Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten oikeudesta matkustaa yhteisön alueella"



Virallinen lehti nro C 153 , 28/05/1996 s. 0038



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten oikeudesta matkustaa yhteisön alueella" () (96/C 153/08) Neuvosto päätti 4. lokakuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto antoi lausuntonsa 15. helmikuuta 1996. Esittelijänä oli Gianni Vinay. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 333. täysistunnossaan (helmikuun 28. päivän kokouksessa) enemmistön äänin seuraavan lausunnon. Kolme äänesti vastaan ja kymmenen pidättyi äänestämästä. 1. Taustaa 1.1. Komitea ilmaisi oma-aloitteisessa lausunnossaan Siirtolaistyöntekijöiden asema kolmannet maat () 24. huhtikuuta 1991 ja siihen liittyvässä lisälausunnossa () 26. syyskuuta 1991 vaatimuksen, että kolmansien maiden kansalaisille (erityisesti siirtolaisille) olisi myönnettävä oikeus liikkua yhteisön alueella. 1.2. Euroopan parlamentti esitti unionin kansalaisuudesta antamassaan päätöslauselmassa () 14. kesäkuuta 1991 samansuuntaisen vaatimuksen. 1.3. Komissio huomautti siirtolaisuutta koskevassa tiedonannossaan () 23. lokakuuta 1991, että olisi sisämarkkinoiden logiikan mukaista kumota määräykset, jotka tiettyjen oikeuksien saamiseksi edellyttävät kansalaisuutta ja muodostavat näin laillisen esteen. Myös komitea ja Euroopan parlamentti ovat esittäneet samankaltaisia ehdotuksia. 1.4. Parlamentti on sittemmin esittänyt vastaavia linjauksia eri päätöslauselmissa, esimerkiksi 19. marraskuuta 1992 antamassaan päätöslauselmassa sisärajojen valvonnan lakkauttamisesta ja henkilöiden vapaasta liikkumisesta Euroopan yhteisön alueella () ja syyskuussa 1995 antamassaan päätöslauselmassaan, joka käsitteli komission tiedonantoa siirtolais- ja turvapaikkapolitiikasta (). 1.5. Tässä nimenomaisessa 23. helmikuuta 1994 annetussa tiedonannossa () komissio ilmoitti aikovansa esittää ehdotuksen jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien ulkomaalaisten oikeudesta liikkua yhteisön alueella ilman viisumia. 1.6. Komitea vahvisti edelleen vuoden 1991 lausunnoissa ilmaisemansa suositukset 24. maaliskuuta 1994 antamassaan lausunnossa aiheesta Euroopan sosiaalipolitiikan vihreä kirja: unionin vaihtoehdot (). 1.7. Tämän lausunnon kohteena oleva direktiiviehdotus konkretisoi kohdassa 1.4 mainitut aikeet. 2. Direktiiviehdotuksen perustelut ja tavoitteet 2.1. Direktiiviehdotuksen tavoitteena on antaa kolmansien maiden kansalaisille "oikeus matkustaa" yhteisön alueella. Nykyisellään tätä oikeutta ei ole. Näille henkilöille voidaan antaa lupa liikkumiseen valtiosta toiseen myös silloin, kun kyseessä on läpikulkumatka tai lyhyt oleskelu vain yksittäisten jäsenvaltioiden lakien perusteella. 2.2. Kaikilla unionin kansalaisilla on jo tämä oikeus sekä oikeudellisella () että käytännön tasolla, vaikka sisärajojen valvonta onkin vielä esteenä oikeuden täydelliselle toteutumiselle (paitsi Schengen-maissa). Tämä ei koske laillisesti jossain jäsenvaltiossa oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia. Heidän liikkumavapauttaan jäsenvaltiosta toiseen rajoittaa tällä hetkellä yksittäisten jäsenvaltioiden asettamat rajoitukset (erityisesti viisumi). Rajoituksia ei ole yhtenäistetty valtioiden välillä ja ne ovat konkreettisena esteenä kolmansien maiden kansalaisten liikkumiselle. Direktiivin tulisi mahdollistaa tällaisten esteiden poistaminen. 2.3. Miksi yhteisön olisi huolehdittava kolmansien maiden kansalaisten matkustusoikeudesta? Komitean mielestä tälle voi olla kaksi perustetta: 2.3.1. Ensinnäkin matkustusoikeuden yleistä periaatteellista merkitystä ei voida vähätellä. Matkustusoikeus ei ole vain kansainvälisissä sopimuksissa esille tuleva ihmisoikeus (). Ihmisten oikeus liikkua "maailmankylässämme" ja yhä avoimemmaksi pyrkivässä yhteiskunnassa on yhteenkuuluvuutta edistävän kulttuurin saavutus. Jos ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioitus on yksi Euroopan unionin perusperiaatteita ja jos toisaalta yhteisöä vaaditaan edistämään näiden oikeuksien toteutumista kansainvälisesti, yhteisö ei voi olla takaamatta näitä oikeuksia silloin, kun se on kiinni yhteisön omasta tuomiovallasta, kuten tässä tapauksessa (). 2.3.2. Toiseksi kolmansien maiden kansalaisten matkustusvapaus yhteisön alueella vaikuttaa suuresti sisämarkkinoiden toimintaan. Aiemmin mainitut jäsenvaltioiden lainsäädännöstä johtuvat esteet rajoittavat olennaisesti monien yksittäisissä jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten sisämarkkinoille pääsyä. On ilmeistä, että tämä rajoitus vaikuttaa kielteisesti sisämarkkinoiden tehokkaaseen toimintaan ja vähentää sen kehitysmahdollisuuksia. 3. Direktiiviehdotus 3.1. Komitea hyväksyy komission ehdotuksen poistaa kolmansien maiden kansalaisia koskevat nykyiset matkustusesteet siten, että sisärajoilla sovelletaan samoja arviointiperusteita kuin jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämisessä. Tässä yhteydessä voidaan viitata erityisesti (hiljattain hyväksyttyyn) asetukseen, joka määrittelee kolmannet maat, joiden kansalaisilta vaaditaan viisumi ("viisumiasetus") () sekä ns. "ulkorajasopimukseen" (ei vielä hyväksytty) (). Nämä toimet yhdessä johtavat kahteen periaatteeseen: a) jäsenvaltioiden myöntämien oleskelulupien vastaavuus, b) viisumin keskinäinen tunnustaminen myöntämisperusteiden yhtenäistämisen kautta, jolloin viisumit ovat voimassa koko yhteisön alueella. 3.2. Mainittujen periaatteiden mukaisesti direktiiviehdotus mahdollistaa laillisesti jossain jäsenvaltiossa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten liikkumisen toiseen jäsenvaltioon oleskeluluvan perusteella, ilman viisumia. Lisäksi kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat saapuneet yhteisön alueelle jonkin jäsenvaltion myöntämällä viisumilla (joka on yleisesti tunnustettu ja oikeuttaa ylittämään ulkorajat), eivät enää tarvitse viisumia jäsenvaltioista, joiden sisärajat he haluavat ylittää. 3.3. On korostettava, että Schengenin sopimuksessa on vastaava määräys, joka on voimassa joissain jäsenvaltioissa. 3.4. Kuten komissio oikeutetusti huomauttaa, jäsenvaltioiden ulkorajojen ylitykseen liittyvien toimenpiteiden hyväksyminen ei vähennä samanlaisten komission ehdottamien sääntöjen tarvetta sisärajoilla. Jos näitä sääntöjä ei lisätä, toimenpiteiden astuessa voimaan oltaisiin järjettömässä tilanteessa: kolmannen maan kansalainen voisi ylittää jäsenvaltion ulkorajat jonkin toisen jäsenvaltion myöntämän oleskeluluvan tai viisumin kanssa, mutta voidakseen saapua jäsenvaltioon sisärajojen kautta sama henkilö joutuisi hankkimaan viisumin tästä valtiosta. Näin olisi saapuminen jäsenmaahan helpompaa sen ulko- kuin sisärajojen kautta. 3.5. Komitea on samaa mieltä "matkustusoikeuden" määritelmästä. Matkustusoikeudella tarkoitetaan direktiivissä oikeutta ylittää yhteisön sisäiset rajat ja kulkea jäsenvaltion alueen kautta tai oleskella lyhytaikaisesti sen alueella ilman, että tällaisen oikeuden saajan olisi hankittava sen (niiden) jäsenvaltion (jäsenvaltioiden) viisumi, jonka (joiden) alueella tätä oikeutta käytetään. 3.6. Tämän määritelmän valossa on selvää, että direktiiviehdotus ei koske missään mielessä seuraavia seikkoja tai liity niihin: jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämisen ehdot, joita koskevat muut toimet: "viisumiasetus", ulkorajoja koskeva sopimus, Dublinin sopimus (turvapaikkaoikeus) (), sopimus eurooppalaisesta tietojärjestelmästä (), kolmansien maiden kansalaisten pitkäaikainen oleskelu, työnteko ja vapaa ammatinharjoittaminen tai yleisemmin siirtolaispolitiikka, joka vielä kuuluu pääosiltaan jäsenvaltioiden toimivaltaan. Tässä yhteydessä olisi muistettava, että komitea on toistuvasti ja painokkaasti puhunut yhteisön siirtolaispolitiikan tarpeesta. Syyskuussa 1994 antamassaan lausunnossa aiheesta Komission tiedonanto siirtolais- ja turvapaikkapolitiikasta komitea esitti vaatimuksen, että vuoden 1996 HVK:ssa tätä asiaa käsitellään perustamissopimuksen tarkistuksen yhteydessä (), henkilöihin kohdistuva valvonta sisärajoilla. Direktiivistä kävisikin ilmi, minkälaisia vaikutuksia olisi sekä valvonnan poistamisella että sen säilyttämisellä. 3.7. Komitea kannattaa direktiivissä määriteltyä matkustusoikeuden rajoitusta siten, että se koskee vain sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, jotka oleskelevat jonkin jäsenmaan alueella laillisesti. Matkustusoikeuden epääminen kolmansien maiden kansalaisilta, jotka ovat saapuneet jäsenvaltion alueelle tai oleskelevat siellä laittomasti, sekä komission ehdotuksessa mainitut karkotusta koskevat säännöt takaavat, että direktiivillä ei lisätä laitonta siirtolaisuutta. Samalla direktiivi on keino taistella tätä ilmiötä vastaan. 3.8. Lopuksi on vielä tarpeen muistuttaa, että direktiivi ei koske sellaisten kolmansien maiden kansalaisia, jotka kuuluvat Euroopan talousalueeseen. ETA-maat soveltavat yhteisön lainsäädäntöä ja niiden kansalaisilla on jäsenvaltioon pääsyn tai jäsenvaltiossa oleskelun suhteen samat oikeudet kuin jäsenvaltioiden kansalaisilla. 4. Laillisesti jäsenvaltiossa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten matkustusoikeus 4.1. Kun tarkastellaan kolmansien maiden kansalaisten laillista oleskelua jäsenvaltioissa, komitea lähtee yhteisön kansalaisten kanssa yhtäläisten oikeuksien ja mahdollisuuksien periaatteesta. Yhdenvertaisuudella tässä tarkoitetaan pyrkimystä asteittaiseen, varmaan menettelyyn, jossa on kuitenkin joitain sovittuja kohtia. Yksi näistä kohdista on yhtäläiset oikeudet liikkua yhteisön alueella. Komitea on esittänyt vuonna 1991 ja tuonut uudelleen esille vuonna 1994, että jäsenmaassa laillisesti oleskelevien siirtolaisten tulisi voida liikkua yhteisön alueella samoin ehdoin kuin yhteisön kansalaiset. Siksi olisikin välittömästi poistettava viisumit yhteisön sisällä matkustettaessa. 4.2. Komissio ja Euroopan parlamentti ovat asiasta samaa mieltä. Lisäksi neuvoston asettama, syrjintää ja muukalaisvihaa käsittelevä neuvoa-antava komissio esitti samansuuntaisia virallisia kannanottoja Cannesissa kesäkuussa 1995 kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle (). Ehdotuksia perusteltiin sillä, että ne ovat sisämarkkinoiden toteuttamisen ehtona sekä sillä, että niiden avulla voidaan päästä eroon syrjinnästä jota esiintyy verrattuna yhteisön kansalaisten nauttimiin oikeuksiin (). 4.3. Toisaalta oikeuksien yhtäläisyyden periaatetta tukee suuntaus laajentaa joitain Euroopan kansalaisuuteen liittyviä oikeuksia koskemaan laillisesti yhteisössä oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia, jolloin myös itse kansalaisuuskäsite laajenee. Tästä ovat osoituksena Maastrichtin sopimuksen 138 d ja 138 e artiklan määräykset, jotka antavat luonnollisille ja oikeushenkilöille, joiden asuinpaikka tai sääntömääräinen kotipaikka on jossakin jäsenvaltiossa, oikeuden esittää vetoomus Euroopan parlamentille tai ottaa yhteyttä oikeusasiamieheen. 4.4. Yhdenvertaisuuden puute matkustusoikeudessa on kielteistä sekä periaatteellisella tasolla että käytännön seuraustensa takia. Siitä seuraa syrjintää monilla eri aloilla. 4.4.1. Syrjintää esiintyy etenkin perheiden tasolla. Lukuisissa tapauksissa henkilöillä, joilla ei ole jäsenvaltion kansalaisuutta, mutta joiden perheenjäsenet ovat unionin kansalaisia ja joilla siten on samanlaiset maahantulo- ja oleskeluoikeudet kuin Euroopan unionin kansalaisilla, ei ole kuitenkaan samanlaisia mahdollisuuksia liikkua yhteisön alueella, koska heiltä vaaditaan viisumia. 4.4.2. Myös sisämarkkinoille pääsy on rajoitettu. Viisumipakko haittaa yhteisön ulkopuolisten kansalaisten siirtymistä jäsenvaltiosta toiseen seuraavissa tapauksissa: tavaroiden hankkiminen, vaikka sisämarkkinoiden logiikka tätä edellyttäisikin, palveluiden tarjoaminen, vaikka EY:n perustamissopimuksen 59 artikla antaa siihen mahdollisuuden (), palveluiden käyttäminen, josta määrättiin EY:n perustamissopimuksessa sen jälkeen kun tuomioistuin vahvisti, että palvelujen vapaaseen tarjoamiseen kuuluu palvelujen vastaanottajien vapaus liikkua ilman rajoituksia toiseen jäsenvaltioon käyttämään palveluja (). Kun turisteja, hoitopalveluiden käyttäjiä sekä opinto- ja liikematkalla olevia pidetään palveluiden vastaanottajina (), voidaan saada käsitys kolmansien maiden kansalaisiin kohdistuvan syrjinnän laajuudesta. Samalla voidaan todeta, että monille eurooppalaisille taloudellisen toiminnan ja vapaiden ammattien harjoittajille aiheutuu taloudellista vahinkoa, kun otetaan huomioon, että Euroopan unionissa laillisesti oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia on yli 9 miljoonaa. 4.4.3. Vaikeutena on lisäksi kolmansista maista tulleiden ja jäsenvaltiossa oleskelevien työntekijöiden erilainen asema palvelujen tarjonnassa. Viisumin hankkimisen käytännön ongelmat (viisumia tarvittaisiin yleensä mahdollisimman nopeasti) vaikeuttavat jossain muussa jäsenvaltiossa toimivien yritysten asemaa verrattuna kansallisiin yrityksiin, minkä seurauksena syntyy kilpailun vääristymiä. Toisaalta nämä työntekijät joutuvat samalla huonompaan asemaan työmarkkinoilla jäsenvaltiossa, jossa he oleskelevat. Yritys, joka toimii pääasiassa tällä alalla, saattaa mieluummin palkata sellaisia kolmansienkin maiden kansalaisia, jotka eivät tarvitse viisumia. 5. Jäsenvaltioiden ulkopuolella oleskelevien, kolmansien maiden kansalaisten matkustusoikeus 5.1. Direktiiviehdotuksen tavoitteena on myös antaa matkustusoikeus yhteisön sisällä kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat saapuneet lyhyeksi ajaksi jäsenmaahan joko viisumin kanssa tai ilman. 5.1.1. Kun jäsenvaltioon on saavuttu viisumin kanssa, voi muihin jäsenvaltioihin matkustaa saapumisesta kolmen kuukauden ajan, jos viisumi on voimassa kaikkialla yhteisössä viisumiasetuksen ja ulkorajoja koskevan sopimuksen mukaisesti. 5.1.1.1. Koska kansallisia viisumipolitiikkoja ei ole vielä yhdenmukaistettu (), on mahdollista että jäsenvaltio, johon saavutaan ensimmäisenä, vaatii viisumin, vaikka kaikki jäsenvaltiot eivät sitä vaatisikaan. Näin ollen vain ne jäsenvaltiot, jotka eivät vaadi viisumia, sallivat matkustamisen ilman viisumia. Esimerkiksi australialainen, joka matkustaa Ranskaan tarvitsee viisumin, mutta Ranskasta hän voi matkustaa kaikkiin muihin jäsenvaltioihin (paitsi Espanjaan) ilman viisumia. Jos hän haluaa matkustaa Espanjaan, hänellä on oltava Espanjan viranomaisten myöntämä viisumi. 5.1.2. Saavuttaessa maahan ilman viisumia, on kaksi vaihtoehtoa. 5.1.2.1. Ensimmäisen vaihtoehdon mukaan viisumia ei vaadi ainutkaan jäsenvaltio. Matkustusoikeus ilman viisumia on voimassa kolmen kuukauden ajan. 5.1.2.2. Toisessa vaihtoehdossa jotkin jäsenvaltiot vaativat viisumin, jotkin toiset eivät vaadi. Matkustaminen ilman viisumia on mahdollista maihin, jotka eivät vaadi viisumia. 5.1.3. Kohdissa 5.1.1.1 ja 5.1.2.2 mainituissa tapauksissa on monia ja huomattavia matkustusoikeuden rajoituksia vielä senkin jälkeen, kun direktiivi astuu voimaan. Komitea toivoo, että kyseessä on lyhyt siirtymävaihe. Komitea pyytää komissiota ja neuvostoa pyrkimään mahdollisimman pian viisumipolitiikan täydelliseen yhtenäistämiseen. 5.1.4. Komitea on tietoinen siitä, että tässä lausunnossa käsiteltävä direktiivi antaa monien kolmansien maiden kansalaisille oikeuden matkustaa yhdellä koko yhteisössä voimassa olevalla viisumilla. Oikeuden piiriin kuuluu useampia maita kuin Schengenin sopimukseen. "Viisumiasetuksen" luettelo maista, joiden kansalaisille viisumi on pakollinen, on lyhyempi kuin Schengenin sopimuksen vastaava luettelo (siihen ei sisälly mm. monia brittiläisen kansainyhteisön maita, joilta kuitenkin vaaditaan viisumi Schengenin sopimuksessa). Komitea pitää tätä edistysaskeleena. 5.1.5. Komitea haluaa tuoda esille, että kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat laillisesti jäsenvaltiossa, mutta eivät oleskele siellä pysyvästi, myönnetty matkustusoikeus edistää sisämarkkinoiden täyttä ja oikeaa toimintaa. Näiden lyhytaikaisten oleskelujen syynähän on useimmiten matkailu, liikeasiat, opiskelu, terveydenhoito jne. Tästä näkökannasta katsoen on rajoittavaa yhdistää matkustusoikeus vain siirtolaisuuteen. Viisumiasetuksessakin määrätään viisumivelvollisuus monille kolmansille maille, joista ei yleensä tule siirtolaisia (esim. Persianlahden maat). 6. Oikeusperusta 6.1. Aiemmin esitetyn perusteella on selvää, että direktiivillä pyritään toteuttamaan EY:n perustamissopimuksen 7 a artiklan määräykset. 6.2. Komitea on samaa mieltä komission ehdottamasta 100 artiklan liittämisestä direktiivin oikeusperustaksi. 6.3. Vaikka direktiivissä otetaan huomioon EU:n perustamissopimuksen VI osaston toimivaltaan liittyvät jatkotoimet, ei pidä päätyä virhetulkintaan ja liittää direktiiviin merkityksiä, jotka eivät kuulu EY:n perustamissopimuksen alaan tai yhteisön toimivaltaan. Komitea vastustaakin olettamuksia ensimmäisen ja kolmannen pilarin yhteissoveltamisesta. 7. Huomioita ja ehdotuksia 7.1. Direktiiviehdotuksessa määrätään sekä jäsenvaltiossa oleskeleville sekä muille kolmansien maiden kansalaisille yhdeksi ehdoksi matkustusoikeuden saamiselle se, että henkilöllä on toimeentuloon tarvittavat varat oleskelun tai läpikulun ajaksi tai palaamiseksi siihen jäsenvaltioon, josta on lähtenyt, tai kolmanteen maahan. Komitea ihmettelee, miten tätä kysymystä ja sen käytännön seurauksia on käsitelty direktiivin ehdotuksissa. 7.1.1. Komitean mielestä yhteisön oikeuden perusteella laillisesti jäsenmaassa oleskelevalla kolmannen maan kansalaisella tulisi olla oikeus matkustaa pelkän oleskeluluvan turvin ilman että hänelle asetetaan sellaisia oikeudellisia ehtoja kuin toimeentuloon tarvittavat varat (). 7.1.2. Kolmansien maiden kansalaisilta, jotka eivät oleskele jäsenmaassa, vaaditaan viisumin lisäksi riittävät varat matkaa varten jo heidän saapuessaan yhteisön alueelle. Tämä vaatimus on tällä hetkellä kansallisissa säädöksissä, tulevaisuudessa se liitetään ulkorajoja koskevaan sopimukseen. Ulkorajat ylitettäessä vaaditaan oleskeluun tiettyjen muodollisuuksien lisäksi, että matkustaja todistaa, että hänellä on riittävät varat oleskelun tai alkuperämaahan tai sellaiseen kolmanteen maahan, johon henkilöllä on pääsy, suuntautuvan läpikulkumatkan ajaksi, tai että henkilö voi osoittaa voivansa hankkia laillisesti tarvittavat varat (). On selvää, että nämä vaaditut ehdot voidaan katsoa jo kerran täytetyiksi, joten ei ole tarpeen, että niitä vaaditaan vielä yhteisön sisällä liikkumiseen. 7.1.3. Tietenkin on mahdollista, että matkustusoikeuden saaneen kolmannen maan kansalaisen matkaan varaamat rahat eivät syystä tai toisesta riitä. Tässä tapauksessa jäsenvaltion tulee varautua siihen, että kyseinen henkilö ei voi turvautua sosiaaliturvajärjestelmään. Toisaalta ei voida lisätä poliisitarkastuksia ja siten rajoittaa matkustusoikeutta vain sen takia, että epäillään henkilön hankkivan tarvitsemansa varat laittomasti. 7.1.4. Kun otetaan huomioon, että Schengenin sopimuksen piirissä olevien maiden kohdalla rajatarkastukset sisärajoilla on jo poistettu ja että tulevaisuudessa ne poistetaan kaikissa jäsenvaltioissa, voidaan päätellä, että direktiiviehdotuksen asettamat ehdot jäsenvaltiossa oleskelevien tai käymässä olevien kolmansien maiden kansalaisten matkustusoikeudesta voidaan tarkistaa vain jäsenvaltioiden sisällä. Tämä tarkoittaa, että järjestysvaltaa edustaville viranomaisille tulisi antaa tehtäväksi henkilötarkastusten tehostaminen. Tämä voisi olla vaikeaa tietyissä jäsenvaltioissa, joissa poliisilla ei nykyisin ole valtuuksia siihen ja sen ehdottaminen ei olisi yleisesti hyväksyttävää. Se olisi myös epäjohdonmukaista, koska poistettavat rajatarkastukset korvattaisiin sisäisillä tarkastuksilla. Koska tällaisia tarkastuksia olisi toisaalta mahdotonta tehdä objektiivisesti, niihin joutuisivat väistämättä henkilöt, jotka eivät ulkonäöltään muistuta maan omia kansalaisia. Kyseinen määräys voidaan siten yhdistää rotuun perustuvaan syrjintään, josta joutuisivat kärsimään myös unionin vähemmistöryhmiin kuuluvat kansalaiset ja jopa henkilöt, joiden fyysiset piirteet eroavat valtaväestöstä. Tämä olisi ristiriidassa ponnistusten kanssa, joita yhteisö on jo vuosien ajan tehnyt rotuun perustuvan syrjinnän poistamiseksi mm. valtionhallinnosta (). Komitea käyttääkin tilaisuutta hyväkseen ja pyytää, että komissio ja neuvosto kiinnittävät erityistä huomiota rasismin ja muukalaisvihan vastaiseen taisteluun ja pohtivat etnisiin ja rodullisiin vähemmistöihin ja siirtolaisiin kohdistuvia valvontamenetelmiä, jotka eivät aina ole asiallisia. 7.1.5. Kuten on käynyt ilmi, komitea on samaa mieltä periaatteesta, että matkustusoikeutta käyttävällä kolmannen maan kansalaisella on oltava oleskeluun tai matkaan riittävät varat tai hänen on osoitettava voivansa hankkia ne laillisesti. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että kyseiseen velvoitteeseen kuuluu alituinen todistelu, sillä silloin olisi tiukennettava poliisitarkastuksia, jolloin rajoitettaisiin matkustusoikeutta ja päädyttäisiin rotuun perustuvan syrjinnän vahvistamiseen. Komitea ehdottaakin, että direktiiviehdotuksen 3 artiklan 1 kohdan toinen luetelmakohta ja siihen liittyvät viittaukset 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa poistetaan. Komitea ehdottaa, että sen sijaan lisätään uusi artikla, joka määrää, että "matkustusoikeuden saaneilla kolmansien maiden kansalaisilla on oltava riittävät varat toimeentuloa varten suunnitellun oleskelun tai kauttakulun ajaksi sekä paluumatkaa varten oleskeluluvan myöntäneeseen jäsenvaltioon tai matkaa varten kolmanteen maahan, johon heidän pääsynsä on taattu tai heidän on pystyttävä hankkimaan laillisesti nämä tarvittavat varat. Matkustusoikeuteen ei kuitenkaan kuulu oikeus käyttää sen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmää, jonka alueella matkustetaan". 7.2. Komitea on komission kanssa samaa mieltä perusteluista, jotka ovat johtaneet ulkorajasopimusehdotuksen määräysten löyhään soveltamiseen koskien oleskeluluvan jäljellä olevaa voimassaoloaikaa, jonka täytyy ylittää neljä kuukautta maahan saavuttaessa (). 7.3. Komitea haluaa kiinnittää komission ja neuvoston huomion sellaisten jäsenvaltioissa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten tapaukseen, jotka tulevat ETA-sopimuksen piiriin kuuluvista maista. Jos sisämarkkinoita aiotaan laajentaa myös Euroopan talousalueeseen, yhteisön sisäinen liikkumavapaus tulisi laajentaa koskemaan myös näiden maiden kansalaisia, varsinkin kun heillä on jo oikeus ylittää joidenkin jäsenvaltioiden rajat vapaasti (). 7.4. Komitea on samaa mieltä siitä, että kolmansien maiden kansalaisten matkustusoikeuden yhteydessä on turvauduttava karkotukseen, jos oleskeluluvassa tai viisumissa silloin kuin niitä vaaditaan on epäselvyyksiä. 7.5. Komitea hyväksyy myös määräykset (3 artiklan 3 kohta ja 4 artiklan 5 kohta), joiden mukaan kolmannen maan kansalainen voidaan karkottaa, jos hän on uhka yleiselle järjestykselle. Näiden toimien täytäntöönpanemisessa on kuitenkin kiinnitettävä huomiota mainintaan "uhka yleiselle järjestykselle", joka esiintyy direktiivin 64/221/ETY määräyksissä tuomioistuimen tulkitsemana (). 7.6. Komitea vaatii lisäksi, että direktiivin mukaisissa karkotustapauksissa taataan erikseen karkotetun henkilön oikeus vedota tuomioistuimeen sekä oikeus asianajajaan kuten kansainvälisissä sopimuksissa () ja direktiivissä 64/221/ETY on määrätty. Asianosaisen pyynnöstä tehdyllä vetoomuksella tulisi olla lykkäävä vaikutus. 7.7. Komitea arvostaa sitä, että komissio ei ole sisällyttänyt direktiiviehdotukseen matkustusoikeutta käyttäville henkilöille velvoitetta ilmoittaa oleskelustaan jäsenmaalle, johon hän matkustaa. Tämä eroaa Schengenin sopimuksen soveltamisesta annetuista määräyksistä. Direktiiviehdotuksen 5 artiklan kohdalla komitea toivoo, että kyseiset määräykset, myös jäsenvaltioiden kansalaisia koskevat, pystytään mahdollisimman pian yhdenmukaistamaan. 8. Päätelmät 8.1. Yllä esitetyn perusteella komitea antaa puoltavan lausunnon direktiiviehdotuksesta. Komitea pyytää kuitenkin, että siihen tehdään aiempana esiteltyjä muutoksia. 8.2. Komitean mielestä direktiivi pitää hyväksyä sisärajojen valvonnan poistamista käsittelevästä direktiivistä riippumatta. Matkustusoikeutta voisi siis käyttää niin hyvin siinä tapauksessa, että jos valvonta poistetaan kuin siinä, että se jää voimaan. Schengenin sopimus mahdollistaa tällä hetkellä, että yhteisön alueella molemmat tapaukset voivat tulla kysymykseen. 8.3. Komitea arvioi, että direktiivi voidaan hyväksyä ilman että ulkorajojen ylittämiseen liittyviä jatkotoimia on hyväksytty. Komitea uskoo kuitenkin, että vaikka ehdotettu direktiivi voi astua voimaan viipymättä, kun on kyse laillisesti yhteisössä oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista, direktiivin sovellettavuutta EU:ssa vieraileviin täytyisi lykätä, kunnes ulkorajojen ylittämiseen liittyvät toimet on hyväksytty ja ne ovat astuneet voimaan. 8.4. Komitea suosittelee, että neuvosto hyväksyy direktiiviehdotuksen mahdollisimman pian, kuitenkin sen soveltamista koskevin, edellä esitetyin varauksin. Näin ei lisättäisi viivettä, joka yhteisöllä on tämän sisämarkkinoiden toteuttamista ja kiistatonta matkustusoikeutta koskevan vakavan puutteen korjaamisessa. Bryssel, 28. helmikuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Carlos FERRER () EYVL N:o C 306, 17. 11. 1995, s. 5. () CES 560/91, EYVL N:o C 159, 17. 6. 1991, s. 12. () CES 1122/91, EYVL N:o C 339, 31. 12. 1991. () Päätöslauselma A3 139/91, EYVL N:o C 183, 15. 7. 1991, s. 473. () SEC(91) 1855 final. () Päätöslauselma A3 0284/92, EYVL N:o C 337, 21. 12. 1992, s. 211. () Päätöslauselma A4 0169/95, EYVL (ei vielä julkaistu). Kohta 40: (...) toivoo, että jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevien, kolmansien maiden kansalaisten oikeudellisen aseman vahvistamiselle annetaan etusija; ilmaisee uudelleen kantansa, että liikkumisvapaus unionin alueella täytyy taata kaikille jäsenvaltiossa laillisesti oleskeleville alkuperästä, kansallisuudesta, uskonnosta ja ihonväristä riippumatta; pyytää komissiota esittämään tämänsuuntaisia ehdotuksia ennen tammikuun 1. päivää 1996 sekä luettelon sellaisista lainsäädännön määräyksistä, jotka syrjivät kolmansien maiden kansalaisia unionin kansalaisiin nähden, ja mahdollisuuksista saada Euroopan kansalaisuus. () COM(94) 23 final. () CES 387/94, EYVL N:o C 148, 30. 5. 1994. () EY:n perustamissopimuksen nykyiset säännökset kansalaisten vapaan liikkumisen suhteen määräävät, että yhteisön lainsäädännön piiriin kuuluvien on jäsenvaltioiden rajat ylittäessään esitettävä voimassa oleva henkilötodistus. Säännökset eivät kuitenkaan puutu matkustusoikeuteen, sillä toisin kuin useiden kolmansien maiden kansalaisten kohdalla, jolloin viisumin myöntäminen on harkinnanvaraista, säännökset eivät anna jäsenvaltioiden viranomaisille vapaata harkintavaltaa. () Ihmisoikeuksien julistuksessa vuodelta 1948, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa vuodelta 1966 sekä Euroopan ihmisoikeuksia käsittelevän yleissopimuksen neljännessä pöytäkirjassa vahvistetaan oikeus lähteä maasta, myös kotimaasta, ja palata kotimaahan. Ihmisoikeuksien julistuksessa ja Yhdistyneiden Kansakuntien tätä seuraavissa sopimuksissa mainitaan velvollisuus vastaanottaa toisen maan kansalainen vain, jos tämä anoo turvapaikkaa. Wienin ETY-kokouksen päätösasiakirjassa (tammikuu 1989) osanottajamaat sitoutuivat yllämainittuja oikeuksia korostaessaan käyttämään vapaata liikkumista rajoittavaa oikeuttaan vain erityistapauksissa sekä muotoilemaan oman politiikkansa siten, että se suosii ns. "ihmisten välisiä yhteyksiä" (perheiden tapaamiset, avioliitot jne.). Vaikka oikeudellisesti sitovat säännökset yllä mainittujen välineiden puitteissa eivät riitä määrittelemään täydellisesti matkustusoikeutta, sen kuuluminen ihmisoikeuksiin on ilmeistä. () Ottaen huomioon yhteisön toimivallan jäsenvaltioissaan voidaan matkustusoikeus tällä alueella rinnastaa oikeuteen (yllä mainitut kansainväliset sopimukset vahvistavat tämän), jonka mukaan jokainen laillisesti jäsenvaltiossa oleskeleva henkilö voi vapaasti liikkua yhteisön alueella. () Neuvoston asetus (EY) N:o 2317/95, 25. syyskuuta 1995, EYVL N:o L 234, 3. 10. 1995, s. 1, jossa määritetään kolmannet maat, joiden kansalaisilla on oltava jäsenvaltioiden ulkorajan ylitykseen oikeuttava viisumi. () Euroopan unionin perustamissopimuksen K 3 artiklaan perustuva ehdotus päätökseksi, jolla vahvistetaan sopimus jäsenvaltioiden ulkorajojen ylityksestä COM(93) 684 final, jonka komissio esitteli 10. joulukuuta 1993; EYVL N:o C 11, 15. 1. 1994, s. 6. () Sopimus Euroopan yhteisön jäsenvaltiolle esitetyn turvapaikkahakemuksen käsittelyyn oikeutetun valtion määrittelystä (Dublin, 15. kesäkuuta 1990). Ks. Ey:n bulletiini 6/1990. Tällä hetkellä odotetaan viimeisiä ratifiointeja. () Julkaisematon asiakirja. () CES 1008/94, EYVL N:o C 393, 31. 12. 1994. () Eurooppa-neuvostolle Cannesissa esitetyssä raportissa syrjintää ja muukalaisvihaa käsittelevä neuvoa-antava komitea ehdotti neuvostolle, että niille kolmansien maiden kansalaisille, jotka oleskelevat laillisesti jonkin jäsenmaan alueella ja joilla on tämän aseman todistava asiakirja, myönnetään oikeus liikkua vapaasti unionin alueella. () Yhteisön oikeuden soveltaminen myös niihin kansalaisiin, jotka eivät ole unionin jäsenvaltion kansalaisia ja jotka oleskelevat pysyvästi jonkin jäsenvaltion alueella, olisi johdonmukaista sisämarkkinoiden toteuttamista ajatellen. On epäjohdonmukaista, että toimijat, jotka osallistuvat yhteisön talouselämään sekä kuluttajina että palvelujen tuottajina, eivät kuulu yhteisön lain soveltamisen piiriin. Tämä vaikuttaa olevan ristiriidassa vapaiden markkinoiden kanssa (kohdassa 1 mainitun raportin III luku, 6 kohta). () Neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta ulottaa tämän luvun määräykset koskemaan myös sellaisten palvelujen tarjoajia, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia, mutta jotka ovat sijoittautuneet yhteisöön. On tarpeen huomauttaa, että tätä artiklaa ei ole vielä sovellettu käytännössä. () Tuomioistuimen päätös, 31. tammikuuta 1984, yhdistetyt tapaukset 286/82 ja 26/83, G. Luisi ja G. Carlone vastaan valtiovarainministeriö, 16 kohta kokoelma 1984, s. 403. () Viisumeja käsittelevä asetus sisältää toisaalta luettelon kolmansista maista, joiden kansalaisilta vaaditaan viisumi näiden tullessa jäsenvaltioiden alueelle, toisaalta siinä mainitaan jäsenvaltioiden mahdollisuus asettaa viisumipakko myös luetteloon kuulumattomien kolmansien maiden kansalaisille. () Joillakin erityisryhmiin kuuluvilla yhteisön kansalaisilla (eläkeläiset, koroillaan elävät ja muut työelämään kuulumattomat henkilöt) on oikeus riittävään avustukseen, mutta vain käyttäessään oleskeluoikeuttaan, ei matkustusvapauttaan. () Ulkorajoja koskeva sopimus, 7 artikla e kohta, EYVL N:o C 11, 15. 1. 1994. () Päätöslauselmassaan syrjinnästä, muukalaisvihasta ja antisemitismistä 27. huhtikuuta 1995 Euroopan parlamentti pyytää jäsenvaltioita kouluttamaan sosiaaliavustajia, poliiseja ja tuomioistuinten jäseniä, jotta he kohtelevat Euroopan unionin vähemmistöjä ihmisarvon mukaisesti ja omaksumaan välineitä, joilla voidaan taistella mahdollisia laittomuuksia vastaan (BA 0731/95, 10 kohta) EYVL N:o C 126, 22. 5. 1995, s. 76. () Ks. direktiiviehdotusta KOM(95)346 lopull. edeltänyt komission raportti, kohta 33. () Pohjoismaiden välillä on jo erityissopimuksia henkilöiden vapaasta liikkumisesta. () Neuvoston direktiivi 64/221/ETY, 25. helmikuuta 1964, EYVL N:o L 56, 4. 4. 1964. Tuomioistuin hylkää mahdollisuuden, että "yksittäiset jäsenvaltiot voivat yksipuolisesti arvioida tilanteet ilman yhteisön toimielinten valvontaa". Lisäksi tuomioistuimen mukaan yleisen järjestyksen käsite "edellyttää" joka tapauksessa yleisen järjestyksen häirintää, joka syntyy lakien rikkomisesta ja yhteisön yleiselle edulle aiheutetusta todellisesta, tarpeeksi vakavasta uhasta. Jäsenvaltioiden tulee arvioida uhan todenperäisyys ja vakavuus järkevien ja suhteellisten arviointiperusteiden pohjalta siten, että lievistä rikkomuksista ei aiheudu vakavia seuraamuksia, esim. maastakarkoitus. Tuomioistuimen päätös 4. joulukuuta 1974 asiassa 41/74 Van Duyn, kokoelma 1974, s. 1337, päätös 26. helmikuuta 1975 asiassa 67/74 Bonsignore, kokoelma 1975, s. 1337; päätös 28. lokakuuta 1975 asiassa 36/75 Rutili, kokoelma 1975, s. 1219; päätös 27. lokakuuta 1977 asiassa 30/77 Bouchereau, kokoelmassa 1977, s. 1999. () Ks. kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 13 artikla (Yhdistyneet Kansakunnat, 16. joulukuuta 1966).