' mï H 
IN EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 26.06.1997 
KOM(97) 309 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
RAHOITUSPALVELUT: KULUTTAJIEN LUOTTAMUKSEN 
VAHVISTAMINEN 
Vihreän kirjan 
"Rahoituspalvelut: Kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan " Jatkotoimet 
i: 

Johdanto 
Tässä tiedonannossa esitetään toukokuussa 1996 julkistetun rahoituspalveluja koskevan vihreän 
kirjan: 'Rahoituspalvelut: Kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan'1 pohjalta annettujen lausuntojen 
tulokset. Tiedonantoon sisältyy komission vastaus. Vihreän kirjan lausuntokierros päättyi lokakuun 
1996 lopussa, ja siihen on saatu sekä laadullisesti että määrällisesti hyviä vastauksia. 
Yhtenäismarkkinoiden vaikutusta ja tehokkuutta koskevan tutkimuksen2 tulokset saatiin käyttöön 
vihreän kirjan julkistamisen jälkeen. Kahdessa riippumattoman konsultin tekemässä tutkimuksessa 
tarkasteltiin sisämarkkinoiden vaikutusta pankki- ja vakuutusalaan. Tutkimuksen tulokset esitetään 
tämän tiedonannon liitteessä, koska niillä on merkitystä vihreän kirjan lausuntojen kannalta. 
Joissakin tapauksissa on jo ryhdytty toimiin havaittujen ongelmien ratkaisemiseksi (esim. rajan yli 
tapahtuvien maksusuoritusten osalta3), mutta on myös sellaisia, joissa komission näkemyksen 
mukaan tarvitaan vielä uusia aloitteita, jotta sisämarkkinat toimisivat täydellisesti ja vastaisivat 
kuluttajien odotuksia. 
Vihreän kirjan yhteenveto 
Vihreä kirja julkaistiin 22. toukokuuta 1996. Sen päätavoitteena oli saada kommentteja siitä, kuinka 
hyvin voimassa oleva rahoituspalvelulainsäädäntö kattaa kuluttajansuojaan liittyvät asiat vai 
tarvitaanko uusia kuluttajansuojaa parantavia lakialoitteita. 
Vihreä kirja jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäisessä osassa komissio selvittää, kuinka hyvin 
kuluttajan edut on huomioitu yhteisön lainsäädännössä. Toisessa osassa todettiin eräät jo ilmenneet 
ongelmat. Kolmannessa osassa käsiteltiin lyhyesti rahoituspalveluiden markkinoinnin, mukaan 
lukien palveluiden etämyynti, tulevaa kehitystä. 
Vihreässä kirjassa kiinnitettiin erityisesti huomiota eräisiin kuluttajien havaitsemiin ongelmiin, joita 
on tarkasteltava huolellisesti, jotta voidaan määritellä, millä toimilla ne korjataan. Näihin ongelmiin 
kuuluu mm. kieltäytyminen rahoituspalveluiden myynnistä muille kuin kyseisessä jäsenvaltiossa 
pysyvästi asuville, palvelun heikko laatu, tiedon puute ja sääntelyn ulkopuolella toimivien 
välittäjien toiminta. Vihreässä kirjassa kehotettiin myös kiinnittämään erityistä huomiota 
rahoituspalveluiden etäsopimuksiin ja pyydettiin kommentteja siitä, vaativatko uusi teknologia ja 
uudet markkinointimenetelmät uusia kuluttajansuojasääntöjä rahoituspalveluiden alalla. 
1 KOM(96)209 lopull., 22.5.1996 
2 KOM(96)520 lopull., 30.10.1996 
3 EYVLN:oL 43, 14.2.1997, s. 25. 
Yhteenveto kommenteista ja keskeisistä ongelmista 
Vihreä kirja onnistui tavoitteessaan herättää laajaa keskustelua, johon osallistuivat pankki-, 
vakuutus-ja arvopaperi sektori, kuluttaja-ja käyttäjäryhmät sekä kansalliset viranomaiset. Komissio 
sai yhteensä yli 140 vastausta (yli 1 500 sivua). Komissio järjesti myös kuulemistilaisuuden, johon 
osallistui yli 200 sidosryhmien edustajaa. 
Ei ollut yllättävää, että lausuntokierros paljasti pääosapuolten välillä näkemyseroja sekä kuluttajan 
aseman että tulevan kehityksen osalta. Rahoituspalvelualalla korostettiin yleensä sisämarkkinoiden 
täydellisen toiminnan merkitystä. Tämä tarkoittaa, että voimassaolevat direktiivit täytyy panna 
täytäntöön asianmukaisesti ja varmistaa tasapuoliset kilpailuedellytykset. Alalla painotettiin myös 
uusien tuotteiden ja palveluiden kannustamisen merkitystä ja uusien (elektronisten) jakelukanavien 
kehittämistä, jotka muuttavat perinteistä asiakkaan ja palvelun tuottajan välistä suhdetta. Uusista 
tuotteista on etua sekä alalle että kuluttajalle. Talous- ja rahaliitto ja tietoyhteiskunta ovat alan 
suurimpia haasteita. Uusien (lainsäädännöllisten) toimien ehdottamisessa pitäisi edetä varovasti. 
Kuluttajan oikeuksien mahdollisen vahvistamisen täytyy perustua etupäässä vapaaehtoisiin 
aloitteisiin. 
Kuluttaja- ja käyttäjäryhmät vastasivat yleisesti, että EU:n rahoituspalvelulainsäädännön avulla 
toteutettu rahoitus- ja rahajärjestelmän vakaus ja luotettavuus ovat eduksi sekä kuluttajille että 
palvelun tuottajille. Ryhmät arvostelivat kuitenkin ankarasti EU:n nykyisen lainsäädännön 
kuluttajansuojaa koskevia säädöksiä ja valittivat myös kattavan kuluttajansuojaa koskevan 
lähestymistavan puuttumista rahoituspalveluiden sisämarkkinoilta. Ryhmien mukaan 
kysyntäpuolella markkinoille on tyypillistä erilaisuus (toisella puolella ovat yksittäiset kuluttajat ja 
kuluttajien heikko järjestäytyminen ja toisella globaalit toimijat) ja ettei kuluttajilla ole riittävästi 
teknistä asiantuntemusta yhä monimutkaisemmiksi kehittyvistä tuotteista. Lisäksi eräillä aloilla 
käytössä olevat säännökset eivät sovellu alalle (esim. etäsopimukset). Kuluttajien roolia on siis 
vahvistettava. 
Kansallisten viranomaisten näkemykset sijoittuvat edellisten näkemysten välimaastoon. Joissakin 
tapauksissa kansalliset viranomaiset painottivat alan vaatimuksia (esim. joustavampia ratkaisuja ja 
sisämarkkinoiden täydellistä toimimista) ja joissakin taas kuluttajien vaatimuksia (uusia kuluttajan 
asemaa suojaavia toimenpiteitä, esim. etäsopimusten osalta). 
Euroopan parlamentti hyväksyi vihreää kirjaa koskevan päätöslauselmansa 19. helmikuuta 19974. 
Parlamentti kehottaa tasapuoliseen lähentymistapaan, korostaa avoimen kilpailun merkitystä ja 
antaa samalla tukensa kuluttajajärjestöjen nykyiseen lainsäädäntöön ottamalle kannalle. Parlamentti 
kannattaa kaksiosaista lähestymistapaa: puiteasetusta kaikille tai useimmille rahoituspalveluille 
yhteisistä asioista (esim. tietojen ja markkinoiden läpinäkyvyyttä, laillisten oikeuksien suojaa, 
välittäjien pätevyyttä ja riippumattomuutta ja oikeutta palveluihin) ja tiettyjä asioita, erityisesti 
rahoituspalveluiden etäsopimuksia koskevia direktiivejä. 
Talous-ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 30. lokakuuta 19965. Lausunnossaan komitea kehottaa 
laatimaan rahoituspalvelualan kuluttajapolitiikan valkoisen kirjan, painottaen kuluttajien 
keskeisimpiä vaatimuksia (kuten oikeutta saada tietoja, lain suojaa ja korvauksia) ja toimenpiteitä, 
jotka täytyy hyväksyä. Talous- ja sosiaalikomitea ilmaisi tukevansa erityisesti rahoituspalveluiden 
etämyyntiä, asuntoluottoja, vakuutussopimuksia ja elektronisia maksuja koskevia direktiivejä. 
Komission yleinen lähestymistapa 
Komissio analysoi vastaukset huolellisesti vuoden 1996 vaikutuksia koskevan tutkimuksen6 
tulosten valossa. Rahoitusalan sisämarkkinat ovat yleisesti ottaen olleet hyödylliset, sillä ne ovat 
edistäneet kilpailua ja lisänneet kuluttajan valinnanmahdollisuuksia. Jäsenvaltioiden viranomaisten 
harjoittama EU.n rahoitusmarkkinapalveluiden tarjoajien toiminnan tiukka valvonta on lisännyt alan 
rahoituksellista vahvuutta. On hyvin tärkeää, että rahoituspalveluala säilyy vakaana ja luotettavana, 
jotta sijoittavan kuluttajan luottamus markkinoihin säilyy. Ja selvästi on vielä on paljon tehtävää, 
jotta kuluttajat saisivat täyden hyödyn sisämarkkinoista. Monia ongelmia on vielä ratkaistava. 
Ensimmäinen tehtävä - joka ei rajoitu yksinomaan rahoituspalveluihin - on varmistaa 
voimassaolevan lainsäädännön täytäntöönpano ja soveltaminen. Yhtenäismarkkinat perustuvat 
luottamukseen. Yhteisten sääntöjen kunnollinen täytäntöönpano on ainoa keino saavuttaa tämä 
tavoite. Keskeisen lainsäädännön täytäntöönpanossa on vielä viiveitä mm. vakuutus- ja 
investointipalveluiden alalla kuten yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelmassa7 on todettu. 
Lainsäädännön ja perustamissopimuksen määräysten soveltaminen on komissiolle ensisijaisen 
tärkeää. Toiseksi on edelleen olemassa liikaa esteitä, jotka vaikeuttavat rahoituspalveluiden 
tarjoamista rajan yli. Verorakenteen ja -kohtelun eroavuudet eri maissa erityisesti vakuutusten ja 
4 Parlamentin päätöslauselma 17.2.1997 komission vihreästä kirjasta: Rahoituspalvelut - kuinka kuluttajien odotuksiin 
vastataan, PE 220.154/lopull. 
5 EYVLN:oC56, 24.2.1997, s. 76. 
6 Ks. alaviite 2. 
7 CSE(97) 1 lopullinen, 4.6.1997. 
3 
asuntolainojen alalla voivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa. 'Yleisen edun' suojelemiseksi 
annetut kansalliset määräykset, joissa ei huomioida Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 
periaatteita käsitteen soveltamisesta, voivat myös muodostua uusiksi kaupan esteiksi, jotka 
tukahduttavat kilpailua, rajoittavat valinnan mahdollisuuksia ja lisäävät kuluttajan maksettaviksi 
lankeavia kuluja. Kun kyseessä ovat todelliset ongelmat, sisämarkkinoiden loukkaamattomuuden 
säilyttäminen voi edellyttää yhteisönlaajuista yhdenmukaistamista kaksiosaisen tavoitteen -
korkeatasoisen kuluttajansuojan EU:ssa ja rajoittamattoman sisämarkkinoille pääsyn -
saavuttamiseksi. Joissakin tapauksissa ratkaisu voi löytyä asianomaisten osapuolten vapaaehtoisen 
yhteistyön kautta ja tätä tulisi rohkaista mahdollisimman paljon. Vapaaehtoinen toiminta ei 
kuitenkaan aina riitä, vaan toimenpiteitä tarvitaan jäsenvaltioiden tai unionin tasolla. 
Lisäksi komissio on sitoutunut voimakkaasti edistämään elektronisen kaupan kehitystä, kuten se 
ilmoitti eurooppalaisesta elektronisen kaupankäynnin aloitteesta antamassaan tiedonannossa8. 
Elektroninen kauppa tarjoaa suunnattomia mahdollisuuksia sekä rajat ylittävälle kaupankäynnille 
Euroopassa että kansainvälisen kilpailukyvyn parantamiselle. Tähän on vielä suuremmat 
mahdollisuudet Euroopan rahaliiton yhteydessä. Selkeä sääntely antaa kuluttajille luottamusta 
käydä elektronista kauppaa ja kannustaa yrityksiä tarvittaviin investointeihin. 
Yhteisen rahan käyttöönotosta odotettavissa olevien ja hyvin tunnettujen etujen lisäksi siirtyminen 
euroon edistää merkittävästi rajat ylittävän toiminnan lisääntymistä varmistamalla hintojen 
avoimuuden ja tehokkaamman kilpailun palveluiden tarjoajien välillä. Helpottaakseen siirtymistä 
kansallisista valuutoista euroon komissio on tehnyt kaksi asetusluonnosta, joissa täsmennetään 
euron oikeudelliset vaikutukset sopimusten voimassa pysymisen periaate mukaan lukien. 
Vastauksenaan näihin kysymyksiin ja kuluttajaryhmien yleiskommentteihin komissio katsoo, että 
tarvitaan sekä asenteen muutosta että keskeisiin kysymyksiin suunnattua lainsäädäntöohjelmaa. 
Niinpä tässä tiedonannossa esitetään joukko ehdotuksia uusiksi direktiiveiksi tai direktiivien 
muutoksiksi. Kaikkia ongelmia ei kuitenkaan voida korjata lainsäädännön avulla. Muut keinot, 
erityisesti alan ja kuluttajien välinen vuoropuhelu, ovat tarkoituksenmukaisempia keinoja parantaa 
tiedonsaantia, markkinoiden läpinäkyvyyttä ja mahdollisuuksia ratkaista kuluttajien ongelmia ja 
valituksia. Näistä toimenpiteistä on sovittava nopeasti ja pidettävä huoli, että ne toteutuvat 
tehokkaasti. 
8KOM(97)157, 16.4.1997 
Lausuntokierroksella esille nousseet näkökohdat 
Lausuntokierroksella tuli esiin joukko asioita, joihin täytyy kiinnittää erityistä huomiota. Kunkin 
asian kohdalla esitetään ensin yhteenvetona sidosryhmien kommentit ja sitten komission vastaus. 
a) Rahoituspalveluiden etäsopimukset 
Rahoituspalveluiden etäsopimusten käyttö on laajentumassa nopeasti. Liikennevakuutustuotteiden 
ja investointien suoramarkkinointi on jo hyvin vakiintunutta useissa Euroopan maissa. Avoimista 
tietokoneverkoista, kuten Internetistä, muodostuu todennäköisesti keskeinen rahoitustuotteiden 
etämyynnin väline9. Kotimikrojen yleistyessä yhteisön kotitalouksissa ja muiden 
tietoliikennevälineiden suosion kasvaessa 'virtuaalipankista' tulee hyvin houkutteleva jakelukanava 
kuluttajille ja, tehokkuuden paranemisen huomioon ottaen, rahoitustuotteiden tarjoajille. 
Tämä kehitys tarjoaa uusia mahdollisuuksia sekä kuluttajille että rahoituspalveluiden tarjoajille, 
mutta kehitykseen sisältyy myös riskejä. Kuluttajaryhmien lausunnoissa suurimmiksi ongelmiksi 
mainittiin sovellettava laki, kuluttajien tiedon tarve, neuvotteluajan mahdollisuus (tarpeen 
vaatiessa), toimitukset, joita ei ole tilattu, ja luvaton myynti. Kansallisen tason lakialoitteiden 
kuluttajan suojan parantamiseksi täytyy olla johdonmukaisia. Jos ne ovat hyvin erilaisia, ne 
pirstovat sisämarkkinoita ja estävät rajan yli tapahtuvaa toimintaa. Rahoituspalveluala on toistuvasti 
tuonut esiin huolestumisensa sellaisesta kehityksestä. 
Komission mielestä rahoituspalveluiden etämyynnissä on huolehdittava kuluttajansuojasta. Se 
auttaa vahvistamaan kuluttajien luottamusta ja samalla mahdollistaa sen, että rahoituspalveluiden 
tarjoajat voivat markkinoida tuotteitaan ilman tarpeettomia esteitä koko EU:ssa. Yleinen 
etäsopimusdirektiivi10 ei koske rahoituspalvelulta, vaikka ne sisältyivät komission alkuperäiseen 
ehdotukseen ja muutettuun ehdotukseen. Tämän vuoksi komissio ilmoitti, että se tutkisi, onko 
tarvetta säätää sitovaa erityislainsäädäntöä tällä alalla ja millaista tämän lainsäädännön tulisi olla 
sisällöltään. Katsottiin, että Euroopan rahoitusalan lisääntynyt monimutkaisuus ja moninaisuus 
huomioon ottaen rahoituspalvelujen kuluttajansuojanäkökohdat yleensä ja etäsopimuksia koskeva 
erityiskysymys erityisesti ansaitsivat erityishuomiota. Komissio on tämän vuoksi ja parlamentin 
17. helmikuuta 1997 antaman päätöslauselman huomioon ottaen päättänyt tehdä ehdotuksen 
erityiseksi rahoituspalvelulta koskevaksi etämyyntidirektiiviksi syksyyn 1997 mennessä. 
Ehdotus vahvistaa rahoituspalveluiden etäsopimusten ja yleisen direktiivin tarkoittamien muun 
9 Tätä käsitellään myös komission tiedonannossa, joka koskee eurooppalaista aloitetta elektronisesta 
kaupankäynnistä (KOM(97)157, 16.4.1997). 
10 Direktiivi 97/7/EY, joka koskee kuluttajan suojaa etämyyntisopimusten osalta. EYVL N:o L 144, 4.6.1997, s. 19. 
5 
tyyppisten etäsopimusten eroja. Eroihin sisältyy mm. oikeus irtisanoa sopimus, joka ei ole 
asianmukainen, jos rahoitustuotteen hinta riippuu hintojen vaihtelusta markkinoilla, tai jos sopimus 
(esim. liikennevakuutus) on jo astunut voimaan. Ehdotuksessa otetaan huomioon jo ehdotetut 
toimenpiteet, joista mainittakoon erityisesti ISDN-direktiivi11 eli direktiivi henkilötietojen 
käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla. Sen tavoitteena on poistaa palveluiden, 
henkilötietojen ja tietoliikennevälineiden vapaan liikkumisen esteet. Tämä koskee erityisesti 
tilaajien suojaamiseksi annettuja määräyksiä tiettyjen tietoliikennepalveluiden käytön osalta 
suoramarkkinointitarkoituksiin. 
b) Kuluttajavalistuksen puute ja korvauskeinot 
Kilpailu ei ole tehokasta ilman selkeää kuluttajavalistusta tai riittäviä korjauskeinoja. Vaikka 
voimassa olevissa direktiiveissä maarataankin joihinkin palveluihin (esim. kulutusluottoihin, rajan 
yli tehtäviin luoton siirtoihin ja henkivakuutuksiin) liittyvästä kuluttajavalistuksesta, lausuntokierros 
osoitti, että valistusta ei aina ole tai tiedot eivät ole täysin kattavia tai selkeitä. Lainsäädännössä ei 
aina määrätä riittävistä korjauskeinoista. Kuluttajan täytyy voida luottaa siihen, että 
kiistatapauksissa on käytettävissä nopeita ja luotettavia korvauskeinoja, erityisesti pienehköjen 
summien ollessa kyseessä. 
Komissio katsoo, että ennen kuin harkitaan tietojen antamista koskevia lakialoitteita, osapuolille 
tulisi antaa tilaisuus sopia tilanteen parantamisesta. Asiaan parhaiten perehtyneet tietävät, mitkä 
tiedot ovat kuluttajalle hyödyllisiä ja samalla voidaan välttää liian raskaita vaatimuksia 
rahoituslaitoksille tietojen antamisen osalta (jonka kustannukset jäävät lopulta kuluttajan 
maksettavaksi). Asiassa on edettävä nopeasti Euroopan rahoitusalan yhdistysten ja kuluttajien 
edustajien välisen rakentavan keskustelun avulla. Tavoitteena tulisi olla edistää mahdollisuuksien 
mukaan sellaisia ratkaisuja kuin esim. käyttäytymissääntöjen laatiminen. Keskustelu on vastikään 
saatu aluilleen tiettyjen alojen välillä, mutta sitä on nyt laajennettava. Jos päädytään muuhun kuin 
lainsäädännölliseen ratkaisuun, komissio edellyttää, että jo olemassa oleva kuluttajansuojan taso 
otetaan täysin huomioon ja erityistä huomiota kiinnitetään tietojen selkeyteen ja tarkkuuteen. 
Niinpä komissio kehottaa alaa ja kuluttajia sitoutumaan selkeästi vapaaehtoisten 
parannusten sopimiseen kuluttajavalistuksen osalta. Mahdollisten sopimusten toteuttamisen 
edistymistä seurataan seuraavien 18 kuukauden ajan (eli ennen vuoden 1999 puoliväliä). Jos 
tänä aikana ei tapahdu riittävää edistystä vapaaehtoisesti kaikissa tai joissakin tietyissä 
asioissa, komissio aikoo ehdottaa muita aloitteita, esim. lainsäädännöllisiä, kuten se on tehnyt 
esimerkiksi rajojen yli suoritettavien tilisiirtojen osalta. 
1 ] Neuvoston yhteinen kanta N:o 57/96, EYVL N:o C315, 24.10.1996, s. 30. 
Kuluttajien korvausmahdollisuuksien parantamiseksi komission tavoitteena on, että ala 
sitoutuu selkeästi yhteistyössä kuluttajien kanssa perustamaan tai saattamaan valmiiksi 
järjestelmät, joilla käsitellään kuluttajien valituksia. Ensimmäiset tulokset tästä 
mielipiteidenvaihdosta esitetään komissiolle vuoden 1997 loppuun mennessä. Komissio 
rohkaisee myös tiiviimpää yhteistyötä eri kuluttaja-asiamiesjärjestelmien edustajien välillä 
kokemusten ja parhaiden toimintatapojen selvittämiseksi. Komissio seuraa edistymistä 
vuoden 1999 puoliväliin saakka arvioidakseen, voidaanko ongelmat ratkaista riittävästi 
itsesääntelyn avulla vai tarvitaanko muita, esim. lainsäädännöllisiä aloitteita. 
c) Rahoituspalveluiden myynnistä kieltäytyminen 
Lausuntokierroksella nousi esiin kaksi selkeää ongelmaa: rahoituspalveluja kieltäydytään myymästä 
muille kuin kyseisessä jäsenvaltiossa pysyvästi asuville ja se, että esim. matalapalkkaiset ihmiset 
eivät voi käyttää rahoituspalveluja. Ensimmäisen ongelman osalta useimmissa tapauksissa 
rahoituspalvelulta tarjotaan rajan yli, koska se on rahoituspalvelun tarjoajan kaupallisen edun 
mukaista. Rahoituspalveluiden tarjoajilla on kuitenkin olemassa aitoja kaupallisia syitä olla 
myymättä palveluitaan muille kuin kyseisessä jäsenvaltiossa pysyvästi asuville. Esimerkiksi 
liikenne- ja henkivakuutukseen liittyvän riskin tasosta voi olla epävarmuutta. Ostajan taloudellisen 
aseman selvittäminen voi myös olla hankalaa. Myyjälle voi myös aiheutua kohtuuttoman suuria 
kustannuksia esim. jakelukanavan puuttumisen tai veroedustajan nimittämisen vuoksi. Komissio 
myöntää, että yksityiset yritykset saavat vapaasti päättää, kenen kanssa ne harjoittavat 
liiketoimintaansa, edellyttäen, että tämä vapaus ei johda kilpailun vastaiseen toimintaan. Jos 
kuitenkin yhteisön lainsäädäntöä rikotaan, komissio ryhtyy tarvittaviin toimiin, rikkomista 
koskeva menettely mukaan lukien, yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. 
Pankkitili on eräs elämän perustarpeista kuten sähkö ja puhelinkin. Euroopassa on kuitenkin vielä 
paljon kansalaisia, jotka eivät voi saada pankkitiliä tai käyttää muita rahoituspalvelulta. Useissa 
jäsenvaltioissa on jo ryhdytty toimenpiteisiin tilanteen korjaamiseksi lähinnä sosiaalipoliittisista 
syistä. Joissakin jäsenvaltioissa rahoituslaitokset ovat esimerkiksi sopineet käyttäytymissäännöistä 
ongelman ratkaisemiseksi. Komissio tukee tällaisia pyrkimyksiä kansallisella tasolla, koska 
juuri sillä tasolla tarpeelliset toimet täytyy toteuttaa. 
d) Sääntelyn ulkopuolella olevat välittäjät 
Sekä toimialat että kuluttajaryhmät ovat tehneet ilmoituksia 'aggressiivisesta myynnistä' ja 
sääntelyn ulkopuolisten välittäjien laittomista toimista. Tällaiset tapaukset aiheuttavat huomattavia 
ongelmia kuluttajille. Ne tahraavat myös niiden rahoituslaitosten maineen, joiden puolesta välittäjät 
toimivat. Eräitä erityisongelmia on todettu: aina ei ole selvää, minkä yhtiön puolesta välittäjä toimii; 
välittäjän antamat tiedot eivät ole selkeitä tai riittäviä; välittäjän tarjoaman lainan kustannukset 
voivat olla paljon korkeammat kuin markkinoilla keskimäärin; välittäjä ei ehkä ole niin pätevä tai 
vilpitön, että osaisi antaa järkeviä neuvoja. On myös olemassa vaara, että välittäjät voivat käyttää 
hyväkseen kuluttajaa, jonka taloudellinen asema on heikko ja jolla ei ole muita 
lainamahdollisuuksia. 
Rahoituksen ja vakuutuksen välittäjien ero on määriteltävä. Lukuun ottamatta toimia, jotka kuuluvat 
kulutusluottodirektiivin alaan, rahoituksen välittäjät eivät tällä hetkellä kuulu yhteisön direktiivien 
piiriin eivätkä valvontajärjestelmän alaisuuteen, vaikka ne voivat olla kansallisen säätelyn alaisia. 
Toisaalta vakuutuksen välittäjiä, tärkeää yhdyssidettä vakuutustuotteiden jakelussa, säännellään 
rajoitetusti EU:n tasolla. 
Sekä alan edustajat että kuluttajaryhmät, jotka vastasivat vihreään kirjaan, olivat sitä mieltä, että 
EU:n aloitetta tarvitaan rahoituspalvelusektorin 'hyvän maineen' ylläpitämiseksi sillä perusteella, 
että kansalliset määräykset ovat hyvin erilaisia eivätkä ehkä vaikuta täysin, erityisesti kun on 
kyseessä rajan yli tapahtuva myynti. Lisäksi näihin välittäjiin sovellettavat voimassa olevat 
kansalliset säännöt voivat, mikäli ne eroavat huomattavasti toisistaan, muodostaa esteen rajat 
ylittävien palvelujen vapaalle tarjoamiselle. Rahoituksen välityksen osalta komissio harkitsee 
tällä hetkellä säädöstä, jossa otetaan huomioon myös vuonna 199612 suoritetun tutkimuksen 
tulokset. Sen alaisuuteen tulisivat: 1) ammatin harjoittamisen edellytykset (esim. 
pätevyysvaatimukset, pakollinen lupa tai rekisteröinti), 2) toiminnan harjoittaminen (esim. 
säännöt, joilla parannetaan asianmukaisten tietojen antamista asiakkaalle) ja 3) 
luottolaitoksen ja välittäjän suhde. 
Vakuutuksen välittäjien osalta neuvosto antoi direktiivin13 vuonna 1976, jonka perusteella välittäjä 
voi sijoittautua toiseen jäsenvaltioon tai tarjota palveluja rajan yli. Jäsenvaltioiden, joissa on 
voimassa ammatin harjoittamisen edellytyksiä ja ammatin harjoittamisen ehtoja, täytyy hyväksyä 
vastaavina ulkomaalaisen välittäjän asiaankuuluva käytännön kokemus ja ammatillinen pätevyys tai 
hyväksyä sen saama lausunto hyvästä maineesta ja taloudellisesta tilasta. Komissio on myös 
hyväksynyt suosituksen14 vakuutuksen välittäjän asemasta ja ammattipätevyydestä. Suosituksessa 
kehotetaan jäsenvaltioita laatimaan ammattia sääteleviä sääntöjä, rekisteröimään henkilöt, jotka 
täyttävät ammattia koskevat vaatimukset ja tekemään eron itsenäisten ja epäitsenäisten välittäjien 
välillä. Useimmissa jäsenvaltioissa on nyt voimassa säännöt, jotka täyttävät suosituksen tavoitteet 
kokonaan tai osittain. Vain kahdella jäsenvaltiolla (Tanskalla ja Saksalla) ei ole tämän alan sääntöjä. 
!2 "Etude sur le rôle et les activities des intermediaries de crédit aux consommateurs", F. Domont-Naert ja P. 
Dejemeppe, syyskuu 1996. 
13 EYVLN:oL26, 31.1.1977, s. 14. 
14 EYVLN:oL 19, 28.1.1992, s. 32. 
8 
Komissio tarkistaa direktiivin ja sen, missä määrin suosituksen periaatteita on pantu 
täytäntöön, ja harkitsee, tarvitaanko lisätoimenpiteitä, ml. direktiivin soveltamisalan 
mahdollista laajentamista ammatin harjoittamisen edellytysten ja ammatin harjoittamisen 
osalta. 
e) Kulutusluotot 
Voimassaolevat kulutusluottoja koskevat direktiivit tarjoavat jo yleiset puitteet kuluttajansuojalle. 
Markkinoiden kehityksen huomioon ottaen komissio julkaisi vuoden 1987 
kulutusluottodirektiivin15 soveltamista koskevan kertomuksentoukokuussa16 1995, jossa todetaan 
ne alueet, joilla voimassaolevaa lainsäädäntöä tulisi mahdollisesti parantaa ja saattaa ajan tasalle. 
Lisäksi komissio julkaisi huhtikuussa 1996 kertomuksen17 vuoden 1990 todellisen vuosikoron 
(Annual Percentage Rate of Charge, APR)18 laskemista koskevan direktiivin soveltamisesta. 
Huhtikuussa 1996 komissio ehdotti direktiiviä19, jolla muutetaan vuoden 1987 direktiiviä 
(sellaisena kuin se on vuoden 1990 direktiivillä muutettuna). Direktiiviehdotuksen pääasiallinen 
sisältö on yhtenäisen yhteisön matemaattisen kaavan käyttöön ottaminen APR:n laskemiseksi, mitä 
koskevan yhteisen kannan20, neuvosto hyväksyi 10. huhtikuuta 1997 kuluttaja-asioita käsittelevässä 
kokoonpanossaan. Lisäksi neuvosto päätti, että on syytä viipymättä tutkia, missä määrin 
kulutusluottojen kustannustekijöiden yhdenmukaistamisen jatkaminen on tarpeen ja sopi 
julistuksesta, jossa kehotetaan komissiota antamaan tämä tutkimus tehtäväksi asiantuntijoista 
muodostuvalle erityisryhmälle. Neuvostolle on säännöllisin väliajoin annettava tietoja edistyksestä. 
Komission on tehnyt muutetun ehdotuksen21, jossa se on ottanut huomioon Euroopan parlamentin 
ensimmäisessä käsittelyssä 20. helmikuuta 1997 antaman lausunnon22, neuvoston 25. marraskuuta 
1996 tekemän poliittisen sopimuksen ja talous- ja sosiaalikomitean 26. syyskuuta 1996 antaman 
lausunnon2-*. Lausunnoissaan kuluttajaryhmät ilmoittivat, että vuoden 1987 kulutusluottodirektiivin 
täytyy kattaa kaikki luottomuodot, myös uuden tyyppiset luotot, ja sen täytyy käsitellä 
ylivelkaantuneisuuden ongelmaa. Muuttaessaan vuoden 1987 direktiiviä komissio ottaa 
huomioon osapuolten kommentit. Ylivelkaantuneisuutta koskevan ongelman osalta 
toteutetaan tiettyjä pilottiprojekteja vuodesta 1998 lähtien, joista jotkin koskevat 
kuluttajatiedotuksen ja -valistuksen parantamista. 
15 KOM(95)l 17 lopull., 11.5.1995 
16 EYVLN:oL 42, 12.2.1987, s. 48 
17 KOM(96)79 lopull., 12.4.1996 
18 EYVLN:oL 61, 10.3.1990, s. 14. 
19 EYVLN:oC 235, 13.8.1996, s. 8. 
20 Asiak. 7313/97, CONSOM 33, 14.4.1997 
21 EYVLN:oC 137, 3.5.1997, s.9 
22 Parlamentin päätöslauselma, 20.2.1997, PE 257.006 
23 EYVLN:oC 30, 30.1.1997, s. 94. 
f) Asuntolainat 
Rahoitusalalla on havaittu, että asuntolainojen sisämarkkinat ovat vasta kehityksen alkuvaiheessa. 
Alan mukaan se johtuu asuntoluottojen erilaisesta verokohtelusta, erilaisista tukijärjestelyistä ja 
kansallisista varallisuuslaeista. Lisäksi on yleisesti tunnettua, että mahdollinen kuluttajansuojaa 
parantava toiminta ei sinänsä poista sellaisia esteitä. 
Kuluttajaryhmät ovat kuitenkin esittäneet, että sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia ei ole 
vielä täysin hyödynnetty tällä alalla. Tietoa ei ole tarpeeksi, vertaileminen (erityisesti asuntolainojen 
kustannusten vertaileminen) on vaikeaa ja kansalliset kuluttajansuojaa koskevat säännökset ovat 
erilaisia. Jotta kuluttaja voisi hyötyä sisämarkkinoista, nämä esteet täytyy poistaa ja ottaa käyttöön 
yhdenmukaistetut vähimmäissäännökset. Tietoa ja sen laatua koskevat kysymykset tullaan 
sisällyttämään teollisuuden ja kuluttajien väliseen keskusteluun. 
Tämän alan myöhemmissä lakialoitteissa on otettava huomioon, että EU:ssa on runsaasti erilaisia 
asuntolainoja. Niinpä komissio tutkii aloitettavien tutkimusten tuloksia ennen lisäaloitteiden 
tekemistä vuoden 1998 alussa. 
g) Liikenneonnettomuuden uhrit ulkomailla 
Sekä kuluttaja- että vakuutusalan ryhmät ovat vaatineet jäljellä olevien vakuutustuotteiden vapaata 
liikkumista estävien esteiden poistamista. Erityisesti ne ovat sitä mieltä, että komission tulisi antaa 
lakialoite suojaamaan sellaista jonkin jäsenvaltion asukasta, joka on kärsinyt menetyksiä tai 
loukkaantunut onnettomuudessa, jonka on aiheuttanut jossain toisessa jäsenmaassa rekisteröity ja 
vakuutettu ajoneuvo. Euroopan parlamentti on myös antanut päätöslauselman, jossa pyydetään 
komissiota parantamaan tällaisten uhrien asemaa. 
Komissio katsoo myös, että toimenpiteisiin on ryhdyttävä ja antaa sen vuoksi 
direktiiviehdotuksen (neljäs liikennevakuutusdirektiivi) syksyyn 1997 mennessä. Siinä 
säädetään, että koko £U:ssa tulisi ottaa käyttöön suora toimintamalli uhrin ja 
vakuutuslaitoksen välillä ja nimetään edustaja korvausvaatimuksille. Liikennevakuuttajien 
liiketoiminnan käsittelyä varten perustetaan tiedotuskeskuksia. Direktiivin hyväksyminen auttanee 
huomattavasti ongelman ratkaisemisessa. 
10 
h) Vakuutussopimukset 
Vihreään kirjaan vastanneet kuluttajat ja alan edustajat olivat sitä mieltä, että kuluttajien 
vakuutussopimusten vähimmäisvaatimusten laatimiseksi tarvitaan lisätoimia. Niiden ansiosta 
kuluttajat voisivat helpommin vertailla vakuutussopimuksia eri maissa ilman sopimuslain 
yhdenmukaistamista, mikä johtaisi ei-toivottuun tuotteiden yhtenäistämiseen ja tukahduttaisi uusien 
tuotteiden kehittämistä. Kysymystä käsitellään vakuutusalan ja kuluttajien välisessä 
vuoropuhelussa. 
I) Maksupalvelut 
Uuden maksujärjestelmän käyttöönoton ja menestyksen kannalta on olennaisen tärkeää, että 
kuluttajat hyväksyvät järjestelmän ja että siihen luotetaan täysin. Avoin ja turvallinen elektroninen 
maksujärjestelmä puolestaan helpottaa siirtymistä yhteiseen rahaan erityisesti siirtymäkauden 
aikana. Marraskuussa 1988 komissio antoi suosituksen24, jossa esitettiin maksukorttien 
liikkeeseenlaskijoiden ja omistajien välisen vastuusuhteen vähimmäisvaatimukset. Perinteisten 
tileihin liittyvien pankkituotteiden (eli luotto-, maksu- ja maksuaikakortti) osalta vihreän kirjan 
vastaukset osoittivat, että suositusta on yleisesti ottaen noudatettu alalla, vaikka joissakin 
jäsenvaltioissa asiassa täytyy vielä edetä. Kuluttajaryhmät kuitenkin painottivat tietyistä 
määräyksistä aiheutuvia ongelmia, erityisesti osapuolten vastuukysymyksiä silloin, kun 
maksuväline katoaa tai varastetaan, ja todistamisen taakkaa kiistatapauksissa. Uusien 
pankkituotteiden osalta lausuntokierros osoitti, ettei suositusta ole vielä pantu täytäntöön yhtä 
laajasti. Lisäksi kummankin osapuolen vastuuta koskevia määräyksiä on vahvistettava vaatimuksilla 
kuluttajille annettavasta riittävästä tiedosta ja tehokkaista korvauskeinoista. 
Lisäksi markkinoille on ilmestynyt aivan uusi tuotesukupolvi eli elektroninen raha vuoden 1988 
suosituksen hyväksymisen jälkeen. Elektroninen raha eroaakin muista etätuotteista siinä mielessä, 
että sitä voidaan usein käyttää ilman tiliä. 
Ensimmäisenä toimenpiteenään komissio aikoo saattaa ajan tasalle (syksyyn 1997 mennessä) 
vuoden 1988 suosituksen ottaen huomioon elektronisen rahan kehityksen. Suositusta 
tarkistetaan seuraavilta osin: 
• Siinä määritellään läpinäkyvyydelle vähimmäisvaatimukset, joita tulisi soveltaa kaikkiin uusiin 
maksuvälineisiin, eli omistajille/käyttäjille etukäteen annettavat vähimmäistiedot (sopimukset) ja 
tarpeen mukaan liiketapahtuman jälkeen (tiliotteet). 
• Siinä vaaditaan valitus- ja hyvitysmenettelyn luomista, jota sovelletaan kaikkiin uusiin 
maksuvälineisiin, jolla vastataan kuluttajien ko. palveluun tai tuotteeseen liittyviin valituksiin. 
24 EYVLN:oL 317, 24.11.1988, s. 55. 
11 
• Siinä määritellään osapuolten velvollisuudet ja vastuut, joita sovelletaan etätuotteisiin, ja joiden 
tarkoituksena on tukea ja antaa painoa läpinäkyvyyden lisäämisen tavoitteelle. 
Jos ajantasaistettua suositusta ei panna täytäntöön asianmukaisesti ennen vuoden 1998 
loppua, komissio aikoo korvata sen sitovalla säädöksellä. 
Lisäksi komissio, Euroopan rahapoliittinen instituutti ja jäsenmaat käsittelevät parhaillaan 
elektronisen rahan liikkeeseenlaskua koskevaa asianmukaista lainsäädäntöä. Tämän keskustelun 
valossa komissio aikoo esittää elektronisen rahan liikkeeseenlaskua koskevan direktiiviehdotuksen 
vuoden 1997 loppuun mennessä (joka on työlle asetettu määräpäivä) varmistaakseen elektronisten 
maksuvälineiden liikkeeseenlaskijoiden vakauden ja vahvan pohjan. Vuoden 1998 aikana komissio 
arvioi, tarvitaanko kuluttajien etujen turvaamiseksi muita lainsäädäntöaloitteita maksupalveluiden 
alalla. 
Päätelmät 
Vihreä kirja on herättänyt runsaasti keskustelua. Se on suuresti lisännyt ymmärrystä siitä, mitä 
kuluttajat odottavat rahoituspalveluilta ja kuinka odotuksiin vastataan tällä hetkellä. Tässä 
tiedonannossa komissio on esittänyt lyhyen yhteenvedon saaduista vastauksista ja todennut, mihin 
ongelmiin on puututtava. Joissakin tapauksissa ratkaisu löytyy osapuolten välisen vapaaehtoisen 
yhteistyön avulla, mitä tulisikin rohkaista mahdollisimman paljon. Joissakin tapauksissa 
vapaaehtoinen toiminta ei kuitenkaan riitä, vaan jäsenvaltioiden tai EU:n on ryhdyttävä 
toimenpiteisiin. Tässä tiedonannossa esitetään komission näkemys siitä, mihin toimiin on 
ryhdyttävä, milloin ja millä tasolla, ja tarvittavat toimet on esitetty seuraavassa taulukossa. 
12 
Aihe Toimenpide Määräaika 
Rahoituspalveluiden Direktiiviehdotus Ehdotus annetaan vuoden 1997 
etämyynti syksyyn mennessä 
Sääntelyn ulkopuolella Direktiiviä harkitaan Päätös lisätoimenpiteistä 
olevat rahoituksenvälittäjät vuoden 1998 alussa 
Vakuutuksen välittäjät Vuoden 1976 direktiivi Ehdotus vuoden 1998 alussa 
päivitetään 
Vierailijoiden Direktiiviehdotus Ehdotus annetaan vuoden 1997 
liikennevakuutus syksyyn mennessä 
Kuluttajanvalistus ja Alan ja kuluttajien välillä on Mielipiteidenvaihdon 
korvaukset sovittava käyttäytymis-säännöistä. ensimmäiset tulokset esitetään 
Komissio seuraa niiden komissiolle vuoden 1997 
etenemistä; jos ne eivät ole loppuun mennessä 
riittäviä, komissio ehdottaa 
lainsäädännön antamista 
Uudet maksuvälineet Vuoden 1988 suosituksen Komissio antaa vuoden 1997 
päivittäminen ja täydentäminen. syksyyn mennessä. Etenemistä 
Komissio seuraa asian etenemistä arvioidaan vuoden 1998 
jäsenmaissa; jos asia ei etene loppuun mennessä. 
riittävästi, komissio ehdottaa 
direktiiviä suosituksen määräyksiä 
täydentämään (lisäksi 
direktiiviehdotus elektronisen 
rahan liikkeeseenlaskusta on 
valmisteilla). 
Kulutusluotot Vuoden 1987 direktiivin tarkistus. Ehdotus vuoden 1998 
puoliväliin mennessä 
Ylivelkaantuneisuus Tilannetta seurataan kansallisella Ylivelkaantuneisuuden 
tasolla j a arvioidaan pilottiproj ektej a toteutetaan 
pilottiprojektien kannattavuutta. vuodesta 1998 lähtien. 
Asuntolainat Asuntolainoja koskevista tiedoista Päätös lisätoimenpiteistä 
keskustellaan kuluttajanvalitusta vuoden 1998 alussa 
ja korvauksia koskevan 
keskustelun yhteydessä. Muihin 
toimenpiteisiin voidaan ryhtyä 
tehdyn työn perusteella. 
Rahoituspalveluiden Jäsenvaltioiden tilannetta Tilannearvio ennen vuoden 
käytettävyys seurataan. 1999 puoliväliä. 
13 
Liite 
Yhtenäismarkkinoiden vaikutus pankki- ja vakuutusalaan 
Yhtenäismarkkinoiden vaikutusta ja tehoa koskevan tutkimuksen tuloksia analysoitaessa täytyy 
huomioida kaksi tärkeää asiaa. Ensinnäkin on melko aikaista tarkastella sisämarkkinoiden 
vaikutusta rahoitusalaan. Pankkipalvelut vapautettiin yleisesti vuonna 1993, vakuutusmarkkinat 
vasta heinäkuussa 1994 ja sijoituspalvelut vielä myöhemmin, tammikuussa 1996. Voimakas 
muutosprosessi jatkuu. Toiseksi sisämarkkinaohjelma ei ole ollut ainoa rahoituspalvelualaan 
vaikuttanut tekijä, vaan oma vaikutuksensa on epäilemättä ollut suhdannevaihteluilla ja teknologian 
kehityksellä. Tästä huolimatta tutkimuksissa pyrittiin erottamaan sisämarkkinoiden vaikutusten 
osuus rahoituspalveluiden kehitykseen EU:ssa. 
Pankkialan tutkimuksessa havaittiin pieni mutta näkyvä vaikutus. Sisämarkkinaohjelma on 
edesauttanut pankkiympäristön kehittymistä enemmän markkinaehtoiseksi ja lisännyt kilpailua. 
Monia kaupan esteitä on poistettu. Vaikutukset näkyvät selvimmin eteläisissä jäsenvaltioissa. 
Vaikutus on ollut voimakkainta tukkupankkitoimintaan, mm. yrityslainojen hinnat ovat laskeneet, 
mutta kilpailu on myös lisääntynyt vähittäispankkitoiminnassa. Kuluttajilla on nyt enemmän 
valinnan varaa tuotteissa ja palveluissa, esim. suorapankki- ja pääoman takaisinmaksupalveluissa. 
Monien pankkituotteiden hinnat ovat lähentyneet ja alentuneet, esim. luottokorttien hintahaarukka 
on kaventunut noin 30 %. Myös vähittäispankkitoiminnassa lainojen ja asuntolainojen, 
talletushintojen ja -palkkioiden taso on hiukan alentunut. Suuria hintaeroja on kuitenkin vielä 
talletustilien ja henkilökohtaisen pääoman siirron kustannuksissa, esim. rajan ylittävien luottojen 
siirroissa ne olivat yli 100 % vuonna 1994. 
Vakuutusalalla, jonka osuus on 7 % EU:n bruttokansantuotteesta, tilanne on sekavampi. 
Kolmansilla direktiiveillä on poistettu maksuja ja mainontaa koskevat rajoitukset, minkä ansiosta 
vakuutusyhtiöiden on helpompi aloittaa toiminta kotimarkkinoiden ulkopuolella ja kuluttajien ostaa 
vakuutuspalveluita rajan yli. Muut kuin henkivakuutusmarkkinat ovat nyt avoimemmat, ja uusia 
vakuutuksen tarjoajia on tullut markkinoille tuotteineen (esim. liikennevakuutuksia). Tästä 
huolimatta on edelleen olemassa merkittäviä esteitä sille, että kuluttajat saisivat täyden hyödyn 
sisämarkkinoista. Esimerkiksi henkivakuutusten osalta se, että verotusta ei ole yhdenmukaistettu, on 
eräs tärkeimpiä syitä, mikä estää kuluttajia ottamasta ulkomaisia vakuutuksia. 
Tärkein tavoite, joka tukee sisämarkkinoiden rahoituspalveluihin liittyviä lainsäädännöllisiä 
toimenpiteitä, on avoin kilpailu. Avoin kilpailu kannustaa kilpailukykyyn ja on vahvan talouden 
avain. Se on kuluttajan paras ystävä. Rahoituspalveluiden alalla markkinamekanismien toiminta on 
monin tavoin vielä epätäydellistä. Tähän on useita syitä. Ensinnäkin direktiivien saattaminen osaksi 
kansallista lainsäädäntöä on merkittävästi myöhässä jäsenvaltioissa, vaikka tilanne onkin parantunut 
11 
viime aikoina (tällä hetkellä 72 % pankkialan direktiiveistä ja 85 % vakuutusalan direktiiveistä on 
pantu täytäntöön kaikissa jäsenmaissa). Komissio on aloittanut velvollisuuden rikkomista koskevan 
menettelyn (17 pankkialalla ja 12 vakuutusalalla) jäsenvaltioita vastaan sen vuoksi, että yhteisön 
säädösten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on myöhässä tai puutteellista. Eräät 
tapaukset ovat tuomioistuimen käsiteltävänä (kolme niistä on vakuutusalan tapauksia). 
Toiseksi käytössä on edelleen paikallisia sääntöjä, joita usein perustellaan ja puolustetaan sillä, että 
ne ovat 'yleishyödyllisiä' kuluttajan suojan kannalta. Tuotteiden ja markkinoiden sopeuttaminen 
näihin erilaisiin sääntöihin sopiviksi hankaloittaa huomattavasti toimintaa rajan yli. Kaikki 
osapuolet - kuluttajat, tuottajat ja jakelu - kärsivät liian jäykistä tai liian erilaisista säännöistä, koska 
ne vähentävät kilpailua tai poistavat sen kokonaan. Selventääkseen paikallisten 'yleishyödyllisten' 
sääntöjen laajuutta, komissio antaa pankkisektoria koskevan tiedonannon lähiaikoina. Vakuutusalaa 
käsittelevä tiedonanto on valmisteilla. 
Kolmanneksi rahoituspalveluiden sisämarkkinoiden toimintaa häiritsee tiettyjen rahoitustuotteiden 
tai -palveluiden (esim. asuntolainojen) erilainen verokohtelu. Vaikka tuote olisi edullisempi rajan 
toisella puolella, asiakas voi menettää edun sen vuoksi, että verotuskohtelu määräytyy sen maan 
mukaan, jossa henkilö asuu vakinaisesti. Kuten vihreässä kirjassa painotettiin, verotuksen alalla 
edistyminen on ollut hidasta. Komissio aikoo kuitenkin jatkaa vaatimuksiaan sisämarkkinoiden 
toimintaa haittaavien veroesteiden poistamiseksi, erityisesti rahoituspalvelualalla. Tämä kuuluu 
epäilemättä aiheisiin, joita käsitellään vastikään perustetussa verotuspolitiikkaryhmässä, jonka 
jäseninä on korkeatasoisia valtiovarainministereiden edustajia ja puheenjohtajana toimii komission 
jäsen Mario Monti. 
tf 
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 309 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 09 10 06 
Luettelonumero : CB-CO-97-336-FI-C 
ISBN 92-78-21954-1 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg /£