Virallinen lehti nro C 304 , 06/10/1997 s. 0055



A4-0250/97 Päätöslauselma tarpeesta järjestää Euroopan unionin laajuinen kampanja naisiin kohdistuvan väkivallan täydellistä torjumista varten Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon Martinin laatiman päätöslauselmaesityksen tarpeesta järjestää Euroopan unionin laajuinen kampanja naisiin kohdistuvan väkivallan täydellistä torjumista varten (B4-0047/94), - ottaa huomioon YK:n yleissopimuksen kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamisesta vuodelta 1979 (CEDAW) ja YK:n julistuksen naisiin kohdistuvan väkivallan poistamisesta vuodelta 1993, - ottaa huomioon Wienissä vuonna 1993 pidetyn ihmisoikeuksia koskeneen maailmanlaajuisen konferenssin raportin ja vuonna 1995 pidetyn naisia koskeneen YK:n konferenssin toimintaohjelman, - ottaa huomioon Euroopan neuvoston miesten ja naisten välistä tasa-arvoa käsittelevän Euroopan kolmannen ministeritason kokouksesta antamat julistukset ja päätöslauselmat sekä sen perheväkivallasta vuonna 1985 ja 1990 antamat suositukset, - ottaa huomioon YK:n erityisraportoija Coomaraswamyn erinomaiset selonteot naisiin kohdistuvasta väkivallasta, - ottaa huomioon naisten ja miesten tasa-arvoisuutta koskevan neljännen toimintaohjelman (1996 - 2000) (KOM(95)0381), - ottaa huomioon 11. kesäkuuta 1986 antamansa päätöslauselman naisiin kohdistuvasta väkivallasta ((EYVL C 176, 14.7.1986, s. 73)), - ottaa huomioon 17. joulukuuta 1993 antamansa päätöslauselman pornografiasta ((EYVL C 20, 24.1.1994, s. 546)), - ottaa huomioon 6. toukokuuta 1994 antamansa päätöslauselman naisten vapauden ja perusoikeuksien loukkaamisesta ((EYVL C 205, 25.7.1994, s. 489)), - ottaa huomioon 18. tammikuuta 1996 antamansa päätöslauselman ihmisillä käytävästä kaupasta ((EYVL C 32, 5.2.1996, s. 88)), - ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan, - ottaa huomioon naisten oikeuksien valiokunnan mietinnön (A4-0250/97), A. katsoo, että ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1, 3 ja 5 artiklan perusteella kaikenlainen naisiin kohdistuva väkivalta, joka voidaan tulkita uhkaukseksi naisen elämää, vapautta tai henkilökohtaista turvallisuutta vastaan tai joka sisältää kidutusta tai julmaa, epäinhimillistä tai alentavaa kohtelua, on ristiriidassa julistuksen kanssa; jos jäsenvaltiot eivät näin ollen toteuta tarkoituksenmukaista politiikkaa, jolla ehkäistään naisiin kohdistuva väkivalta ja rangaistaan siitä, ne eivät silloin täytä julistuksen tarkoittamia kansainvälisiä velvoitteitaan, B. ottaa huomioon, että YK:n Pekingin konferenssin toimintasuunnitelmassa on määritelty naisiin kohdistuva väkivalta seuraavasti: «kaikki sukupuoleen liittyvät väkivaltaiset teot, jotka johtavat tai voivat johtaa naisten fyysiseen, seksuaaliseen tai psyykkiseen vammaan tai kärsimykseen, mukaan lukien sellaisilla teoilla uhkaaminen, pakottaminen tai vapauden riistäminen», C. katsoo, että perhepiirissä, työpaikalla tai yhteiskunnassa miesten harjoittamaa nuoriin ja aikuisiin naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ovat muun muassa pahoinpitelyt, lyönnit, sukuelinten silpomiset, insesti, seksuaalinen häirintä, seksuaalinen hyväksikäyttö, naiskauppa ja raiskaukset, D. katsoo, että naisiin kohdistuva väkivalta on uhrin elämään, turvallisuuteen, vapauteen, ihmisarvoon sekä fyysiseen ja henkiseen koskemattomuuteen liittyvien oikeuksien loukkaamista ja estää näin ollen yhteiskunnan kehittymisen demokraattiseksi, E. katsoo, että naisiin kohdistuva väkivalta on epäilemättä yhteydessä sukupuolten välisiin epätasa-arvoisiin valtasuhteisiin sosiaalisissa, taloudellisissa, uskonnollisissa ja poliittisissa asioissa huolimatta siitä, että kansallisessa ja kansainvälisessä oikeudessa julistetaan tasa-arvoa, F. ottaa huomioon, että YK:n tilastojen mukaan suurin osa ihmisoikeuksien loukkausten uhreista on naisia ja lapsia, G. on hyvin tietoinen siitä, että Euroopan unionissa naisiin kohdistuva väkivalta kodeissa on yleistä ja sitkeää ja että naisilla ei ole kansallisella tasolla ollenkaan tai riittävästi oikeudellisia välineitä, joihin he voisivat turvautua puolustautuakseen väkivaltaisilta miehiltä, H. katsoo, että kaikenlaista naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen määrittelyn mukaista sukupuoleen perustuva väkivaltaa olisi pidettävä rikollisena tekona, I. katsoo, että kyseisen yleissopimuksen määräysten mukaisesti sopimuksen osapuolet ovat myös erityisesti sitoutuneet toimimaan niitä yksityishenkilöitä, yrityksiä ja järjestöjä vastaan, jotka harjoittavat naisiin kohdistuvaa väkivaltaa, J. katsoo, että suuri osa kaikista pahoinpitelyistä jätetään ilmoittamatta poliisille ennen kaikkea sen vuoksi, että tarkoituksenmukaiset oikeudelliset, sosiaaliset ja taloudelliset välineet uhrin suojelemiseksi puuttuvat, minkä vuoksi naisiin kohdistuva väkivalta pysyy pitkälti salattuna rikoksena, K. katsoo, että useimpien jäsenvaltioiden osalta puuttuvat vertailukelpoiset tilastot ja tutkimukset perhepiirissä tai sen ulkopuolella naisiin kohdistuneista väkivaltatapauksista, väkivaltaisuuksien torjumiseksi harjoitettavien eri politiikkojen vaikutuksista sekä väkivallan aiheuttamista taloudellisista ja yhteiskunnallisista kustannuksista, L. ottaa huomioon, että olemassa olevat tilastotiedot osoittavat, että väkivaltaa esiintyy yhteiskunnissamme kotioloissa ja että naiset joutuvat sen kohteeksi päivittäin, M. ottaa huomioon, että pahoinpitelevät miehet ovat kaikenikäisiä ja he ovat lähtöisin kaikenlaisista ympäristöistä, kulttuureista ja yhteiskuntaluokista, N. ottaa huomioon, että miesten väkivaltaisuuteen naisia kohtaan liittyy edelleen myyttejä, kuten esimerkiksi se, että kotona tapahtuva väkivalta on yksityisasia, tai se, että miesten harjoittama naisiin kohdistuva väkivalta voi johtua naisten käyttäytymisestä, O. ottaa huomioon, ettei ole tehty perusteellisia tutkimuksia niistä kustannuksista, joita koituu yhteiskunnalle miesten väkivaltaisuudesta naisia kohtaan ja sen seurauksista, toisin sanoen asumisesta, sosiaalipalveluista, terveydenhuollosta ja poliisin suojelusta syntyvistä kustannuksista eikä oikeudenkäynti- ja vakuutuskustannuksista, P. katsoo, että seksuaalisella väkivallalla, jonka uhreja naiset ovat, on erittäin tuhoisia fyysisiä ja psyykkisiä seurauksia heille, ja asianmukaista hoitoa tarjoavien järjestöjen perustamista olisi tuettava, Q. ottaa huomioon, että Alankomaiden viranomaisten aloitteesta äskettäin toteutetun tutkimuksen tulokset osoittavat, että naisiin kohdistuvan väkivallan 'kokonaiskustannukset' vuosittain ovat yli 145 miljoonaa ecua, R. ottaa huomioon, että jäsenvaltioista tulleet vastaukset viittaavat siihen, että tärkein viimeisten kymmenen vuoden aikana lainsäädännössä saavutettu edistysaskel, joka liittyy miesten väkivaltaisuuteen naisia kohtaan, on se, että valtaosa jäsenvaltioista on antanut määräyksiä, joiden mukaan avioliitossa tapahtuva seksuaalinen väkivalta on rangaistava teko, S. ottaa huomioon, että väkivallan kohteeksi joutuneiden naisten kanssa tekemisissä olevilla henkilöillä, kuten muun muassa poliiseilla, sosiaalityöntekijöillä, lakimiehillä, lainsäätäjillä sekä muilla valtion virkamiehillä ja virastoilla ei ole edelleenkään kovin paljon tietoa kyseisten naisten erityistarpeista, T. ottaa huomioon, että jatkuvan väkivallan uhreista tulee usein alistuvia ja toimintakyvyttömiä, U. katsoo, että on tehtävä tutkimus pornografian ja prostituution vaikutuksesta miesten väkivaltaisuuteen naisia kohtaan, V. katsoo, että sukupuolielimien silpomista ei tule suvaita ja että se on rikollinen teko, W. ottaa huomioon, että raiskausta käytetään keinona aktiivisessa sodankäynnissä ja entisessä Jugoslaviassa tehtyjä rikoksia käsittelevän erityisen kansainvälisen rikostuomioistuimen säännöstössä se luokitellaan rikokseksi ihmisyyttä vastaan, X. ottaa huomioon, että alkoholi on osatekijä hyvin monissa naisiin kohdistuvissa väkivaltatapauksissa, Y. ottaa huomioon, että naisiin kohdistuva väkivalta kotona ja yhteiskunnassa vaikuttaa suoraan tai epäsuorasti lapsiin ja siitä saattaa usein syntyä väkivalta- ja pahoinpitelykierre, joka säilyy sukupolvelta toiselle, Z. ottaa huomioon, että naisiin kohdistuvalla väkivallalla on kauaskantoinen kielteinen vaikutus lasten tunne-elämään ja mielenterveyteen; 1. Kehottaa komissiota ja Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltioita toimimaan sen hyväksi, että Pekingin-julistuksesta tulee kaikkia allekirjoittavia osapuolia sitova sopimus; 2. Uskoo, että sukupuoleen perustuva väkivalta ei ainoastaan heijasta eriarvoisuutta sukupuolten välisissä valtasuhteissa yhteiskunnassamme vaan se myös estää huomattavasti toimia, joilla pyritään voittamaan miesten ja naisten välinen epätasa-arvo; 3. Korostaa, että on tärkeää murtaa hiljaisuus, joka ympäröi väkivaltaa yhteiskunnassamme, ja erityisesti tabu, joka liittyy perheväkivallasta keskustelemiseen; korostaa, että kaikissa naisiin kohdistuvasta väkivallasta käytävissä keskusteluissa on otettava huomioon naisten näkökulma ja niissä on pyrittävä vahvistamaan naisten asemaa; 4. Kehottaa niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole vielä määritelleet naisiin kohdistuvaa väkivaltaa rikolliseksi teoksi, tekemään niin naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen määrittelyn mukaisesti sekä harjoittamaan politiikkaa, joka on sopimuksessa vahvistettujen velvoitteiden mukaista; 5. Kehottaa jäsenvaltioita säätämään erityisiä varsinaisen rikosoikeuden ulkopuolisia lakeja sukupuoleen perustuvan väkivallan uhrien suojelemiseksi, esimerkiksi perhelainsäädännön osalta antamalla säädöksiä yksinkertaistetuista avioeroprosesseista, lasten huoltajuudesta ja rahallisesta korvauksesta, sekä antamaan erityissäädöksiä 'vainoamisen' torjumiseksi; 6. Pyytää komissiota toteuttamaan vertailevan tutkimuksen kansallisista ja yksityisistä sosiaaliturvajärjestelmistä ja tarvittaessa vakuutuksista sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa niiden tarjoama suoja seksuaalisen väkivallan uhreille ei ole täydellinen tai joissa se on rajallinen; 7. Kehottaa jäsenvaltioita ja komissiota kiinnittämään politiikoissaan erityistä huomiota siirtolaisnaisten asemaan sukupuoleen perustuvan väkivallan uhreina; 8. Korostaa kaikkien niiden henkilöiden koulutuksen merkitystä, jotka ovat tekemisissä väkivallan uhriksi joutuneiden naisten kanssa, oli sitten kyse poliiseista, oikeuslaitoksesta, terveydenhuollosta tai asumisesta ja sosiaalipalveluista; on sitä mieltä, että sellaisen koulutuksen tulee olla pakollinen sukupuoleen liittyvää väkivaltaa koskevia tapauksia käsitteleville tuomareille; 9. On huolissaan siitä, että kotona tapahtuvan väkivallan ja lasten suojelun välinen yhteys laiminlyödään usein, ja siitä, että monet naiset joutuvat kokemaan jatkuvaa pahoinpitelyä sen vuoksi, että tuomioistuimet ovat antaneet päätöksiä, joilla sallitaan väkivaltaisen kumppanin tai entisen kumppanin sekä hänen lastensa välinen yhteydenpito; panee merkille, että toimenpiteillä, joilla suojellaan lapsia tällaisissa tilanteissa, olisi suojeltava myös puolisoa, joka ei ole syyllistynyt pahoinpitelyyn; 10. Kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tutkimaan naisiin kohdistuvan väkivallan ja lapsiin kohdistuvan väkivallan välistä yhteyttä sekä tämän seurauksena mahdollisesti syntyvää väkivaltakierteen välittymistä sukupolvelta toiselle; 11. Muistuttaa huolestuneena, että monien jäsenvaltioiden oikeusmenettelyt saavat naiset usein luopumaan ajatuksesta haastaa väkivaltaa harjoittanut mies oikeuteen; kehottaa jäsenvaltioita tarkistamaan oikeudellisten menettelyiden toimivuutta ja ryhtymään toimenpiteisiin niiden esteiden poistamiseksi, joilla naisilta riistetään oikeudellinen suoja; 12. Korostaa, että vaikka seksuaaliseen häirintään työpaikalla liittyy hyvin usein esimiesaseman väärinkäyttöä, niin nainen joutuu kokemaan häirintää myös kollegojen ja asiakkaiden taholta, ja he ovat paljon alttiimpia häirinnälle, jos kyseessä on epävarma työpaikka tai työ, johon kuuluu matkustamista työpaikan ulkopuolelle; 13. Kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tekemään aloitteita kouluille tarkoitetuiksi ohjelmiksi, joiden tavoitteena on lisätä poikien ja tyttöjen tietoisuutta sukupuoleen liittyvän väkivallan vaikutuksista ja edistämään yhteistyötä konfliktien ratkaisemiseksi, jotta voitaisiin ehkäistä sellaisten asenteiden ja käyttäytymismallien syntymistä, joiden mukaan naisen ruumista pidetään kauppatavarana ja jotka johtavat vääjäämättä väkivaltaisuuksiin; 14. Kehottaa jäsenvaltioita tehostamaan toimiaan sellaisia järjestöjä ja henkilöitä vastaan, jotka harjoittavat usein prostituutioon pakottamiseen johtavaa naiskauppaa, sekä käynnistämään erityisohjelmia ja ryhtymään erityistoimiin tukeakseen seksuaalisen hyväksikäytön uhreiksi pakotettuja henkilöitä; 15. Pyytää, että ohjelmissa, joita komissio on määrännyt toteutettavaksi naisten seksuaaliseen hyväksikäyttöön suuntautuvan kaupan ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi, ei rajoituttaisi prostituutiosta tiedottamiseen ja prostituutiota ehkäiseviin toimiin, vaan määrättäisiin myös tuesta uhrien yhteiskuntaan sopeuttamiseen tähtääville hankkeille; 16. Kehottaa jäsenvaltioita tunnustamaan, että kun väkivaltaa ja pakkovaltaa harjoitetaan prostituutioon ja pornografiaan liittyen, niin rikoksen tekijöitä vastaan on ryhdyttävä oikeustoimiin; kehottaa niitä ryhtymään tehokkaisiin toimenpiteisiin naisten auttamiseksi ja tukemiseksi heidän pyrkiessään eroon tällaisista tilanteista; 17. Kehottaa jäsenvaltioita pyrkimään tehokkaaseen politiikkaan lapsipornografiaa vastaan ottaen huomioon erityisesti Internetistä saatavilla olevan pornografian; 18. Toivottaa tervetulleiksi joissakin jäsenvaltioissa tehdyt aloitteet, joiden tavoitteena on kehittää varsinaisten seuraamusten lisäksi rikoksen tekijöille ohjelmia, joilla saadaan miehet ottamaan vastuu omista teoistaan, ja pyytää kaikkia jäsenvaltioita sitoutumaan selkeämmin tällaisten aloitteiden hyväksymiseen; 19. Pyytää jäsenvaltioita tutkimaan viipymättä alkoholin osuutta naisiin kohdistuvassa väkivallassa; 20. Pyytää jäsenvaltioita aloittamaan heti väkivaltaisia tekoja kokeneille tarkoitettujen riippumattomien palveluiden aktiivisen tukemisen ja rahoittamisen, mukaan lukien turva- ja suojakodit, sekä perustamaan elimiä toimijoiden välisen yhteistyön varmistamiseksi, kun naisia ja heidän huollettavia lapsiaan tuetaan heidän aloittaessaan uuden elämän; 21. Korostaa luotettavien, vuorokauden ympäri käytettävissä olevien ilmaisten tai paikallispuhelumaksulla toimivien auttavien puhelimien merkitystä ensimmäisenä tiedon ja tuen lähteenä niille naisille, jotka ovat joutuneet väkivallan uhriksi; 22. Kehottaa jäsenvaltioita sopimaan yhteisestä perustasta naisiin kohdistuvaa väkivaltaa koskevien tilastojen kokoamista varten; tilastoihin tulisi tietoja naisesta, hänen kimppuunsa käyneestä henkilöstä, hyökkäyksen tyypistä ja paikasta ja siitä, mitä nainen teki hyökkäyksen jälkeen ja mihin toimenpiteisiin viranomaiset ryhtyivät, sekä siitä, mikä oli lopputulos; 23. Tunnustaa kuitenkin, että tällaisilla tilastoilla ei voida koskaan esittää todellista väkivallan tasoa, sillä monet tapaukset, henkinen pahoinpitely, uhkailut ja pelottelut mukaan lukien, jäävät täysin ilmoittamatta; 24. Pyytää, että vakavimmissa tapauksissa, joissa uhri ei pysty ryhtymään toimenpiteisiin, jäsenvaltiot antaisivat naisjärjestöjen tai asianmukaisten elinten ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin uhrien puolustamiseksi; 25. On sitä mieltä, että kaikki naisiin kohdistuvat väkivallanteot tulisi rekisteröidä systemaattisesti, heti kun niistä ilmoitetaan poliisille, terveys- ja sosiaaliviranomaisille, turvakoteihin ja auttavaan puhelimeen tai naisjärjestöille, ja kehottaa jäsenvaltioita laatimaan kerättyihin tilastoihin ja tietoihin perustuvan jokavuotisen raportin naisiin kohdistuvan väkivallan kehityksestä; 26. Korostaa koordinoidun lähestymistavan merkitystä selvitettäessä naisiin kohdistuvaan väkivaltaan liittyviä ongelmia kansallisella tasolla ja toivottaa siksi tervetulleiksi joissakin jäsenvaltioissa otetut edistysaskeleet, joiden tarkoituksena on ottaa käyttöön eri ministeriöille yhteinen strategia väkivallan ehkäisemiseksi ja sen seurauksiin puuttumiseksi; 27. Suosittelee ehdottomasti, että paikallisten aloitteiden tulee perustua monet toimijat käsittävään lähestymistapaan, joka on yhteinen poliiseille, paikallisille viranomaisille ja toimijoille samoin kuin naisjärjestöille ja kansalaisjärjestöille; 28. Korostaa kansalaisjärjestöjen välttämätöntä osaa naisiin kohdistuvan väkivallan torjumisessa, ja kehottaa sen vuoksi jäsenvaltioita tehokkaasti tukemaan niiden kehittämistä ja vakiinnuttamaan tarkoituksenmukaiset taloudelliset puitteet niiden kehittämiseksi; 29. Pyytää, että viidennelle tutkimuksen puiteohjelmalle määrättyjä varoja käytetään tutkimuksen tekemiseksi niistä kustannuksista, joita koituu miesten naisiin kohdistamasta väkivallasta terveydenhuollolle, asumiselle, sosiaalipalveluille, oikeusjärjestelmälle ja työajan menetyksille, ja että tarvittavilla toimenpiteillä tuetaan lapsia, jotka tutkimuksen mukaan ovat usein väkivaltaisten tapausten todistajia ja kärsivät niiden seurauksista; 30. Kehottaa oikeus- ja sisäasioita käsittelevää ministerineuvostoa sopimaan maahanmuuttoa ja turvapaikan hakemista koskevista sääntelymääräyksistä seuraavien asioiden varmistamiseksi: - jotta naiset, joita uhkaillaan tai vainotaan heidän sukupuolensa takia, otettaisiin vastaan EU:hun ottaen huomioon YK:n pakolaisjärjestön suositukset; - jotta kolmansista maista tulleita naisia ei karkotettaisi maasta, mikäli kyseessä on ero pahoinpitelevästä miehestä, jos karkotukseen ei ole muita syitä; 31. Kehottaa komissiota käymään yhdessä jäsenvaltioiden kanssa läpi mahdollisuudet myöntää Euroopan unionissa naisille, joille on myönnetty uusi henkilöllisyys miehen vainon takia, myös muu kansalaisuus; 32. Kehottaa neuvostoa takaamaan naisten oikeuksia koskevien määräysten sisällyttämisen EU:n ja kolmansien maiden välisiin sopimuksiin ja varmistamaan niiden noudattamisen; 33. Pyytää, että vuodesta 1999 tehdään naisiin kohdistuvan väkivallan vastainen eurooppalainen vuosi; 34. Kehottaa komissiota tutkimaan niiden kampanjoiden menestystä, joihin useissa jäsenvaltioissa on ryhdytty tavoitteena tunnistaa «parhaimmat käytänteet» ja turvautua niihin Euroopan laajuisessa kampanjassa, joka aloitetaan naisiin kohdistuvan väkivallan vastaisena vuotena; 35. Pyytää komissiota ehdottamaan erityistä budjettikohtaa naisiin kohdistuvan väkivallan vastaiselle vuodelle ja Euroopan laajuiselle kampanjalle, jotta varmistetaan riittävien varojen saanti näkyvän kampanjan takaamiseksi, jossa ovat mukana jäsenvaltioiden hallitukset, toimijat, naisjärjestöt ja muut kansalaisjärjestöt; 36. Korostaa, että tällaisen Euroopan laajuisen kampanjan pitäisi perustua «parhaimpiin käytänteihin», naisjärjestöjen osaan näiden kampanjoiden kehittämisessä sekä sellaisen joustavan kampanjan vaatimukseen, jolla mahdollistetaan paikalliset, alueelliset ja kansalliset variaatiot keskeisestä aiheesta; 37. Pyytää, että kampanjaan sisällytetään näkyvien myönteisten mielikuvien luomista, viestejä ja mainontaa, joissa naiset kuvataan pikemminkin väkivallasta selviytyjinä kuin uhreina; 38. Pyytää, että kampanjalla voidaan tukea väkivallasta selviytyneiden naisten puolustamista sekä väkivallan ehkäisemistä ja väkivaltaisten miesten hoitoa ja painottaa näkyvän julkisuuden avulla, että naisiin kohdistuva väkivalta vaikuttaa unionin kaikkiin kansalaisiin, erityisesti perheympäristössä väkivallalle alttiina oleviin lapsiin; 39. Pyytää, että kyseisellä kampanjalla pyrittäisiin muuttamaan asenteita yhteiskunnassa niin, että yksilökohtaisella, yhteisöllisellä ja institutionaalisella tasolla päästäisiin naisiin kohdistuvan väkivallan täydelliseen torjumiseen; 40. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioiden hallituksille.