemusten myöntämistä koskeviin hakemuksiin liittyvien sääntöjen antaminen; sellaisten toimenpiteiden vahvistaminen, jotka koskevat aktivoimattomien tukioikeuksien palauttamista kansalliseen varantoon; sellaisten vaatimusten vahvistaminen, jotka liittyvät tukioikeuksien siirrosta ilmoittamiseen kansallisille viranomaisille, ja tällaisen ilmoituksen määräaikojen vahvistaminen; vuotuisen enimmäismäärän vahvistaminen ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisien maatalouskäytäntöjen noudattamisesta myönnettävälle tuelle; vuotuisen enimmäismäärän vahvistaminen tuelle alueilla, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita; vuotuisen enimmäismäärän vahvistaminen nuorten viljelijöiden tuelle; vuotuisten enimmäismäärien vahvistaminen vapaaehtoiselle tuotantosidonnaiselle tuelle; vapaaehtoisen tuotantosidonnaisen tuen osalta tehtyjen päätösten arviointi- ja hyväksymismenettelyä koskevien sääntöjen vahvistaminen; sellaisten sääntöjen vahvistaminen, jotka koskevat hyväksymismenettelyä ja tiedonantoja viljelijöille, kun kyseessä on maan ja lajikkeiden hyväksyminen puuvillan lajikohtaista tukea varten; puuvillan lajikohtaisen tuen määrän alentamisen laskentaa koskevien sääntöjen vahvistaminen; yleistä ilmoitusvelvollisuutta koskevien sääntöjen vahvistaminen. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011[14] mukaisesti. 6. Komission olisi yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa esiintyvien kiireellisten ja odottamattomien ongelmien ratkaisemiseksi hyväksyttävä välittömästi sovellettavia täytäntöönpanosäädöksiä, kun tämä on tarpeen asianmukaisesti perustelluissa erittäin kiireellisissä tapauksissa, jotka liittyvät poikkeuksellisiin hallintotoimenpiteisiin. 7. Tämän asetuksen tavoitteet voidaan saavuttaa tehokkaammin unionin tasolla, koska monivuotinen, selkeästi määriteltyihin prioriteetteihin kohdistettu unionin rahoitus on taattu, ottaen huomioon tämän asetuksen ja yhteisen maatalouspolitiikan muiden välineiden väliset yhteydet, eri maaseutualueiden väliset erot ja laajentuneessa unionissa jäsenvaltioiden käytettävissä olevien taloudellisten resurssien rajallisuus. Näin ollen tämä asetus on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukainen. Koska tämän asetuksen soveltamisala on rajoitettu siihen, mikä on tarpeen asetuksen tavoitteiden saavuttamiseksi, se on myös perussopimuksen 5 artiklan 4 kohdassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukainen. 8. Komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä liitteessä I esitettyjen tukijärjestelmien luettelon muuttamiseksi sellaisen tukijärjestelmiä koskevan uuden lainsäädännön, jota voidaan antaa tämän asetuksen voimaantulon jälkeen, huomioon ottamiseksi. 9. Komissiolle olisi tiettyjen uusien seikkojen huomioon ottamiseksi ja tuensaajien oikeuksien suojaamiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä seuraavien vahvistamiseksi: tämän asetuksen mukaisen tuen saamista koskevat lisämääritelmät; puitteet, joissa jäsenvaltioiden on määriteltävä vähimmäistoimet, jotka on toteutettava aloilla, joita pidetään laitumeksi tai viljelyyn soveltuvassa kunnossa luontaisella tavalla; perusteet, jotka viljelijän on täytettävä, jotta hänen katsottaisiin noudattaneen velvollisuutta pitää maatalousmaa tuotantokelpoisessa kunnossa; sekä perusteet, joiden mukaan määritellään heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien enemmistöosuus pysyvässä nurmessa. 10. Komissiolle olisi tuensaajien oikeuksien suojaamiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä sellaisten sääntöjen osalta, jotka koskevat jäsenvaltioiden viljelijöille rahoituskurin soveltamiseksi määrättävien vähennysten laskentaperustetta. 11. Sen varmistamiseksi, että yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamiseen käytettävät määrät ovat asetuksen (EU) N:o [HZR] 16 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vuotuisten enimmäismäärien mukaisia, suorien tukien tason mukauttamismahdollisuus minä tahansa kalenterivuonna olisi säilytettävä. Suorien tukien mukautusta olisi sovellettava vain sellaisiin viljelijätukiin, jotka ylittävät kalenterivuonna 5 000 euroa. Tätä rahoituskurin välinettä olisi sovellettava Bulgariassa ja Romaniassa vasta 1 päivästä tammikuuta 2016 ottaen huomioon viljelijöille maksettavien suorien tukien tasot mainituissa jäsenvaltioissa kaikkiin niissä myönnettäviin suoriin tukiin sovellettavan asteittaisen käyttöönoton yhteydessä. 12. Suorien tukien kokonaisenimmäismäärään, joka voidaan myöntää, liittyvien muutosten huomioon ottamiseksi – I ja II pilarin välillä tehtäviä siirtoja koskevista jäsenvaltioiden päätöksistä johtuvat muutokset mukaan luettuina – komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä tässä asetuksessa säädettyjen kansallisten enimmäismäärien ja enimmäisnettomäärien tarkistamiseksi. 13. Erilaisten viljelijöiden tukijärjestelmien soveltamisesta saadut kokemukset osoittavat, että tukea on eräissä tapauksissa myönnetty tuensaajille, joiden liiketoiminnan tarkoituksena ei ole lainkaan ollut tai on vain hyvin vähäisessä määrin ollut maataloustoiminnan harjoittaminen; tällaisia tuensaajia ovat esimerkiksi lentoasemat, rautatieyhtiöt, rakennusalan yritykset ja urheilukenttiä hallinnoivat yritykset. Jotta tuki tulisi paremmin kohdennetuksi, jäsenvaltioiden olisi pidättäydyttävä myöntämästä suoria tukia tällaisille luonnollisille ja oikeushenkilöille. Koska pienillä osa-aikaviljelijöillä on välitön vaikutus maaseutualueiden elinvoimaisuuteen, heiltä ei pitäisi evätä suoria tukia. 14. Pienten tukimäärien hallinnoinnista aiheutuvan liiallisen taakan hillitsemiseksi jäsenvaltioiden ei yleensä pitäisi myöntää suoria tukia, jos tuki olisi alle 100 euroa tai jos tilan tukikelpoista alaa, jolle tukea haetaan, on vähemmän kuin yksi hehtaari. Koska jäsenvaltioiden maatalouden rakenteet vaihtelevat merkittävästi ja voivat erota huomattavasti unionin keskimääräisestä tilarakenteesta, jäsenvaltioiden olisi sallittava soveltaa oman erityistilanteensa mukaisia vähimmäiskynnyksiä. Koska syrjäisimmillä alueilla ja pienillä Egeanmeren saarilla on hyvin erikoinen tilarakenne, jäsenvaltioiden pitäisi voida päättää, sovelletaanko mainituilla alueilla vähimmäiskynnystä. Lisäksi jäsenvaltion olisi maatalousalojensa rakenteiden erityispiirteiden perusteella voitava valita, kumpaa vähimmäiskynnystä se soveltaa. Koska tukea voitaisiin myöntää viljelijälle, jonka tilalla ei ole maatalousmaata, hehtaariperustaisen kynnyksen soveltaminen olisi tehotonta. Sen vuoksi tällaisiin viljelijöihin olisi sovellettava tukeen liittyvää vähimmäismäärää. Tasapuolisen kohtelun takaamiseksi viljelijöille, joiden suoriin tukiin sovelletaan Bulgariassa ja Romaniassa asteittaista käyttöönottoa, vähimmäiskynnyksen olisi perustuttava lopullisiin määriin, jotka on määrä myöntää asteittaisen käyttöönoton päätyttyä. 15. Suorien tukien jakautumiselle on ominaista, että suhteeton määrä tuista myönnetään varsin pienelle määrälle suurtuensaajia. Suuremmat tuensaajat eivät mittakaavaedun takia tarvitse tulotukeen liittyvän tavoitteen saavuttamista varten samaa yksikkötuen tasoa. Lisäksi suurempien tuensaajien mahdollisuudet tehdä mukautuksia auttavat niitä toimimaan, vaikka tukitaso olisi alhaisempikin. Jotta tuet jakautuisivat paremmin viljelijöiden kesken, on oikeudenmukaista ottaa käyttöön suurempia tuensaajia varten järjestelmä, jossa tukitaso alenee asteittain ja saavuttaa lopulta tukikaton. Tällaisessa järjestelmässä olisi kuitenkin otettava huomioon palkallisen työvoiman määrä, jotta vaikutus ei olisi suhteeton paljon ihmisiä työllistävillä suurtiloilla. Enimmäismääriä ei pitäisi soveltaa ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisien maatalouskäytäntöjen soveltamisen vuoksi myönnettävään tukeen, koska muutoin niiden hyödylliset tavoitteet voisivat kärsiä. Jäsenvaltioiden olisi tukikaton tehokkuuden varmistamiseksi vahvistettava joitakin perusteita, jotteivät viljelijät pyrkisi vääryydellä välttämään tukikaton vaikutuksia. Suurtuensaajien tukien alentamisesta ja tukikaton asettamisesta saatavien tulojen olisi jäätävä jäsenvaltioon, jossa ne ovat kertyneet, ja ne olisi käytettävä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen … päivänä …kuuta … annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o [RDR][15] mukaisesti sellaisten hankkeiden rahoitukseen, joiden innovatiivinen panos on merkittävä. 16. Jotta tukikaton täytäntöönpanoa helpotettaisiin erityisesti sen osalta, miten suorat tuet myönnetään viljelijöille ja miten vastaavat siirrot maaseudun kehittämiseen tehdään, olisi määriteltävä jäsenvaltiokohtaiset enimmäisnettomäärät viljelijöille tukikaton asettamisen jälkeen myönnettävän tuen rajoittamiseksi. Unionin syrjäisimpien alueiden hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä 30 päivänä tammikuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 247/2006[16] ja Egeanmeren pienten saarten hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 muuttamisesta 18 päivänä syyskuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen 1405/2006[17] mukaisesti myönnettävän yhteisen maatalouspolitiikan mukaisen tuen erikoispiirteiden huomioon ottamiseksi ja koska kyseisiin suoriin tukiin ei sovelleta tukikattoa, kyseisiä suoria tukia ei pitäisi sisällyttää asianomaisten jäsenvaltioiden enimmäisnettomääriin. 17. Olisi erityisesti mainittava, että tämän asetuksen säännökset, joiden perusteella jäsenvaltiot voisivat toimia valtiontueksi mahdollisesti tulkittavalla tavalla, jätetään valtiontukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle, koska kyseisiin säännöksiin sisältyvät asianmukaiset edellytykset tuen myöntämiseksi, tai koska niissä säädetään, että komissio vahvistaa tällaiset edellytykset kilpailun tarpeettoman vääristymisen estämiseksi. 18. Yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi tukijärjestelmiä voi olla tarpeen muuttaa muuttuvien tilanteiden vuoksi lyhyessäkin määräajassa. Sen vuoksi on tarpeen säätää järjestelmien mahdollisesta uudelleentarkastelusta erityisesti talouskehityksen tai talousarviotilanteen perusteella, mikä tarkoittaa, että tuensaajat eivät voi olettaa tukiedellytysten pysyvän muuttumattomina. 19. Euroopan unioniin 1 päivänä toukokuuta 2004 tai sen jälkeen liittyneiden jäsenvaltioiden maataloustuottajille on myönnetty suoria tukia asianomaisten maiden liittymisasiakirjoissa määrätyn asteittaisen käyttöönoton mekanismin mukaisesti. Bulgariassa ja Romaniassa kyseistä mekanismia sovelletaan vielä vuosina 2014 ja 2015. Lisäksi kyseisten jäsenvaltioiden sallittiin myöntää täydentäviä kansallisia suoria tukia. Tällaisten tukien myöntämismahdollisuus olisi säilytettävä Bulgariassa ja Romaniassa, kunnes asteittainen käyttöönotto päättyy. 20. Jotta tuki jakautuisi paremmin unionin maatalousmaalle, myös asetuksen (EY) N:o 73/2009 mukaista yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää soveltaneissa jäsenvaltiossa, yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 [18], ja sittemmin asetuksessa (EY) N:o 73/2009, jossa aiemmat tukimekanismit yhdistettiin yhdeksi tuotannosta irrotettujen suorien tukien järjestelmäksi, säädetty tilatukijärjestelmä olisi korvattava uudella perustukijärjestelmällä. Tällainen muutos tarkoittaa, että mainittujen asetusten mukaisesti saadut tukioikeudet raukeavat ja myönnetään uusia tukioikeuksia, jotka perustuvat edelleen niiden tukikelpoisten hehtaarien lukumäärään, jotka viljelijällä on käytössään järjestelmän ensimmäisenä täytäntöönpanovuonna. 21. Ottaen huomioon, että tilatukijärjestelmään on sisällytetty vaiheittain eri aloja ja viljelijöille on myönnetty aikaa mukautumiseen, on käynyt entistä vaikeammaksi perustella aiemmista viitemääristä johtuvia merkittäviä eroja hehtaarikohtaisissa tukitasoissa. Sen vuoksi suorat tulotuet olisi jaettava jäsenvaltioiden kesken oikeudenmukaisemmin vähentämällä yhteyttä aiempiin viitemääriin ja ottaen huomioon unionin talousarvion kokonaistilanne. Hehtaarikohtaisen suoran tuen tasoja olisi mukautettava asteittain suoran tuen paremman jakautumisen varmistamiseksi ottaen huomioon palkkatasoissa ja tuotantopanoskustannuksissa yhä esiintyvät erot. Jäsenvaltioissa, joissa suorien tukien määrä on alle 90 prosenttia keskiarvosta, olisi nykytason ja keskiarvon välistä eroa kavennettava yhdellä kolmanneksella. Kaikkien niiden jäsenvaltioiden, joissa suorat tuet ovat unionin keskiarvon yläpuolella, olisi osallistuttava oikeassa suhteessa tukitasojen yhdenmukaistamisen rahoittamiseen. Lisäksi kaikkien jossakin jäsenvaltiossa tai jollakin alueella vuonna 2019 aktivoitujen tukioikeuksien yksikköarvon olisi oltava sama; tätä varten yksikköarvoa olisi yhdenmukaistettava siirtymäkaudella lineaarisesti. Jotta viljelijöille ei kuitenkaan aiheutuisi haitallisia taloudellisia seurauksia, tilatukijärjestelmää ja erityisesti historiallista mallia soveltaneiden jäsenvaltioiden olisi sallittava ottaa historialliset tekijät huomioon tukioikeuksien arvon laskennassa uuden järjestelmän ensimmäisenä soveltamisvuonna. Seuraavaa monivuotista, vuonna 2021 alkavaa rahoituskehystä koskevassa keskustelussa olisi tarkasteltava tukitasojen täydellistä yhdenmukaistamista, jolloin suorat tuet jaetaan tasapuolisesti koko Euroopan unionissa. 22. Tilatukijärjestelmän soveltamisesta saatujen kokemusten mukaan sen pääelementit olisi säilytettävä, mukaan luettuna kansallisten enimmäismäärien vahvistaminen sen varmistamiseksi, että tuen kokonaistaso on nykyisten budjettirajoitusten mukainen. Jäsenvaltioilla olisi myös edelleen oltava kansallinen varanto, jota olisi käytettävä uusien nuorten viljelijöiden järjestelmään osallistumisen helpottamiseksi tai jota voidaan käyttää eräiden alueiden erityistarpeiden huomioon ottamiseksi. Tukioikeuksien siirtoa ja käyttöä koskevat säännöt olisi säilytettävä, mutta niitä olisi mahdollisuuksien mukaan yksinkertaistettava. 23. Komissiolle olisi tuensaajien oikeuksien suojaamiseksi ja perustukijärjestelmän soveltamisesta mahdollisesti johtuvien erityistilanteiden selvittämiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä sääntöjen vahvistamiseksi seuraavien osalta: viljelijöiden tukikelpoisuus ja pääsy perustukijärjestelmään, kun kyse on perinnöstä tai ennakkoperinnöstä, vuokrasopimuksen perinnöstä, oikeudellisen aseman tai nimityksen muutoksesta ja tilan sulautumisesta tai jakamisesta; tukioikeuksien arvon ja lukumäärän tai arvon korottamisen laskenta tukioikeuksien myöntämisen yhteydessä, mukaan luettuna säännöt mahdollisuudesta vahvistaa viljelijän hakemuksen perusteella myönnetyille tukioikeuksille alustava arvo ja lukumäärä tai korottaa väliaikaisesti niiden arvoa, tukioikeuksien alustavan ja lopullisen arvon ja lukumäärän vahvistamista koskevat edellytykset sekä tapaukset, joissa myynti tai vuokrasopimus saattavat vaikuttaa tukioikeuksien myöntämiseen; kansallisesta varannosta saatujen tukioikeuksien arvon ja lukumäärän vahvistaminen; tukioikeuksien yksikköarvon muuttaminen silloin, kun kyseessä on tukioikeuksien murto-osa, ja perusteet tukioikeuksien myöntämiselle kansallisen varannon käytön yhteydessä ja viljelijöille, jotka eivät hakeneet tukea vuonna 2011. 24. Komissiolle olisi tukioikeuksien moitteettoman hallinnoinnin varmistamiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä sellaisten sääntöjen osalta, jotka koskevat tukioikeuksien ilmoittamista ja aktivoimista. 25. Hamppua koskevat erityiset toimenpiteet olisi säilytettävä, jotta perustukeen oikeutettujen viljelysten joukkoon ei voitaisi kätkeä hampun yhteistä markkinajärjestelyä vahingoittavia laittomia viljelyksiä. Sen vuoksi tukea olisi vastaisuudessakin myönnettävä ainoastaan sellaisille viljelyaloille, joille kylvetyt hamppulajikkeet antavat tietyt takeet psykotrooppisten aineiden pitoisuudesta. Komissiolle olisi kansanterveyden suojelemiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä sellaisten sääntöjen osalta, joilla asetetaan tukien myöntämisen edellytykseksi tiettyjen hamppulajikkeiden varmennettujen siementen käyttö sekä vahvistetaan menetelmä hamppulajikkeiden määrittämiseksi ja tetrahydrokannabinolipitoisuuden tarkastamiseksi. 26. Yksi uuden yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteista on ympäristötehokkuuden parantaminen suoriin tukiin liittyvän pakollisen, maatalouden ”viherryttämistä” koskevan elementin avulla; siinä tuetaan ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä koko unionissa. Jäsenvaltioiden olisi tätä varten käytettävä tietty osuus suorien tukien kansallisesta enimmäismäärästä myöntääkseen perustuen lisäksi vuotuista tukea viljelijöille pakollisista käytännöistä ensisijaisesti ilmasto- ja ympäristöpolitiikan tavoitteisiin pääsemiseksi. Kyseisten käytäntöjen olisi oltava yksinkertaisia, yleisluonteisia, sopimukseen perustumattomia ja vuotuisia toimia, jotka ovat täydentäviä ehtoja vaativampia ja liittyvät maatalouteen, kuten viljelyn monipuolistaminen, alueiden pitäminen pysyvänä nurmena ja luonnonhoitoalat. Kyseisiä pakollisia käytäntöjä olisi sovellettava myös viljelijöihin, joiden tilat sijaitsevat kokonaan tai osittain luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY[19] ja luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/147/EY[20] soveltamisalaan kuuluvilla Natura 2000 -alueilla, siinä määrin, kuin ne ovat johdonmukaisia mainittujen direktiivien tavoitteiden kanssa. Viljelijöiden, jotka täyttävät luonnonmukaisesta tuotannosta ja luonnonmukaisesti tuotettujen tuotteiden merkinnöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 2092/91 kumoamisesta 28 päivänä kesäkuuta 2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 834/2007[21] säädetyt edellytykset, olisi hyödyttävä viherryttämiselementistä ilman lisävelvollisuuksia, koska luonnonmukaisten viljelyjärjestelmien ympäristöhyödyt on tunnustettu. Viherryttämiselementin noudattamatta jättämisen pitäisi johtaa asetuksen (EU) N:o [HZR] 65 artiklan perusteella vahvistettavaan seuraamukseen. 27. Sen varmistamiseksi, että viljelyn monipuolistamista koskevassa toimenpiteessä tarkoitettuja velvollisuuksia sovelletaan oikeasuhteisesti ja syrjimättömästi ja että niillä parannetaan ympäristönsuojelua, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä viljelykasvin määritelmän ja kyseisen toimenpiteen soveltamissääntöjen vahvistamiseksi. 28. Sen varmistamiseksi, että viljelijät säilyttävät pysyvänä nurmena olevat maa-alat pysyvänä nurmena, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä kyseisen toimenpiteen soveltamissääntöjen vahvistamiseksi. 29. Sen varmistamiseksi, että luonnonhoitoaloja koskeva toimenpide pannaan täytäntöön tehokkaasti ja johdonmukaisesti sekä jäsenvaltioiden erityispiirteet huomioon ottaen, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä luonnonhoitoaloja koskevassa toimenpiteessä mainittujen luonnonhoitoalojen tyyppien tarkentamiseksi sekä muiden sellaisten luonnonhoitoalojen tyyppien mukaan ottamiseksi ja määrittelemiseksi, jotka voidaan ottaa huomioon mainitussa toimenpiteessä tarkoitetun prosenttiosuuden noudattamiseksi. 30. Jäsenvaltioiden olisi maatalouden kestävän kehityksen edistämiseksi alueilla, joilla on tiettyjä luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita, voitava käyttää osa suorien tukien kansallisista enimmäismääristä myöntääkseen kaikille tällaisilla alueilla toimiville viljelijöille perustuen lisäksi vuotuista pinta-alatukea. Kyseisellä tuella ei pitäisi korvata maaseudun kehittämisohjelmissa myönnettävää tukea, eikä sitä pitäisi myöntää viljelijöille alueilla, jotka on nimetty Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005[22] mukaisesti muttei Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen … päivänä …kuuta … annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o [RDR][23] 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti. 31. Suorien tukien myöntämisessä ja kohdistamisessa olisi otettava huomioon, että uuden taloudellisen toiminnan perustaminen ja kehittäminen maatalousalalla on nuorille viljelijöille taloudellisesti haastavaa. Tällainen kehitys on olennaisen tärkeää unionin maatalousalan kilpailukyvyn kannalta, ja sen vuoksi olisi otettava käyttöön maataloustoimintansa aloittaville nuorille viljelijöille myönnettävä tulotuki nuorten viljelijöiden toiminnan aloittamisen ja sen jälkeen tilojen rakenteellisen mukauttamisen helpottamiseksi. Jäsenvaltioiden olisi voitava käyttää osa suorien tukien kansallisista enimmäismääristä myöntääkseen nuorille viljelijöille perustuen lisäksi vuotuista pinta-alatukea. Kyseistä tukea olisi myönnettävä enintään viiden vuoden ajan, koska sen on tarkoitus kattaa vain yrityksen alkuvaiheet eikä muuttua toimintatueksi. 32. Komissiolle olisi tuensaajien oikeuksien suojaamiseksi ja syrjinnän estämiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä niiden edellytysten vahvistamiseksi, joiden mukaan oikeushenkilön voidaan katsoa olevan kelpoinen nuorten viljelijöiden tukeen, kuten ikärajan soveltaminen yhteen tai useampaan luonnolliseen henkilöön, joka on osa oikeushenkilöä. 33. Jäsenvaltioiden olisi sallittava käyttää tietty osa kansallisista enimmäismääristään tuotantosidonnaiseen suoraan tukeen tietyillä aloilla tarkoin määritellyissä tapauksissa. Määrärahat, jotka voidaan käyttää tuotantosidonnaiseen tukeen, olisi rajoitettava asianmukaiselle tasolle, ja olisi sallittava, että tällaista tukea myönnetään jäsenvaltioissa tai jäsenvaltioiden alueilla, joissa/joilla esiintyy erityisiä vaikeuksia tietyillä taloudellisista, ympäristöllisistä ja/tai yhteiskunnallisista syistä erityisen tärkeillä maatalouden muodoilla tai aloilla. Jäsenvaltion olisi sallittava käyttää kyseiseen tukeen enintään 5 prosenttia kansallisesta enimmäismäärästään tai 10 prosenttia silloin, kun tuotantosidonnaisen tuen määrä on ollut jäsenvaltiossa ainakin yhtenä vuonna vuosien 2010–2013 aikana yli 5 prosenttia. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa jäsenvaltion olisi kuitenkin sallittava käyttää enemmän kuin 10 prosenttia kansallisesta enimmäismäärästään, jos jonkin alueen todetaan olevan tarpeidensa puolesta haavoittuva. Tuotantosidonnaista tukea olisi myönnettävä vain siinä määrin kuin on tarpeen luoda kannustimia nykyisen tuotantotason säilyttämiseksi asianomaisilla alueilla. Tämän tuen olisi oltava myös sellaisten viljelijöiden saatavilla, joilla on 31 päivänä joulukuuta 2013 asetusten (EY) N:o 1782/2003 ja (EY) N:o 73/2009 mukaisesti myönnettyjä erityistukioikeuksia ja joilla ei ole tukikelpoisia hehtaareita tukioikeuksien aktivoimiseksi. Kun kyseessä on sellaisen vapaaehtoisen tuotantosidonnaisen tuen hyväksyminen, joka ylittää 10 prosenttia jäsenvaltion vuotuisesta kansallisesta enimmäismäärästä, komissiolle olisi lisäksi siirrettävä valta hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä soveltamatta asetusta (EU) N:o 182/2011. 34. Sen varmistamiseksi, että unionin varoja käytetään tehokkaasti ja kohdennetusti, ja sen estämiseksi, että rahoitusta myönnetään päällekkäin muista vastaavista tukivälineistä, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä sellaisten sääntöjen vahvistamiseksi, jotka koskevat vapaaehtoisen tuotantosidonnaisen tuen myöntämisedellytyksiä ja johdonmukaisuutta muiden unionin toimenpiteiden kanssa sekä tuen kumuloitumista. 35. Asetuksessa (EY) N:o 73/2009 katsottiin tarpeelliseksi säilyttää osa puuvilla-alan tuesta sidottuna puuvillan viljelyyn maksamalla tukikelpoisille hehtaareille lajikohtaista tukea; tarkoituksena oli kaikki tähän valintaan vaikuttavat tekijät huomioon ottaen estää tuotannon keskeyttämisriskit puuvillatuotantoalueilla. Tätä olisi sovellettava edelleen vuoden 1979 liittymisasiakirjaan liitetyssä puuvillaa koskevassa pöytäkirjassa N:o 4 esitettyjen tavoitteiden mukaisesti. 36. Komissiolle olisi puuvillan lajikohtaisen tuen tehokkaan hallinnoinnin varmistamiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä säännöistä ja edellytyksistä, jotka koskevat maan ja lajikkeiden hyväksymistä puuvillan lajikohtaista tukea varten, säännöistä, jotka koskevat puuvillan lajikohtaisen tuen myöntämisedellytyksiä, tukikelpoisuusvaatimuksia ja maatalouskäytäntöjä, toimialakohtaisten organisaatioiden hyväksymisperusteita, tuottajien velvollisuuksia ja tilannetta, jossa hyväksytty toimialakohtainen organisaatio ei ole kyseisten perusteiden mukainen. 37. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 muuttamisesta sekä puuvilla-alan kansallisten rakenneuudistusohjelmien käyttöönotosta 23 päivänä kesäkuuta 2008 annetun asetuksen (EY) N:o 637/2008[24] 2 luvussa säädetään, että kunkin tuottajajäsenvaltion on toimitettava joka neljäs vuosi ja ensimmäisen kerran viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2009 komissiolle ehdotus nelivuotisesta rakenneuudistusohjelmasta tai jätettävä komissiolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009 yksi muutettu rakenneuudistusohjelmaehdotus, jonka kesto on kahdeksan vuotta. Kokemusten perusteella puuvilla-alan rakenneuudistus olisi pikemminkin tehtävä muilla toimenpiteillä, joihin kuuluvat asetuksen (EU) N:o [RDR] mukaisesti rahoitettavat maaseudun kehittämisohjelmat, sillä niiden ansiosta myös yhteensovittaminen muiden alojen toimenpiteiden kanssa olisi tehokkaampaa. Rakenneuudistusohjelmiin jo osallistuvien yritysten saavutetut oikeudet ja oikeutetut odotukset olisi kuitenkin turvattava. Sen vuoksi käynnissä olevien neli- tai kahdeksanvuotisten ohjelmien loppuunvienti olisi sallittava. Kyseisen ajanjakson päätyttyä ohjelmien olisi kuitenkin päätyttävä. Nelivuotisista ohjelmista käytettävissä olevat varat voitaisiin sen jälkeen vuodesta 2014 sisällyttää maaseudun kehittämisen toimenpiteisiin tarkoitettuihin käytettävissä oleviin unionin varoihin. Kahdeksanvuotisten ohjelmien päätyttyä käytettävissä olevat varat eivät olisi hyödyllisiä vuonna 2018 maaseudun kehittämisohjelmissa ohjelmakauden vuoksi, vaan ne olisi pikemminkin siirrettävä tämän asetuksen mukaisiin tukijärjestelmiin, kuten asetuksen (EY) N:o 637/2008 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa jo säädetään. Sen vuoksi asetuksen (EY) N:o 637/2008 voimassaolo lakkaa 1 päivänä tammikuuta 2014 niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla on nelivuotinen ohjelma ja 1 päivänä tammikuuta 2018 niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla on kahdeksanvuotinen ohjelma. Sen vuoksi asetus (EY) N:o 637/2008 olisi kumottava. 38. Pienviljelijöille olisi otettava käyttöön yksinkertainen erityisjärjestelmä suorien tukien hallintoon ja valvontaan liittyvien hallinnollisten kustannusten vähentämiseksi. Sen vuoksi olisi vahvistettava kiinteämääräinen kertatuki, joka kattaa kaikki suorat tuet. Olisi otettava käyttöön muodollisuuksien yksinkertaistamiseen tähtääviä sääntöjä keventämällä pienviljelijöiden velvollisuuksia, jotka liittyvät muun muassa tuen hakemiseen, ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisiin maatalouskäytäntöihin, täydentäviin ehtoihin ja asetuksessa (EU) N:o [HZR] säädettyihin tarkastuksiin, vaarantamatta kuitenkaan uudistuksen kokonaistavoitteita ja edellyttäen, että asetuksen (EU) N:o [HZR] liitteessä II tarkoitettua unionin lainsäädäntöä sovelletaan pienviljelijöihin. Tällä järjestelmällä on tarkoitus tukea unionin nykyistä, pientiloista muodostuvaa maatalouden rakennetta estämättä kuitenkaan pyrkimystä kilpailukykyisempiin rakenteisiin. Sen vuoksi järjestelmää olisi sovellettava ainoastaan jo olemassa oleviin tiloihin. 39. Komissiolle olisi viljelijöiden oikeuksien suojaamiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä sellaisten sääntöjen vahvistamiseksi, jotka koskevat pienviljelijäjärjestelmään osallistumista silloin kun siihen osallistuvan viljelijän tilanne muuttuu. 40. Mainittujen alueiden suoria tukia olisi yksinkertaisuuden vuoksi ja ottaen huomioon syrjäisimpien alueiden erityisolosuhteet hallinnoitava asetuksessa (EY) N:o 247/2006 vahvistetuissa tukiohjelmissa. Sen vuoksi mainittuihin alueisiin ei pitäisi soveltaa tämän asetuksen säännöksiä, jotka liittyvät perustukijärjestelmään ja siihen liittyviin tukiin ja tuotantosidonnaiseen tukeen. 41. Tämän asetuksen soveltamiseksi sekä suorien tukien seuraamiseksi, analysoimiseksi ja hallinnoimiseksi tarvitaan ilmoituksia jäsenvaltioilta. Komissiolle olisi tämän asetuksen sääntöjen moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä sellaisten tarvittavien toimenpiteiden vahvistamiseksi, jotka koskevat jäsenvaltioiden ilmoituksia tai ilmoituksia suorien tukien tarkastamiseksi, valvomiseksi, seuraamiseksi, arvioimiseksi ja tilintarkastuksen tekemiseksi sekä kansainvälisten sopimusten täytäntöönpanemiseksi, mainittujen sopimusten mukaiset ilmoitusvelvollisuudet mukaan luettuina, sekä sellaisten sääntöjen vahvistamiseksi, jotka koskevat ilmoitettavien tietojen luonnetta ja tyyppiä, ilmoitusmenetelmiä, oikeutta päästä tietoihin tai tietojärjestelmiin, tietojen julkaisemisedellytyksiä ja -tapoja. 42. Sovelletaan unionin lainsäädäntöä, joka koskee yksilöiden suojelua henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaata liikkuvuutta, erityisesti yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[25] ja yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001[26]. 43. Jäsenvaltioilla olisi maaseudun kehittämispolitiikan vahvistamiseksi oltava mahdollisuus siirtää varoja suorien tukien enimmäismäärästään maaseudun kehittämistukeen. Jäsenvaltioissa, joissa suorien tukien taso on alle 90 prosenttia unionin keskiarvosta, olisi vastaavasti oltava mahdollisuus siirtää varoja maaseudun kehittämistuesta suorien tukien enimmäismäärään. Tällaiset valinnat olisi tehtävä tietyissä rajoissa yhden kerran koko tämän asetuksen soveltamisajaksi. 44. Jotta varmistettaisiin joustava siirtyminen asetuksessa (EY) N:o 73/2009 säädetyistä järjestelyistä tässä asetuksessa säädettyihin järjestelyihin, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä perussopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä viljelijöiden saavutettujen oikeuksien ja oikeutettujen odotusten suojaamiseksi tarvittavien toimenpiteiden vahvistamiseksi, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: SISÄLLYSLUETTELO PERUSTELUT 2 1. EHDOTUKSEN TAUSTA 2 2. INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI 5 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ 7 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET 9 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä 11 I OSASTO SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 25 II OSASTO SUORIA TUKIA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖKSET 28 1 LUKU Suoria tukia koskevat yhteiset säännöt 28 2 LUKU Bulgariaan ja Romaniaan sovellettavat säännökset 32 III OSASTO PERUSTUKIJÄRJESTELMÄ JA SIIHEN LIITTYVÄT TUET 33 1 LUKU Perustukijärjestelmä 33 1 jakso Perustukijärjestelmän perustaminen 33 2 jakso Kansallinen varanto 36 3 jakso Perustukijärjestelmän täytäntöönpano 38 2 LUKU Tuki ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisille maatalouskäytännöille 41 3 LUKU Tuki alueille, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita 43 4 LUKU Tuki nuorille viljelijöille 45 IV OSASTO TUOTANTOSIDONNAINEN TUKI 47 1 LUKU Vapaaehtoinen tuotantosidonnainen tuki 47 2 LUKU Puuvillan lajikohtainen tuki 50 V OSASTO Pienviljelijöiden tukijärjestelmä 52 VI OSASTO Puuvilla-alan kansalliset rakenneuudistusohjelmat 55 VII OSASTO LOPPUSÄÄNNÖKSET 55 1 LUKU Ilmoitukset ja kiireelliset tapaukset 55 2 LUKU Toimivallan siirto ja täytäntöönpanosäännökset 57 3 LUKU Siirtymä- ja loppusäännökset 58 LIITE I Tukijärjestelmien luettelo 60 LIITE II 6 artiklassa tarkoitetut kansalliset enimmäismäärät 61 LIITE III 7 artiklassa tarkoitetut enimmäisnettomäärät 62 LIITE IV 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettavat kertoimet 63 LIITE V 16 ja 17 artiklassa tarkoitetut Bulgariaan ja Romaniaan sovellettavat rahoitusta koskevat säännökset 64 LIITE VI 36 artiklan 5 kohdan mukaisesti sovellettava maatilan keskimääräinen koko 65 LIITE VII VASTAAVUUSTAULUKKO 66 SÄÄDÖSEHDOTUKSEEN LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS 74 I OSASTO SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Soveltamisala Tässä asetuksessa vahvistetaan a) yhteiset säännöt, jotka koskevat viljelijöille liitteessä I luetelluissa tukijärjestelmissä suoraan myönnettäviä tukia, jäljempänä ’suorat tuet’; b) erityiset säännöt, jotka koskevat i) viljelijöiden perustukea, jäljempänä ’perustukijärjestelmä’; ii) tukea sellaisille viljelijöille, jotka soveltavat ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä; iii) vapaaehtoista tukea viljelijöille alueilla, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita; iv) tukea maataloustoiminnan aloittaville nuorille viljelijöille; v) vapaaehtoista tuotantosidonnaisen tuen järjestelmää; vi) puuvillan lajikohtaista tukea; vii) yksinkertaistettua järjestelmää pienviljelijöille; viii) kehystä, jossa Bulgaria ja Romania voivat täydentää suoria tukia. 2 artikla Liitteen I muuttaminen Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 55 artiklan mukaisesti liitteessä I esitetyn tukijärjestelmiä koskevan luettelon muuttamiseksi. 3 artikla Soveltaminen syrjäisimmillä alueilla ja Egeanmeren pienillä saarilla Jäljempänä olevaa 11 artiklaa ei sovelleta perussopimuksen 349 artiklassa tarkoitettuihin unionin alueisiin, jäljempänä ’syrjäisimmät alueet’ eikä asetuksen (EY) N:o 1405/2006 mukaisilla Egeanmeren pienillä saarilla myönnettäviin suoriin tukiin. Syrjäisimpiin alueisiin ei sovelleta III, IV ja V osastoa. 4 artikla Määritelmät 1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan a) ’viljelijällä’ sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmää riippumatta siitä, millainen ryhmän ja sen jäsenten oikeudellinen asema on kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jonka tila sijaitsee unionin alueella, siten kuin se Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 53 artiklassa yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 349 ja 355 artiklan kanssa määritellään, ja joka harjoittaa maataloustoimintaa; b) ’tilalla’ kaikkia viljelijän hoitamia, saman jäsenvaltion alueella sijaitsevia maataloustoimintaan käytettäviä yksiköitä; c) ’maataloustoiminnalla’ - maataloustuotteiden kasvatusta tai viljelyä sadonkorjuu, lypsäminen sekä tuotantoeläinten kasvatus ja pito mukaan luettuina, - maatalousmaan säilyttämistä sellaisessa kunnossa, että se soveltuu laitumeksi tai viljelyyn ilman, että sitä pitäisi erityisesti valmistella muutoin kuin perinteisillä maatalousmenetelmillä ja -koneilla, tai - jäsenvaltioiden määrittelemiä vähimmäistoimia sellaisessa kunnossa luontaisella tavalla pidettävällä maatalousmaalla, että se soveltuu laitumeksi tai viljelyyn; d) ’maataloustuotteilla’ perussopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita, kalastustuotteita lukuun ottamatta, sekä puuvillaa; e) ’maatalousmaalla’ pellon, pysyvien nurmien tai pysyvien viljelmien pinta-alaa; (f) ’pellolla’ kasvien tuotantoa varten viljeltyä maata tai viljelyyn käytettävissä olevaa kesantomaata, mukana luettuina asetuksen (EY) N:o 1257/1999 22, 23 ja 24 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1698/2005 39 artiklan ja asetuksen (EU) N:o [RDR] 29 artiklan mukaisesti kesannoidut alat, riippumatta siitä, onko kyseisellä maalla kasvihuoneita tai kiinteä tai irtonainen suoja; g) ’pysyvillä viljelmillä’ viljelykiertoon kuulumattomia kasveja, jotka ovat muita kuin pysyvät nurmet, joihin maata käytetään viiden vuoden ajan tai pidempään ja joista saadaan toistuvia satoja, mukaan luettuina taimitarhat ja lyhytkiertoinen energiapuu; h) ’pysyvällä nurmella’ maata, jota käytetään heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien kasvattamiseen joko luontaisella tavalla (itseuudistuva) tai viljelemällä (kylvämällä) ja joka ei ole kuulunut tilan viljelykiertoon vähintään viiteen vuoteen; se voi sisältää muita laidunnettaviksi soveltuvia lajeja, jos heinäkasveja tai muita nurmirehukasveja on enemmistö; i) ’heinäkasveilla tai muilla nurmirehukasveilla’ kaikkia ruohovartisia kasveja, joita jäsenvaltiossa esiintyy perinteisesti luonnonlaitumilla tai jotka tavallisesti sisältyvät keto- tai niittysiemenseoksiin (riippumatta siitä käytetäänkö näitä alueita laiduntamiseen); j) ’taimitarhoilla’ seuraavia aloja, joilla kasvatetaan avomaalla nuoria puumaisia (puuvartisia) kasveja myöhempää uudelleen istutusta varten: - viini- ja juurakkotaimitarhat, - hedelmäpuiden ja marjakasvien taimitarhat, - koristekasvien taimitarhat, - metsäpuiden kaupalliset taimitarhat (lukuun ottamatta metsässä sijaitsevia tilan omaa tarvetta varten perustettuja metsäpuiden taimitarhoja), - puut ja pensaat puutarhoihin, puistoihin, tien varsille ja penkereille istuttamista varten (esim. pensasaitakasvit, ruusupensaat ja muut koristepensaat, koristehavupuut) sekä niiden perusrungot ja nuoret taimet; k) ’lyhytkiertoisella energiapuulla’ aloja, joille on istutettu CN-koodiin 0602 90 41 kuuluvia jäsenvaltioiden määrittelemiä puulajeja, joita ovat puuvartiset monivuotiset kasvit, perusrungot tai korjuun jälkeen maahan jääneet kannot, joihin tulee seuraavalla kasvukaudella uusia versoja, ja joiden enimmäiskasvukauden jäsenvaltio määrittää. 2. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 55 artiklan mukaisesti a) tämän asetuksen mukaisen tuen saamista koskevien lisämääritelmien vahvistamiseksi; b) sellaisten puitteiden vahvistamiseksi, joissa jäsenvaltioiden on määriteltävä vähimmäistoimet aloilla, jotka pidetään laitumeksi tai viljelyyn soveltuvassa kunnossa luontaisella tavalla; c) sellaisten perusteiden vahvistamiseksi, jotka viljelijän on täytettävä, jotta hänen katsottaisiin noudattaneen velvollisuutta pitää maatalousmaa 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetussa laitumeksi tai viljelyyn soveltuvassa kunnossa; d) sellaisten perusteiden vahvistamiseksi, joiden mukaan määritellään heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien enemmistöosuus 1 kohdan h alakohdan soveltamiseksi. II OSASTO SUORIA TUKIA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 LUKU Suoria tukia koskevat yhteiset säännöt 5 artikla Suorien tukien rahoitus Tämän asetuksen liitteessä I luetellut tukijärjestelmät rahoitetaan asetuksen (EU) N:o [HZR] 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti. 6 artikla Kansalliset enimmäismäärät 1. Liitteessä II esitetään kullekin jäsenvaltiolle kutakin vuotta kohden kansallinen enimmäismäärä, joka on kaikkien myönnettyjen tukioikeuksien, kansallisen varannon sekä 33, 35, 37 ja 39 artiklan mukaisesti vahvistettujen enimmäismäärien kokonaisarvo. 2. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 55 artiklan mukaisesti liitteessä II esitettyjen kansallisten enimmäismäärien tarkistamiseksi suorien tukien kokonaisenimmäismäärään, joka voidaan myöntää, liittyvien muutosten – jäsenvaltioiden 14 artiklan mukaisesti tekemistä päätöksistä johtuvat muutokset mukaan luettuina – huomioon ottamiseksi. 7 artikla Enimmäisnettomäärät 1. Niiden suorien tukien kokonaismäärä, joka voidaan myöntää jäsenvaltiossa tiettynä kalenterivuonna III, IV ja V osaston mukaisesti, ei saa 11 artiklan soveltamisen jälkeen ylittää tämän asetuksen liitteessä III esitettyjä enimmäismääriä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan soveltamista Jotta suorien tukien kokonaismäärä ei ylittäisi liitteessä III esitettyjä enimmäismääriä, jäsenvaltioiden on vähennettävä lineaarisesti kaikkien suorien tukien määriä asetusten (EY) N:o 247/2006 ja (EY) N:o 1405/2006 mukaisesti myönnettyjä suoria tukia lukuun ottamatta. 2. Kunkin jäsenvaltion saataville asetetaan vuosittain unionin tukena 11 artiklassa tarkoitetuista tukikatoista johtuva arvioitu tulo, joka vastaa liitteessä II esitettyjen kansallisten enimmäismäärien, joihin lisätään 44 artiklan mukaisesti käytettävissä oleva määrä, ja liitteessä III esitettyjen enimmäisnettomäärien välistä erotusta, toimenpiteisiin, jotka toteutetaan asetuksen (EU) N:o [RDR] mukaisesti maaseuturahastosta rahoitettavissa maaseudun kehittämisohjelmissa. 3. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 55 artiklan mukaisesti liitteessä III esitettyjen enimmäismäärien tarkistamiseksi. 8 artikla Rahoituskuri 1. Asetuksen (EU) N:o [HZR] 25 artiklan mukaisesti vahvistettua mukautusastetta sovelletaan ainoastaan yli 5 000 euron suuruisiin suoriin tukiin, jotka myönnetään viljelijöille vastaavana kalenterivuonna. 2. Jäljempänä olevassa 16 artiklassa säädetyn suorien tukien asteittaisen käyttöönoton osalta tämän artiklan 1 kohtaa sovelletaan Bulgariaan ja Romaniaan 1 päivästä tammikuuta 2016. 3. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 55 artiklan mukaisesti sellaisten sääntöjen osalta, jotka koskevat jäsenvaltioiden viljelijöihin tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti soveltamien vähennysten laskentaperustetta. 9 artikla Aktiiviviljelijät 1. Suoria tukia ei myönnetä sellaiselle luonnolliselle tai oikeushenkilölle taikka luonnollisten tai oikeushenkilöiden ryhmälle, johon pätee jompi kumpi seuraavista: a) suorien tukien vuotuinen määrä on alle 5 prosenttia muusta kuin maataloustoiminnasta peräisin olevista kokonaistuloista viimeisimpänä verovuonna; tai b) maatalousmaa koostuu pääosin aloista, jotka pidetään laitumeksi tai viljelyyn soveltuvassa kunnossa luontaisella tavalla, eikä mainittu henkilö tai ryhmä harjoita kyseisillä aloilla jäsenvaltion 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti vahvistamia vähimmäistoimia. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta viljelijöihin, jotka saivat edellisvuonna suoria tukia alle 5 000 euroa. 3. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 55 artiklan mukaisesti seuraavista: a) perusteet suorien tukien määrän vahvistamiseksi 1 ja 2 kohdan soveltamiseksi erityisesti tukioikeuksien ensimmäisenä myöntämisvuonna silloin kun tukioikeuksien arvoa ei ole vielä lopullisesti vahvistettu, sekä uusien viljelijöiden osalta; b) poikkeukset säännöstä, jonka mukaan huomioon on otettava viimeisimmän verovuoden tulot, silloin kun mainittuja lukuja ei ole saatavilla; ja c) perusteet, joiden mukaan viljelijän maatalousmaata on pidettävä pääasiallisesti alana, joka pidetään laitumeksi tai viljelyyn soveltuvassa kunnossa luontaisella tavalla. 10 artikla Suorien tukien saamisen vähimmäisedellytykset 1. Jäsenvaltion on tehtävä kielteinen päätös suorien tukien myöntämisestä viljelijälle seuraavissa tapauksissa: a) suorien tukien, joita haetaan tai jotka aiotaan myöntää, kokonaismäärä ennen asetuksen (EU) N:o [HZR] 65 artiklassa säädettyjä vähennyksiä ja poissulkemisia on tiettynä kalenterivuonna alle 100 euroa; b) tilan tukikelpoinen ala, jolle haetaan tai jolle aiotaan myöntää suoria tukia, on ennen asetuksen (EU) N:o [HZR] 65 artiklassa säädettyjä vähennyksiä ja poissulkemisia alle yhden hehtaarin suuruinen. Jäsenvaltiot voivat maataloutensa rakenteen huomioon ottamiseksi mukauttaa a ja b alakohdassa tarkoitettuja kynnyksiä liitteessä IV vahvistetuissa rajoissa. 2. Jos viljelijällä, joka saa IV osastossa tarkoitettua tuotantosidonnaista eläintukea, on jäsenvaltion 1 kohdan b alakohdan soveltamiseksi vahvistamaa kynnystä vähemmän hehtaareja, jäsenvaltion on sovellettava 1 kohdan a alakohtaa. 3. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta 1 kohtaa syrjäisimpiin alueisiin ja Egeanmeren pieniin saariin. 4. Bulgariassa ja Romaniassa 1 kohdassa tarkoitettu määrä, jota haetaan tai joka aiotaan myöntää, on vuosille 2014 ja 2015 laskettava liitteessä V olevassa A kohdassa asianomaiselle vuodelle esitetyn määrän perusteella. 11 artikla Tukien asteittainen alentaminen ja tukikatot 1. Viljelijälle tämän asetuksen mukaisesti tiettynä kalenterivuonna myönnettävää suorien tukien määrää alennetaan seuraavasti: - 20 prosentilla osuudesta, joka on enemmän kuin 150 000 mutta enintään 200 000 euroa; - 40 prosentilla osuudesta, joka on enemmän kuin 200 000 mutta enintään 250 000 euroa; - 70 prosentilla osuudesta, joka on enemmän kuin 250 000 mutta enintään 300 000 euroa; - 100 prosentilla osuudesta, joka on enemmän kuin 300 000 euroa. 2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettu määrä lasketaan vähentämällä viljelijän edellisvuonna tosiasiallisesti maksamat ja ilmoittamat palkat, verot ja työnantajamaksut mukaan luettuina, viljelijälle kuuluvasta suorien tukien kokonaismäärästä ottamatta huomioon tämän asetuksen III osaston 2 luvun mukaisesti myönnettäviä tukia. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tukea ei makseta viljelijöille, joiden on vahvistettu tämän komission asetusehdotuksen julkaisupäivästä keinotekoisesti luoneen edellytykset tämän artiklan vaikutusten välttämiseksi. 12 artikla Monta hakemusta Tukikelpoisten hehtaarien lukumäärää vastaavasta pinta-alasta, josta viljelijä on jättänyt III osaston 1 luvun mukaisesti perustukea koskevan hakemuksen, voidaan tehdä muita suoria tukia ja tämän asetuksen soveltamisalaan kuulumattomia tukia koskeva hakemus, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä. 13 artikla Valtiontuki Poiketen siitä, mitä asetuksen (EU) N:o [sCMO] 146 artiklan 1 kohdassa säädetään, perussopimuksen 107, 108 ja 109 artiklaa ei sovelleta jäsenvaltioiden tämän asetuksen nojalla ja mukaisesti maksamiin tukiin. 14 artikla Pilareiden välinen joustavuus 1. Jäsenvaltio voi päättää ennen 1 päivää elokuuta 2013 asettaa saataville enintään 10 prosenttia tämän asetuksen liitteessä II esitetystä kalenterivuosien 2014–2019 vuotuisista kansallisista enimmäismääristään käytettäväksi lisätukena asetuksen (EU) N:o [RDR] mukaisesti maaseuturahastosta rahoitettavien maaseudun kehittämisohjelmien toimenpiteisiin. Vastaava määrä ei ole tämän jälkeen enää käytettävissä suoriin tukiin. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta päätöksestä on ilmoitettava komissiolle viimeistään mainitussa alakohdassa tarkoitettuna päivämääränä. Toisen alakohdan mukaisesti ilmoitettu määrä on sama kaikkina ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuina vuosina. 2. Bulgaria, Espanja, Latvia, Liettua, Portugali, Puola, Romania, Ruotsi, Slovakia, Suomi, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta voivat päättää asettaa saataville tämän asetuksen mukaisina suorina tukina vuosina enintään 5 prosenttia asetuksen (EU) N:o [RDR] mukaisesti maaseuturahastosta 2015–2020 rahoitettavien maaseudun kehittämisohjelmien toimenpiteisiin tarkoitetuista tukimäärärahoista. Vastaava määrä ei ole tämän jälkeen enää käytettävissä tukitoimenpiteisiin maaseudun kehittämisohjelmissa. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta päätöksestä on ilmoitettava komissiolle viimeistään mainitussa alakohdassa tarkoitettuna päivämääränä. Toisen alakohdan mukaisesti ilmoitettu prosenttimäärä on sama kaikkina 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuina vuosina. 15 artikla Uudelleentarkastelu Liitteessä I lueteltujen tukijärjestelmien soveltaminen ei rajoita niiden mahdollista uudelleentarkastelua milloin tahansa talouskehityksen tai talousarviotilanteen perusteella. 2 LUKU Bulgariaan ja Romaniaan sovellettavat säännökset 16 artikla Suorien tukien asteittainen käyttöönotto Bulgariassa ja Romaniassa 33, 35, 37, 39 ja 51 artiklassa tarkoitetut tukien kansalliset enimmäismäärät vahvistetaan vuosina 2014 ja 2015 liitteessä V olevassa A kohdassa esitettyjen määrien perusteella. 17 artikla Täydentävät kansalliset suorat tuet ja suorat tuet 1. Bulgaria ja Romania voivat vuosina 2014 ja 2015 täydentää kansallisilla suorilla tuilla III osaston 1 luvussa tarkoitetussa perustukijärjestelmässä myönnettyjä tukia ja Bulgaria lisäksi IV osaston 2 luvussa tarkoitetun puuvillan lajikohtaisen tuen osalta myönnettyjä tukia. 2. Perustukijärjestelmää täydentävien kansallisten suorien tukien kokonaismäärä, joka voidaan myöntää vuosien 2014 ja 2015 osalta, ei saa ylittää liitteessä V olevassa B kohdassa kullekin vuodelle vahvistettuja määriä. 3. Bulgariassa puuvillan lajikohtaista tukea täydentävien kansallisten suorien tukien kokonaismäärä ei saa ylittää liitteessä V olevassa C kohdassa kullekin mainitussa liitteessä tarkoitetulle vuodelle vahvistettuja määriä. 4. Täydentävät kansalliset suorat tuet on myönnettävä puolueettomin perustein tavalla, jolla varmistetaan viljelijöiden tasapuolinen kohtelu ja vältetään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen. III OSASTO PERUSTUKIJÄRJESTELMÄ JA SIIHEN LIITTYVÄT TUET 1 LUKU PERUSTUKIJÄRJESTELMÄ 1 jaksoPerustukijärjestelmän perustaminen 18 artikla Tukioikeudet 1. Perustukijärjestelmässä voidaan maksaa tukea viljelijälle, joka tämän asetuksen mukaisia tukioikeuksia myönnettäessä saa niitä 21 artiklan mukaisesti ensimmäisen kerran, 23 artiklan mukaisesti kansallisesta varannosta tai 27 artiklan mukaisesti siirron kautta. 2. Tilatukijärjestelmässä asetusten (EY) N:o 1782/2003 ja (EY) N:o 73/2009 mukaisesti saatujen tukioikeuksien voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2013. 19 artikla Perustukijärjestelmään liittyvä enimmäismäärä 1. Komissio vahvistaa täytäntöönpanosäädöksillä perustukijärjestelmään liittyvän vuotuisen kansallisen enimmäismäärän vähentämällä liitteessä II vahvistetusta vuotuisesta kansallisesta enimmäismäärästä 33, 35, 37 ja 39 artiklan mukaisesti vahvistetut vuotuiset määrät. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 2. Kaikkien myönnettyjen tukioikeuksien ja kansallisen varannon yhteisarvon on jokaisen jäsenvaltion osalta oltava jokaisena vuonna yhtä suuri kuin vastaava komission 1 kohdan mukaisesti vahvistama kansallinen enimmäismäärä. 3. Jos komission 1 kohdan mukaisesti vahvistamaa enimmäismäärää muutetaan edellisvuodesta, jäsenvaltion on vähennettävä tai korotettava lineaarisesti kaikkien tukioikeuksien arvoa 2 kohdan noudattamiseksi varmistamiseksi. 20 artikla Kansallisen enimmäismäärän jakaminen alueellisesti 1. Jäsenvaltiot voivat ennen 1 päivää elokuuta 2013 päättää soveltaa perustukijärjestelmää alueellisella tasolla. Tällöin jäsenvaltion on määriteltävä alueet puolueettomin ja syrjimättömin perustein, jollaisia ovat esimerkiksi niiden agronomiset ja taloudelliset ominaisuudet, alueellinen maatalouden potentiaali sekä toimielin- tai hallintorakenne. 2. Jäsenvaltion on jaettava 19 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kansallinen enimmäismäärä alueiden kesken puolueettomin ja syrjimättömin perustein. 3. Jäsenvaltio voi päättää, että alueellisia enimmäismääriä muutetaan joka vuosi asteittain etukäteen vahvistetun mukaisesti noudattaen maatalouden potentiaalin tai ympäristöperusteiden kaltaisia puolueettomia ja syrjimättömiä perusteita. 4. Jäsenvaltion on vähennettävä tai korotettava tukioikeuksien arvoa lineaarisesti jokaisella alueellaan siinä määrin kuin on tarpeen sovellettavien 2 tai 3 kohdan mukaisesti vahvistettujen alueellisten enimmäismäärien noudattamiseksi. 5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 1 kohdassa tarkoitetusta päätöksestä sekä 2 ja 3 kohdan soveltamiseksi toteutetuista toimenpiteistä viimeistään 1 päivänä elokuuta 2013. 21 artikla Tukioikeuksien ensimmäinen myöntäminen 1. Jollei 2 kohdasta muuta johdu, viljelijälle myönnetään tukioikeuksia, jos hän hakee niitä perustukijärjestelmässä viimeistään 15 päivänä toukokuuta 2014 ylivoimaisia esteitä ja poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta. 2. Jos 9 artiklan edellytykset täyttävä viljelijä on vuonna 2011 aktivoinut tilatukijärjestelmässä vähintään yhden tukioikeuden tai hakenut tukea yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä – molemmissa tapauksissa asetuksen (EY) N:o 73/2009 mukaisesti – hän saa tukioikeuksia perustukijärjestelmän ensimmäisenä soveltamisvuonna edellyttäen, että hän on oikeutettu suoriin tukiin 9 artiklan mukaisesti. Poiketen siitä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, viljelijä saa tukioikeuksia perustukijärjestelmän ensimmäisenä soveltamisvuonna, jos hän on oikeutettu suoriin tukiin 9 artiklan mukaisesti ja jos vuonna 2011 a) hän ei aktivoinut perustukijärjestelmässä yhtään tukioikeutta mutta tuotti yksinomaan hedelmiä tai vihanneksia ja/tai kasvatti yksinomaan viiniköynnöksiä; b) hän ei hakenut tukea yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä ja hänellä oli vain sellaista maatalousmaata, joka ei ollut 30 päivänä kesäkuuta 2003 asetuksen (EY) N:o 73/2009 124 artiklan 1 kohdassa säädetyn mukaisesti hyvässä viljelykunnossa. Ylivoimaisia esteitä tai poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta myönnettyjen tukioikeuksien määrä viljelijää kohti on yhtä suuri kuin 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tukikelpoisten hehtaarien lukumäärä, jonka viljelijä ilmoittaa 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti vuodelle 2014. 3. Jos 2 kohdan mukaisen luonnollisen tai oikeushenkilön tila myydään tai vuokrataan kokonaan tai osittain, tämä voi ennen 15 päivää toukokuuta 2014 päivätyllä sopimuksella siirtää 1 kohdassa tarkoitetun tukioikeuksien saantioikeutensa yhdelle viljelijälle, edellyttäen että kyseinen viljelijä täyttää 9 artiklassa säädetyt edellytykset. 4. Komissio antaa täytäntöönpanosäädöksillä säännöt, jotka koskevat tukioikeuksien myöntämisvuonna jätettyjä tukioikeuksien myöntämistä koskevia hakemuksia silloin kun kyseisiä tukioikeuksia ei voida vielä vahvistaa lopullisesti ja jos erityisolosuhteilla on vaikutusta myöntämiseen. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 22 artikla Tukioikeuksien arvo ja arvon yhdenmukaistaminen 1. Tukioikeuksien yksikköarvo lasketaan kunkin asianomaisen vuoden osalta jakamalla 19 tai 20 artiklan mukaisesti vahvistettu kansallinen tai alueellinen enimmäismäärä 23 artiklan 1 kohdassa säädetyn lineaarisen vähennyksen soveltamisen jälkeen niiden tukioikeuksien lukumäärällä, jotka on myönnetty kansallisella tai alueellisella tasolla 21 artiklan 2 kohdan mukaisesti vuodelle 2014. 2. Asetuksessa (EY) N:o 73/2009 säädettyä tilatukijärjestelmää soveltaneet jäsenvaltiot voivat rajoittaa 1 kohdassa säädettyjen tukioikeuksien yksikköarvon laskennan määrään, joka vastaa vähintään 40:tä prosenttia 19 tai 20 artiklan mukaisesti vahvistetusta kansallisesta tai alueellisesta enimmäismäärästä 23 artiklan 1 kohdassa säädetyn lineaarisen vähennyksen soveltamisen jälkeen. 3. Edellä olevassa 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta käyttävän jäsenvaltion on käytettävä kyseisen kohdan soveltamisen jälkeen jäljelle jäänyt enimmäismäärän osuus tukioikeuksien arvon korottamiseksi silloin kun 2 kohdan mukaisesti laskettu viljelijän tukioikeuksien kokonaisarvo perustukijärjestelmässä on alhaisempi kuin niiden tukioikeuksien, erityistukioikeudet mukaan luettuina, kokonaisarvo, jotka hänellä oli 31 päivänä joulukuuta 2013 asetuksen (EY) N:o 73/2009 mukaisessa tilatukijärjestelmässä. Tätä varten asianomaisen viljelijän jokaisen tukioikeuden kansallista tai alueellista yksikköarvoa on korotettava tietyllä osuudella 2 kohdan mukaisesti laskettujen perustukijärjestelmään liittyvien tukioikeuksien kokonaisarvon ja niiden tukioikeuksien, erityistukioikeudet mukaan luettuina, kokonaisarvon, jotka viljelijällä oli 31 päivänä joulukuuta 2013 asetuksen (EY) N:o 73/2009 mukaisessa tilatukijärjestelmässä, välisestä erotuksesta. Jäsenvaltio voi korotuksen laskemiseksi ottaa huomioon myös asetuksen (EY) N:o 73/2009 52 artiklan, 53 artiklan 1 kohdan ja 68 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti kalenterivuonna 2013 myönnetyn tuen, jos se on päättänyt olla soveltamatta asianomaisiin aloihin tämän asetuksen IV osaston mukaista vapaaehtoista tuotantosidonnaista tukea. Ensimmäisen alakohdan soveltamiseksi viljelijällä katsotaan olevan tukioikeuksia 31 päivänä joulukuuta 2013, jos tukioikeudet on myönnetty tai lopullisesti siirretty hänelle viimeistään kyseisenä päivämääränä. 4. Edellä olevan 3 kohdan soveltamiseksi jäsenvaltio voi puolueettomin perustein säätää, että silloin kun maatalousalojen vuokrasopimus myydään tai luovutetaan tai sen voimassaolo päättyy kokonaan tai osittain asetuksen (EY) N:o 73/2009 35 artiklan mukaisesti vahvistetun päivämäärän jälkeen ja ennen tämän asetuksen 26 artiklan mukaisesti vahvistettua päivämäärää, tukioikeuksien, jotka olisi myönnetty asianomaiselle viljelijälle, arvonkorotus palautetaan kokonaan tai osittain kansalliseen varantoon, jos arvonkorotus johtaisi kyseiselle viljelijälle kertyvään satunnaiseen voittoon. Puolueettomat perusteet on vahvistettava siten, että varmistetaan viljelijöiden tasapuolinen kohtelu ja ehkäistään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen, ja niihin on kuuluttava ainakin seuraavat: a) vuokrasopimuksen vähimmäiskesto; b) se osuus saadusta tuesta, joka palautetaan kansalliseen varantoon. 5. Kaikkien tukioikeuksien yksikköarvon on viimeistään hakuvuonna 2019 oltava sama koko jäsenvaltiossa tai, jos sovelletaan 20 artiklaa, alueella. 6. Jäsenvaltioiden on 2 ja 3 kohtaa soveltaessaan ryhdyttävä unionin oikeuden yleisperiaatteita noudattaen yhdenmukaistamaan tukioikeuksien arvoa kansallisella tai alueellisella tasolla. Jäsenvaltioiden on tätä varten vahvistettava toteutettavat toimenpiteet viimeistään 1 päivänä elokuuta 2013. Kyseisiin toimenpiteisiin on kuuluttava tukioikeuksien asteittainen muuttaminen vuosittain puolueettomin ja syrjimättömin perustein. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä on ilmoitettava komissiolle viimeistään mainitussa alakohdassa tarkoitettuna päivämääränä. 2 jaksoKansallinen varanto 23 ARTIKLA Kansallisen varannon perustaminen ja käyttö 1. Jokaisen jäsenvaltion on perustettava kansallinen varanto. Jäsenvaltion on kansallisen varannon perustamiseksi tehtävä perustukijärjestelmän ensimmäisenä soveltamisvuonna perustukijärjestelmän enimmäismäärälle lineaarinen prosentuaalinen vähennys kansallisella tasolla. Vähennys voi olla enintään 3 prosenttia, jollei suurempi vähennys ole tarpeen 4 kohdassa vuoden 2014 osalta säädettyjen tukioikeuksia koskevien tarpeiden vuoksi. 2. Jäsenvaltio voi hallinnoida kansallista varantoa alueellisella tasolla. 3. Jäsenvaltion on myönnettävä tukioikeudet kansallisesta varannosta puolueettomin perustein ja tavalla, jolla varmistetaan viljelijöiden tasapuolinen kohtelu ja vältetään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen. 4. Jäsenvaltion on käytettävä kansallista varantoa myöntääkseen tukioikeuksia ensisijaisesti maataloustoimintansa aloittaville nuorille viljelijöille. Ensimmäisen alakohdan soveltamiseksi ’maataloustoimintansa aloittavalla nuorella viljelijällä’ tarkoitetaan 36 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttävää viljelijää, joka ei ole harjoittanut minkäänlaista maataloustoimintaa omissa nimissään ja omaan lukuunsa ja jonka määräysvallassa ei ole ollut maataloustoimintaa harjoittavaa oikeushenkilöä uuden maataloustoiminnan aloittamista edeltäneiden viiden vuoden aikana. Jos kyseessä on oikeushenkilö, luonnolliset henkilöt, joiden määräysvallassa oikeushenkilö on, eivät ole saaneet harjoittaa minkäänlaista maataloustoimintaa omissa nimissään ja omaan lukuunsa eikä niiden määräysvallassa ole saanut olla maataloustuotantoa harjoittavaa oikeushenkilöä kyseessä olevan oikeushenkilön maataloustoiminnan aloittamista edeltäneiden viiden vuoden aikana. 5. Jäsenvaltio voi käyttää kansallista varantoa a) myöntääkseen tukioikeuksia sellaisten alueiden viljelijöille, joihin sovelletaan johonkin julkiseen interventioon liittyviä rakenneuudistus- ja/tai kehittämisohjelmia, tarkoituksenaan varmistaa, että maata ei jätetä viljelemättä, ja/tai korvata viljelijöille kyseisillä alueilla aiheutuvat erityiset haitat; b) korottaakseen lineaarisesti perustukijärjestelmään liittyvien tukioikeuksien arvoa kansallisella tai alueellisella tasolla, jos kansallinen varanto ylittää jonakin vuonna 3 prosenttia, edellyttäen että käytettävissä on riittävästi määriä 4 kohdan, tämän kohdan a alakohdan ja 7 kohdan mukaisesti tehtäviin myöntämisiin. 6. Jäsenvaltion on 4 kohtaa ja 5 kohdan a alakohtaa soveltaessaan vahvistettava viljelijöille myönnettyjen tukioikeuksien arvo tukioikeuksien myöntämisvuoden kansallisen tai alueellisen keskiarvon perusteella. 7. Jos viljelijä saa tuomioistuimen lopullisen päätöksen tai jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen lopullisen hallinnollisen määräyksen nojalla oikeuden tukioikeuksiin tai olemassa olevien tukioikeuksien arvon korotukseen, viljelijän on saatava kyseisessä päätöksessä tai määräyksessä vahvistettu tukioikeuksien määrä ja arvo jäsenvaltion vahvistamana päivämääränä. Kyseinen päivämäärä ei voi kuitenkaan olla myöhäisempi kuin päätöksen tai määräyksen antopäivää seuraava perustukijärjestelmässä jätettävän hakemuksen viimeinen jättöpäivä, ottaen huomioon 25 ja 26 artiklan soveltaminen. 24 artikla Kansallisen varannon täydentäminen 1. Kansallista varantoa täydennetään määrillä, jotka johtuvat a) tukioikeuksista, jotka eivät oikeuta tukiin kahtena perättäisenä vuotena seuraavien soveltamisen vuoksi: i) 9 artikla; ii) 10 artiklan 1 kohta; b) tukioikeuksista, joita ei ole aktivoitu 25 artiklan mukaisesti kahteen vuoteen, paitsi jos kyseessä on ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet; c) viljelijöiden vapaaehtoisesti palauttamista tukioikeuksista; d) 22 artiklan 4 kohdan soveltamisesta. 2. Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädöksillä tarvittavat toimenpiteet, jotka koskevat aktivoimattomien tukioikeuksien palauttamista kansalliseen varantoon. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 3 jaksoPerustukijärjestelmän täytäntöönpano 25 artikla Tukioikeuksien aktivoiminen 1. Viljelijälle myönnetään perustukijärjestelmässä tukea, kun tukikelpoisiin hehtaareihin liittyvät tukioikeudet on aktivoitu 26 artiklan 1 kohdan mukaisella ilmoituksella tukioikeudet myöntäneessä jäsenvaltiossa. Aktivoidut tukioikeudet antavat oikeuden niissä vahvistettuihin vuotuisiin tukimääriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rahoituskurin, asteittaisen vähennyksen, tukikattojen, 7 artiklan, 37 artiklan 2 kohdan ja 51 artiklan 1 kohdan mukaisten lineaaristen vähennysten ja asetuksen (EU) N:o [HZR] mukaisesti määrättyjen vähennysten ja poissulkemisten soveltamista. 2. Tässä osastossa ’tukikelpoisella hehtaarilla’ tarkoitetaan a) tilan maatalousmaata, jota käytetään maataloustoimintaan tai, silloin kun maata käytetään myös muuhun kuin maataloustoimintaan, sitä käytetään valtaosin maataloustoimintaan; tai b) mitä tahansa alaa, joka antoi vuonna 2008 oikeuden tukiin asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osastossa säädetyssä tilatukijärjestelmässä tai IV A osastossa säädetyssä yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä ja joka i) ei enää ole a alakohdassa tarkoitetun ’tukikelpoisen hehtaarin’ määritelmän mukainen direktiivin 92/43/ETY, yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 päivänä lokakuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY[27] ja direktiivin 2009/147/EY täytäntöönpanon vuoksi; tai ii) on metsitetty yksittäisen viljelijän sitoumuksen ajaksi asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1698/2005 43 artiklan tai asetuksen (EU) N:o […] [RDR] 23 artiklan mukaisesti taikka sellaisen kansallisen järjestelmän nojalla, jonka ehdot ovat asetuksen (EY) N:o 1698/2005 43 artiklan 1, 2 ja 3 kohdan sekä asetuksen (EU) N:o [RDR] 23 artiklan mukaiset; tai iii) on kesannoitu yksittäisen viljelijän sitoumuksen ajaksi asetuksen (EY) N:o 1257/1999 22, 23 ja 24 artiklan mukaisesti tai asetuksen (EY) N:o 1698/2005 39 artiklan ja asetuksen (EU) N:o [RDR] 29 artiklan mukaisesti. Silloin kun tilan maatalousmaata käytetään myös muuhun kuin maataloustoimintaan, sitä katsotaan ensimmäisen alakohdan a alakohdan soveltamiseksi käytettävän valtaosin maataloustoimintaan, jos maataloustoimintaa voidaan harjoittaa ilman että muun kuin maataloustoiminnan voimakkuus, luonne, kesto ja ajankohta haittaa sitä merkittävästi. Jäsenvaltioiden on vahvistettava perusteet tämän alakohdan täytäntöönpanemiseksi alueellaan. Ollakseen tukikelpoisia alojen on oltava tukikelpoisen hehtaarin määritelmän mukaisia koko kalenterivuoden ajan, jollei kyseessä ole ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet. 3. Hampun tuotantoon käytetyt alat ovat tukikelpoisia vain, jos käytettyjen lajikkeiden tetrahydrokannabinolipitoisuus on enintään 0,2 prosenttia. 26 artikla Tukikelpoisten hehtaarien ilmoittaminen 1. Viljelijän on 25 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi ilmoitettava viljelylohkot, jotka vastaavat johonkin tukioikeuteen liittyvää tukikelpoista hehtaaria. Jollei kyseessä ole ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet, kyseisten lohkojen on oltava viljelijän käytössä jäsenvaltion vahvistamana päivänä, joka ei saa olla myöhempi kuin kyseisessä jäsenvaltiossa vahvistettu määräpäivä asetuksen (EU) N:o [HZR] 73 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tukihakemuksen muuttamiselle. 2. Jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa sallia, että viljelijä muuttaa ilmoitustaan, sillä edellytyksellä että viljelijä säilyttää vähintään tukioikeuksiinsa liittyvän määrän hehtaareita ja noudattaa edellytyksiä, jotka koskevat perustuen myöntämistä asianomaiselle alalle. 27 artikla Tukioikeuksien siirtäminen 1. Tukioikeuksia voidaan siirtää ainoastaan samaan jäsenvaltioon sijoittuneelle toiselle viljelijälle, paitsi kun on kyse perintönä tai ennakkoperintönä siirrettävistä oikeuksista. Kuitenkin myös perinnön tai ennakkoperinnön tapauksessa tukioikeuksia voidaan käyttää ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa ne vahvistettiin. 2. Tukioikeuksia voidaan siirtää ainoastaan samalla alueella tai jäsenvaltion sellaisten alueiden välillä, joilla 22 artiklan 1 kohdan tai 22 artiklan 2 kohdan soveltamisesta johtuva tukioikeuden hehtaarikohtainen arvo on sama. 3. Komissio vahvistaa täytäntöönpanosäädöksillä tarvittavat vaatimukset, jotka liittyvät tukioikeuksien siirrosta ilmoittamiseen kansallisille viranomaisille, sekä tällaisen ilmoituksen määräajat. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 28 artikla Siirretty säädösvalta Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 55 artiklan mukaisesti a) säännöt, jotka koskevat viljelijöiden tukikelpoisuutta ja pääsyä perustukijärjestelmään, kun kyse on perinnöstä tai ennakkoperinnöstä, vuokrasopimuksen perinnöstä, oikeudellisen aseman tai nimityksen muutoksesta ja tilan sulautumisesta tai jakamisesta; b) säännöt, jotka koskevat tukioikeuksien arvon ja lukumäärän laskentaa tai tukioikeuksien arvon korottamista tai vähentämistä tämän osaston säännösten mukaisten tukioikeuksien myöntämisen yhteydessä, mukaan luettuina säännöt, jotka koskevat i) mahdollisuutta vahvistaa viljelijän hakemuksen perusteella myönnetyille tukioikeuksille alustava arvo ja lukumäärä tai korottaa alustavasti niiden arvoa; ii) tukioikeuksien alustavan ja lopullisen arvon sekä lukumäärän vahvistamista koskevia edellytyksiä; iii) tapauksia, joissa myynti tai vuokrasopimus saattavat vaikuttaa tukioikeuksien myöntämiseen; c) säännöt, jotka koskevat kansallisesta varannosta saatujen tukioikeuksien arvon ja lukumäärän vahvistamista; d) säännöt, jotka koskevat tukioikeuksien yksikköarvon muuttamista, kun kyseessä on tukioikeuksien murto-osa; e) perusteet, joita jäsenvaltioiden on sovellettava myöntäessään tukioikeuksia viljelijälle, joka ei aktivoinut tukioikeuksia vuonna 2011 tai ei hakenut vuonna 2011 tukea yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä, kuten 21 artiklan 2 kohdassa säädetään, ja myöntäessään tukioikeuksia silloin kun sovelletaan 21 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua sopimuslauseketta; f) perusteet tukioikeuksien myöntämiselle 23 artiklan 4 ja 5 kohdan mukaisesti; g) säännöt, jotka koskevat tukioikeuksien ilmoittamista ja aktivoimista; h) säännöt, joilla asetetaan tukien myöntämisen edellytykseksi tiettyjen hamppulajikkeiden varmennettujen siementen käyttö sekä vahvistetaan menetelmä hamppulajikkeiden määrittämiseksi ja 25 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun tetrahydrokannabinolipitoisuuden tarkastamiseksi. 2 LUKUTuki ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisille maatalouskäytännöille 29 artikla Yleiset säännöt 1. Viljelijän, jolla on oikeus tukeen 1 luvussa tarkoitetussa perustukijärjestelmässä, on noudatettava 25 artiklan 2 kohdassa määritellyillä tukikelpoisilla hehtaareillaan seuraavia ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä: a) Viljelijän on viljeltävä peltoalallaan vähintään kolmea eri kasvia, jos hänellä on yli 3 hehtaaria peltoalaa, eikä sitä käytetä kokonaisuudessaan nurmituotantoon (kylvetty tai luontainen), eikä se ole merkittävän osan vuodesta kokonaan kesannolla tai kokonaan sellais