Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Työllisyyspolitiikka ja ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen rooli talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa"



Virallinen lehti nro C 040 , 15/02/1999 s. 0037 - 0042



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Työllisyyspolitiikka ja ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen rooli talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa" (1999/C 40/12) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 29. tammikuuta 1998 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Työllisyyspolitiikka ja ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen rooli talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa". Asian valmistelusta vastannut "Talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 20. lokakuuta 1998. Esittelijä oli Thierry Dock. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 2. 3. joulukuuta 1998 pitämässään 359. täysistunnossa (joulukuun 2. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 94 puolesta, 3 vastaan, 2:n pidättyessä äänestämästä. 1. Talous- ja rahaliiton luoma uusi tilanne 1.1. Yhteisen rahan seurauksena Euroopan kehityksessä alkaa uusi tärkeä vaihe, jossa monien toimijoiden käyttäytymismallit saattavat muuttua. Näiden toimijoiden joukossa ovat myös ammatillis-yhteiskunnalliset järjestöt. Toimintatapojen muuttuminen on joissain tilanteissa erittäin tärkeää. Se on myös Euroopan maiden yhteisen rahaliiton onnistumisen edellytys. 1.2. Kansallisten valuuttojen poistuessa käytöstä jäsenvaltiot menettävät valuuttakurssin muuttamiseen perustuvan ohjauskeinonsa, mikä on suuri muutos aikaisempaan tilanteeseen nähden. 1.3. Talous- ja rahaliiton kolmas vaihe merkitsee myös uusien toimijoiden syntymistä tai niiden aseman vakiintumista. 1.3.1. Euroopan keskuspankki 1.3.1.1. Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ:n) päämäärä on määritelty Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 105 artiklassa: "EKPJ:n ensisijaisena tavoitteena on pitää yllä hintatason vakautta. EKPJ tukee yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä osallistuakseen 2 artiklassa määriteltyjen yhteisön tavoitteiden saavuttamiseen ( )". 1.3.1.2. Perustamissopimuksen 2 artiklassa todetaan mm., että unioni asettaa tavoitteekseen "edistää taloudellista ja sosiaalista edistystä sekä työllisyyden korkeaa tasoa ja saavuttaa tasapainoinen ja kestävä kehitys etenkin luomalla alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja, lujittamalla taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä perustamalla talous- ja rahaliiton, johon tämän sopimuksen määräysten mukaisesti lopulta sisältyy yhtenäisvaluutta". 1.3.2. Talouspolitiikan yhteensovittaminen neuvostossa 1.3.2.1. Perustamissopimuksessa luodaan yhteiselle rahalle tietty kehys ja oikeusperusta. Siinä on myös määräyksiä jäsenvaltioiden talouksien yhdentymisestä. 1.3.2.2. Perustamissopimuksen 99 artiklassa (entisessä 103 artiklassa) määrätään nimenomaan, että "jäsenvaltiot pitävät talouspolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana ja sovittavat talouspolitiikkansa yhteen neuvostossa ( )". Neuvosto siis: laatii jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajat suuntaviivat; valvoo yhteisön ja jokaisen jäsenvaltion talouskehitystä; antaa suosituksia jäsenvaltioille, jotka eivät noudata laajoja suuntaviivoja. 1.3.2.3. Talouspolitiikan yhteensovittaminen on keskeinen ratas koneistossa, jolla pyritään saavuttamaan rahaliiton tavoitteet. Jos jäsenvaltiot eivät onnistu sovittamaan yhteen talouspolitiikkojaan riittävän hyvin, yhteiseen rahaan liittyvät toiveet ovat vaarassa kariutua. Luxemburgissa joulukuussa 1997 kokoontunut Eurooppa-neuvosto määritteli yksityiskohtaisesti menettelyt, joita noudatetaan talouspolitiikan yhteensovittamisessa. 1.3.2.4. Talouspolitiikkojen yhteensovittamisesta Emun kolmannessa vaiheessa annetun Eurooppa-neuvoston päätöslauselman mukaan talouspolitiikka ja palkkojen määritteleminen kuuluvat edelleen jäsenvaltioiden toimivaltaan. Päätöslauselmassa kuitenkin todetaan, että yhteensovittamisen ja valvonnan tehostaminen on välttämätöntä, koska jäsenvaltion talouskehityksellä on laajakantoisia vaikutuksia. 1.3.3. Ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen avainasema palkkapolitiikassa 1.3.3.1. Emun kolmannessa vaiheessa talous- ja rahapolitiikkaa on tarpeen ohjata entistä enemmän yhteisön tasolla. Rahaliiton onnistumiseen vaikuttaa keskeisellä tavalla myös työllisyys- ja työmarkkinapolitiikan sekä palkkapolitiikan asianmukainen hyödyntäminen. 1.3.3.2. Ammatillis-yhteiskunnallisilla järjestöillä ja erityisesti työmarkkinaosapuolilla on perinteisesti keskeinen rooli näillä aloilla. Rahaliitossa niiden vastuualue voi laajeta entisestään. 1.4. Keskuspankit, neuvosto ja ammatillis-yhteiskunnalliset järjestöt tulevat olemaan Emun rakenteen peruspilareita, joilla on omat raha-, talous- tai työllisyyspoliittiset tehtävänsä. 1.4.1. On selvää, että talous- ja rahaliiton tavoitteiden saavuttaminen edellyttää näiltä toimijoilta yhdenmukaista toimintaa. Tarvitaan riittävää yhteensovittamista ja erityisesti tiedonkulun sujuvuutta. 2. Euroopan keskuspankki rahaliiton kolmannessa vaiheessa 2.1. Maastrichtin sopimuksessa todetaan hyvin selkeästi, että Euroopan keskuspankki (EKP) hoitaa tehtäviään riippumattomana. 2.2. Komitea ei pyri kyseenalaistamaan keskuspankin riippumattomuutta vaan paremminkin selvittämään, mikä on paras keino saada aikaan Euroopan keskuspankin ja talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden välille mahdollisimman tehokasta ja demokraattista vuoropuhelua. Euroopan keskuspankin on luotava ja vakiinnutettava asemansa sekä ylläpidettävä uskottavuuttaan. Sen on erityisesti saatava suuri yleisö Euroopassa hyväksymään toimintatapansa. Juuri vuoropuhelun ja avoimuuden ansiosta useiden valtioiden keskuspankkien tavoitteet on aiemminkin tunnustettu perustelluiksi ja samalla talouden kannalta tehokkaiksi keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. 2.2.1. Useissa jäsenvaltioissa työllisyystilanne on kuitenkin heikko ja kansalaiset suhtautuvat epäluuloisesti Euroopan rakentamiseen, mikä tekee tehtävästä erityisen vaikean. 2.3. On myös korostettava, että rahaliitto alkaa toimia ennen kuin todellinen taloudellinen ja poliittinen unioni on syntynyt ja että Euroopan keskuspankkia tullaan arvostelemaan erityisen herkästi. Tilanne on ainutlaatuinen eikä seurauksia pidä aliarvioida. Neuvoston ja Euroopan parlamentin kanssa käytävä vuoropuhelu on nyt olennaisen tärkeää. 2.3.1. Juuri tämän vuoksi talous- ja sosiaalikomitea suhtautuu myönteisesti Euro 11 -neuvoston perustamiseen, sillä se mahdollistaa hedelmällisen vuoropuhelun Euroopan keskuspankin ja poliittisten päätöksentekijöiden välillä. 2.3.2. Perustamissopimuksessa määrätään myös kuulemistilaisuuksista Euroopan parlamentissa. Sopimuksen 113 artiklassa (entisessä 109 b artiklassa) määrätään, että EKP esittää vuosittain kertomuksen EKPJ:n toiminnasta neuvostolle ja parlamentille ja että "EKP:n puheenjohtajaa ja muita EKP:n johtokunnan jäseniä voidaan Euroopan parlamentin pyynnöstä tai heidän omasta aloitteestaan kuulla Euroopan parlamentin toimivaltaisissa valiokunnissa". 2.3.2.1. Koska parlamentti on perusluonteeltaan demokraattinen instituutio, talous- ja sosiaalikomitea toivoo, että artiklaa noudatetaan täysin. 2.4. Koska talous- ja sosiaalikomitea on talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien edustaja, EKP:n ensisijaiset poliittiset suuntaviivat on komitean mielestä välttämättä toimitettava myös sen tarkasteltaviksi. 2.4.1. Komitea on erityisasemassa juuri sen vuoksi, että se kokoaa yhteen talous- ja yhteiskuntaelämän eri eturyhmät. Säännöllinen tiedonvaihto Euroopan keskuspankin sekä talous- ja sosiaalikomitean edustamien järjestöjen välillä on välttämätöntä. 2.4.1.1. Ensimmäinen Euroopan rahapoliittisen instituutin ja TSK:n talous-, raha- ja valuutta-asiain jaoston välinen kokous pidettiin Frankfurtissa marraskuussa 1997. Kokous osoittautui hyödylliseksi, ja uusi kokous kannattaa järjestää tulevaisuudessa. 2.4.2. Yhteydet talous- ja sosiaalikomiteaan ovat Euroopan keskuspankille hyödyllisiä, sillä niiden avulla se voi käydä keskustelua sekä kiinnittää huomiota ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen huolenaiheisiin. 2.4.3. Eräissä jäsenvaltioissa tällaista vuoropuhelua käydään eri muodoissaan jo nyt. Kun rahaliitto todella toteutuu, myös Euroopan laajuinen vuoropuhelu on tarpeen. 2.4.4. Talous- ja rahaliitossa TSK:n on hyödyllistä antaa vuosittain lausunto raha- ja valuuttapolitiikasta, jota on noudatettu euroalueen muodostamassa "Eurolandissa". Lausunnon avulla voidaan tiedottaa Euroopan eri instituutioille, miten TSK on arvioinut raha- ja valuuttapolitiikkaa. Samalla lausunto on erinomainen keino valaista asiaa ja saada aikaan keskustelua komitean edustamien eri järjestöjen keskuudessa. 2.5. Talous- ja sosiaalikomitean ja Euroopan keskuspankin välisten yhteyksien lisäksi on varmasti hyödyllistä järjestää tapaamisia EKP:n ja työmarkkinaosapuolten edustajien kesken. 2.5.1. Työmarkkinaosapuolilla on perinteisesti etuoikeus osallistua palkkaneuvotteluihin. Komitea ei halua kyseenalaistaa Euroopan keskuspankin riippumattomuutta todetessaan, että EKP:n ja työmarkkinaosapuolten väliset tapaamiset antavat mahdollisuuden sovittaa riittävällä tavalla yhteen rahapolitiikkaa ja työmarkkinaosapuolten neuvottelemaa palkkakehitystä. 2.5.2. On huolehdittava siitä, että EKP:n ja työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu on yhtä tasokasta kuin useissa jäsenvaltioissa. Muussa tapauksessa saattaa syntyä vakavia väärinkäsityksiä, joiden seurauksena tehdyt päätökset eivät olekaan parhaita mahdollisia. Tämä taas johtaa talouskasvun heikkenemiseen ja työttömyyteen. 2.5.3. Vuoropuhelua ei ole helppo saada aikaan erityisesti siksi, että neuvottelumenettelyt ovat erilaisia eri maissa. Nämä erot on otettava huomioon ja toimittava luovasti, jotta Euroopan keskuspankin ja työmarkkinaosapuolten välille voidaan luoda mahdollisimman hedelmällistä vuorovaikutusta. 2.6. Voidaan siis todeta, että Euroopan keskuspankin on suoriuduttava erittäin hankalasta tehtävästä Emun kolmannessa vaiheessa. Maastrichtin sopimuksen mukaan keskuspankilla onkin tehtäviä hoitaessaan täysin riippumaton asema. 2.6.1. Komitea arvioi, että suoriutuakseen tehtävästään mahdollisimman hyvin Euroopan keskuspankin kannattaa käydä rakentavaa vuoropuhelua sekä poliittisten päätöksentekijöiden että ruohonjuuritason toimijoiden kanssa. 3. Palkkaneuvottelut talous- ja rahaliitossa 3.1. Työmarkkinoille on ominaista, että työehdoista neuvotellaan pääasiassa kollektiivisesti. Neuvotteluja voidaan käydä useilla eri tasoilla: ammattikohtaisesti, toimialakohtaisesti tai yritysten tasolla. Usein käytössä on samanaikaisesti useita neuvottelutasoja. 3.2. Työmarkkinaneuvottelujen eri muotojen ja talouselämässä saavutettujen tulosten välisistä yhteyksistä on tehty useita tieteellisiä tutkimuksia (). 3.2.1. Tutkimusten lopputulokset eivät ole yhtenäisiä, ja johtopäätökset voidaan jakaa kahteen ryhmään. 3.2.1.1. Joissain tutkimuksissa tähdennetään, että työllisyyden kannalta parhaita tuloksia saadaan selkeästi keskitettyjen tai selkeästi hajautettujen neuvottelujen seurauksena. Hajautetussa mallissa neuvottelujen painopiste kohdistuu yritystasoon, ja toimijoiden välinen kilpailutilanne korostuu. Markkinavoimat toimivat vapaasti, ja palkka- ja työllisyystaso määräytyvät kilpailun perusteella. Keskitetyssä mallissa ammatillis-yhteiskunnalliset järjestöt tiedostavat paremmin omien vaatimustensa kansantaloudelliset vaikutukset. Neuvotteluissa otetaan huomioon päätösten vaikutukset ja punnitaan tilannetta palkkojen, työllisyyden ja kilpailukyvyn ylläpitämisen kannalta. 3.2.1.2. Toisissa tutkimuksissa ei korosteta niinkään sitä, kuinka keskitettyä neuvotteleminen on. Sen sijaan keskitytään siihen, kuinka paljon eri neuvottelutasoja koordinoidaan keskenään. Samalla tavoin kuin keskitetyssä järjestelmässä tehokas koordinointi antaa tässäkin tilanteessa ammatillis-yhteiskunnallisille järjestöille mahdollisuuden ottaa huomioon ajamiensa päätösten kansantaloudelliset vaikutukset. Neuvottelun osapuolet tiedostavat ja pyrkivät paremmin estämään kustannusten ja inflaatiotason äkillisen nousun. 3.2.1.2.1. Inflaatiopaineet voivat ruokkia palkkakustannusten liiallista kasvua suhteessa tuottavuuden kasvuun. Tuotantokustannukset kasvavat, mikä on omiaan nostamaan hintatasoa. Hintatason nousun seurauksena palkankorotuspaineet kasvavat, mikä taas uhkaa ruokkia inflaatiokierrettä. Inflaatiopaineiden välttämiseksi työehtosopimusneuvotteluissa on otettava huomioon, ettei reaalipalkkoja pidä nostaa enempää kuin tuottavuus on kasvanut. 3.2.1.2.2. Työehtosopimusneuvottelujen eri tasojen väliseen riittävään koordinointiin perustuva järjestelmä on erityisen houkutteleva korkeasuhdanteen aikana, koska tällöin inflaatiopaineiden hallinta on helpompaa. 3.2.1.2.3. Työmarkkinaosapuolten on vaikeaa päästä vastaaviin tuloksiin silloin kun koordinointi on riittämätöntä. Palkkavaatimuksia esitetään hajautetusti eikä niissä oteta huomioon yritystasolla tehtyjen päätösten kansantaloudellisia vaikutuksia. 3.2.1.2.4. Erityisesti korkeasuhdanteen aikana vaarana saattaa olla, että ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen toiminta ei riitä estämään inflaatiopaineiden syntymistä. Tässä tapauksessa rahapoliittiset päättäjät joutuvat toimimaan, esimerkiksi puuttumaan korkotasoon. Näiden tekijöiden yhteisvaikutus saattaa heikentää suotuisaa suhdannekehitystä sekä vähentää talouskasvua ja uusien työpaikkojen syntymistä. 3.3. Palkkakustannukset eivät tietenkään ole ainoa työllisyyden kehitystä muokkaava tekijä. Muita yhtä tärkeitä muuttujia ovat esimerkiksi työvoiman koulutus, innovaatiot sekä tavaroiden ja palvelujen kysynnän voimakkuus. On myös totta, että kustannusten ja erityisesti palkkakustannusten epäyhtenäinen kehitys voi luoda tietyssä maassa kilpailukykyongelmia, jotka saattavat johtaa työpaikkojen menettämiseen. Rahaliittoon osallistuvan jäsenvaltion ei ole enää mahdollista laskea rahan arvoa kilpailukykyongelmiensa ratkaisemiseksi. 3.3.1. Palkkakustannusten kehityksen hallinta saa siten talous- ja rahaliitossa uuden ulottuvuuden. 3.3.2. Ammatillis-yhteiskunnalliset järjestöt ovat keskeisessä asemassa palkkakehityksestä neuvoteltaessa. Neuvottelutapoja on useita, sillä joissakin maissa suuntauksena saattaa olla työmarkkinaneuvottelujen entistä suurempi keskittäminen kun taas toisissa neuvotteluja pyritään hajauttamaan. Kaikilla neuvottelutavoilla on omat hyvät ja huonot puolensa. 3.3.2.1. Talous- ja rahaliiton kannalta tärkeää on kuitenkin riittävä koordinointi työmarkkina- ja erityisesti palkkaneuvottelujen eri tasoilla ja vaiheissa, oli valittu menetelmä mikä tahansa. On pyrittävä estämään tilanne, jossa huonosti järjestetyt neuvottelut luovat etenkin korkeasuhdanteen aikana inflaatiopaineita. 3.3.2.2. Ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen on pyrittävä lisäämään koordinointia työmarkkinaneuvotteluissa, joihin on myös sisällytettävä asteittain uusi näkökulma: varsinkin talous- ja rahaliittoon kuuluvien naapurimaiden palkkakehityksen huomioon ottaminen on nyt entistä tärkeämpää. Ei riitä, että neuvottelujen koordinoinnissa onnistutaan yhdessä valtiossa, vaan huomioon on otettava koko Euroopan laajuinen ulottuvuus. 3.3.3. Työehtosopimusneuvottelujen muoto kehittyy eri suuntiin unionin eri jäsenvaltioissa. Aiheesta tehtyjen tutkimusten mukaan joissain maissa on meneillään hajauttamiskehitys kun taas toisissa pyritään lisäämään työmarkkinasuhteiden koordinointia. 3.3.4. Jälkimmäisessä tapauksessa menettely perustuu kolmikantasopimuksiin tai yleissopimuksiin (Portugali, Italia, Irlanti ja Espanja). Euroopan laajuinen tai kansainvälinen ulottuvuus otetaan joissain tapauksissa nimenomaisesti huomioon (Belgia). 3.3.4.1. Kehitys on monimuotoista. Tietyissä maissa painotetaan toimialojen välistä vuoropuhelua ja lisätään tietyissä tilanteissa talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden vastuuta yritystasolla, eikä näiden kahden menettelyn välillä ole minkäännäköistä ristiriitaa. 3.3.4.2. Julkisen vallan osallistuminen ns. kolmikantaneuvotteluihin ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen rinnalla helpottaa joissain tapauksissa konsensuksen aikaansaamista. 3.3.4.3. Äskettäin tehdyt erilaiset kolmikantasopimukset ovat useissa jäsenvaltioissa edistäneet työllisyyden ja talouskasvun kannalta myönteistä politiikkaa. Tällaiset sopimukset ovat olennaisen tärkeitä, sillä niiden avulla voidaan tehostaa myönteisiä suhdannevaikutuksia ja ylläpitää suotuisaa suhdannekehitystä. 4. Asymmetristen Osokkien ennakointi 4.1. Kansallisten valuuttojen poistuminen saattaa aiheuttaa jäsenvaltioille uudenlaisia ongelmia, jos rahaliitossa ilmenee asymmetrinen Osokki. 4.1.1. Asymmetrinen Osokki tarkoittaa yllättävää ilmiötä, joka vaikuttaa suoraan tai epäsuorasti yhteiskunnallis-taloudellisiin muuttujiin kuten työllisyyteen, tuotantoon tai inflaatioon. 4.1.2. Asymmetrinen Osokki vaikuttaa samalla tavoin jokaisen jäsenvaltion talouteen. Sen sijaan asymmetrinen Osokki kohdistuu ainoastaan tiettyyn valtioon tai valtioiden ryhmään. 4.1.3. Asymmetrinen Osokki voi olla seurausta luonnonilmiöstä (esimerkiksi maanjäristyksestä) tai talouselämään liittyvästä tekijästä, jonka seurauksena suhdanteet alkavat jossakin maassa kehittyä muiden maiden suhdannekierrosta poikkeavalla tavalla. Asymmetrisellä Osokilla voi olla sekä ulkoisia että sisäisiä syitä. Se voi olla myös seurausta vääränlaisesta päätöksestä. 4.2. Aikaisemmin asymmetristä Osokkia saatettiin hoitaa rahan arvoa alentamalla. Devalvointi ei kuitenkaan ole enää mahdollista rahaliittoon kuuluvissa valtioissa. 4.2.1. Euroopan keskuspankki ei voi ottaa huomioon kunkin rahaliittoon osallistuvan valtion suhdannekiertoon liittyviä erityispiirteitä. On löydettävä muita ratkaisuja devalvoinnin sijaan. Eräiden keinojen osalta vastuu on suurelta osin työmarkkinaosapuolten harteilla. 4.3. Muut vaihtoehdot perustuvat pääasiassa julkisen vallan osallistumiseen. 4.3.1. Pahin vaihtoehto on, että jäsenvaltio joutuu asymmetrisen Osokin ilmetessä kilpailemaan säälimättä naapuriensa kustannuksella, esimerkiksi verotukseen, ympäristöön tai työehtoihin liittyvin keinoin. Eskalaation mahdollisuuttakaan ei voida sulkea pois. Säännösten yhdenmukaistaminen ja erityisesti talletusten verottamista ja yhtiöverotusta koskevan lainsäädännön lähentämishankkeet ovat rahaliitossa entistä keskeisemmässä asemassa. 4.3.2. Vakaus- ja kasvusopimuksessa määriteltiin periaatteet, jotka ohjaavat jäsenvaltioita niiden budjettipolitiikassa. Asymmetrisen Osokin ilmetessä jäsenvaltio noudattaa edelleen alijäämälle asetettua 3 prosentin enimmäismäärää. Se voi kuitenkin aina hyödyntää käytettävissä olevaa budjettimarginaalia. Sosiaalimenot ja julkiset talousarviot laajasti tarkasteltuina ovat ensisijaisia välineitä, joihin jäsenvaltiot voivat turvautua Osokkitilanteessa. Julkisen talouden on siten oltava hyvässä kunnossa. Tällä hetkellä kuitenkin vain harvalla jäsenvaltiolla on tosiasiassa käytettävissään budjettimarginaaleja. 4.3.3. Yhteisön talousarvio on pieni suhteessa unionin bruttokansantuotteeseen. Suhdanneautomatiikkaan voidaan siten turvautua vain rajallisesti. Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä onkin tässä suhteessa suuri ero. Perustamissopimuksen mukaan neuvosto voi kuitenkin päättää toteuttaa erityistoimia tietyn jäsenvaltion hyväksi. 4.3.3.1. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 artiklan 2 kohdassa määrätään, että "jos poikkeukselliset tapahtumat, joihin jäsenvaltio ei voi vaikuttaa, ovat aiheuttaneet tuolle jäsenvaltiolle vaikeuksia tai vakavasti uhkaavat aiheuttaa sille suuria vaikeuksia, neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta tietyin edellytyksin myöntää kyseiselle jäsenvaltiolle yhteisön taloudellista apua". 4.3.4. Rahaliittoa pohditaan liian harvoin liikkuvuuden kannalta. Useat tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että juuri maantieteellinen liikkuvuus auttaa Yhdysvaltoja sopeutumaan (asymmetriseen) Osokkiin tietyllä alueella. Euroopassa tällainen liikkuvuus on selvästi vähäisempää. Komission viimeisimmässä työllisyyskertomuksessa kuitenkin osoitetaan, että liikkuvuus Euroopassa ei ole aivan vähäistä. Yhteisön ulkopuolisten maahan- tai maastamuuttajien, sosiaalietuuksien varassa elävien henkilöiden ja osin myös työttömien liikkuvuudelle on kuitenkin edelleen huomattavia esteitä. 4.3.5. Euroopassa on aiemmin ollut laajamittaista työvoiman liikehdintää kohti alueita, joilla siirtotyövoiman kysyntä oli suuri. Nykyisen työttömyyden vallitessa liikkuvuus saattaa lisätä rasismia. 4.3.6. Tätä asiaa ei saa unohtaa, mutta keskustelua ei pidä sen vuoksi haudatakaan. Komitean mielestä yhteisön on kirjattava liikkuvuuskysymys omaan toimintaohjelmaansa. Euroopan yhdentyminen ei saa johtaa poliittiseen liittoon, jossa vapaa liikkuvuus on pelkästään köyhien ja ulkomaalaisten ulottumattomissa. 4.4. Edellä esitettyjen eri keinojen toteuttamisesta huolehtivat ensisijaisesti poliittiset päättäjät. Asymmetrisestä Osokista selviytymisen muissa vaihtoehdoissa korostuu ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen rooli. 4.4.1. Palkkojen joustavuutta on usein pidetty välttämättömänä rahaliitossa. Sen avulla voidaan korvata valuuttakurssin muuttamismahdollisuuden poistuminen, erityisesti asymmetrisen Osokin yhteydessä. 4.4.1.1. Verojen ja veronluonteisten maksujen vuoksi Euroopan unionin jäsenvaltioissa on suuri ero työvoimakustannusten ja työntekijöiden nimellispalkkojen välillä. 4.4.1.2. Palkkojen jonkinasteisen joustavuuden ylläpitäminen ei automaattisesti edellytä palkansaajien ostovoiman heikentämistä. Tarvittaessa väliaikaisena puskurina voi toimia se palkkakustannusten osa, jolla rahoitetaan julkisia palveluja ja sosiaalietuuksia. Näin toimittaessa asymmetrisestä Osokista kärsivä valtio voi saada vastaavaa etua kuin devalvoitaessa. 4.4.1.3. Samalla kuitenkin vaarannetaan sosiaalisen suojelun ja julkisten palvelujen rahoitus. 4.4.2. Ammatillis-yhteiskunnallisilla järjestöillä on tärkeä tilanteiden ennakointiin liittyvä tehtävä, jonka hoitamisessa julkinen valta tukee niitä kullekin valtiolle ominaisella tavalla. Periaatteessa varoja voidaan kerätä korkeasuhdanteen aikana. Varat käytetään Osokkitilanteessa korvaamaan tulovirran hidastumista. Näin voidaan saavuttaa kolme tavoitetta: saadaan aikaan palkkakustannusten riittävä joustavuus, mistä on hyötyä asymmetrisen Osokin ilmetessä; turvataan palkansaajien ostovoima; ylläpidetään sosiaalietuuksien rahoittamisen vakautta. 4.4.3. Tietyillä jäsenvaltioilla on jo kokemusta tällaisesta menettelystä. 4.5. On kuitenkin selvää, että ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen esittämien keinojen lisäksi on myös muita tapoja yrittää selviytyä asymmetrisestä Osokista. Muun muassa budjetti- ja veropolitiikkaa on voitava hyödyntää. 5. Päätelmät 5.1. Talous- ja rahaliiton syntyminen Euroopassa muuttanee monessa suhteessa useiden toimijoiden, muun muassa ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen toimintatapoja. 5.2. Koska jäsenvaltioiden välillä ei ole todellista taloudellista ja poliittista liittoa, Euroopan keskuspankin tehtävä on vaikea. Keskuspankille on kuitenkin myönnetty täysin riippumaton asema, jotta se voi suoriutua tehtävästään mahdollisimman hyvin. Komitea on vakuuttunut, että Euroopan keskuspankin kannattaa aloittaa rakentava vuoropuhelu neuvoston, Euroopan parlamentin ja muiden poliittisten päätöksentekoelinten kanssa. Keskustelua on käytävä myös ruohonjuuritason toimijoiden kanssa, erityisesti talous- ja sosiaalikomitean välityksellä. 5.3. Ammatillis-yhteiskunnallisilla järjestöillä on tärkeä tehtävä rahaliitossa, ja ne osallistuvat suoraan palkkaneuvotteluihin. Inflaatiopaineiden välttämiseksi talous- ja yhteiskuntaelämän osapuolten on korostettava koordinoinnin merkitystä palkkaneuvottelujen kaikissa vaiheissa ja kaikilla tasoilla. Rahaliittoon osallistuvan jäsenvaltion ei ole enää mahdollista laskea rahan arvoa kilpailukykyongelmiensa ratkaisemiseksi. 5.4. Ammatillis-yhteiskunnallisten järjestöjen kannattaa pohtia, millaisin menetelmin asymmetrisestä Osokista voidaan selviytyä. Vaikka talous- ja yhteiskuntaelämän osapuolilla on käytössään joitakin keinoja, myös jäsenvaltioilla itsellään on suuri vastuu. Niiden on voitava käyttää vakauttamisessa hyväksi erityisesti budjetti- ja veropolitiikkaa. Bryssel 2. joulukuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI () Ks. erityisesti OECD "Négociation collective et performance économique" teoksessa "Perspectives de l'emploi", heinäkuu 1997, Pariisi.