Komission kertomus alennetuista arvonlisäverokannoista jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 12 artiklan 4 kohdan mukaisesti - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste /* KOM/2001/0599 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS alennetuista arvonlisäverokannoista jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 12 artiklan 4 kohdan mukaisesti - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste Sisällysluettelo 1. Johdanto 2. Arvonlisäverokantoihin sovellettavat säännökset ja niiden täytäntöönpano jäsenvaltioissa 2.1. Yhteisön lainsäädäntö vuodesta 1998 2.2. Alennettuja verokantoja koskevat säännökset 2.3. Alennettu arvonlisäverokanta erityisen työvaltaisia palveluja varten 2.4. Itävallan tasavallalle ja Portugalin tasavallalle myönnetyt siirtymäsäännökset 2.5. Jäsenvaltioissa sovellettujen verokantojen kehitys 3. Arvonlisäverokannat ja yhtenäismarkkinoiden toiminta 3.1. Johdanto 3.2. Alennettujen verokantojen soveltamisalojen laajentamista koskevat pyynnöt 3.3. Toimialakohtainen pyyntöjen erittely 3.3.1 Elintarvike- ja maatalousala sekä majoitustoiminta 3.3.2 Kukkaviljely 3.3.3 Terveydenhoito 3.3.4 Ympäristö 3.3.5 Kulttuuri 3.3.6 Sähköinen kaupankäynti 3.3.7 Erityisen työvaltaiset palvelut 4. Päätelmät LIITE 1 Jäsenvaltioissa sovellettavien arvonlisäverokantojen kehitys LIITE 2 Tavarantoimitusten ja palvelujen suorittamisen verotus eri jäsenvaltioissa direktiivin 77/388/ETY liitteen H ryhmien mukaisesti LIITE 3 Erityisen työvaltaisten palvelujen verotus eri jäsenvaltioissa direktiivin 77/388/ETY liitteen K ryhmien mukaisesti 1. Johdanto 1. Komissio esittää tämän kertomuksen neuvostolle neuvoston kuudennen arvonlisäverodirektiivin n:o 77/388/ETY [1] 12 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jotta alennettujen arvonlisäverokantojen soveltamisalaa voitaisiin arvioida uudelleen ja jotta mahdollisten muutosten tarpeellisuudesta voitaisiin päättää. Uudelleenarviointi perustuu kaikkien arvonlisäverokantojen lähentämiseen liittyvien kysymysten tavoin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklaan, jonka mukaan on annettava säännöksiä siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi. [1] EYVL L 145, 13.06.1977, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2001/4/EY (EYVL L 22, 24.01.2001, s. 17 ja oikaisu EYVL L 26, 27.01.2001, s. 40). 2. Komission viimeisin näiden säännösten mukaan laadittu kertomus on päivätty 13. marraskuuta 1997 (KOM(1997) 559 lopullinen( [2]. Etenkin erityisen työvaltaisiin palveluihin sovellettaviin alennettuihin verokantoihin liittyvistä ongelmista on neuvostossa keskusteltu sen jälkeen paljon [3]. [2] Uusi kertomus oli määrä laatia vuoden 1999 loppuun mennessä. Sen laatimista kuitenkin lykättiin neuvoston verokantoihin ja etenkin erityisen työvaltaisten palvelujen verokantoihin liittyvien töiden takia. [3] Tässä kertomuksessa ei enää käsitellä edellisessä kertomuksessa KOM(97) 559 esiteltyjä toteamuksia, koska niitä ei ole muutettu mainitun julkaisun ilmestymisen jälkeen. Näin ollen tässä kertomuksessa ei käsitellä erityisjärjestelyjä, kuten taide-, antiikki- tai keräilyesineisiin sovellettavia verokantoja, muiden kuin liitteen H ryhmään 1 kuuluvien maataloustuotteiden (pääasiassa leikkokukkien, koristelehtien, sipulien, juurien ja vastaavien tuotteiden sekä polttopuun) verotusta eikä kultaan sovellettavia verokantoja, koska niitä koskeva direktiivi 98/80/EY hyväksyttiin 12. lokakuuta 1998. Koska liitteen H eri ryhmiä sitä paitsi tarkasteltiin perusteellisesti eräässä viime kertomuksen luvussa, tässä kertomuksessa ei myöskään enää tarkastella niitä. 3. Tässä kertomuksessa kuvataan arvonlisäverokantojen viimeaikaista kehitystä sekä niitä toteamuksia, joihin kyseinen kehitys on antanut aihetta pyrittäessä arvioimaan arvonlisäverokantojen rakenteen vaikutusta yhtenäismarkkinoiden toimintaan. 4. Toteamukset perustuvat tietoihin, kannanottoihin, vastalauseisiin, arvonlisäverokannan alentamispyyntöihin ja valituksiin, joita komissio vastaanottaa säännöllisesti alan toimijoilta tai heidän edustajiltaan (kansallisilta järjestöiltä, Euroopan laajuisilta liitoilta, parlamentin jäseniltä jne.) sekä niihin lukuisiin Euroopan parlamentin jäsenten esittämiin kysymyksiin, joihin komissiolta pyydetään vastausta. Verotuksen ja tulliliiton pääosaston arvonlisäveroasioissa toimivaltaiselle yksikölle osoitetuista kysymyksistä - joita vuosina 1997-2000 esitettiin satakunta - lähes puolet liittyi arvonlisäverokantoihin. 2. Arvonlisäverokantoihin sovellettavat säännökset ja niiden täytäntöönpano jäsenvaltioissa 2.1. Yhteisön lainsäädäntö vuodesta 1998 5. Kuudennen arvonlisäverodirektiivin (jäljempänä kuudes direktiivi) 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan 1 alakohdan mukaisesti jäsenvaltiot soveltavat yleistä verokantaa, jonka ne vahvistavat prosenttiosuutena veron perusteesta ja jonka on oltava sama tavaroiden luovutusten ja palvelujen suoritusten osalta. 6. Neuvosto hyväksyi 19. tammikuuta 2001 direktiivin (2001/4/EY) [4], jolla vahvistetaan 31. joulukuuta 2005 asti sovellettava arvonlisäveron yleinen verokanta. Direktiivissä säädetään yleisen verokannan vähimmäistasoksi 15 prosenttia, ja sitä sovelletaan 31. joulukuuta 2005 asti [5]. [4] Direktiivi 2001/4/EY, annettu 19 päivänä tammikuuta 2001, yhteistä arvonlisäverojärjestelmää koskevan direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta yleisen verokannan vähimmäistason soveltamisajan osalta (EYVL L 22, 24.01.2001, s. 17 ja oikaisu EYVL L 26, 27.01.2001, s. 40). [5] Komission viimeisimmän kertomuksen jälkeen neuvosto hyväksyi 25. toukokuuta 1999 yleistä arvonlisäverokantaa koskevan direktiivin 1999/49/EY (EYVL L 139, 02.06.1999, s. 27), jonka viimeinen voimassaolopäivä oli 31. joulukuuta 2000. 2.2. Alennettuja verokantoja koskevat säännökset 7. Kuudennen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan kolmannessa alakohdassa jäsenvaltiot valtuutetaan soveltamaan yhtä tai kahta alennettua verokantaa. Nämä alennetut verokannat ovat vähintään 5 prosentin suuruisia, ja niitä sovelletaan ainoastaan direktiivin liitteessä H lueteltuihin ryhmiin kuuluvien tavaroiden luovutuksiin ja palvelujen suorituksiin. 8. Jäsenvaltiot voivat soveltaa alennettua verokantaa maakaasun ja sähkön toimituksiin edellyttäen, että ne ilmoittavat asiasta komissiolle ja että tämä ei aiheuta kilpailun vääristymisen vaaraa (kuudennen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan b alakohta). Kreikka on hyödyntänyt tätä mahdollisuutta komission 26. helmikuuta 1999 tekemän päätöksen perusteella [6]. [6] Komission päätös, tehty 26.02.1999 (EYVL L 69, 16.03.1999, s. 17). 9. Lisäksi kuudennen direktiivin 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun siirtymäkauden kuluessa 28 artiklan 2 kohdan säännöksissä määritellään ne ehdot, joiden perusteella tiettyjen jäsenvaltioiden on ollut mahdollista pitää poikkeuksellisesti voimassa tiettyjä toimenpiteitä, jotka liittyvät alennettuihin arvonlisäverokantoihin. Nämä erityispoikkeukset on määrä poistaa yhteisön arvonlisäverokantaa koskevan lainsäädännön käyttöönoton jälkeen. Niitä on myönnetty eri jäsenvaltioille joko verokantoja koskevaa direktiiviä hyväksyttäessä tai neuvoteltaessa liittymisasiakirjoista. Näissä poikkeuksissa sovelletaan verokantoja, jotka ovat matalampia kuin sallittu 5 prosentin vähimmäistaso (erittäin matalat verokannat), matalat verokannat pidetään voimassa niiden tavaroiden tai palvelujen kohdalla, joita kuudennen direktiivin liitteessä H ei tarkoiteta, tai sovelletaan vähintään 12 prosentin suuruista alennettua verokantaa (siirtymäkauden verokanta). 2.3. Alennettu arvonlisäverokanta erityisen työvaltaisia palveluja varten 10. Luxemburgin ylimääräisen työllisyysasiain Eurooppa-neuvoston (marraskuu 1997) ja Wienin Eurooppa-neuvoston (joulukuu 1998) päätelmissä suositeltiin harkittavaksi mahdollisuutta alentaa erityisen työvaltaisten palvelujen arvonlisäverokantoja työpaikkojen luomiseksi. Neuvosto hyväksyi 22. lokakuuta 1999 asiaa koskevan direktiivin (1999/85/EY) [7]. [7] Neuvoston direktiivi 1999/85/EY, annettu 22 päivänä lokakuuta 1999, direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta sisällyttämällä siihen mahdollisuus soveltaa kokeiluluontoisesti alennettua arvonlisäverokantaa erityisen työvaltaisiin palveluihin (EYVL L 277, 28.10.1999, s. 34). 11. Tämän direktiivin, jonka ensisijaisena tarkoituksena on luoda uusia työpaikkoja mutta myös vähentää pimeää työtä, tavoitteena on luoda oikeuskehys, jonka avulla sitä haluavien jäsenvaltioiden on mahdollista kokeilla uuteen liitteeseen K sisältyvien erityisen työvaltaisten palvelujen [8] arvonlisäverokannan alentamisen toimivuutta ja vaikutuksia. [8] Pienet korjauspalvelut (polkupyörät, kengät ja nahkatavara, vaatteet ja liinavaatteet; yksityisasuntojen uudistaminen ja korjaus; ikkunanpesu ja siivous yksityistalouksissa; kodinhoitopalvelut; parturi- ja kampaamopalvelut). 12. Jäsenvaltioiden, jotka halusivat ottaa käyttöön mainitun toimenpiteen, oli ilmoitettava siitä komissiolle ennen 1. marraskuuta 1999. Osallistujavaltioiden oli rajoitettava kokeilu palveluihin, jotka kuuluivat enintään kolmeen liitteessä K mainittuun palvelujen ryhmään. Vapaaehtoisen ja kestoltaan rajoitetun kokeilun on tarkoitus kestää kolme vuotta 1 päivästä tammikuuta 2000 31 päivään joulukuuta 2002. 13. Yhdeksän jäsenvaltiota esitti direktiivin säännösten mukaisen pyynnön. Näistä jäsenvaltioista seitsemän valitsi kiinteistöt, neljä pienet korjauspalvelut, neljä kodinhoitopalvelut, kolme parturi- ja kampaamopalvelut ja kaksi ikkunanpesun ja siivouksen yksityistalouksissa. Neuvosto teki pyyntöjen perusteella päätöksen, joka hyväksyttiin 28. helmikuuta 2000 [9]. [9] Neuvoston päätös 2000/185/EY, tehty 28 päivänä helmikuuta 2000, luvan antamisesta jäsenvaltioille soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa tiettyihin erityisen työvaltaisiin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 28 artiklan 6 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti (EYVL L 58, 04.03.2000, s. 10). 2.4. Itävallan tasavallalle ja Portugalin tasavallalle myönnetyt siirtymäsäännökset [10] [10] Neuvoston direktiivi 2000/17/EY, annettu 30 päivänä maaliskuuta 2000, yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta - Itävallan tasavallalle ja Portugalin tasavallalle myönnetyt siirtymäsäännökset (EYVL L 84, 05.04.2000, s. 24). 14. Itävallan tasavallalle ja Portugalin tasavallalle myönnettyjen arvonlisäverokantoja koskevien siirtymäsäännösten voimassaoloaikaa on pidennetty. 15. Itävallan tasavallan liittymisasiakirjaan sisältyvän säännöksen [11] perusteella Itävallan oli mahdollista hyödyntää poikkeusta ja soveltaa alennettua verokantaa asumiskäyttöön tarkoitetun kiinteän omaisuuden vuokraamiseen 31. joulukuuta 1998 asti. [11] Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan Euroopan unioniin liittymistä koskeva asiakirja (EYVL C 241, 29.08.1994, s. 335). 16. Itävalta piti poikkeavaa toimenpidettä edelleen välttämättömänä, koska se katsoi, että yleiseen verokantaan siirtymisestä olisi aiheutunut sen asuntopolitiikan vastaisia vahingollisia seuraamuksia. 17. Portugali sovelsi alennettua verokantaa ravintolapalveluihin 1. tammikuuta 1991 asti. Alemman verokannan soveltaminen sallittiin 28 artiklan 2 kohdan perusteella vuonna 1992. Portugali lopetti tämän toimenpiteen soveltamisen mutta halusi ottaa sen sittemmin uudelleen käyttöön. Vuonna 1996 Portugali nimittäin arvioi, että yleisen verokannan ylläpitämisestä olisi aiheutunut kielteisiä seuraamuksia. Portugalille myönnettiin uusi poikkeus. 18. Koska valituksia ei esitetty ja koska on kyse palveluista, joiden kohdalla kilpailun vääristymisen vaaraa on pidettävä äärimmäisen vähäisenä, neuvosto antoi 30. maaliskuuta 2000 komission ehdotuksesta luvan myöntää poikkeuksia, jos niiden soveltaminen rajoittuu kuudennen arvonlisäverodirektiivin 77/388/ETY 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuun siirtymäkauteen. 2.5. Jäsenvaltioissa sovellettujen verokantojen kehitys 19. Liitteessä 1 kuvataan jäsenvaltioissa sovellettujen arvonlisäverokantojen kehitystä. Vertaamalla tällä hetkellä voimassa olevia verokantoja vuonna 1997 sovellettuihin verokantoihin voidaan todeta, että verokantojen tasot vaihtelevat yhä huomattavasti. Jäsenvaltioissa voimassa olevat yleiset verokannat vaihtelevat 15 ja 25 prosentin sekä alennetut verokannat 5 ja 17 prosentin välillä [12]. Yhteisössä sovelletun yleisen verokannan keskiarvo on noin 19,5 ja alennetun verokannan hiukan yli 8 prosenttia. [12] Suomessa tiettyihin elintarvikkeisiin sovelletaan 17 prosentin verokantaa ainoastaan siirtymäkauden aikana. Jos tätä poikkeusta ei oteta huomioon, yhteisön korkein alennettu verokanta on 12,5 prosenttia. 20. Lisäksi kuudessa jäsenvaltiossa (Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Irlannissa, Italiassa ja Luxemburgissa) sovelletaan yhä alennettua verokantaa, joka on 12 artiklan 3 kohdassa määrättyä alennettujen verokantojen vähimmäisverokantaa matalampi (erittäin matala verokanta), ja kolmessa jäsenvaltiossa (Belgiassa, Irlannissa ja Luxemburgissa) sovelletaan yhä alennettua verokantaa, joka on vähintään 12 prosenttia (siirtymäkauden verokanta). Lisäksi viidessä jäsenvaltiossa (Belgiassa, Tanskassa, Italiassa, Suomessa ja Ruotsissa) myönnetään verovapauksia, joihin liittyy - vaikkakin satunnaisesti ja rajatusti - aiemmin maksetun veron palauttaminen ("nollaverokanta"). Tämä poikkeus on yleisessä käytössä enää vain Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 3. Arvonlisäverokannat ja yhtenäismarkkinoiden toiminta 3.1. Johdanto 21. Arvonlisäverokantojen nykyrakennetta ja erityisesti alennettujen verokantojen soveltamisalaa tarkasteltaessa ilmenee kaksi estettä, jotka voivat haitata sisämarkkinoiden moitteetonta toimivuutta ja vääristää kilpailua: alennettujen verokantojen soveltaminen on valinnaista tai vaihtoehtoista, eikä liitteen H ryhmiä varten ole yhteisiä määritelmiä. Edellä mainitut poikkeukset ja direktiivi 1999/85/EY korostavat verorakenteen hajanaisuutta. 22. Se, että arvonlisäverokantojen rakenne on yhteydessä sisämarkkinoiden yleiseen toimivuuteen, ei välttämättä edellytä verokantojen tarkistamista arvonlisäverotusta koskevan ja voimassa olevan siirtymäkausijärjestelyn mukaisesti. On kuitenkin syytä palauttaa mieliin komissiolle välitetyt tätä asiaa koskevat, toisinaan kriittisetkin kannanotot. 23. Alan toimijoiden esittämät väitteet koskevat seuraavia tekijöitä: a) nnettujen verokantojen soveltaminen on vapaaehtoista, b) alennetut ja erittäin matalat verokannat vaihtelevat 5 prosentista 14 prosenttiin, c) yhteisö ei ole määritellyt liitteessä H mainittuja tavaroiden tai palvelujen ryhmiä, ja liite on luonteeltaan rajoittava, d) alennettujen verokantojen soveltaminen on epätäydellistä siltä osin kuin kulloisenkin jäsenvaltion valitsema vaihtoehto ei velvoita soveltamaan alennettua verokantaa kaikkiin valittuun ryhmään tai valittuihin ryhmiin sisältyviin tavaroihin tai palveluihin, e) periaate verokantojen yhtenevyydestä on ristiriidassa alennettujen verokantojen soveltamismahdollisuuden kanssa. Tämän periaatteen poikkeukset on näin ollen muotoiltava nimenomaisesti, ja niitä on sovellettava tiukasti [13], ja [13] Jotta Helleenien tasavalta ja Portugalin tasavalta voisivat soveltaa tavaroihin ja palveluihin alueellisia eri verokantoja, niille oli annettava erityinen lupa arvonlisäverokantojen lähentämisestä annetussa direktiivissä (92/77/ETY) ja liittymisasiakirjassa. Lisäksi oli säädettävä erityinen direktiivi, jotta polttopuuna käytettävään puuhun voitaisiin soveltaa alennettua verokantaa (28 artiklan 2 kohdan i alakohdassa säädetty siirtymäkauden toimenpide). f) poikkeusten pysyvä tai siirtymäkauteen liittyvä perusta mutkistaa tilannetta. 3.2. Alennettujen verokantojen soveltamisalojen laajentamista koskevat pyynnöt 24. Vaikka alan toimijat vastustavatkin alennettujen verokantojen valinnaisuutta, yhteisten määritelmien puuttumista ja suurta vaihtelua verokantojen välillä, ne ovat toisaalta esittäneet komissiolle joukon pyyntöjä, joissa komissiota pyydetään ehdottamaan liitteen H laajentamista eräiden tavaroiden ja tuotteiden osalta. 25. Liitteen H sovellusalan laajentamispyynnöt perustuvat yleensä siihen, että arvonlisäverokantojen alentaminen vaikuttaisi hintaan ja lisäisi alan kilpailukykyä. On kuitenkin pidettävä mielessä, että hinnanmuodostus on vapaata ja riippuu eri tekijöistä (voittomarginaaleista, tuotemerkeistä, tuotteen laadusta, pakkauksista jne.). 26. Näin ollen verotus vaikuttaa hinnanmuodostukseen ainoastaan epäsuorasti. Jos yleisen ja alennetun verokannan välillä on huomattava ero, siirtyminen verokannasta toiseen voi vaikuttaa hintaan. Tämä riippuu kuitenkin täysin alan toimijoiden menettelystä eli siitä, siirtävätkö ne kyseisen eron hintaan vai tyytyvätkö ne kasvattamaan voittomarginaaliaan. 27. Odotettavissa on kuitenkin myös kielteisiä vaikutuksia. Ne jäsenvaltioiden toimijat, jotka eivät sovella alennettua verokantaa, katsovat nimittäin muissa jäsenvaltioissa sovellettavien alennettujen verokantojen vääristävän kilpailua. 3.3. Toimialakohtainen pyyntöjen erittely 3.3.1 Elintarvike- ja maatalousala sekä majoitustoiminta 28. Elintarvike- [14] ja maatalousala [15] sekä majoitustoiminta sisältyvät kuudennen direktiivin liitteeseen H ja pääsevät näin ollen hyödyntämään alennettua verokantaa. Koska vain tietyissä jäsenvaltioissa sovelletaan alennettuja verokantoja tällaisiin tuotteisiin tai palveluihin, verokannat vaihtelevat 3 prosentista 25 prosenttiin, mihin taas ne toimijat, jotka ovat sijoittautuneet alennettuja verokantoja soveltamattomiin jäsenvaltioihin, ovat tyytymättömiä. Rajat ylittävien ostosmatkojen osalta erot alennettujen verokantojen soveltamisessa naapurijäsenvaltioiden välillä, alennettujen verokantojen yhdenmukaistamisen puute ja sitä koskevien säännösten valinnainen luonne voivat lisätä petosten riskiä. Koska liitteen H ryhmät 1, 10 ja 11 kuitenkin kattavat nämä alat, jäsenvaltioiden on valittava, soveltavatko ne alennettua verokantaa vai eivät. [14] Arvostelijat edustivat pääasiassa ranskalaisia keksi-, suklaa- ja makeisvalmistajia, jotka väittävät tuotteidensa kärsivän kilpailun vääristymistä suhteessa rajat ylittävillä markkinoilla toimivien valmistajien tuotteisiin. Esimerkiksi Luxemburgissa samoihin tavaroihin sovelletaan erittäin matalaa verokantaa. Komissiolle on esitetty samantapainen pyyntö myös maidon kohdalla. [15] Ongelma liittyy rajat ylittäviin lannoiteostoihin Itävallan ja Italian välillä sekä kasvinsuojeluaineostoihin Saksan ja Luxemburgin välillä. Kyseisiä ostoja suorittavat vakiokantajärjestelmään kuuluvat maanviljelijät, jotka maksavat asianomaisten tuotteiden arvonlisäveron alkuperäjäsenvaltiossa. Tämä on heille sallittua sen erityisjärjestelmän mukaisesti, johon he kuuluvat edellyttäen, että he eivät ylitä kuudennen direktiivin 28 artiklan 1a kohdan b alakohdassa säädettyä ostosrajaa (tätä kysymystä tarkastellaan kertomuksessa KOM(94) 584 lopullinen). 3.3.2 Kukkaviljely 29. Nykyisin unionin viidestätoista jäsenvaltiossa yhdessätoista sovelletaan siirtymäkautta koskevaa poikkeusta leikkokukkiin. Komissiota on pyydetty sisällyttämään kukkaviljely liitteeseen H, ja tarkoituksena on alan toimijoiden mukaan parantaa alennettujen verokantojen soveltamisen yhdenmukaisuutta. 3.3.3 Terveydenhoito 30. Alan toimijat ovat kysyneet komissiolta, miten "tavallisesti terveydenhoidossa" käytettävät tuotteet sekä "tavallisesti vammojen lieventämiseksi tai hoitamiseksi tarkoitetut laitteet" määritellään. Eräässä pyynnössä pyydettiin sisällyttämään diagnoosituotteet ja -laitteet ("medical devices"). Koska nämä tuotteet eivät ole lääkkeitä, liitteen H ryhmä 3 ei koske niitä. 31. Myös kyseisen ryhmän koostumus kyseenalaistettiin, koska naisten hygieniaan tarkoitetut tuotteet kuuluvat siihen mutta vauvanvaipat ja pidätyskyvyttömien henkilöiden suojaukseen tarkoitetut tuotteet eivät. Alan toimijat pitävät luetteloa epätäydellisenä. 32. Lisäksi esitettiin kysymys nk. kokoverituotteiden verotuksesta suhteessa verivalmisteisiin. Arvonlisäverotuskohtelu vaihtelee tuotteen tyypin mukaan. Kuudennen direktiivin 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan d alakohdan perusteella kokoveri on verovapaata. Lääkkeinä tai farmakologisina tuotteina pidettyihin verivalmisteisiin voidaan soveltaa alennettua verokantaa. Sitä vastoin muita kuin tämäntapaisia valmisteita (labiileja verestä peräisin olevia johdannaisvalmisteita, kuten ihmisestä peräisin olevia veriplasma- ja verisolueriä) ei pidetä lääkkeinä, ja näin ollen niihin sovelletaan yleistä verokantaa. Tämä veritoiminnan arvonlisäverotuskohtelun epäyhtenäisyys kyseenalaistaa veron tasapuolisuusperiaatteen. 33. Komission yksiköille esitetään säännöllisesti pyyntöjä vammaisille ja liikuntarajoitteisille henkilöille tarkoitettuihin tavaroihin ja palveluihin ja etenkin heitä varten erikseen suunniteltuihin autoihin sovellettavan verokannan alentamiseksi tai jopa niiden vapauttamiseksi verosta. Nämä tavarat ja palvelut eivät kuulu liitteen H ryhmään 4, joka kattaa vain vammojen lieventämiseksi tai hoitamiseksi tarkoitetut lääketieteelliset laitteet, apuvälineet ja muut laitteet. 3.3.4 Ympäristö 34. Ympäristön suojelemiseksi esitettiin useita pyyntöjä, joiden tavoitteena oli soveltaa alennettua verokantaa eri tuotteisiin, jotka kuitenkin toimivat samalla tavalla. Tavoitteena on suosia verotuksessa ympäristöä tai energiaa säästäviä tuotteita, erityisesti tuotteita, joille on myönnetty Euroopan unionin ympäristömerkki, sähköajoneuvoja, energiatehokkaita tuotteita sekä vihreää energiaa ja biomassaa. 35. Tässä suhteessa komissio on tähän asti katsonut, ettei tällaisiin pyyntöihin ole ollut mahdollista suostua, koska se rikkoisi veron yhtenäisyyden periaatetta, jonka mukaan samoihin tavaroihin tai palveluihin ei voi soveltaa eri verokantoja. 36. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin soveltaa alennettua verokantaa kuudennen direktiivin liitteen H ryhmässä 9 säädettyihin toimiin eli sosiaalipolitiikan mukaiseen asuntojen luovutukseen, rakennukseen, korjaukseen ja muuttamiseen. Näin ollen kaikkiin niihin jäsenvaltioiden määrittämiin palveluihin, joihin kuuluvat rakennusaineet, mukaan lukien energian säästämiseen tarkoitetut tuotteet, ja joita käytetään kyseisissä toimissa, voidaan soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa. 37. Energiaa koskevien pyyntöjen tarkoituksena on suosia saastuttamattomia energialähteitä. Tällä alalla sovelletaan periaatteessa yleistä verokantaa. Kaasuun ja sähköön voidaan kuitenkin soveltaa alennettua verokantaa, jos vaarana ei ole kilpailun vääristyminen ja jos ne jäsenvaltiot, jotka haluavat käyttää tätä mahdollisuutta, ilmoittavat siitä komissiolle etukäteen. Siirtymäkautta koskevan poikkeuksen ansiosta jäsenvaltiot voivat myös soveltaa alennettua verokantaa polttopuutoimituksiin. 38. Komission yksiköt ovat kirjanneet valituksia, joita ovat esittäneet uusiutuvien energialähteiden tai hukkaenergian avulla lämpöä tuottavien lämpöverkkojen hallinnoinnista vastaavat ranskalaisyritykset ja joissa väitetään, että tämäntyyppinen lämpö ei hyödy kuudennen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksestä, joka koskee vain kaasua ja sähköä. 39. Alennettua verokantaa ei myöskään voi soveltaa kaasupulloihin (butaania ja muita kuin luonnonkaasuja sisältäviin pulloihin), kun taas eräät jäsenvaltiot haluaisivat saattaa ne tämän verokannan piiriin ensi sijassa yhteiskunnallisista syistä. Nämä tapaukset kuvaavat ristiriitaa eri tavoitteiden välillä, ja voidaankin kysyä, onko etusijalle asetettava taloudelliset ja yhteiskunnalliset syyt vai ympäristösyyt. 40. Eräissä toisissa pyynnöissä oli kyse saastumisen ehkäisemisestä, erityisesti tiettyjen tuotteiden, kuten alumiinin, kierrätyksestä sekä jätteiden käsittelystä ja kierrätyksestä yleensä. Liite H kattaa vain kotitalousjätteiden keruun ja käsittelyn. Sitä vastoin jätteiden kierrätys koskee pikemminkin välittäjien niitä toimia, joita ei ole suunnattu suoraan loppukäyttäjälle. Verokannan taso ei siis kuulu tähän asiaan, koska toimijoilla on periaatteessa oikeus vähentää heiltä peritty arvonlisävero täysimääräisenä. 3.3.5 Kulttuuri 41. Tällä alalla komissiolle esitetään toistuvasti pyyntöjä, jotka koskevat alennetun verokannan soveltamista esim. CD-, CD-ROM- ja DVD-levyjen kaltaisiin multimediajärjestelmiin ja kulttuuri- ja audiovisuaalialan toimiin niiden laajassa merkityksessä [16]. Pyynnöt perustuvat väitteeseen, jonka mukaan näistä järjestelmistä poiketen kirjat ja lehdet hyötyvät alennetusta verokannasta. [16] Vuonna 2001 suoritettiin julkinen kuuleminen, joka koski komission valmisteluasiakirjaa tietyistä elokuviin ja muihin audiovisuaalialan teoksiin liittyvistä oikeudellisista näkökohdista. Tässä yhteydessä monet audiovisuaalialan ammattilaiset pyysivät alennetun verokannan soveltamista useisiin audiovisuaalialan tavaroihin, palveluihin ja toimiin. 42. Jos alennetun verokannan soveltamista harkitaan, herää kysymys, onko myös näiden tuotteiden tukilaitteet luettava mukaan. Olisi myös pohdittava muiden välineiden, kuten videokasettien, tulevaisuutta sekä Internetin kaltaisten tietoverkkojen käyttömaksuja. Alennetun verokannan soveltamisalan laajentaminen edellyttäisi näin ollen uudenlaiseen filosofiaan pohjautuvaa perustelua, ja on todennäköistä, että kulttuuri- ja kasvatusnäkökohdat eivät sinänsä sovi helposti sovellettaviksi arviointiperusteiksi. 43. Kulttuurin alalla haettiin alennettua verokantaa myös soittimille ja partituureille. 3.3.6 Sähköinen kaupankäynti 44. Ecofin-neuvosto hyväksyi kokouksessaan 6. heinäkuuta 1998 periaatteen, jonka mukaan sähköisessä muodossa tapahtuvaa toimitusta ei voida katsoa tavarantoimitukseksi vaan palvelun suorittamiseksi. Näihin palveluihin ja erityisesti yhteisön alueelle sijoittuneille kuluttajille tarkoitettujen verkkopalvelujen tarjoamiseen sovelletaan nykyisin sen jäsenvaltion yleistä verokantaa, jossa palveluntarjoaja on rekisteröitynyt. 45. Komission ehdotukseen [17] liittyvien töiden kohdalla esitettiin kysymys sähköisesti toimitettaviin palveluihin sovellettavasta arvonlisäverokannasta. Kyse on siitä, onko mahdollista soveltaa eri verokantoja sisällöltään samankaltaisiin mutta eri muodoissa toimitettaviin tavaroihin ja palveluihin. Useimmin mainittuja tapauksia ovat paperimuodossa myytävät kirjat ja lehdet suhteessa niihin kirjoihin ja lehtiin, joita myydään sähköisesti ja jotka voi ladata omalle tietokoneelle. [17] KOM(2000) 349 lopullinen, 07.06.2000. 3.3.7 Erityisen työvaltaiset palvelut 46. Tietyt toimialat anoivat liitteen K soveltamisalan laajentamista, koska ne katsoivat täyttävänsä alennetusta verokannasta hyötymiseen tarvittavat ehdot. Kyse on erityisesti muuttoalasta sekä vartiointi-, arvokuljetus-, puutarhanhoito- ja kauneudenhoitopalveluista. 47. Lisäksi useat, erityisesti brittiläiset kulttuuri- ja arkkitehtuuriperintöä vaalivat organisaatiot pyysivät, että alennettua verokantaa sovellettaisiin myös rakennusalaan. Näissä pyynnöissä on kyse historiallisten rakennusten ja erityisesti kirkkojen entisöinnistä sekä kunnossapidosta. Kyseiset organisaatiot vakuuttavat, että sekä näiden muistomerkkien yhteiskunnallinen ja kulttuurinen merkitys että myös taloudelliset syyt oikeuttavat kyseisen toimenpiteen. Tällä alalla alennettua verokantaa voidaan kuitenkin soveltaa vain asumiseen liittyviin palveluihin. 48. Rakennuspalvelujen arvonlisäverotuskohtelu on hyvä esimerkki alennettuja verokantoja koskevien säännösten mutkikkuudesta. Periaatteessa kuudennen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan 1 alakohdan mukaan yleistä verokantaa sovelletaan rakennuksiin liittyviin tavaroihin ja palveluihin. Alennetun verokannan oikeusperustaan sovelletaan kuitenkin kolmentyyppisiä säännöksiä: - kyseisen säännöksen 3 alakohdan perusteella jäsenvaltioiden on mahdollista halutessaan soveltaa alennettua verokantaa liitteen H ryhmän 9 mukaisiin toimintoihin eli sosiaalipolitiikan mukaiseen asuntojen luovutukseen, rakennukseen, korjaukseen ja muuttamiseen, - kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdassa säädetään siirtymäjärjestelmän mukaisesti, että jos tiettyjä ehtoja noudatetaan, eräät jäsenvaltiot voivat yleisesti soveltaa muutoin määrittelemättömiin asuntoihin joko alennettua verokantaa, joka on 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan i alakohdassa vahvistettua vähimmäisverokantaa matalampi, tai jotakin samassa artiklassa tarkoitetuista alennetuista verokannoista taikka vähintään 12 prosentin korkuista alennettua verokantaa, - kuudennen direktiivin 28 artiklan 6 kohdassa (joka otettiin käyttöön erittäin työvaltaisia palveluja koskevassa direktiivissä) säädetään, että alennettua verokantaa voidaan soveltaa kolmen vuoden ajan, mutta toisaalta sosiaalipoliittisessa asuntotuotannossa ajanjakson pituutta ei rajoiteta. Direktiivin tarkoituksena on "yksityisasuntojen uudistaminen ja korjaus, lukuun ottamatta tarvikkeita, jotka muodostavat merkittävän osan toimituksen arvosta". 49. Lisäksi ravintola-ala on usein pyytänyt, että erittäin työvaltaisiin palveluihin sovellettaisiin alennettua verokantaa. Koska ravintola-alaa ei kuitenkaan ole sisällytetty alennettuun verokantaan oikeutettujen palvelujen luetteloon, se ei ole päässyt hyötymään tästä mahdollisuudesta. Huomattakoon, että komission alkuperäinen ehdotus [18] oli laadittu niin, että jäsenvaltioille jäi kyseisten alojen valinnassa mahdollisimman paljon pelivaraa heti, kun alat täyttivät säädetyt ehdot. Neuvosto piti kuitenkin lyhyttä ja tarkkaa luetteloa parempana. [18] KOM(1999) 62 lopullinen, 17.02.1999. 50. Ravintola-alan lisäämistä liitteeseen H pyydettiin myös erityisesti siksi, että pikaruokaa kohdellaan eri tavoin kuin muiden ravintoloiden tarjoamia palveluja. Pikaruoan kohdalla noutoruoan myynti katsotaan liitteen H ryhmään 1 kuuluvaksi elintarvikkeiden myynniksi, joka voi näin ollen hyötyä alennetusta verokannasta. Ravintola-ala taas tarjoaa palvelua, joka ei kuulu kyseiseen liitteeseen. 51. Pyytäjänä oli pääasiassa Ranskan ravintola-ala, joka valittaa myös kilpailun vääristymisestä, koska toisissa jäsenvaltioissa - erityisesti Espanjassa - ravintola-alaan sovelletaan alennettua verokantaa. Espanjassa sovelletaan alennettua verokantaa kuudennen arvonlisäverodirektiivin 28 artiklan 2 kohdassa myönnetyn siirtymäkautta koskevan poikkeuksen nojalla. 4. Päätelmät 52. Alennettuja verokantoja koskevien säännösten vapaaehtoisuus ja jäsenvaltioille jätetty valinnanvara voivat johtaa tilanteisiin, joissa arvonlisäveron tasapuolisuutta koskeva periaate saattaa vaarantua ja jotka toimijoiden mielestä vääristävät kilpailua. Kuten tässä kertomuksessa on kuvattu, kaikki valintamahdollisuudet eivät kuitenkaan ole luonteeltaan samantapaisia: voi valita, soveltaako alennettua verokantaa vai ei, yhtä tai kahta alennettua verokantaa, yhtä alennettua verokantaa joko osaan liitteen H ryhmistä tai niihin kaikkiin jne. 53. Alennettujen verokantojen soveltamisalueisiin kuuluvista tavaroista ja palveluista laadittujen luetteloiden sisältö selittyy eri tavoin: ryhmien valintaperusteina ovat tiettynä ajankohtana olennaisiksi katsotut tarpeet tai ne tarpeet, jotka jäsenvaltiot ovat maininneet neuvotellessaan neuvoston kanssa. Ne eivät välttämättä vastaa ennalta määrättyjä puolueettomia perusteita, mistä voi näin ollen seurata tiettyä epäjohdonmukaisuutta. 54. Epäjohdonmukaisuus voi johtua myös lukuisista poikkeuksista, joiden mutkikkuutta lisää se, että eräiden poikkeuksien perusta on pysyvä, kun taas toiset poikkeukset perustuvat siirtymäkauteen. Tämä alennettujen verokantojen soveltamisalan epäjohdonmukaisuus eri jäsenvaltioiden välillä on pääsyy niihin vääristymiin, joista alan toimijat valittavat. Alennettujen verokantojen tämänhetkiseen rakenteeseen, joka mahdollistaa tällaisen kirjavuuden, on siis puututtava, kun verokantoja tarkistetaan seuraavan kerran. 55. Kuten komissio tähdentää uutta arvonlisäverostrategiaa koskevassa tiedonannossaan, sisämarkkinat toimisivat paremmin, jos arvonlisäverojärjestelmä perustuisi alkuperäjäsenvaltiossa tapahtuvaan verotukseen sekä hallinnon yksinkertaisuuden takia (millä vähennettäisiin yritysten kuluja) että vähentyneiden petosmahdollisuuksien takia (mikä takaisi näin ollen paremmin verotulojen vakauden). 56. On kuitenkin todettava, että olosuhteet eivät ole otolliset verokantojen ja lainsäädäntöjen nopealle lähentämiselle ja täysin luotettavaksi tunnustetun tulojen uudelleenjakoa koskevan järjestelmän käyttöönotolle. Verokantojen tasoa ei siis aiota tarkistaa uuden strategian käyttöönottojakson aikana. 57. Komissio suosittelikin sisämarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi lyhyellä aikavälillä, että määriteltäisiin uskottava strategia, joka perustuisi neljään päätavoitteeseen eli voimassa olevien sääntöjen yksinkertaistamiseen ja uudenaikaistamiseen, voimassa olevien säännösten nykyistä yhdenmukaisempaan soveltamiseen sekä hallinnollisen yhteistyön tiivistämiseen. 58. Verokantojen tehokkaampi lähentäminen on siis mahdollista vain pitkällä aikavälillä. Alennettuja verokantoja koskevia säännöksiä on kuitenkin tarkoitus tarkistaa perusteellisesti keskipitkällä aikavälillä. Jotta tarkistusta voitaisiin valmistella tehokkaasti, on pohdittava alennettujen verokantojen nykyrakennetta, jota useimmat komissiolle välitetyt pyynnöt ovat koskeneet, oltava myöntämättä uusia poikkeuksia ja mahdollisesti harkittava nykyisten poikkeusten osittaista tai täydellistä kumoamista, kun alennettuja verokantoja tarkistetaan. 59. Alennettujen verokantojen tarkistamista harkittaessa tarjoutuu tilaisuus tarkastella toimijoiden mainitsemia kiistakohtia. Vaikka toimijoiden esittämät vastalauseet eivät pohjimmiltaan eroa edellisissä kertomuksissa kuvatuista väitteistä, yhä useammin väitetään, että sisämarkkinoista ei saada todellista hyötyä. Eri oikeuksiin ja mahdollisuuteen säilyttää ne on kiinnitettävä erityishuomiota. 60. Muilta osin Euroopan unionin talouden yhdentymisessä on jo saavutettu korkea taso, ja verotusalan edistys on mahdollistanut sisämarkkinoiden toimivuuden parantamisen. Sisämarkkinoiden jatkuva kehitysprosessi nopeutuu tulevaisuudessa erityisesti euron käyttöönoton ansiosta. Näin ollen sisämarkkinoiden puutteet, sellaisina kuin alan toimijat ne havaitsevat etenkin verotuksessa, ovat huomionarvoinen tosiseikka erityisesti arvonlisäverokannoissa esiintyvien erojen takia. 61. Vaikka verokantojen yhdenmukaistamispaineet eivät ole välittömiä, euron käyttöönotosta seuraa kaikkialla yhtenäismarkkinoilla ennennäkemättömän laajamittainen hintojen selkeys, joka edellyttää arvonlisäveroasteen lisäkoordinointia. 62. Tässä yhteydessä komissio ei aio tarkistaa liitettä H, ennen kuin erityisen työvaltaisista palveluista annetun direktiivin perusteella toteutettu kokeilu päättyy. Komissio esittää nimittäin kokeilun päätyttyä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kokonaisarviointikertomuksen, joka perustuu jäsenvaltioiden kertomuksiin, sekä tarvittaessa ehdotuksen aiheellisista toimenpiteistä lopullisen päätöksen tekemiseksi arvonlisäverokannan soveltamisesta työvaltaisiin palveluihin. Koska kokeilun tulosten tarkasteluun varattu määräaika on melko lyhyt, direktiiville, sellaisena kuin sitä tällä hetkellä sovelletaan, harkittaneen vuoden pituista jatkoaikaa, jotta kysymys voitaisiin ratkaista osana laajempaa kokonaisuutta eli uutta arvonlisäverostrategiaa koskevassa tiedonannossa [19] ilmoitettua alennettujen verokantojen rakenteen tarkistusta. [19] KOM(2000) 348 lopullinen, 07.06.2000. 63. Lisäksi kyseisessä tiedonannossa määrätään erityisen huomion kiinnittämisestä kysymykseen, joka koskee virtuaalituotteisiin sovellettavaa verokantaa perinteisiin tuotteisiin verrattuna, samoin kuin alennetun arvonlisäverokannan soveltamista eri yhteisön politiikkojen edistämisessä (esimerkiksi ympäristö [20], työllisyys, kulttuuri, liikenne [21]...) [20] Ks. myös vihreä kirja yhdennetystä tuotepolitiikasta KOM(2001) 68 lopullinen. [21] Ks. valkoinen kirja "Euroopan unionin liikennepolitiikka vuoteen 2010:valintojen aika", s. 87 KOM(2001) 370 lopullinen. 64. Tämän kertomuksen pitäisi virittää rahoitusalalla ja jäsenvaltioissa keskustelua alennettujen verokantojen roolista, niiden tehokkuudesta yhteisön politiikkoja tai kansallisia politiikkoja toteutettaessa sekä mahdollisesti harkittavista parannuksista ja järkiperäistyksistä. 65. Tässä yhteydessä eräs varteenotettava mahdollisuus olisi luoda rakenne, jossa olisi kaksi eri tavaroiden ja palvelujen luetteloihin sovellettavaa alennettua verokantaa (ja mahdollisesti verokantojen ääriarvot kutakin ryhmää varten): - toinen alennettu verokanta olisi lähellä tämänhetkistä 5 prosentin vähimmäisverokantaa, ja sitä sovellettaisiin rajoitettuun perushyödykkeiden ja -palvelujen luetteloon tai sosiaalisia tavoitteita vastaaviin tavaroihin ja palveluihin (verokannasta tulisi lopulta pakollinen, koska jäsenvaltioiden suuri enemmistö soveltaa jo tämäntyyppisiin tavaroihin ja palveluihin alennettua verokantaa), ja - toista, prosenttimääräisesti korkeampaa alennettua verokantaa sovellettaisiin niiden tavaroiden ja palvelujen luetteloon, joita on historiallisista tai suhdannevaihteluihin liittyvistä syistä verotettava eri tavoin kuin yleisen verokannan soveltamisalaan kuuluvia tai muita tavoitteita vastaavia tavaroita ja palveluita. 66. Tässä yhteydessä on pidettävä mielessä erityisesti seuraavat tekijät: a) arvonlisäveron ominaisuudet ja erityisesti velvoite taata sen tasapuolisuus, b) tarve määritellä selkeät perusteet alennettujen verokantojen soveltamiselle, ja c) verokantojen yhdenmukaistamisen parantaminen pitkällä aikavälillä ja poikkeuksien järkiperäistäminen. LIITE 1 Jäsenvaltioissa sovellettavien arvonlisäverokantojen kehitys >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> LIITE 2 Tavarantoimitusten ja palvelujen suorittamisen verotus eri jäsenvaltioissa direktiivin 77/388/ETY liitteen H ryhmien mukaisesti >TAULUKON PAIKKA> (1) joita tarjoavat jäsenvaltioiden luonteeltaan yhteiskunnallisiksi tunnustamat julkisoikeudelliset tai muut laitokset >TAULUKON PAIKKA> LIITE 3 Erityisen työvaltaisten palvelujen verotus eri jäsenvaltioissa direktiivin 77/388/ETY liitteen K ryhmien mukaisesti >TAULUKON PAIKKA>