Koska tässä aloitteessa poistetaan sääntelyyn liittyviä esteitä järjestämättömien vastuiden arvopaperistamiselle, se on johdonmukainen talous- ja rahoitusasioiden neuvoston heinäkuussa 2017 hyväksymän järjestämättömien lainojen käsittelyä koskevan EU:n toimintasuunnitelman sekä pankkiunionin valmiiksi saamisesta annetun komission tiedonannon kanssa. Molemmissa kehotetaan luomaan jälkimarkkinat ongelmasaataville. Tarvetta päättäväisille toimille järjestämättömiin vastuisiin puuttumiseksi on korostettu myös joissakin talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa jäsenvaltioille annetuissa suosituksissa.

Arvopaperistamiskehys on jo nyt keskeinen pääomamarkkinaunionin osa. Pääomamarkkinaunioni on yksi komission painopisteistä, jonka tarkoituksena on varmistaa, että rahoitusjärjestelmä tukee työllisyyttä ja kasvua taloudessa, joka toimii ihmisten hyväksi. Sillä pyritään yhdistämään paremmin säästöt ja kasvu ja tarjoamaan säästäjille ja sijoittajille enemmän vaihtoehtoja ja parempi tuotto. Sen tarkoituksena on tarjota yrityksille enemmän rahoitusvaihtoehtoja niiden kehityksen eri vaiheissa ja kanavoida sijoituksia sinne, missä ne ovat kaikkein tuottavimpia, ja näin lisätä mahdollisuuksia Euroopan yrityksille ja infrastruktuurihankkeille. Tällä ehdotuksella vahvistetaan ja laajennetaan tätä kehystä ja luodaan lisää mahdollisuuksia. Näillä muutoksilla tuetaan sitä, että voidaan tarjota lisärahoituslähteitä yrityksille, vahvistaa pankkien kykyä tukea talotta, monipuolistaa investointilähteitä, laajentaa sijoittajapohjaa ja hajauttaa riskejä markkinaosallistujien välillä samalla, kun vältetään ylilyöntejä, jotka johtivat finanssikriisiin.

Tämä ehdotus on osa laajempaa Euroopan komission toimenpidekokonaisuutta, jolla helpotetaan talouden elpymistä covid-19-pandemian jälkeen ja joka sisältää myös rahoitusmarkkinadirektiiviin (MiFID) ja esiteasetukseen tehtävät muutokset, jotka annetaan samaan aikaan tämän ehdotuksen kanssa (lisää oikea viite). Ehdotuksessa on otettu kaikilta osin huomioon komission 13. maaliskuuta 2020 antama tiedonanto koronaviruskriisin taloudellisista näkökohdista, 2. huhtikuuta 2020 annettu tiedonanto ”Koronavirus – EU:n toimet: Jokaisen saatavilla olevan euron käyttäminen” sekä komission tulkitseva tiedonanto tilinpäätös- ja vakavaraisuussäännöstön soveltamisesta EU:n pankkien luotonannon helpottamiseksi (”Yritysten ja kotitalouksien tukeminen covid-19-kriisin yhteydessä”).

EU:n arvopaperistamiskehys on toiminut tammikuusta 2019 lähtien. Ehdotetut muutokset ovat täysin yhdenmukaisia arvopaperistamisalalla voimassa olevien politiikkasäännösten kanssa. Säännöksiä on sisällytetty myös delegoituihin säädöksiin ja täytäntöönpanosäädöksiin. Ehdotetut muutokset ovat myös laitosten ja niiden valvonnan vakavaraisuusvaatimusten mukaisia.

Pankeille on edelleen tärkeää, että ne voivat jatkaa lainojen myöntämistä yrityksille tulevien kuukausien aikana, kun välitön covid-19-kriisin aiheuttama häiriö on ohi. Näin ollen on tärkeää valmistella ja kehittää kaikkia mahdollisia välineitä, joiden avulla pankit voivat pitää yllä ja jopa parantaa kykyään myöntää lainoja reaalitaloudelle, erityisesti pk-yrityksille. Arvopaperistaminen on tässä yhteydessä keskeinen tekijä. Muuttamalla lainoja vaihdantakelpoisiksi arvopapereiksi voitaisiin vapauttaa pankkien pääomaa lisälainoittamiseen ja tarjota laajemmalle sijoittajajoukolle edellytykset talouden elpymisen rahoittamiseen.

Euroopan komission kesän 2020 talousennuste viittaa hyvin syvään taantumaan, sillä taloudellinen toiminta on romahtanut vuoden 2020 ensimmäisellä puoliskolla ja koko EU:n reaalisen BKT:n on ennustettu supistuvan 8,3 prosenttia vuonna 2020. Talouskasvun hidastumisen on näin ollen ennustettu olevan paljon vakavampi kuin vuonna 2009, ja elpymisnäkymät ovat epätasaiset ja epävarmat. Tämän vuoksi välittömiä hätätilatoimia tulisi täydentää kohdennetuilla keskipitkän aikavälin toimilla, jotka voivat tukea nopeaa elpymistä.

Asetuksella (EU) 2017/2402 (arvopaperistamisasetus) sekä asetuksella (EU) N:o 575/2013 (vakavaraisuusasetus) luodaan yleinen EU:n kehys arvopaperistamiselle ja erityinen kehys yksinkertaiselle, läpinäkyvälle ja standardoidulle YLS-arvopaperistamiselle. Kehyksen tarkoituksena on edistää arvopaperistamiselle turvallisia, syviä, likvidejä ja vankkoja markkinoita, joilla pystytään houkuttelemaan laaja ja vakaa sijoittajaperusta, mikä auttaisi tarjoamaan rahoitusta niille talouden aloille, jotka sitä eniten tarvitsevat. Tammikuussa 2019 käyttöön otettu uusi arvopaperistamisjärjestelmä on EU:n pääomamarkkinaunionin perustamisen kannalta olennaisen tärkeä.

Komissio on laatinut arvopaperistamisasetuksen 45 artiklan 2 kohdan nojalla kertomuksen erityisen kehyksen perustamisesta yksinkertaiselle, läpinäkyvälle ja standardoidulle synteettiselle arvopaperistamiselle, joka on rajattu taseen synteettiseen arvopaperistamiseen. Komission kertomus esitetään yhdessä tämän ehdotuksen kanssa. Komissio on kertomuksessa yhtä mieltä Euroopan pankkiviranomaisen analyysistä, jonka mukaan synteettiselle arvopaperistamiselle voidaan asettaa vaatimukset, joilla voidaan lieventää tärkeimpiä rakenteellisia riskitekijöitä, kuten toimeksisaajaan liittyviä ja malliriskejä, samalla tavalla kuin perinteisessä arvopaperistamisessa, ja luoda näin synteettisen arvopaperistamisen alalaji, joka on verrattavissa perinteiseen YLS-arvopaperistamiseen. Ei myöskään vaikuta olevan näyttöä siitä, että synteettisen arvopaperistamisen rakenne itsessään johtaisi suurempiin tappioihin kuin perinteinen arvopaperistamisrakenne. Analyysi ei viittaa mihinkään olennaisiin kielteisiin seurauksiin, jotka erityisen YLS-kehyksen luominen taseen synteettiselle arvopaperistamiselle odotettavasti aiheuttaisi.

Tämä ehdotus perustuu kahteen Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) kertomukseen, jotka ovat arvopaperistamisasetuksen 45 artiklan 1 kohdan nojalla annettu kertomus YLS-kehyksestä synteettistä arvopaperistamista varten (Report on STS framework for synthetic securitisation) ja järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisen sääntelykohtelusta annettu lausunto (Opinion on the regulatory treatment of NPE securitisations).

Tämä EU:n toimi on välttämätön, jotta voidaan saavuttaa tavoite laajentaa luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten kykyä lainoittaa yrityksiä ja pk-yrityksiä ja vapauttaa taseitaan järjestämättömistä vastuista samalla kun varmistetaan vakavaraisuussäännöstön johdonmukaisuus covid-19-kriisin jälkeen. Ehdotetut muutokset on rajattu siihen, mikä on välttämätöntä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, ja ne pohjautuvat jo voimassa oleviin sääntöihin suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Ehdotetut muutokset koskevat vain valikoituja säännöksiä EU:n luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä koskevassa arvopaperistamiskehyksessä, ja ne kohdistuvat ainoastaan toimiin, joilla pyritään varmistamaan talouden elpymisen tukeminen välittömästi koronaviruskriisin jälkeisinä kuukausina. Lisäksi ehdotetut muutokset rajoittuvat kysymyksiin, joita ei voida käsitellä nykyisissä säännöissä säädetyn harkintavallan puitteissa.

Voimassa oleva oikeudellinen kehys, jolla otetaan käyttöön EU:n arvopaperistamiskehys, on perustettu EU:n tasolla. Koska arvopaperistaminen on luonteeltaan rajatylittävää toimintaa, ehdotettujen sääntöjen soveltamisalan on oltava unionin tasolla riittävän yhtenäinen ja yhdenmukainen, jotta se olisi todella tuloksellinen. Voimassa olevan oikeudellisen kehyksen parantamista ei voida toteuttaa jäsenvaltioiden itsenäisesti toteuttamin toimin. Jäsenvaltioilla on rajalliset mahdollisuudet hyväksyä kansallisia toimenpiteitä, koska arvopaperistamisasetus tarjoaa jo yhdennetyt säännöt EU:n tasolla. Kansallisella tasolla tehtävät muutokset olisivat ristiriidassa tällä hetkellä voimassa olevan unionin lainsäädännön kanssa. Jos unioni ei toteuttaisi toimia, nykyinen säännöstö olisi tehottomampi viranomaisten sekä unionin että kansallisella tasolla toteuttamien toimenpiteiden tukemisessa ja reagoisi heikommin poikkeuksellisiin markkinahaasteisiin. Jos unioni lopettaisi näiden näkökohtien sääntelyn, arvopaperistamisen sisämarkkinoihin sovellettaisiin useita erilaisia sääntöjä, mikä johtaisi hajanaisuuteen ja heikentäisi äskettäin laadittua EU:n yhteistä sääntökirjaa tällä alalla. Tämä voisi johtaa epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin ja sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöön.

YLS-asetuksen oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 114 artikla, jolla EU:n toimielimille annetaan toimivalta antaa aiheelliset säännökset, joiden tavoitteena on sisämarkkinoiden toteuttaminen ja toiminta. Kyseisiä asetuksia voi muuttaa, muun muassa niiden soveltamisalaa väliaikaisesti kaventamalla, vain EU:n lainsäätäjä, tässä tapauksessa perussopimuksen 114 artiklan perusteella.

Koska ehdotettu väline on asetus, joka merkittävissä määrin perustuu voimassa olevaan EU:n lainsäädäntöön, ei ole tarpeen laatia toteuttamissuunnitelmaa. Muutettavasta säädöksestä tehdään tammikuuhun 2022 mennessä täysimääräinen arviointi, jossa tarkastellaan muun muassa sitä, kuinka tuloksellisesti ja tehokkaasti se on saavuttanut tavoitteensa. Arviointiin voidaan tarvittaessa liittää lainsäädäntöehdotus. Siinä yhteydessä tarvittaessa yhdenmukaistetaan arviointia ja tietojen ilmoittamista koskevat vaatimukset.

Arvopaperistamisasetuksen osalta järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisen rajoitteet johtuvat tietyistä riskin pidättämiseen liittyvistä seikoista ja luotonannon standardivaatimuksista. Nimellisarvojen käyttö riskin pidättämisessä nostaa tarkoitetun vaatimuksen liialliseksi, koska siinä ei oteta huomioon hinnanalennusta, jolla kohde-etuuksia siirretään ja joka sijoittajien kannalta edustaa todellista tappioriskiä. Arvopaperistamisasetuksen mukaan riskinpidättämisvaatimusta ei myöskään saa siirtää erikoishallinnoijalle, jolla on usein alullepanijaa suurempi intressi omaisuuserien uudelleenjärjestelyyn ja arvon takaisinperintään, minkä vuoksi sen edut ovat paremmin linjassa sijoittajien etujen kanssa. Arvopaperistamisasetuksen 9 artiklassa tarkoitetut luotonmyöntämiskriteerit eivät myöskään kata järjestämättömien vastuiden arvopaperistamista. Ehdotuksessa selvennetään alullepanijoiden todentamisvelvollisuuksia järjestämättömien vastuiden osalta. Itse asiassa vaatimuksissa tulee ottaa huomioon omaisuuserien oston erityisolosuhteet ja arvopaperistamistyyppi. Näissä tapauksissa ei ole välttämättä mahdollista saada varmuutta olosuhteista, joissa omaisuuserät on luotu, mutta on joka tapauksessa mahdollista tehdä due diligence ‑tarkastus omaisuuserien laadusta ja suorituskyvystä, jotta voidaan tehdä järkevä ja tietoon pohjautuva sijoituspäätös.

(1)Covid-19-pandemialla on vakavia vaikutuksia ihmisiin, yrityksiin, terveydenhuoltojärjestelmiin ja jäsenvaltioiden talouteen. Komissio korosti Euroopan parlamentille, Eurooppa-neuvostolle, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle 27 päivänä maaliskuuta 2020 antamassaan tiedonannossa ”Euroopan h-hetki: korjaamalla ja kehittämällä parempaa seuraavalle sukupolvelle”, että likviditeetti ja rahoituksen saanti ovat haaste, joka jatkuu myös tulevina kuukausina. Sen vuoksi on ratkaisevan tärkeää tukea toipumista covid-19-pandemian aiheuttamasta vakavasta talouden häiriöstä tekemällä kohdennettuja muutoksia voimassa olevaan rahoitusalan lainsäädäntöön. Tämä toimenpidepaketti hyväksytään pääomamarkkinoiden elvytyspaketin nimellä.

(5)Kuten Euroopan pankkiviranomainen (EPV) on huomauttanut lausunnossaan järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisen sääntelykohtelusta, järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisen vakuutena oleviin omaisuuseriin liittyvät riskit ovat taloudellisesti erillisiä järjestettyjen omaisuuserien arvopaperistamiseen liittyvistä riskeistä. Järjestämättömiä vastuita arvopaperistetaan niiden alennetulla nimellisellä tai jäljellä olevalla arvolla, joka perustuu muun muassa siihen, miten todennäköisenä markkinat pitävät sitä, että uudelleenjärjestelyssä syntyy riittävä kassavirta ja että omaisuuseriä voidaan periä takaisin. Sijoittajien riski on näin ollen se, että uudelleenjärjestely ei synnytä riittävästi takaisinperintää, jotta sillä katettaisiin nettoarvo, jolla kyseiset järjestämättömät vastuut on hankittu. Sijoittajien kannalta todellinen tappioriski ei siis perustu salkun nimellisarvoon vaan sen alennettuun arvoon eli hinnan nettoarvoon, jolla arvopaperistetut omaisuuserät siirretään. Siksi järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisessa on asianmukaista laskea riskin pidättämisen määrä kyseisen alennetun arvon perusteella.

(6)Riskin pidättämisen vaatimus yhdistää liikkeeseenlaskijoiden ja sijoittajien edut arvopaperistettujen omaisuuserien suorituskyvyssä. Järjestettyjen omaisuuserien arvopaperistamisessa myyjäosapuolen pääasiallinen etu on tyypillisesti alullepanijan etu, ja alullepanija on myös usein alkuperäinen luotonantaja. Järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisessa alullepanijat kuitenkin pyrkivät poistamaan maksukyvyttömyystilassa olevat omaisuuserät taseistaan, koska ne eivät välttämättä halua tulla enää yhdistetyiksi tällaisiin omaisuuseriin millään tavalla. Tällaisissa tapauksessa omaisuuserien erikoishallinnoijalla on suurempi intressi omaisuuserien uudelleenjärjestelyyn ja arvon palauttamiseen.

(7)Ennen finanssikriisiä joissain arvopaperistamistoimissa noudatettiin ”alullepano ja jakelu” ‑mallia. Sen mukaan arvopaperistamiseen valittiin heikompilaatuisia omaisuuseriä, mistä koitui vahinkoa sijoittajille, joihin kohdistui lopulta enemmän riskejä kuin ne olivat tarkoittaneet ottaa. Vaatimus tarkistaa arvopaperistetuissa omaisuuserissä käytetyt luotonmyöntämiskriteerit otettiin käyttöön, jotta voidaan estää tällaiset käytännöt tulevaisuudessa. Järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisen yhteydessä luotonmyöntämiskriteerien tarkistuksessa pitäisi kuitenkin ottaa huomioon erityisolosuhteet, kuten kyseisten järjestämättömien vastuiden hankinta ja arvopaperistamistyyppi. Sen vuoksi on tarpeen muuttaa luotonmyöntämiskriteerejä, jotta sijoittaja voi tehdä due diligence ‑tarkastuksen järjestämättömien vastuiden laadusta ja suorituskyvystä ja näin tehdä järkevän ja tietoon pohjautuvan sijoituspäätöksen.

(8)Taseen synteettinen arvopaperistaminen tarkoittaa tiettyjen lainojen, tavallisesti suurten yrityslainojen tai pk-yritysten lainojen, luottoriskin siirtämistä luottosuojasopimuksella, jolla alullepanija ostaa luottosuojan sijoittajalta. Luottosuoja saavutetaan käyttämällä rahoitusvakuuksia tai luottojohdannaisia samalla kun omaisuuserien omistajuus pysyy alullepanijalla, eikä sitä siirretä arvopaperistamista varten perustettuun erillisyhtiöön, kuten perinteisessä arvopaperistamisessa. Suojauksen ostajana alullepanija sitoutuu maksamaan luottosuojapreemion, joka synnyttää tuoton sijoittajille. Suojauksen myyjänä sijoittaja taas sitoutuu maksamaan tietyn luottosuojamaksun ennalta määritetyn luottotapahtuman sattuessa.

(9)Olisi varmistettava, että arvopaperistamisrakenteiden monimuotoisuutta ja siihen liittyviä riskejä lievennetään ja että alullepanijalle ei tarjota sääntelyyn perustuvia kannusteita suosia synteettistä arvopaperistamista perinteisen arvopaperistamisen sijaan. Yksinkertaiselle, läpinäkyvälle ja standardoidulle taseen synteettiselle arvopaperistamiselle asetettujen vaatimusten olisi näin ollen oltava hyvin yhdenmukaiset perinteisten aitoon kauppaan perustuvien arvopaperistamisten YLS-kriteerien kanssa.

(10)Tietyt perinteisen YLS-arvopaperistamisen vaatimukset eivät kuitenkaan toimi synteettisissä YLS-arvopaperistamisliiketoimissa näihin kahteen arvopaperistamistyyppiin sisältyvien erojen takia. Tämä johtuu erityisesti siitä, että synteettisessä arvopaperistamisessa riskin siirtäminen perustuu luottosuojaan eikä arvopaperistettujen omaisuuserien myyntiin. Sen vuoksi YLS-kriteerejä tulisi tarvittaessa mukauttaa niin, että nämä erot otetaan huomioon. Lisäksi on tarpeen ottaa käyttöön joukko uusia vaatimuksia, jotka koskevat vain synteettistä arvopaperistamista, jotta varmistetaan, että YLS-kehys koskee vain taseen synteettistä arvopaperistamista ja että luottosuojasopimus rakennetaan niin, että se suojaa asianmukaisesti sekä alullepanijaa että sijoittajaa. Näissä uusissa vaatimuksissa tulisi puuttua vastapuoliriskiin sekä alullepanijan että sijoittajan kannalta.

(11)Luottoriskin siirron tulisi kohdistua vastuisiin, jotka ovat peräisin EU:n sääntelemästä laitoksesta tai jotka tällainen laitos on ostanut osana keskeistä luotonantoliiketoimintaansa ja säilyttänyt taseessaan, tai ryhmärakenteen osalta yhteensulautuman taseessa sulkemisajankohtana. Vaatimuksen, jonka mukaan alullepanijan on säilytettävä arvopaperistetut vastuut taseessa, pitäisi sulkea YLS-määritelmän ulkopuolelle arvopaperistamiset, joiden tarkoituksena on käyttää hyväksi sääntelyn katvealueita.

(12)Alullepanijan olisi varmistettava, että se ei suojaudu samalta luottoriskiltä moninkertaisesti hankkimalla luottosuojan synteettisen arvopaperistamisen tarjoaman luottosuojan lisäksi. Perusteellisuuden takaamiseksi luottosuojasopimuksen olisi täytettävä luottoriskien vähentämistä koskevat vaatimukset, jotka on vahvistettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 249 artiklassa ja joita laitosten, jotka aikovat tehdä merkittäviä riskin siirtoja synteettisen arvopaperistamisen avulla, on noudatettava.

(13)Jotta voidaan välttää alullepanijan ja sijoittajan väliset ristiriidat ja varmistaa oikeusvarmuus arvopaperistetuille vastuille hankitun luottasuojan kattavuuden suhteen, tällaisen luottosuojan tulisi perustua selkeästi yksilöityyn referenssiomaisuuteen, joka luo vakuusvastuita selkeästi yksilöidyille yhteisöille tai velallisille. Näin ollen referenssiomaisuuden, jonka perusteella suoja hankitaan, olisi oltava aina helposti yksilöitävissä referenssirekisterin kautta ja ajan tasalla. Tämän vaatimuksen tulisi myös olla epäsuorasti osa kriteereitä, joilla määritellään taseen arvopaperistaminen ja suljetaan YLS-kehyksen ulkopuolelle sellainen arvopaperistaminen, jonka tarkoituksena on käyttää hyväksi sääntelyn katvealueita.

(14)Luottotapahtumien, jotka luottosuojasopimuksen nojalla laukaisevat maksuvelvollisuuden, tulisi sisältää ainakin asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklassa tarkoitetut tapahtumat. Kyseiset tapahtumat ovat markkinoiden näkökulmasta hyvin tunnettuja ja tunnistettavia, ja niiden avulla olisi varmistettava yhdenmukaisuus vakavaraisuuskehyksen kanssa. Lainanhoitoa koskevat joustotoimenpiteet, jotka koostuvat myönnytyksistä velalliselle, jolla on tai tulee lähiaikoina olemaan vaikeuksia täyttää sitoumuksensa, eivät saisi estää luottosuojatapahtuman syntymistä. Uudelleenjärjestely tulisi sulkea luottotapahtumien ulkopuolelle, kun kyseessä on rahoitusvakuus, jotta vältetään rahoitusvakuuksien kohteleminen johdannaisina asiaa koskevien kirjanpitostandardien mukaisesti.

(15)Suojauksen ostajana alullepanijalla on oikeus saada maksut todellisista tappioista ajallaan, ja tämä oikeus olisi asianmukaisesti suojattava. Näin ollen liiketoimea koskevissa asiakirjoissa tulisi määrätä järkevästä ja läpinäkyvästä selvitysprosessista todellisten tappioiden määrittämiseksi referenssisalkussa sen estämiseksi, ettei alullepanijalle makseta liian vähän. Koska tappioiden selvittäminen voi olla pitkällinen prosessi, olisi maksettava välimaksuja viimeistään kuusi kuukautta tällaisen luottotapahtuman jälkeen, jotta alullepanija saisi sille kuuluvat maksut ajallaan. Lopuksi olisi oltava käytössä mukautusmekanismi, jolla varmistetaan, että välimaksut kattavat todelliset tappiot ja estetään liian suurien maksujen suorittaminen välitappioiden perusteella investoijan vahingoksi. Tappioiden mukautusmekanismissa tulisi myös selkeästi yksilöidä uudelleenjärjestelyyn käytettävä enimmäislisäaika, joka ei saisi olla yli kaksi vuotta. Tappioiden selvitysmekanismin olisi näin ollen varmistettava luottosuojajärjestelyn tuloksellisuus alullepanijan näkökulmasta ja tarjottava sijoittajille oikeusvarmuus maksuvelvollisuuden päättymisestä, mikä tukee hyvin toimivia markkinoita.

(16)Kolmannen osapuolen tekemä tarkastus on laajasti käytetty markkinakäytäntö, joka lisää oikeusvarmuutta kaikkien liiketoimen osapuolten kannalta ja vähentää näin tappioiden jakamismenettelyssä syntyvien riitojen todennäköisyyttä. Liiketoimen tappioiden selvitysmekanismin toimivuuden parantamiseksi olisi nimitettävä kolmas osapuoli tekemään tosiseikkoihin perustuva tarkastus tiettyjen luottosuojan ominaisuuksien oikeellisuudesta ja täsmällisyydestä sen jälkeen, kun luottotapahtuma on käynnistynyt.

(17)Luottosuojapreemioiden tulisi riippua ainoastaan suojatun etuoikeusluokan koosta ja siihen liittyvästä luottoriskistä. Muita kuin ehdollisia preemioita ei pitäisi sallia taseen YLS-arvopaperistamisessa, koska niitä voitaisiin käyttää heikentämään todellisen riskin siirtoa alullepanijalta suojauksen ostajana suojauksen myyjälle. Muut järjestelyt, kuten ennakkomaksut, hyvitysmekanismit tai erittäin monimutkaiset preemiojärjestelyt olisi niin ikään kiellettävä taseen YLS-arvopaperistamisessa.

(18)Jotta voidaan varmistaa luottosuojan vakaus ja jatkuvuus, taseen synteettisen YLS-arvopaperistamisen lopettamisen alullepanijan toimesta pitäisi olla mahdollista vain tietyissä rajatuissa ja tarkasti määritellyissä olosuhteissa. Vaikka alullepanijalla olisi oltava oikeus sulkea luottosuoja ennenaikaisesti, jos tapahtuu tiettyjä yksilöityjä sääntelyyn liittyviä tapahtumia, kyseisten tapahtumien olisi oltava sellaisia todellisia muutoksia lainsäädännössä tai verotuksessa, joilla on olennainen kielteinen vaikutus alullepanijan pääomavaatimuksiin tai liiketoimen talouteen suhteessa osapuolten odotuksiin liiketoimintahetkellä ja edellyttäen, että tällaisia muutoksia ei voitu kohtuudella ennakoida liiketoimintahetkellä. Taseen synteettisessä YLS-arvopaperistamisessa ei pitäisi olla alullepanijaan sovellettavia monimutkaisia ennenaikaista lunastusta koskevia lausekkeita (call clause), eikä varsinkaan hyvin lyhytaikaisia osto-optioita, joiden tarkoituksena on muuttaa alullepanijan pääomapositiota väliaikaisesti ja tapauskohtaisesti.

(19)Synteettinen hintaero on hyvin yleinen tietyntyyppisissä liiketoimissa. Se on hyödyllinen mekanismi sekä sijoittajille että alullepanijoille, sillä se vähentää luottosuojan kustannuksia ja riskialtistusta. Tässä suhteessa synteettinen hintaero on olennaisen tärkeä tietyissä vähittäismarkkinoille kuuluvien varallisuuserien luokissa, kuten pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritykset) ja kuluttajien luotoissa, joissa sekä tuotot että luottotappiot ovat suuremmat kuin muissa omaisuuseräluokissa ja joissa arvopaperistetut vastuut luovat hintaeron tappioiden kattamiseksi. Jos synteettisen hintaeron määrä sijoittajapositiossa on liian suuri, on kuitenkin mahdollista, että arvopaperistamispositiossa olevalle sijoittajalle ei aiheutuisi missään realistisessa tilanteessa mitään tappioita, jolloin ei tapahtuisi todellista riskin siirtoa. Jotta voitaisiin välttää valvontaan liittyviä ongelmia ja yhtenäistää edelleen kyseistä rakenteellista ominaisuutta, on tärkeää määritellä taseen synteettiselle YLS-arvopaperistamiselle tiukat kriteerit ja varmistaa, että synteettisen hintaeron käytöstä annetaan täydelliset tiedot.

(20)Taseen synteettisen YLS-arvopaperistamisen pitäisi olla mahdollista vain laadukkaiden luottosuojajärjestelyjen pohjalta. Jos kyseessä on takauksen luonteinen luottosuoja, tämä olisi varmistettava rajoittamalla hyväksytyt suojan tarjoajat niihin yhteisöihin, jotka ovat hyväksyttyjä tarjoajia asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaisesti ja jotka tunnustetaan vastapuoliksi 0 prosentin riskipainolla kyseisen asetuksen toisen osan III osaston 2 luvun mukaisesti. Vastikkeellisen luottosuojan tapauksessa alullepanijalla suojauksen ostajana ja sijoittajilla suojauksen myyjinä olisi oltava mahdollisuus laadukkaaseen vakuuteen, jonka tulisi perustua minkä tahansa muotoiseen vakuuteen, joka voidaan antaa 0 prosentin riskipainolla asetuksen (EU) N:o 575/2013 toisen osan III osaston 2 luvun mukaisesti ja jota koskevat asianmukaiset talletus- ja säilytysjärjestelyt. Jos vakuus tarjotaan käteisenä, sitä olisi säilytettävä joko kolmannen osapuolen luottolaitoksessa tai suojauksen ostajan talletuksena, ja molemmissa tapauksissa sen olisi oltava luottoluokan vähimmäistason mukainen.

(21)Jäsenvaltioiden olisi nimettävä toimivaltaiset viranomaiset, joiden vastuulla olisi valvoa vaatimuksia, joita taseen synteettisessä arvopaperistamisessa on noudatettava, jotta siitä voidaan käyttää nimitystä YLS-arvopaperistaminen. Toimivaltainen viranomainen voisi olla sama kuin se viranomainen, jonka tehtävänä on valvoa, että alullepanijat, järjestäjät ja erillisyhtiöt noudattavat perinteisen arvopaperistamisen vaatimuksia, jotta ne voivat käyttää YLS-arvopaperistamista koskevaa nimitystä. Kuten perinteisessä arvopaperistamisessa, tällainen toimivaltainen viranomainen voisi olla myös muu kuin se toimivaltainen viranomainen, jonka vastuulla on valvoa, että alullepanijat, alkuperäiset luotonantajat, erillisyhtiöt, järjestäjät ja sijoittajat noudattavat asetuksen (EU) 2017/2402 5–9 artiklan mukaisia vakavaraisuusvelvoitteita. Näiden velvoitteiden vakavaraisuusulottuvuus huomioon ottaen vastuu niiden noudattamisen valvonnasta asetettiin niille toimivaltaisille viranomaisille, jotka ovat vastuussa asiaankuuluvien rahoituslaitosten vakavaraisuusvalvonnasta.

(22)Sen vuoksi asetusta (EU) 2017/2402 olisi muutettava.

(23)Koska jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, joita ovat YLS-arvopaperistamisen kehyksen laajentaminen taseen synteettiseen arvopaperistamiseen ja järjestämättömien vastuiden sääntelyyn liittyvien esteiden poistaminen, jotta voidaan lisätä luotonantokykyä pankkien luotonantoon sovellettavia vakavaraisuusnormeja heikentämättä, vaan ne voidaan niiden laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: