Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 85/611/ETY muuttamisesta rahastoyhtiöiden ja lyhennettyjen tarjousesitteiden sääntelemiseksi"

(1999/C 116/01)

Neuvosto päätti 16. lokakuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 11. helmikuuta 1999. Esittelijä oli Malcolm Levitt.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24.-25. helmikuuta 1999 pitämässään 361. täysistunnossa (helmikuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 68 puolesta ja viisi vastaan.

1. Johdanto

1.1. Arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavista yrityksistä (yhteissijoitusyrityksistä) annetulla direktiivillä 85/611/ETY(1) perustettiin yhteissijoitusyrityksille "yhden toimiluvan" järjestelmä, jonka mukaan yritykset voivat myydä tuotteitaan koko yhtenäismarkkina-alueella, jos ne on hyväksytty yhdessä jäsenvaltiossa. Yhteissijoitusyrityksiä toimii nyt kaikissa jäsenvaltioissa; ennen direktiivin hyväksymistä vuonna 1985 ne eivät olleet levinneet laajalle. Direktiivin vaikutusta on kuitenkin rajoittanut se, että yhden toimiluvan järjestelmä koskee vain pörssissä tai muilla säännellyillä markkinoilla kaupan pidettyihin arvopapereihin (lähinnä osakkeisiin ja joukkovelkakirjoihin) sijoittamista. Nyt ehdotetaan, että yhteissijoitusdirektiivin perusperiaatteet säilytetään, mutta sen soveltamisalaa laajennetaan.

1.1.1. Ehdotetulla lakikehyksellä varmistettaisiin yksittäisten sijoittajien suojan korkea taso sekä sijoitustuotteille että sijoitusten hoitajille asetettavin standardein. Tuotteiden osalta ehdotetuilla säännöillä varmistettaisiin, että suurelta yleisöltä kerätyt varat sijoitetaan asianmukaisesti hyväksyttyyn rahoitusomaisuuteen ja että riskin hajauttamista koskevia vaatimuksia noudatetaan. Omaisuudenhoitajille ehdotetut säännöt asettavat tiukat markkinoillepääsyä ja toimintaa sekä valvontaa koskevat ehdot.

1.1.2. Komissio on esittänyt kaksi muutosdirektiiviehdotusta(2). Tässä lausunnossa keskitytään ehdotukseen, joka koskee rahoitusalalla toimivia, yhteissijoitusyrityksiä hoitavia välittäjiä (rahastoyhtiöitä). Ehdotuksella rahastoyhtiöille luotaisiin yhtenäiset markkinoille pääsyä, toimintaehtoja ja turvajärjestelyjä koskevat säännöt. Tällainen yhteensovittaminen mahdollistaisi samanlaisen "yhden toimiluvan" järjestelmän kuin muillakin rahoituspalveluilla, parantaisi sijoittajien suojaa ja antaisi rahastoyhtiöille oikeuden hoitaa sekä yksityisten että institutionaalisten sijoittajien - myös eläkerahastojen - yhteistä sijoitustoimintaa ja sijoitussalkkuja.

2. Tiivistelmä komission asiakirjasta

2.1. Direktiiviehdotuksessa tehdään ehdotuksia seuraavista aiheista:

- liiketoiminnan aloittamisen edellytykset

- rahastojen kotijäsenvaltio

- sijoitusrahaston hoitajan suorittamat tehtävät

- toimeksiannot

- sijoittautumisoikeus ja palvelujen tarjoamisen vapaus

- sijoittajille tiedottamista ja lyhennettyjä tarjousesitteitä koskevat säännöt.

2.2. Komission mukaan ehdotuksen kokonaistavoitteena on antaa yhteissijoitusyrityksiä hoitaville rahastoyhtiöille Euroopan laajuinen toimilupa, jonka turvin ne voivat perustaa sivuliikkeitä muihin jäsenvaltioihin ja toimia koko EU:n alueella palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella. Ehdotuksella tarkistettaisiin nykyisiä rajoituksia, jotka estävät rahastoyhtiöitä harjoittamasta muuta toimintaa kuin sijoitusrahastojen ja sijoitusyhtiöiden varojen hoitamista. Jatkossa rahastoyhtiöillä olisi lupa tarjota yhteisen omaisuudenhoitopalvelun lisäksi myös yksilöllisiä omaisuudenhoitopalveluja yksityisille tai institutionaalisille sijoittajille kuten eläkerahastoille sekä tiettyjä pääasialliseen liiketoimintaan liittyviä liitännäispalveluja. Ehdotuksessa määritellään ehdot, joiden mukaisesti tehtäviä voidaan antaa toimeksi kolmansille osapuolille. Sijoittajille tarjottavaa tiedotusaineistoa on tarkoitus uudistaa ottamalla käyttöön lyhennetyt tarjousesitteet. Nykyisessä yhteissijoitusdirektiivissä ei säädetä yhdenmukaisista markkinoillepääsyä koskevista säännöistä, yhtiön toiminnan vakaudesta eikä rahastoyhtiön sivuliikkeiden perustamisesta tai palvelujen tarjoamisen vapaudesta.

2.3. Kokonaisuutena katsoen ehdotus on yleishengeltään myönteinen. Varsinainen teksti on kuitenkin monessa suhteessa epäselvä, ja paikoitellen se tuntuu olevan ristiriidassa yhtenäismarkkinoiden vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen kanssa. Näitä seikkoja käsitellään lähemmin luvussa 3.

3. Erityistä

3.1. Liiketoiminnan aloittamisen edellytykset (1 a artiklan 2 kohdan ja 5 artiklan 2 kohdan muutokset)

"Rahastoyhtiön" määritelmä on epäselvä: eri kohdissa sillä näyttää tarkoitettavan eri asioita, esim. "sijoitusrahastojen hoitajaa" ja "toimeksiannon saanutta sijoitusyhtiön hoitajaa". Lisäksi on epäselvää, ovatko "sijoitusten hoitaja" ja "varojen hoitaja" aina sama asia.

3.2. Kotijäsenvaltio

Direktiivissä tarkoitetaan "rahastoyhtiöllä yhtiötä, jonka tavanomaisena liiketoimintana on sijoitusrahastojen ja sijoitusyhtiöiden hoitaminen (yhteinen omaisuudenhoito); rahastoyhtiön kotijäsenvaltiolla jäsenvaltiota, jossa rahastoyhtiön sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee" (1 a artiklan 2 ja 3 kohta). Kuitenkin sijoitusrahastomuotoisen yhteissijoitusyrityksen kotijäsenvaltioksi katsotaan se valtio, jossa rahastoyhtiön sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee (1 a ja 5 a artikla), kun taas sijoitusyhtiömuotoisen yhteissijoitusyrityksen kotijäsenvaltiona pidetään valtiota, jossa sijoitusyhtiön sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee (1 a ja 5 b artikla). Tämä jaottelu aiheuttaa epäselvyyksiä, sillä se voi synnyttää erilaisia markkinoillepääsyn ehtoja EU:ssa ja jäsenvaltioissa. Ehdotuksessa ei kuitenkaan selitetä tai perustella jaottelua sen paremmin perusteluosassa kuin direktiivin varsinaisissa artikloissakaan.

3.2.1. Jäsenvaltioissa on erilaisia yhteissijoitusyritysten rakenteita, jotka valvontajärjestelmineen toimivat käytännössä hyvin. Näihin rakenteisiin ja valvontajärjestelmiin tulisi voida soveltaa vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, joka on yksi rahoituspalvelualan yhtenäismarkkinoiden kulmakivistä. Tästä huolimatta

- direktiiviehdotuksella pyritään luomaan erilaisia säännöksiä erityyppisille rahastoille ja riskeille, mikä syrjisi tietyntyyppisiä rahastoja

- yhtiömuotoisten rahastojen tulisi voida harjoittaa rajatylittävää omaisuudenhoitoa, mutta direktiiviehdotuksessa niille ei myönnettäisi tällaista vapautta toisessa jäsenvaltiossa, jossa rahastot voivat jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan olla vain sijoitusrahastomuotoisia.

Sen sijaan siis, että ehdotus vahvistaisi rahoituspalvelualan yhtenäismarkkinoita, se uhkaa nimenomaan yhteissijoitusyritysten tapauksessa vaikuttaa juuri päinvastaisella tavalla.

3.3. Rahastojen hoitajien tehtävät

Ehdotetussa 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa viitataan sijoitusrahastojen ja -yhtiöiden hoitoon kuuluvien tehtävien luetteloon, joka on lisätty direktiivin uudeksi liitteeksi 2. Komitean mielestä luetteloa ei tulisi pitää tyhjentävänä, sillä silloin se saattaisi haitata joustavuutta, jota tarvitaan pyrittäessä reagoimaan erilaisiin markkinaolosuhteisiin, ja estää rahastojen hoitajia suorittamasta sellaisiakin luetteloon sisältymättömiä tehtäviä, jotka eivät ole ristiriidassa sijoitusrahastohoitajan roolin kanssa. Tulisi myös täsmentää, ettei rahastoyhtiön tarvitse hoitaa kaikkia luettelossa 2 mainittuja tehtäviä.

3.4. Toimeksiannot

Ehdotetulla 5 g artiklalla estettäisiin rahastoyhtiöitä antamasta omaisuudenhoitoa toimeksi henkilöille, joilla on määräomistusyhteys rahastoyhtiön pääomaan. Tämä merkitsisi, ettei rahoitusyhtiö voisi antaa toimeksiantoja emoyhtiölleen.

3.4.1. Käytäntö vaihtelee melkoisesti Euroopan eri maissa. Eräissä maissa rahastoyhtiöt on velvoitettu lailla hoitamaan omaisuudenhoitotehtävät ja/tai rahaston hoitoon liittyvät kirjanpitopalvelut, kun taas toisissa valtioissa nämä toiminnot voidaan antaa toimeksi kolmansille osapuolille, myös rahastoyhtiön emoyhtiölle.

3.4.2. Nämä erilaiset rakenteet toimivat hyvin ja suojaavat tehokkaasti sijoittajia. Kunkin valtion kansallisessa lainsäädännössä on määräyksiä mahdollisten eturistiriitojen varalta, ja valtioiden viranomaiset valvovat näiden määräysten noudattamista.

3.4.3. Tämän vuoksi komitea katsoo, ettei näihin hyväksi havaittuihin järjestelyihin ole syytä puuttua direktiivillä. Jos tästä aiheesta on tarpeen ylipäänsä sanoa jotakin, se tulisi lausua yleisien periaatteiden muodossa. Voitaisiin esimerkiksi edellyttää, että jos jäsenvaltio sallii rahastoyhtiön antavan toimeksiantoja kolmansille osapuolille yhtiön liiketoiminnan tehostamiseksi, rahastoyhtiö velvoitetaan ilmoittamaan tästä toimivaltaiselle viranomaiselle ennakkoon, eikä toimeksiantoja saa osoittaa henkilöille, joiden etu saattaa olla ristiriidassa rahastoyhtiön edun kanssa.

3.5. Sijoittautumisoikeus ja palvelujen tarjoamisen vapaus

Direktiiviehdotuksen 6, 6 a, 6 b ja 6 c artiklassa säädetään, että saatuaan toimiluvan kotijäsenvaltiossaan rahastoyhtiö voi harjoittaa liiketoimintaa koko EU:n alueella joko perustamalla sivuliikkeitä tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella eivätkä vastaanottajavaltiot saa asettaa niille toimilupa- tai muita lisävaatimuksia. Näiden säännösten kokonaistavoite on kannatettava, mutta vaikka ehdotuksen 6 a artiklassa edellytetään, että rahastoyhtiön, joka haluaa perustaa sivuliikkeen toisen jäsenvaltion alueelle, on ilmoitettava siitä kotijäsenvaltionsa viranomaisille, 46 artiklassa vaaditaan sijoitusyhtiöitä tekemään ilmoitus vastaanottajajäsenvaltion viranomaisille, mikä tuntuu turhan työläältä.

3.6. Omaisuudenhoitaja

Omaisuudenhoitaja on sijoitusrahastojen hoidossa keskeinen tekijä, jolla pitää olla asianmukainen valtuutus ja rakenne. Omaisuudenhoitajan on täytettävä seuraavat ehdot:

- omaisuudenhoitajan tulee olla luottolaitos, sijoituspalveluyritys tai laitos, jonka jäsenvaltio on valtuuttanut pitämään ja hoitamaan tilejä

- omaisuudenhoitajalla tulee olla omia varoja suhteessa yhteissijoitusyrityksen varoihin, jotka sillä on hallussa, jotta se voi vastata toimintaansa liittyvistä velvoitteista

- omaisuudenhoitajan tulee lisäksi pystyä toimittamaan rahoitusyhtiölle ja kaikille sitä pyytäville sijoittajille laillisen tilintarkastajan laatima asiakirja, jossa todistetaan, että toiminnan harjoittamisen edellytykset ovat sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaiset, johon omaisuudenhoitaja on asettunut.

Nämä ehdot pätevät myös laitoksiin, jotka omaisuudenhoitaja on valtuuttanut säilyttämään yhteissijoitusyritysten varat muodostavat ulkomaiset rahoitusvälineet.

3.6.1. Nykyisen yhteissijoitusyritysdirektiivin mukaan omaisuudenhoitajan sääntömääräisen kotipaikan on oltava samassa jäsenvaltiossa kuin rahastoyhtiön. Tämä merkitsee sitä, ettei niillä ole Euroopan laajuista toimilupaa. Komitea kehottaa komissiota tutkimaan, miten Euroopan laajuinen toimilupa voitaisiin ulottaa koskemaan myös omaisuudenhoitajia ja varmistaa samalla sijoittajien suoja asianmukaisilla valvontasäännöksillä.

3.7. Sijoittajien suoja ja lyhennetyt tarjousesitteet (27 ja 28 artikla)

Ehdotus lyhennettyjen tarjousesitteiden käyttöönottamisesta tarjoaa tervetulleen tilaisuuden yksinkertaistaa rajanylittävää rahastojen markkinointia, jota jäsenvaltioiden asettamat lukuisat tiedotusvaatimukset ovat tähän asti haitanneet. Lyhennetyn tarjousesitteen tarjoamisen ei pitäisi olla pakollista.

4. Päätelmät

4.1. Komitea suhtautuu yleisesti ottaen myönteisesti aikomukseen laajentaa Euroopan laajuisen toimiluvan periaate koskemaan myös yhteissijoitusyrityksiä ja sallia näiden harjoittaa niin yksilöllistä kuin yhteistä omaisuudenhoitoa ja näiden lisäsi muutakin toimintaa sekä julkaista lyhennettyjä tarjousesitteitä.

4.2. Ehdotuksen järkeily, jonka perusteella sijoitusrahastomuotoisille ja sijoitusyhtiömuotoisille yhteissijoitusyrityksille myönnetään erilaiset asemaa, kotijäsenvaltiota ja markkinoillepääsyä koskevat oikeudet, on kuitenkin varsin epäselvä. Ehdotetulla direktiivillä luotaisiin erilaisia sääntöjä erilaisille rakenteille, saatettaisiin syrjiä tietynlaisia rahastoja ja rajoitettaisiin tietyntyyppisten rahastojen vapautta tarjota palveluja muissa jäsenvaltioissa, joten on vaara, että rahoituspalvelualan yhtenäismarkkinoiden vahvistamisen sijasta ehdotuksen vaikutukset ovat päinvastaiset. Lyhyesti sanottuna se saattaa olla ristiriidassa vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen kanssa, koska jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset pitävät nykyisiä erilaisia rakenteita tyydyttävinä.

4.3. Komitea katsoo myös, että ehdotetut omaisuudenhoidon tehtäväksiantoa koskevat rajoitukset ovat tarpeettomia. Nykyiset rakenteet toimivat hyvin, tarjoavat sijoittajille tehokkaan suojan, niihin sovelletaan mahdollisista eturistiriidoista säädettyjä sääntöjä ja näiden sääntöjen noudattamista valvovat jäsenvaltioiden viranomaiset hyväksyvät ne; tällaisenaan direktiiviehdotus on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen vastainen.

Bryssel, 24. helmikuuta 1999.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) Neuvoston direktiivi 85/611/ETY, annettu 20 päivänä joulukuuta 1985 arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyrityksiä) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, EYVL L 375, 31.12.1985, s. 3.

(2) KOM(1998) 449 lopull. ja KOM(1998) 451 lopull.

LIITE

talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Komission ehdottamat muutokset vuoden 1985 direktiiviin.

>TAULUKON PAIKKA>