Ehdotus: Neuvoston asetus kalastuksen yhteydessä tapahtuvaa valaiden tahatonta saaliiksi joutumista koskevista toimenpiteistä sekä asetuksen (EY) N:o 88/98 muuttamisesta /* KOM/2003/0451 lopull. - CNS 2003/0163 */





Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS kalastuksen yhteydessä tapahtuvaa valaiden tahatonta saaliiksi joutumista koskevista toimenpiteistä sekä asetuksen (EY) N:o 88/98 muuttamisesta (komission esittämä) PERUSTELUT Kalastuksen yhteydessä tapahtuvaa pikkuvalaiden joutumista sivusaaliiksi ja tästä aiheutuvaa kuolevuutta pidetään merkittävänä uhkana niiden populaatioiden säilymiselle. Valaita suojellaan tiukasti yhteisön ympäristölainsäädännöllä, erityisesti luontotyyppidirektiivillä (92/43/ETY) kyseisten lajien säilyttämiseksi tai elvyttämiseksi siten, että niiden osalta voidaan saavuttaa suotuisa suojelutaso. Mainitun direktiivin 11 artiklassa jäsenvaltioita edellytetään huolehtimaan näiden lajien suojelun tason seurannasta, ja sen 12 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet kyseisiä eläimiä koskevan tiukan suojelujärjestelmän käyttöönottamiseksi, mukaan lukien niiden tahatonta pyydystämistä ja tappamista koskeva tarkkailujärjestelmä uusien tutkimusten tai tarvittavien suojelutoimenpiteiden toteuttamiseksi. Kalastuslainsäädännön osalta neuvosto hyväksyi vuonna 1997 nk. ajoverkkorajoitukset, joita muutettiin vuonna 1998 (asetus (EY) N:o 894/97 ja (EY) N:o 1239/98), mm. sen perusteella, että tällaiset pyydykset aiheuttavat eräiden lajien sivusaaliita ja saattavat siten vaarantaa näiden lajien populaatioiden säilymisen. Komissio on nykyisin saatavilla olevien tietojen perusteella kuitenkin todennut, että tähän asti toteutetut toimenpiteet ovat riittämättömiä, tai niiden koordinointi on puutteellista. Kalastusalalla tarvitaan lisää yhteisön toimia, jotta pikkuvalaiden säilyttämiseen tähtääviä toimia voidaan parantaa johdonmukaisella ja yhteistyöhön perustuvalla tavalla. Tämä tavoite on myös täysin johdonmukainen yhteisen kalastuspolitiikan mukaisen, kalastuksesta meren ekosysteemeihin kohdistuvien vaikutusten rajoittamista koskevan velvoitteen kanssa, josta säädetään erityisesti asetuksen (EY) N:o 2371/2002 2 artiklassa. Komissio on pyytänyt kansainvälistä merentutkimusneuvostoa (ICES) laatimaan selvityksen pikkuvalaisiin merkittävästi vaikuttavista kalastusmuodoista, arvioimaan kalastuksesta yksilöityihin populaatioihin kohdistuvia riskejä sekä antamaan neuvoja korjaavista toimenpiteistä, joilla voitaisiin vähentää kalastuksesta aiheutuvia vaikutuksia. Se on pyytänyt myös tieteellis-teknis-taloudellista kalastuskomiteaa (STECF) ja erityisesti sen kalastuksen ja ympäristön alaryhmää (SGFEN) tarkistamaan ICESiltä saatuja tietoja, antamaan mahdollisia lisätietoja valaiden sivusaaliista eurooppalaisessa kalastuksessa (erityisesti muussa kuin ICESin alaisessa kalastuksessa) sekä antamaan komissiolle mahdollisia hoitoa koskevia neuvoja [1]. [1] ICESin neuvoa-antavan komitean (ekosysteemit) kertomus vuodelta 2002 (saatavilla Internet-osoitteessa http://www.ices.dk/committe/ace/2002/ Section-2.pdf), sekä kalastuksen ja ympäristön alaryhmän pikkuvalaiden tahattomista saaliista laatima kertomus (SEC(2002)1134), jota tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitea (STECF) tarkisti ja kommentoi marraskuussa 2002 (SEC(2003)550). Näiden tieteellisten elinten laatimien kertomusten perusteella suurimmalla osalla Euroopassa yleisesti käytetyistä pyydyksistä saadaan jonkin verran valaiden sivusaaliita; eniten niitä saadaan kuitenkin ajoverkoilla ja pelagisilla trooleilla. Valaiden sivusaalismääristä arvioidaan, että pohjaan ankkuroituihin verkkoihin tarttuu Pohjanmerellä vuosittain useita tuhansia pyöriäisiä. Vaikka muiden valaiden, kuten delfiinien, sivusaalismääristä on saatavilla vain hajanaista tietoa, joidenkin jäsenvaltioiden tekemissä kalastuskokeissa on käynyt selvästi ilmi, että näiden lajien sivusaaliit saattavat aika ajoin nousta hyvinkin suuriksi (lisätietoja on saatavilla edellä mainituissa kertomuksissa). Tutkijoiden mukaan valaiden sivusaaliiden vähentämiseen on pyrittävä ensisijaisesti yleistä pyyntipainetta alentamalla sekä toteuttamalla tämän ohella joitakin teknisiä lisätoimenpiteitä. Uusien vähentämistoimenpiteiden toteuttamiseksi tarvitaan enemmän tietoa, mikä edellyttää maantieteellisesti ja ajallisesti kattavan valvontajärjestelmän käyttöönottoa. Tähän mennessä toteutettu valvonta on ollut satunnaista ja koordinoimatonta, eikä sivusaaliiden esiintymisen maantieteellistä ja ajallista mallia pystytä sen perusteella selvittämään. Kestävän kalastuksen varmistamiseen tähtäävien yhteisön toimenpiteiden ansiosta pyyntipaineen oletetaan yleisesti alenevan. Tällä asetusehdotuksella pyritään lisäämään tieteellisten lausuntojen mukaista toimintaa valaiden tahattomien saaliiden vähentämiseksi toteutettavilla lisätoimenpiteillä. Näihin toimenpiteisiin sisältyy: (1) ajoverkkojen käyttöä koskevat rajoitukset Itämerellä (pituuden ylärajaksi 2,5 km ja käytön lopettaminen 1 päivään tammikuuta 2007 mennessä); (2) akustisten karkotinlaitteiden pakollinen käyttö tietyissä kalastusmuodoissa, sekä (3) valaiden sivusaaliiden koordinoitu valvonta tietyille kalastusmuodoille pakollisen tarkkailijan avulla. Ajoverkkojen käyttöä koskevat rajoitukset Itämerellä Ajoverkkojen käyttöä on rajoitettu ankarasti yhteisön lainsäädännöllä mm. niiden pikkuvalaisiin kohdistuvan vaikutuksen vuoksi. Rajoituksia ei kuitenkaan sovelleta Itämereen [2]. [2] Katso asetus (EY) N:o 894/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1239/98. SGFEN:n suosituksen mukaan lohenpyyntiin käytettävien ajoverkkojen enimmäispituus olisi yhdenmukaistettava muun yhteisössä edelleen sallitun ajoverkkokalastuksen kanssa, eli pituus saisi olla enintään 2,5 km. Olisi myös laadittava aikataulu ajoverkkojen käytön kieltämiselle. Tätä perustellaan sillä, että pyöriäiset (Phocoena phocoena), ainoa valaslaji, jonka sivusaaliista ajoverkkokalastuksessa Itämerellä on tietoja, on Euroopan pikkuvalaista kaikkein uhanalaisin populaatio. Jäljellä oleva populaatio on hyvin pieni, ja tahattomat saaliit ovat niin ikään harvinaisia mutta tämän populaation säilymisen kannalta sitäkin merkittävämpiä. Ajoverkkojen enimmäispituutta (2,5 km) koskevaa rajoitusta olisi näin ollen viipymättä sovellettava Itämerellä, ja niiden käyttöä olisi asteittain rajoitettava siten, että ne kielletään kokonaan 1 päivästä tammikuuta 2007. Näillä toimenpiteillä on epäsuotuisia vaikutuksia asianomaisen lohenpyynnin kannattavuuteen, mutta yhteisön sitoutuminen luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseen ja pyöriäispopulaation mahdollisen sukupuuttoon kuolemisen estämiseen Itämerellä on kuitenkin ensisijainen tavoite lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Tämä sitoutuminen merkitsee myös sitä, että muita pyydyksiä, erityisesti pohjaan ankkuroituja verkkoja, joihin tiedetään liittyvän pyöriäisten tahattomien saaliiden riski, on valvottava erityisellä tavalla (ks. jäljempänä). Akustisten karkotinlaitteiden pakollinen käyttö Akustisia karkotinlaitteita ("pingerit", karkottimet) on testattu laajalti ja käytetty useissa verkkokalastuksissa ympäri maailmaa. Niillä on menestyksekkäästi pystytty vähentämään eräiden pikkuvalaiden, erityisesti delfiinien (Delphinus delphis), raitadelfiinien (Stenella coeruleoalba) ja pyöriäisten sivusaaliita. Akustisten karkotinlaitteiden käyttö olisi näin ollen saatettava pakolliseksi kaikelle kalastukselle, jossa saatetaan saada suuria sivusaaliita ja jossa tällaisten saaliiden voidaan olettaa vähentyvän merkittävästi kyseisten laitteiden ansiosta. Tämä koskee erityisesti pohjaan ankkuroiduilla verkoilla harjoitettavaa pyyntiä pyöriäisten esiintymisalueella (erityisesti Pohjanmerellä, Englannin kanaalissa ja Kelttimerellä). Ottaen huomioon, että pienten kalastusalusten osuus pohjaverkkokalastuksen yhteenlasketusta pyyntiponnistuksesta on kyseisillä alueilla suuri ja että pyöriäisiä esiintyy rannikkovesillä, komissio ehdottaa, että kaikkien alusten olisi käytettävä karkottimia alusten koosta tai näiden käyttämien verkkojen kokonaispituudesta riippumatta. Koska esiin on kuitenkin tuotu näkemyksiä, joiden mukaan ei ole tutkittu riittävästi sitä, kuinka tällaisten laitteiden mahdollisia epäsuotuisia vaikutuksia voidaan arvioida kyseisten eläinten populaation tasolla, karkottimien laajamittaista käyttöä olisi valvottava tarkkaan. Jotta toimenpiteiden noudattamista voitaisiin valvoa luotettavalla tavalla, on myös ehdottoman tärkeää laatia seisovan pyydyksen merkitsemistä ja yksilöimistä koskevia yhteisön sääntöjä. Komissio aikoo lähitulevaisuudessa vahvistaa asiaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt neuvoston asetuksen (ETY) 2847/93 5 artiklan c kohdan ja 20 a artiklan 3 kohdan mukaisesti sekä kyseisen asetuksen 36 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Sivusaaliiden valvonta Edellä mainitut vähentämistoimenpiteet ovat ensimmäinen, lyhyen aikavälin keino sivusaalisongelman ratkaisemiseksi. Komissio on tietoinen siitä, että tarvitaan laajempia ja strategisempia toimenpiteitä. Tällaisen strategian suunnittelu edellyttää kuitenkin ongelman perusteellisempaa tuntemusta, mikä on mahdollista saavuttaa kalastustoiminnan asianmukaisen valvonnan ja valaspopulaatioiden tehostetun arvioinnin ja seurannan kautta. Vähentämistoimenpiteiden suunnittelu on hyvin riippuvainen maantieteellisesti ja ajallisesti riittävän kattavasta valvontajärjestelmästä. Kalastustoiminnan riippumaton ja edustava tarkkailu on välttämätöntä luotettavien sivusaalisarvioiden laatimiseksi. Komissio ehdottaa, että jäsenvaltiot laativat ensisijaisesti tarkkailijajärjestelmiä valaiden tahattomien saaliiden ja niistä aiheutuvan kuolevuuden valvomiseksi eräissä "suuririskisissä" kalastusmuodoissa, jossa käytetään pelagisia trooleja tai verkkoja. SGFEN on yksilöinyt ne kalastusmuodot, joissa tarvitaan valvontaohjelmaa. Näistä suurin osa kuuluu tämän asetuksen soveltamisalaan. Yleisesti ottaen tarkkailijajärjestelmän kattavuuden tulisi määräytyä sen mukaan, kuinka tarkkoja sivusaalisarvioita ja sivusaalistapahtumien tilastollisia ominaisuuksia yksittäisestä kalastusmuodosta halutaan. Kattavuuden tilastollisesti luotettavan tason määrittelemiseksi tarvittavien tietojen puuttuessa SGFEN suosittaa, että kokonaispyyntiponnistuksesta valvottaisiin 5-10 prosenttia. Komissio on useimmissa tapauksissa kuitenkin ehdottanut alhaisempaa lukua. Valaiden tahattomien saaliiden valvontajärjestelmissä olisi mahdollisuuksien mukaan hyödynnettävä olemassa olevia ja muuhun tarkoitukseen (esim. poisheitettyjä saaliita koskevien tietojen keruu) sovellettavia tarkkailuohjelmia. Jäsenvaltioiden olisi laadittava niille aluksille, joihin ylimääräisen henkilön ottaminen tarkkailijaksi on mahdotonta (esim. tilanpuutteesta tai turvallisuussyistä), muu soveltuva menetelmä riippumattoman tarkkailun varmistamiseksi. Jatkotoimet ja toimenpiteiden tarkistaminen Karkottimien käyttöä ja tarkkailijajärjestelmää koskevia toimenpiteitä on valvottava ja arvioitava perusteellisesti, jotta niitä voidaan tarvittaessa mukauttaa jonkun vuoden kuluttua. Yhteisön tasolla on varmistettava säännöllinen raportointi, jotta STECF voi laatia saavutetusta edistyksestä kokonaisvaltaisen arvion ja antaa tarvittaessa uusia suosituksia. Karkottimien käytön valvonnasta sekä tarkkailijajärjestelmästä saatuja tietoja olisi täydennettävä muilla asiaa koskevilla tiedoilla, mukaan lukien uusia vähentämistoimenpiteitä koskevat tutkimukset (esim. akustisten karkotinlaitteiden koekäyttö pelagisissa trooleissa tai korvaavien vaihtoehtoisten verkkomateriaalien käyttö verkoissa). Eräistä ehdotetuista toimenpiteistä kalastusalaan kohdistuvaa rasitusta saattaa olla pitkällä aikavälillä vaikeaa perustella, ellei näiden toimenpiteiden ohella toteuteta toimia, joiden tavoitteena on valaiden säilyttämistä koskevan yleisen tiedon ja tietämyksen lisääminen. Näiden jatkotoimien lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava valaiden suojelun tason kattava ja asianmukainen seuranta luontotyyppidirektiivin mukaisesti. Kyseisten lajien säilyttämisen kattava ja luotettava pitkän aikavälin strategia on mahdollista laatia vain, jos kaikki edellä esitetyt edellytykset täyttyvät. 2003/0163 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS kalastuksen yhteydessä tapahtuvaa valaiden tahatonta saaliiksi joutumista koskevista toimenpiteistä sekä asetuksen (EY) N:o 88/98 muuttamisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [3], [3] EYVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [4], [4] EYVL C [...], [...], s. [...]. sekä katsoo seuraavaa: 1) Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena on neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 [5] 2 artiklan mukaisesti varmistaa elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntäminen, joka luo talouden, ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden osalta kestävät olosuhteet. Yhteisö pyrkii tässä tarkoituksessa muun muassa saattamaan kalastustoimien vaikutukset meriekosysteemeihin mahdollisimman vähäisiksi ja toteuttamaan muun yhteisön politiikan, erityisesti ympäristöpolitiikan kanssa johdonmukaista yhteistä kalastuspolitiikkaa. [5] EYVL L 358, 21.12.2002, s. 59. 2) Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetussa neuvoston direktiivissä 92/43/ETY [6] määritellään valaille tiukka suojelun taso ja edellytetään jäsenvaltioita seuraamaan näiden lajien säilymistä. Jäsenvaltioiden on myös otettava käyttöön järjestelmä näiden lajien tahattomien saaliiden ja niihin liittyvän kuolevuuden valvomiseksi ja toteutettava tutkimus- ja säilyttämistoimenpiteitä sen varmistamiseksi, ettei tahattomasti saaliiksi joutuneiden ja siinä yhteydessä kuolleiden eläinten lukumäärä nouse niin suureksi, että se vaikuttaa haitallisesti kyseisiin lajeihin. [6] EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/62/EY (EYVL L 305, 8.11.1997, s. 42). 3) Saatavilla olevat tieteelliset tiedot ja kalastuksen yhteydessä tapahtuvan valaiden tahattomien saaliiden ja niihin liittyvän kuolevuuden vähentämiseksi kehitetyt tekniikat huomioon ottaen on perusteltua toteuttaa yhteisön tasolla johdonmukaisesti ja yhteistyöhön perustuen pikkuvalaiden säilyttämistä koskevia lisätoimenpiteitä. 4) On kehitetty joitakin akustisia laitteita valaiden karkottamiseksi kalanpyydyksistä, ja niillä on onnistuttu vähentämään valaslajien sivusaaliita kalastustoimissa, joissa käytetään vedessä seisovia pyydyksiä. Tällaisten laitteiden käyttö olisi näin ollen saatettava pakolliseksi niillä alueilla ja sellaisissa kalastusmuodoissa, joissa tiedetään tai ennakoidaan esiintyvän suuria pikkuvalaiden sivusaaliita. On myös tarpeen laatia tekniset eritelmät tällaisissa kalastusmuodoissa käytettävien akustisten karkotuslaitteiden tehokkuudelle. 5) Tällä asetuksella ei pidä estää tieteellistä ja teknistä tutkimusta erityisesti uudentyyppisten akustisten karkotinlaitteiden alalla. Jäsenvaltioille on näin ollen sallittava uudentyyppisten ja tehokkaiden akustisten karkotinlaitteiden, jotka eivät ole tässä asetuksessa säädettyjen teknisten eritelmien mukaisia, väliaikainen käyttö tämän asetuksen tarkoituksiin. Samalla on kuitenkin tarpeen säätää akustisten karkotinlaitteiden teknisten eritelmien ajantasaistamisesta mahdollisimman pian menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [7] mukaisesti. [7] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. 6) Kalastustoiminnan riippumaton tarkkailu on välttämätöntä, jotta valaiden sivusaaliista voidaan tehdä luotettavia arvioita ja lisätä tietämystä akustisten karkotinlaitteiden laajamittaisen käytön vaikutuksista. Tätä varten on otettava käyttöön valvontaohjelmia, joissa käytetään alukselle otettavia riippumattomia tarkkailijoita, ja määriteltävä ne kalastusmuodot, joissa tällaisen valvonnan koordinointi on ensisijaista. Jotta asianomaisista kalastusmuodoista saataisiin edustavaa tietoa, jäsenvaltioiden olisi laadittava ja toteutettava asianmukaiset valvontaohjelmat lippunsa alla purjehtiville ja tällaista kalastusta harjoittaville aluksille. Pienten kalastusalusten osalta olisi otettava käyttöön muita soveltuvia valvontamenetelmiä. On myös laadittava yhteiset valvonta- ja raportointimenettelyt. 7) Jotta voidaan varmistaa säännöllinen arviointi yhteisön tasolla sekä keskipitkän aikavälin perusteellinen analyysi, jäsenvaltioiden olisi raportoitava vuosittain karkottimien käytöstä ja tarkkailijaohjelmien täytäntöönpanosta ja toimitettava kaikki keräämänsä tiedot valaiden tahattomista saaliista kalastuksessa ja tässä yhteydessä kuolleista eläimistä. 8) Koska ajoverkkojen käyttö on riski äärimmäisen uhanalaiselle Itämeren pyöriäispopulaatiolle, niiden käyttö olisi lopetettava kyseisellä alueella. Aluksella pidettyjen tai aluksen käyttämien ajoverkkojen pituutta olisi rajoitettava välittömästi. Kyseisellä alueella ajoverkkokalastusta harjoittaviin yhteisön aluksiin sovelletaan taloudellisia ja teknisiä rajoituksia tietyn jakson ajan, minkä jälkeen tämän pyydyksen käyttäminen kielletään kokonaan 1 päivään tammikuuta 2007 mennessä. Tietyistä Itämeren, Belttien ja Juutinrauman vesialueiden kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä annettua asetusta (EY) 88/98 [8] olisi muutettava sisällyttämällä siihen nämä toimenpiteet, [8] EYVL 9, 15.1.1998, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 48/99 (EYVL L 103, 18.1.1999, s. 1). ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Aihe Tässä asetuksessa säädetään toimenpiteistä, joiden tavoitteena on vähentää kalastusalusten saamia valaiden tahattomia saaliita liitteissä I ja III mainituilla alueilla. 2 artikla Akustisten karkotinlaitteiden käyttö 1. Liitteessä I kuvatun pyydyksen käyttö kielletään kyseisessä liitteessä määritellyillä alueilla ja siinä mainittuina aikoina, ellei samanaikaisesti käytetä aktiivisia akustisia karkotinlaitteita, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden yhteisön säännösten soveltamista. 2. Yhteisön kalastusalusten päälliköiden on varmistettava, että akustiset karkotinlaitteet ovat täydessä toimintatilassa, kun pyydys lasketaan veteen. 3. Edellä l kohtaa ei kuitenkaan sovelleta kalastustoimiin, joita harjoitetaan yksinomaan tieteellisiä tutkimuksia varten asianomaisen jäsenvaltion luvalla tai sen alaisuudessa ja joiden tavoitteena on uusien teknisten toimenpiteiden kehittäminen valaiden tahattomien saaliiden ja niihin liittyvän kuolevuuden vähentämiseksi. 3 artikla Akustisten laitteiden tekniset eritelmät ja käytön edellytykset 1. Edellä 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti käytettävien akustisten karkotinlaitteiden on oltava yhden liitteessä II esitetyn teknisen eritelmän ja samassa liitteessä vahvistettujen käyttöedellytysten mukaisia. 2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten akustisten karkotinlaitteiden väliaikaisen käytön, jotka eivät ole liitteessä II esitettyjen teknisten eritelmien tai edellytysten mukaisia, jos näiden laitteiden valaiden tahattomia saaliita vähentävä vaikutus on riittävällä tavalla osoitettu. Käyttöä koskeva lupa on voimassa enintään kaksi vuotta. 3. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tieto 2 kohdan mukaisista luvista kahden kuukauden kuluessa niiden myöntämisestä. Niiden on toimitettava komissiolle teknistä ja tieteellistä tietoa sallimistaan akustisista karkotinlaitteista ja niiden vaikutuksista valaiden tahattomiin saaliisiin. 4 artikla Merellä tapahtuvaa tarkkailua koskeva vaatimus 1. Jäsenvaltioiden on laadittava ja toteutettava valaiden tahattomien saaliiden valvontaohjelmia, joissa käytetään tarkkailijoita jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivilla aluksilla liitteessä III määriteltyjen kalastusten osalta ja siinä määritellyin edellytyksin. Valvontaohjelmat on suunniteltava siten, että asianomaisista kalastuksista saadaan edustavaa tietoa. 2. Jos valvontaohjelmaan kuuluu pieniä kalastusaluksia, joihin tarkkailijan ottaminen on teknisistä syistä tai turvallisuussyistä mahdotonta, jäsenvaltioiden on asianomaista kalastusta koskevan edustavan tiedon saamiseksi toteutettava tarvittavat toimet riippumattoman tarkkailun varmistamiseksi muulla tavoin, esimerkiksi saattoaluksen avulla tai siten, että tarkastusalus valvoo verkkojen käyttöä. 5 artikla Tarkkailijat 1. Täyttääkseen tarkkailijoita koskevat velvoitteensa jäsenvaltioiden on nimettävä tehtävään riippumattomia, päteviä ja kokeneita henkilöitä. Tehtäviin valittujen henkilöiden on täytettävä seuraavat pätevyysvaatimukset: a) riittävä kokemus valaslajien ja kalastusmenetelmien tunnistamiseksi; b) perustavat merenkulkutaidot ja asianmukainen turvallisuuskoulutus; c) kyky suorittaa tieteellisiä perustehtäviä (esimerkiksi näytteidenotto tarvittaessa), ja tehdä niitä koskevat oikeat huomiot ja merkinnät; d) tarkkailtavan aluksen lippuvaltion kielen tyydyttävä taito. 2. Tarkkailijan päätehtävänä on valvoa valaiden tahattomia saaliita ja kerätä tarvittavat tiedot havaitun sivusaaliin ekstrapoloimiseksi koko asianomaiseen kalastukseen. Nimettyjen tarkkailijoiden on erityisesti: a) valvottava asianomaisten alusten kalastustoimia ja kirjattava pyyntiponnistusta koskevat asianmukaiset tiedot (kuten pyydys, kalastustoimien aloittamisen ja lopettamisen paikka ja aika); b) valvottava valaiden tahattomia saaliita; c) valvottava akustisten karkotinlaitteiden käyttöä silloin kun tarkkailija on kalastusaluksella, johon sovelletaan tämän asetuksen 2 ja 3 artiklan säännöksiä. 3. Tarkkailijan on lähetettävä lippuvaltion toimivaltaisille viranomaisille kertomus, jossa on kaikki pyyntiponnistusta koskevat kerätyt tiedot ja valaiden tahattomia saaliita koskevat huomiot sekä tiivistelmä tarkkailijan tärkeimmistä havainnoista. Kertomuksessa on esitettävä kyseiseltä ajanjaksolta erityisesti seuraavat tiedot: a) aluksen tunnistetiedot; b) tarkkailijan nimi ja ajanjakso, jonka tarkkailija vietti aluksella; c) asianomainen kalastusmuoto (mukaan lukien pyydyksen ominaisuudet, alueet, joihin viitataan liitteissä I ja III, sekä kohdelajit); d) kalastusmatkan kesto ja sitä vastaava pyyntiponnistus (nettopituus x kalastustunnit passiivisten pyydysten osalta ja kalastustuntien lukumäärä kunkin vedettävän pyydyksen osalta); e) tahattomasti saatujen valaiden lukumäärä, mukaan lukien laji ja mahdollisuuksien mukaan kokoa tai painoa, sukupuolta, ikää ja tarvittaessa pyydystä nostettaessa irronneita eläimiä tai elävänä vapaaksi päästettyjä eläimiä koskevia tietoja; f) muita mahdollisia tietoja, jotka tarkkailija katsoo hyödyllisiksi tämän asetuksen tavoitteisiin nähden, mukaan lukien akustisen karkotinlaitteen mahdollinen toimintahäiriö kalastustoimen aikana tai valasbiologiaa koskevat havainnot (kuten valaiden paikannukset tai erityinen käyttäytyminen kalastustoiminnan yhteydessä). Aluksen päällikkö voi pyytää jäljennöksen tarkkailijan kertomuksesta. 4. Jäsenvaltion on säilytettävä tarkkailijan kertomuksia vähintään viisi vuotta raportointijakson päättymisestä. 6 artikla Vuosikertomukset 1. Jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle vuosittain 1 päivään kesäkuuta mennessä kattava vuosikertomus 2, 3, 4 ja 5 artiklan täytäntöönpanosta edellisen vuoden aikana. Ensimmäisen kertomuksen tulee kattaa sekä tämän asetuksen voimaantuloa seuraava loppuvuosi että koko sitä seuraava vuosi. 2. Vuosikertomuksessa on esitettävä arviot kunkin kalastuksen yhteydessä saatujen valaiden tahattomien saaliiden kokonaismääristä 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti laadittujen tarkkailijoiden kertomusten sekä muiden asiaa koskevien tietojen perusteella, mukaan lukien asetuksen (EY) N:o 1543/2000 [9] mukaisesti kerätyt pyyntiponnistusta koskevat tiedot. Kertomuksessa on arvioitava tarkkailijan kertomusten päätelmiä sekä muita asiaa koskevia tietoja, mukaan lukien jäsenvaltioiden toteuttamat mahdolliset tutkimukset valaiden tahattomien saaliiden vähentämiseksi kalastuksen yhteydessä. [9] EYVL L 176, 15.7.2000, s. 1. 7 artikla Yleisarviointi ja tarkistus Komissio laatii viimeistään vuoden kuluessa siitä, kun jäsenvaltiot ovat toimittaneet toisen vuosikertomuksensa, Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen soveltamisesta ottaen huomioon tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean jäsenvaltioiden kertomuksista laatiman arvioinnin. 8 artikla Tekniikan kehityksen huomioon ottaminen ja muut tekniset ohjeet 1. Asetuksen (EY) N:o 2371/2002 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä hallintomenettelyä noudattaen vahvistetaan seuraavat seikat: a) tarkkailijoiden tehtäviä koskevat toiminnalliset ja tekniset ohjeet 6 artiklan mukaisesti; b) yksityiskohtaiset säännöt 6 artiklan mukaisista raportointivaatimuksista. 2. Tekniikan ja tieteen kehityksen edellyttämät muutokset liitteeseen II vahvistetaan asetuksen (EY) N:o 2371/2002 30 artiklan 3 kohdassa säädettyä sääntelymenettelyä noudattaen. 9 artikla Asetuksen (EY) N:o 88/98 muuttaminen Lisätään asetukseen (EY) N:o 88/98 8 a ja 8 b artikla seuraavasti: "8 a artikla Ajoverkkoja koskevat rajoitukset 1. Ajoverkkojen pitäminen aluksella tai käyttö pyyntiin kielletään 1 päivästä tammikuuta 2007. 2. Aluksella saa pitää ajoverkkoja, joiden yksittäinen tai yhteenlaskettu pituus on enintään 2,5 kilometriä, ja tällaisilla verkoilla saa harjoittaa pyyntiä 31 päivään joulukuuta 2006 asti, jos lippuvaltion toimivaltaiset viranomaiset sen sallivat. 3. Vuosina 2005 ja 2006 niiden alusten enimmäismäärä, joille jäsenvaltio saa myöntää luvan pitää ajoverkkoja tai harjoittaa niillä pyyntiä, saa olla enintään 60 prosenttia niiden alusten määrästä, jotka vuosina 2001-2003 käyttivät ajoverkkoja. 4. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kunkin vuoden 30 päivään huhtikuuta mennessä luettelo aluksista, joilla on lupa pyytää ajoverkoilla; vuoden 2004 osalta tiedot on lähetettävä viimeistään 31 päivänä elokuuta 2004. 8 b artikla Ajoverkkoja koskevat edellytykset 1. Ajoverkkoja käyttävien alusten on toimittava seuraavien edellytysten mukaisesti: a) verkkoa on koko kalastustoiminnan ajan tarkkailtava jatkuvasti alukselta käsin siten, että siihen on näköyhteys; b) verkon kuhunkin ulkokulmaan on kiinnitettävä tutkaheijastimilla varustettuja kelluvia poijuja, jotta verkon sijainti voidaan milloin tahansa määrittää. Nämä poijut on merkittävä pysyvästi sen aluksen rekisterikirjaimella/kirjaimilla ja -numerolla, johon ne kuuluvat. 2. Ajoverkkoja käyttävän aluksen päällikön on pidettävä kalastuspäiväkirjaa, johon on kirjattava päivittäin seuraavat tiedot: a) aluksella pidettyjen verkkojen yhteenlaskettu pituus; b) kussakin kalastustoimessa käytettyjen verkkojen yhteenlaskettu pituus; c) valaiden sivusaalismäärät; d) tällaisten saaliiden päivämäärä ja paikka. 3. Ajoverkkoja käyttävien alusten on pidettävä 8 a artiklan 2 kohdassa tarkoitettu lupa-asiakirja aluksella. 10 artikla Voimaantulo Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä heinäkuuta 2004. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE I Kalastustoiminta, jossa akustisten karkotinlaitteiden käyttö on pakollista >TAULUKON PAIKKA> LIITE II Akustisia karkotinlaitteita koskevat tekniset eritelmät ja käyttöedellytykset Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti käytettävien akustisten karkotinlaitteiden on täytettävä jomman kumman jäljempänä kuvatun vaihtoehdon mukaiset signaalia ja käyttötapaa koskevat edellytykset: >TAULUKON PAIKKA> LIITE III Valvontaan kuuluvat kalastukset ja tarkkailijaohjelman kohteena olevan pyyntiponnistuksen vähimmäisosuus Valvontaohjelmat on laadittava siten, että niillä voidaan valvoa edustavasti: a) vähintään 5:tä prosenttia pyyntiponnistuksesta kunkin sellaisen kalastuksen osalta, johon sovelletaan 2 artiklan 1 kohtaa ja joka määritellään liitteessä I; ja b) seuraavaa pyyntiponnistuksen vähimmäisosuutta (prosenttia) kunkin seuraavassa taulukossa määritellyn kalastuksen osalta: >TAULUKON PAIKKA> VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Ehdotuksen nimi Ehdotus neuvoston asetukseksi kalastuksen yhteydessä tapahtuvaa valaiden tahatonta saaliiksi joutumista koskevista toimenpiteistä ja asetuksen (EY) N:o 88/98 muuttamisesta. Asiakirjan viitenumero Ehdotus 1. Miksi yhteisön lainsäädäntö on tarpeen tällä alalla ja mitkä ovat sen päätavoitteet, kun otetaan huomioon toissijaisuusperiaate? Yhteisön lainsäädännössä ja erityisesti luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetussa neuvoston direktiivissä 92/43/ETY (nk. luontotyyppidirektiivi) jo velvoitetaan jäsenvaltiot ottamaan käyttöön järjestelmä valaiden sivusaaliiden ja niihin liittyvän kuolevuuden valvomiseksi ja toteuttamaan kerättyjen tietojen perusteella uusia tutkimus- tai säilyttämistoimenpiteitä sen varmistamiseksi, etteivät tällaisten tahattomien saaliiden ja kuolleiden eläinten määrät eivät nouse niin suureksi, että ne vaikuttavat haitallisesti kyseiseen lajiin. Lisäksi ympäristönäkökohtien sisällyttämiselle yhteiseen kalastuspolitiikkaan on olemassa selkeä poliittinen ja oikeudellinen sitoumus (ks. neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002 ja erityisesti sen 2 artikla). Tahattomista saaliista on tehty useita selvityksiä tai koetutkimuksia ja vähennystoimenpiteitä on tutkittu tietyissä kalastusmuodoissa, mutta nämä toimet ovat yleensä olleet erillisiä eikä niitä ole koordinoitu jäsenvaltioiden kesken. Eräs jäsenvaltio on toteuttanut täydentäviä oikeudellisia toimenpiteitä (joita sovelletaan sen lipun alla purjehtiviin aluksiin) pyöriäisten sivusaaliiden vähentämiseksi Pohjanmerellä. Yhteisöä ympäröivillä vesialueilla kalastuksen yhteydessä saatujen valaiden tahattomien saaliiden osalta on kuitenkin välttämätöntä lisätä johdonmukaisesti ja yhteistyöhön perustuen yhteisön tasolla toteutettavia kyseisten lajien säilyttämistoimenpiteitä. Saadakseen toiminnalleen hyvän tieteellisen ja teknisen perustan komissio on pyytänyt kansainväliseltä merentutkimusneuvostolta (ICES) ja tieteellis-teknis-taloudelliselta kalastuskomitealta (STECF) tietoja ja neuvoja erinäisissä kysymyksissä. Näihin sisältyy mm. selvitys pikkuvalaisiin merkittävistä vaikuttavista kalastusmuodoista, kalastuksesta yksilöityihin populaatioihin kohdistuvien riskien arviointi sekä lausunnot mahdollisista korjaavista toimenpiteistä kalastuksesta aiheutuvien vaikutusten vähentämiseksi. Pyyntiponnistuksen vähentämiseksi on jo otettu käyttöön tai suunniteltu toimenpiteitä osana kalavarojen hoitoa ja kestävää kaupallista hyödyntämistä, ja näillä toimenpiteillä voidaan todennäköisesti tehokkaasti vähentää valaiden sivusaalismääriä. Tämä ei kuitenkaan riitä vaadittavan suojelun turvaamiseksi valaspopulaatioille. Asetusehdotuksessa säädetään näin ollen eräistä lisätoimenpiteistä, joita voitaisiin toteuttaa lyhyellä aikavälillä kalastuksen yhteydessä saatuja valaiden sivusaaliita koskevan ongelman käsittelemiseksi. Ehdotettujen toimenpiteiden tavoitteena on: a) Ajoverkkojen käytön rajoittaminen ja asteittainen lakkauttaminen Itämerellä. Yhteisön lainsäädännöllä on otettu käyttöön vastaavia toimenpiteitä jo kaikilla muilla vesialueilla. Ehdotettuja rajoituksia ovat ajoverkkojen enimmäispituuden (2,5 km) välitön vahvistaminen, niiden käytön asteittainen lakkauttaminen ja lopulta käyttökielto Itämerellä 1. tammikuuta 2007 alkaen. Näitä toimenpiteitä suositellaan Itämeren pyöriäispopulaation äärimmäisen huonon tilan vuoksi ja siksi, että tämäntyyppisellä pyydyksellä saadut pienetkin kyseisen lajin sivusaalismäärät vaarantavat tämän populaation suotuisan suojelutason. b) Akustisten karkotinlaitteiden (nk. pingerit, karkottimet) pakollinen käyttö sellaisessa kalastuksessa, jossa tällaisilla laitteilla on osoitettavasti voitu vähentää valaiden sivusaaliita. Karkottimien kehittämisen nykyinen tilanne huomioon ottaen säännöksissä säädetään ainoastaan niiden käytöstä passiivisessa pyydyksessä erityisesti pyöriäisten sivusaaliiden vähentämiseksi. Pyöriäisten erityisen käyttäytymisen vuoksi niitä takertuu eniten pohjaan ankkuroituihin verkkoihin mutta myös ajoverkkoihin. Karkottimien käytön saattaminen pakolliseksi edellyttää myös yleisten säännösten laatimista sallittujen laitteiden teknisistä ominaisuuksista, käytöstä ja valvonnasta. c) Valvontaohjelmien, joissa käytetään riippumattomia tarkkailijoita, käyttöön ottaminen laaja-alaisten tietojen keräämiseksi valaiden sivusaaliista sellaisissa kalastusmuodoissa, joissa tahattomien saaliiden riski arvellaan suureksi. Näitä kalastusmuotoja ovat pääasiassa pelagisilla trooleilla tai vastaavanlaisilla vedettävillä verkoilla harjoitettava pyynti, mutta myös ajoverkkokalastus. Koska karkottimien tehokkuudesta ja vaikutuksista valaiden käytökseen ja esiintymiseen on vielä vain epävarmaa tietoa, karkottimien käyttöä on valvottava ja arvioitava. Tarkkailijan ottamista alukseen koskevan vaatimuksen ohella on annettava yleisiä säännöksiä, joissa määritellään sekä alusten (tai alusten päälliköiden) että tarkkailijoiden tehtävät ja vastuut. Edellä mainittu toimenpidekokonaisuus edellyttää myös yleisten säännösten laatimista raportoinnista ja kokonaisarvioinnista, jotta ehdotettuja toimenpiteitä voidaan tarvittaessa tarkistaa. Vaikutus yritystoimintaan 2. Mitä yrityksiä ehdotus koskee? - Yritystoiminnan alat Ehdotetut toimenpiteet koskevat pääasiassa kalastusalaa ja erityisesti varsinaista pyyntiä (kalastajat ja alusten omistajat). Ei ole syytä olettaa, että toimenpiteet vaikuttaisivat jalostusalaan ja kalamarkkinoihin, paitsi ehkä hyvin vähäisessä määrin Itämeren loheen ja riippuen siitä, kuinka kalastajat suhtautuvat ajoverkkoja koskeviin rajoituksiin (suuntautuminen muihin kalastusmenetelmiin, muiden kohdelajien pyynti jne.). Toimenpiteet saattavat vaikuttaa myös akustisten karkotinlaitteiden tai karkottimien (pingereiden) valmistajiin ja toimittajiin. Markkinoilla on nykyisin vain joitakin laitteita, joiden on voitu osoittaa vähentävän valaiden sivusaaliita. Niitä valmistaa pieni määrä yrityksiä, ja niiden tuotanto on pienimuotoista. Nämä yritykset ovat jo ilmoittaneet, että ne voivat lisätä tuotantokapasiteettiaan markkinoiden laajentuessa karkottimien pakollisen käytön myötä. - Yritysten koko (pienten ja keskisuurten yritysten osuus) Ehdotetut toimenpiteet perustuvat pääasiassa käytetyn pyydyksen tyyppiin eivätkä niinkään yritykseen kokoon (kyseisten alusten kokona tai miehistön vahvuutena mitattuna). Suurin osa kalastusalan yrityksistä on pieniä tai keskisuuria. - Ovatko yritykset keskittyneet yhteisön tietylle maantieteelliselle alueelle? Ehdotetut toimenpiteet on määrä toteuttaa tietyillä yhteisön vesialueilla tai niihin rajoittuvilla vesialueilla. Ajoverkkojen käyttöä Itämerellä (ja Belteissä ja Juutinraumassa) koskevat ehdotukset voidaan katsoa toimenpiteiksi, joilla tämän pyydyksen käyttöön kaikilla muilla alueilla jo sovellettavat rajoitukset ulotetaan koskemaan kyseisiä alueita. Karkottimien pakollinen käyttö koskee pääasiassa Euroopan länsirannikon edustalla olevia Koillis-Atlantin vesialueita (Pohjanmeri ja pieni osa eteläistä Itämerta mukaan luettuina). Ehdotetut tarkkailijaohjelmat kattavat suurimman osan Euroopan rannikkoon rajoittuvista vesialueista (Koillis-Atlantti, Pohjanmeri mukaan luettuna, Itämeren eteläosa ja Välimeri) 3. Mitä ehdotuksen noudattamiseksi on tehtävä? - Mitä yritysten on tehtävä noudattaakseen ehdotusta? Noudattaakseen ehdotettuja uusia teknisiä toimenpiteitä kalastusalusten on mukautettava kalastusmenetelmiään. Itämerellä lohenpyyntiin ajoverkkoja käyttävien kalastajien on rajoitettava pyydystensä pituus, joka enimmillään on 21 kilometriä, enintään 2,5 kilometriin ja lopetettava kyseisen pyydyksen käyttö kokonaan vuoden 2006 loppuun mennessä. Hankittavien karkottimien lukumäärä riippuu verkkojen kokonaispituudesta ja harjoitetun kalastuksen muodosta. Pakolliseen tarkkailijaohjelmaan kuuluvan kalastuksen osalta on varmistettava koordinointi ja yhteistyö kansallisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa, jotta ohjelma voidaan toteuttaa parhaalla mahdollisella tavalla, ottaen huomioon, että tarkkailijoita sijoitetaan kussakin kalastusmuodossa vain joihinkin aluksiin. - Mitä kansallisten (tai alueellisten/paikallisten) hallintoviranomaisten on tehtävä noudattaakseen ehdotusta? Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten päätehtävänä on suunnitella ja toteuttaa valvontaohjelmia, jotka perustuvat tarkkailijoiden ottamiseen aluksille ja jotka kattavat edustavan määrän tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvista kalastustoimista. Niiden on myös varmistettava kyseisten toimenpiteiden asianmukainen täytäntöönpano ja valvonta ja seuraamusten määrääminen rikkomistapauksessa. Jos tarkkailijan ottaminen alukselle on mahdotonta (esim. pienet alukset) jäsenvaltioiden on otettava käyttöön muita keinoja merellä tapahtuvan tarkkailun varmistamiseksi (esim. saattoalusten käyttö). Jäsenvaltioilla on tätä varten ja toissijaisuusperiaatteen mukaisesti täysi vapaus laatia nämä ohjelmat siten, kuin se on kansallisella (tai alueellisella/paikallisella) tasolla järkevintä vaadittujen tulosten saavuttamiseksi. Ne voivat käyttää ohjelmien laatimiseen mm. seuraavia perusteita: yksityiskohtaiset tiedot asianomaisesta kalastuksesta, olemassa olevat rakenteet ja kalastusorganisaatiot, jo käytössä olevat tarkkailijaohjelmat, kustannukset, tehokkuus jne. Tässä ehdotuksessa yksilöidään ne kalastusmuodot, joiden osalta on ensisijaisen tärkeää kerätä tietoa valaiden sivusaaliista. Tiedot on kerättävä koordinoidusti yhteisön tasolla ja merellä tapahtuvaa tarkkailua käyttäen. Tällä ehdotuksella ei rajoiteta keinoja, joita jäsenvaltiot käyttävät täyttääkseen yleiset velvoitteensa valvoa valaiden sivusaaliita ja kuolleiden eläinten määriä tai seurata kyseisten lajien suojelutasoa laajemmassa mittakaavassa luontotyyppidirektiivin (32/43/ETY) mukaisesti. Toimivaltaisten viranomaisten on lisäksi organisoitava tietojen keruu, niiden analysoiminen ja toimittaminen komissiolle. 4. Mitkä ovat ehdotuksen mahdolliset taloudelliset vaikutukset? a) Ajoverkkojen enimmäispituuden rajoittaminen 2,5 kilometriin alusta kohden Itämerellä ja niiden myöhempi käyttökielto Ajoverkkoja käytetään Itämerellä lähinnä lohenpyyntiin. Lohenpyynti ajoverkoilla on kausiluontoista, ja sitä harjoitetaan eniten syys-lokakuussa ja huhti-toukokuussa. ICESiltä [10] saatujen tietojen mukaan lohen avomerikalastuksen pyyntiponnistuksesta ajoverkkopyynnin osuus on viime vuosina ollut suurinpiirtein puolet ja pitkäsiimapyynnin toiset puolet [11]. [10] Erityisesti ACFM:n Itämeren lohen ja taimenen arvioinnista vastaavan työryhmän kertomus vuodelta 2002 (Riika, 3.-12.4.2002). [11] Ks. erityisesti 3.3. luku, taulukot 3.3.1 ja 3.3.2. Vuonna 2001 lohen avomeripyyntiä harjoittavien alusten lukumäärä (233 EU:n ja muiden kuin EU-maiden ajoverkkoja ja pitkääsiimaa käyttävää alusta) väheni 24 prosenttia vuodesta 2000. Näistä 133 alusta kalasti alle 20 päivää (Suomi 35, Ruotsi 33, Tanska 11) ja 59 alusta kalasti yli 40 päivää (Tanska 9, Suomi 8, Ruotsi 7, Puola 34). On todennäköistä, että ainoastaan yli 40 päivää vuodessa kalastavat alukset saavat yli 50 prosenttia vuosituloistaan tällaisesta pyynnistä. ICESiltä saatujen tietojen mukaan myös lohen kokonaispyyntiponnistus pieneni varsinaisella Itämeren altaalla 1990-luvun alusta vuoteen 1997. Ajoverkkokalastus on vakiintunut jonkin verran vuodesta 1998 alkaen, vaikka vuonna 2001 se kasvoikin 11 prosenttia; samaan aikaan pitkäsiimapyynnin pyyntiponnistus on kasvanut 25 prosenttia. Tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea on jo joitakin vuosia sitten pohtinut ajoverkkojen rajoittamisen seurauksia Itämerellä [12]. Vaikka ajoverkkopyyntiä koskevat luvut ovatkin muuttuneet jonkin verran tämän jälkeen, ICESin toteama yleinen suunta, jota edellä esitetyt tiedot kuvaavat, osoittaa selkeästi, että seuraavassa esitettävät STECF:n huomiot ja yleiset päätelmät pätevät edelleen. [12] STECF:n lohikalojen ja muiden lajien ajoverkkokalastusta käsittelevä alaryhmä, asiakirja SEC(95)550, 31.3.1995. Itämerellä ammattimaisimmat kalastajat käyttävät verkkoja, joiden yhteenlaskettu pituus on 15-21 km. Pituuden rajoittaminen 2,5 kilometriin alusta kohden tekisi lohen ajoverkkopyynnistä kannattomattoman, sillä jos saaliiden määrä vähentyisi samassa suhteessa kuin verkon pituus (jopa 88 prosenttia), niillä ei pystyttäisi kattamaan toimintakustannuksia eikä lohen avomeripyynnistä riippuvaisimpien alusten osalta myöskään kiinteitä kustannuksia. Tämä vähentäisi luultavasti jonkin verran kaikkien kyseisten alusten kalastustoimintaa ja mahdollisesti myös työllisyyttä erityisesti avomerellä harjoitettavasta ajoverkkokalastuksesta riippuvaisimpien alusten osalta. Rajoitusten merkittävin seuraus lienee kuitenkin pyyntiponnistuksen uudelleen kohdistaminen joko vaihtoehtoisiin kalakantoihin, jotka ovat jo nyt täysin hyödynnettyjä tai liikakalastettuja, tai vaihtoehtoisiin lohenpyyntimenetelmiin, kuten pitkäsiimapyynti (jolla on rajoitettu pyyntikausi) tai mahdollisesti lohen rannikkokalastukseen (esim. lohirysät). Ehdotettujen rajoitusten edellyttämän teknisen mukautuksen kustannuksiin on mahdollista saada yhteisön tukea, sillä jäsenvaltiot voivat myöntää EU:n kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineestä (KOR) (asetuksen (EY) N:o 2792/99 16 artiklan 2 kohta) taloudellista korvausta kalastajille ja alusten omistajille, jos tiettyjen pyydysten tai pyyntimenetelmien käytölle asetetaan neuvoston päätöksessä teknisiä rajoituksia. Ajoverkkoja koskevien ehdotettujen rajoitusten taloudellinen nettovaikutus voisi olla positiivinen tai kielteinen seuraavista tekijöistä riippuen: - Ehdotetusta ajoverkkojen pituutta koskevasta rajoituksesta aiheutuvat välittömät hyödyt saattaisivat nostaa lohen urheilukalastuksen arvoa sekä lisätä muilla pyydyksillä kuin ajoverkoilla (esim. pitkälläsiimalla tai lohirysillä) harjoitettavan kaupallisen lohenpyynnin kannattavuutta. Lisäksi seurauksena saattaisi olla välillistä yhteiskunnallista hyötyä, jollaiseksi voidaan katsoa erityisesti pikkuvalaiden kalastuksesta johtuvan kuolevuuden vähentymisen myönteiset vaikutukset. - Kustannukset, mukaan lukien ajoverkkopyynnin tappiot, ja mahdollisesti työllisyyden heikentyminen ainakin niiden alusten osalta, jotka eivät pysty suuntautumaan vaihtoehtoisilla pyydyksillä harjoitettavaan pyyntiin, sekä muiden lajien pyynnin pienempi kannattavuus (kun pyyntiponnistusta kohdistetaan muihin kalalajeihin). Näistä tekijöistä ja niiden suhteellisesta merkityksestä on tällä hetkellä kuitenkin mahdotonta tehdä perinpohjainen ja luotettava arvio, koska saatavilla ei ole tietoja tai viitteitä siitä, kuinka yksittäiset talouden toimijat, kalastajat ja alusten omistajat mukaan luettuina, sopeutuvat tai suhtautuvat ehdotettuihin toimenpiteisiin, eikä saatavilla myöskään ole arvioita muuhun toimintaan (esim. lohen urheilukalastus, pikkuvalaiden suojeluun liittyvä matkailu) liittyvistä välillisistä hyödyistä tai kustannuksista. b) Karkottimien pakollinen käyttö Saatavilla olevien tietojen mukaan karkottimien käyttö ei vaikuta pyydyksen tehoon, vaikka joitakin huolenaiheita onkin ilmaistu verkkojen varustamisen edellyttämän lisäkäsittelyn sekä joidenkin verkkojen laskemiseen tai nostamiseen liittyvien käytännön seurausten suhteen. Karkotinlaitteiden suunnittelussa otetaan kuitenkin yleensä huomioon tällaiset tekniset näkökohdat. Kustannuksia, jotka aiheutuvat verkkojen varustamisesta karkottimilla, on usein arvioitu kalastusalan suurimmaksi kustannusrasitteeksi. Kustannusten määrä riippuu suuresti karkottimien ostohinnasta, kunkin aluksen tarvitsemien karkottimien kokonaismäärästä (joka on suoraan sidoksissa käytettyjen verkkojen kokonaispituuteen) sekä karkottimen akun käyttöiästä (joka puolestaan riippuu tekniikan kehityksestä sekä lähetetyn signaalin tyypistä). Samalla kun valmistajien on mukautettava tuotantokapasiteettiaan kasvavaan kysyntään (kun kalastajat noudattavat ehdotettuja toimenpiteitä), lisääntyvä kilpailu, tekniikan kehitys ja yksikkökohtaisten valmistuskustannusten aleneminen saattavat alentaa verkkojen varustamisen kokonaiskustannuksia. Toimenpiteen yhdeksi mahdolliseksi hyödyksi on esitetty myös sitä, että valaiden takertumisen aiheuttamat verkkojen vahingot vähenevät. Osa karkottimien oston alkukustannuksista voitaisiin kattaa EU:n kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineen (KOR) tuella ottaen huomioon, että tällaista tukea on saatavilla valikoivampien pyyntimenetelmien käyttöön ottamiseen. Saatavilla olevista ja tähän tarkoitukseen (tässä vaiheessa pääasiassa pyöriäisten sivusaaliiden vähentäminen verkkokalastuksessa) soveltuvista karkottimista kallein maksaa noin 100 euroa. Tällä laitteella on myös pisin käyttöikä (noin 10 000 tuntia toiminta-aikaa eli 18 kk-2 v. ennen uusimista) [13]. Kahden karkottimen väliseksi etäisyydeksi suositellaan 200 metriä. [13] Ks. kalastuksen ja ympäristön alaryhmän pikkuvalaiden tahattomista saaliista laatima kertomus (SEC(2002)1134), 22.10.2002, sekä ICESin neuvoa-antavan komitean (ekosysteemit) kertomus vuodelta 2002. Tältä perustalta 5-20 km:n pituisia verkkoja käyttävän aluksen varustamisen alkukustannukset olisivat teoreettisesti n. 2 500-10 000 euroa (tai 0,05 euron ylimääräiset kalastuskustannukset verkkokilometriltä ja kalastukseen käytetyltä tunnilta). Näitä 1 250-6 700 euron muuttuvia lisäkustannuksia alusta kohden vuodessa on kuitenkin verrattava aluksen vuotuisiin muuttuviin kokonaiskustannuksiin. Jäljempänä esitetään esimerkkinä joitakin suomalaisten lohen ja turskan verkkokalastajien taloudellisia indikaattoreita vuosina 2000 ja 2001 [14]. [14] Ote CA-2001-01502 -hanketta koskevasta vuoden 2002 kertomuksesta: Economic performance of selected European fishing fleets (Euroopan valittujen kalastuslaivastojen taloudellinen suorituskyky). >TAULUKON PAIKKA> c) Tarkkailijat Kuten edellä mainittiin, ehdotetaan, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset laativat ja ottavat käyttöön tarkkailijaohjelmia valitsemiensa perusteiden mukaisesti. Komission yksiköt eivät näin ollen pysty arvioimaan niitä erilaisia vaihtoehtoja, joita toimivaltaiset kansalliset (tai alueelliset/paikalliset) viranomaiset voivat harkita, eikä niiden vaikutuksia tarkkailijaohjelmien suunnitteluun asetusehdotuksessa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi. On kuitenkin korostettava, että olemassa olevilla tarkkailijaohjelmilla ei ole todettu olevan välittömiä taloudellisia vaikutuksia kalastusalaan. On lisäksi todennäköistä, että valaiden tahattomia saaliita koskevissa tarkkailijaohjelmissa voidaan hyötyä olemassa olevista, erityisesti yhteisön puitteista yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamista varten tarvittavien tietojen keruulle ja hallinnalle annetun asetuksen (EY) N:o 1543/2000 mukaisesti käyttöön otetuista ohjelmista. Tämä mahdollistaisi myös yhteisön rahoituksen käytön tämän asetuksen täytäntöönpanon helpottamiseksi. Vaikuttaa epätodennäköiseltä, että jäsenvaltioiden käyttöön ottamilla tarkkailijaohjelmilla olisi välittömiä vaikutuksia kalastusalan työllisyyteen tai merkittäviä vaikutuksia kalastuksen kannattavuuteen taikka kalastusalan kilpailuun. Tällaiset ohjelmat saattavat kuitenkin vaikuttaa suotuisasti työllisyyteen, sillä ne tarjoavat ainakin joitakin työmahdollisuuksia tarkkailijoille. Tarkkailijaohjelmien kokonaiskustannusten arvioinnin osalta komission yksiköt eivät pysty yhteisön tasolla saatavilla olevien laivastoja ja niiden toimintaa koskevien tietojen perusteella laatimaan luotettavia arvioita, koska eurooppalaisen kalastuslaivaston tietokanta ei sisällä tietoja pyyntiponnistuksen tasoista, niiden maantieteellisestä tai kausittaisesta jakautumisesta eikä käytetyistä pyydyksistä. STECF:n alaryhmä on kuitenkin laatinut joitakin havainnollistavia lukuja [15]. Jos esimerkiksi oletetaan, että kustannukset ovat 500 euroa tarkkailijaa ja merelläolopäivää kohden, Ranskan pelagisia trooleja käyttävien alusten 10 prosentin valvonta ICES-alueilla VII, VIII ja IX (meriahvenen, valkotonnikalan ja sardellin pyynti) maksaisi n. 462 000 euroa. Iso-Britannian kyseisillä alueilla (pääasiassa ICES-alueet VIII) trooleja käyttävän laivaston 10 prosentin valvonta maksaisi noin 75 000 euroa. Kun lasketaan kaikki kalastusmuodot, joiden katsotaan tässä vaiheessa kuuluvan ensisijaiseen valvontaan, kokonaiskustannukset saattaisivat eräiden jäsenvaltioiden osalta olla miljoonasta useampaan miljoonaan euroa vuodessa. [15] SEC(2002)1134 On syytä korostaa, että kyseessä ei ole uudentyyppinen, tästä asetusehdotuksesta johtuva taloudellinen rasite, koska jo luontotyyppidirektiivissä 92/43/ETY edellytetään valaiden tahattomien saaliiden valvontaa. 5. Sisältyykö ehdotukseen toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ottaa huomioon pienten ja keskisuurten yritysten erityistarpeet (muihin ryhmiin verrattuna lievemmät tai erilaiset vaatimukset tms.)? Valaiden tahattomien saaliiden riski ei ole sidoksissa kalastusyrityksen kokoon, vaan se riippuu asianomaisesta kalastusmuodosta (alue, pyydys, kausi, kohdelajit jne.). Ehdotuksessa ei siksi ole erityisiä pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevia toimenpiteitä. Itämerellä ajoverkoilla pyytävien alusten miehistö on yleensä 2-3 henkeä, suurilla aluksilla joskus 5 henkeä [16]. Pohjaan ankkuroituja verkkoja käyttävää kalastusta, jossa karkottimien käyttöä suunnitellaan pakolliseksi, harjoittaa pääasiassa suuri, pienistä aluksista koostuva laivasto. Näiden alusten osuus pyyntiponnistuksesta saattaa olla joillakin alueilla suuri, erityisesti rannikkovesillä, joilla pyöriäisiä esiintyy runsaasti. Tarkkailijan ottaminen pieneen alukseen on kuitenkin tavallisesti käytännössä mahdotonta, koska tällaisissa aluksissa ei ole ylimääräisen henkilön ottamiseen tarvittavaa kapasiteettia eikä turvajärjestelyitä. Ehdotuksessa on näin ollen erityisiä säännöksiä, joilla jäsenvaltiot velvoitetaan ottamaan käyttöön muita merellä tapahtuvan valvonnan järjestelmiä pieniä aluksia koskevan ongelman ratkaisemiseksi. [16] ks. SEC(95)550. Kuuleminen 6. Luettelo ehdotuksen valmistelussa kuulluista tahoista ja niiden esittämien kantojen pääpiirteet Tämä ehdotus perustuu kansainväliseltä merentutkimusneuvostolta (ICES) ja tieteellis-teknis-taloudelliselta kalastuskomitealta (STECF) [17] saatuihin tuoreimpiin tieteellisiin lausuntoihin ja suosituksiin kalastuksen vaikutuksista pikkuvalaisiin. [17] ICESin neuvoa-antavan komitean (ekosysteemit) kertomus vuodelta 2002 (saatavilla Internet-osoitteessa http://www.ices.dk/committe/ace/2002/ Section-2.pdf), sekä kalastuksen ja ympäristön alaryhmän pikkuvalaiden tahattomista saaliista laatima kertomus (SEC(2002)1134), jota tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitea (STECF) tarkisti ja kommentoi marraskuussa 2002 (SEC(2003)550). Näistä suosituksista ja erityisesti tähän ehdotukseen sisällytetyistä suosituksista on keskusteltu useita kertoja alan asianomaisten toimijoiden kanssa. Ensimmäinen kuulemistilaisuus/asiantuntijakokous pidettiin 11. joulukuuta 2002. Tässä tilaisuudessa keskusteltiin kyseisistä toimenpiteistä kalastusalan, valtiosta riippumattomien järjestöjen, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten sekä tieteellisten lausuntojen laatimiseen osallistuneiden asiantuntijoiden kanssa. Tämän jälkeen ehdotuksista keskusteltiin helmikuussa 2003 neuvoa-antavan kalatalous- ja vesiviljelyalan komitean (ACFA) kanssa. Eri toimijoiden, kalastusalaa edustavat erilaiset organisaatiot mukaan luettuina, näkemyksistä ei päästy yksimielisyyteen. Vaikka eräät ammattijärjestöt olivatkin yhtä mieltä siitä, että valaiden sivusaalisongelma edellyttää lisätoimia ja erityisesti tarkempien tietojen saamista asiasta, ja vahvistivat karkottimien käytöstä saadut myönteiset tulokset, kaikki organisaatiot ilmaisivat huolestuneisuutensa kyseisten toimenpiteiden mahdollisista vaikutuksista ja kustannuksista kalastusalalle. Valtiosta riippumattomat järjestöt suhtautuivat ehdotuksiin yleisesti myönteisesti. Ne olivat kuitenkin olivat sitä mieltä, että ehdotusten lisäksi tarvitaan lisätoimia ja että on erityisesti laadittava pitkän aikavälin strategia, jolla esiin tulevia sivusaalisongelmia voidaan käsitellä välittömästi ja tapauskohtaisesti. Komissio myöntää hoitokehyksen tarpeen, mutta katsoo, että kestävää ja kattavaa strategiaa ei ole mahdollista laatia ennen kuin sivusaalismalleista on saatavilla tarkempaa tietoa ja käytössä on asianmukaiset valaspopulaatioiden suojelutason arviointi- ja seurantakeinot. Komissio uskoo, että tässä asetuksessa ehdotetuilla toimenpiteillä voidaan saada tarvittavat tiedot tällaisen strategian laatimiseksi vastaisuudessa.