P6_TA(2005)0244

Sosiaalinen yhteenkuuluvuus uusissa jäsenvaltioissa

Euroopan parlamentin päätöslauselma sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta uusissa jäsenvaltioissa (2004/2210(INI))

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon komission virkamiestason työasiakirjan sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta uusissa jäsenvaltioissa (SEC(2004)0848),

- ottaa huomioon Euroopan perustuslaista tehdyn sopimuksen 1-3 ja III-117 artiklan [1],

- ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan,

- ottaa huomioon työllisyys- ja sosiaaliasioiden valiokunnan mietinnön sekä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan ja naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan lausunnot (A6-0125/2005),

A. ottaa huomioon, että Eurooppa-neuvoston kokouksissa Lissabonissa maaliskuussa 2000, Nizzassa joulukuussa 2000 ja Tukholmassa maaliskuussa 2001 jäsenvaltiot sopivat työllisyyden edistämisestä ja kehittämisestä köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen vähentämiseksi sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisäämiseksi avointa koordinaatiomenetelmää käyttämällä,

B. ottaa huomioon, että kansalaisjärjestöillä on merkittävä rooli sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevien ongelmien yksilöimisessä ja niistä kansalaisille tiedottamisessa laatimalla tiedotusohjelmia ja panemalla ne tehokkaasti täytäntöön,

C. ottaa huomioon, että mahdollisuuden antaminen työntekoon on eräs tärkeimmistä keinoista tukea sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja että työmarkkinaosapuolet on tällä alalla tärkeässä asemassa varsinkin tukemalla heikoimmassa asemassa olevien ryhmien työhön pääsyä työllisyyspolitiikan vuoden 2003 suuntaviivojen [2] 7. suuntaviivassa määrätyllä tavalla,

D. ottaa huomioon, että työmarkkinoilla vallitsevat sukupuolijakautumat ovat sellaiset, että uusissa jäsenvaltioissa naiset työskentelevät pääasiassa matalapalkka-aloilla,

E. ottaa huomioon, että uusissa jäsenvaltioissa siirtyminen markkinatalouteen toi työmarkkinoille merkittäviä rakennemuutoksia, joiden seurauksena työttömyydestä tuli yksi vakavimmista sosiaalisen yhteenkuuluvuuden esteistä,

F. ottaa huomioon, että eräs syy uusien jäsenvaltioiden korkeaan työttömyyteen on työvoiman olematon liikkuvuus, mikä estää työntekijöitä muuttamasta korkean työttömyyden alueilta alueille, joissa työntekijöistä on pulaa,

G. ottaa huomioon, että ilman EU:n tasolla yhdenmukaistettuihin tietoihin perustuvien indikaattorien vertailua ei olisi mahdollista arvioida sosiaalisen syrjäytymisen ongelmaa 25-jäsenisessä Euroopan unionissa ottaen huomioon, että kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa ei ole vielä saatavilla monipuolisia, kattavia ja ajantasaisia tietoja,

H. ottaa huomioon, että edellä mainitussa komission virkamiestason työasiakirjassa todetaan uusien jäsenvaltioiden sosiaalisen yhteenkuuluvuuden suurimmiksi ongelmiksi työllisyyden alhainen taso, terveydenhoitopalvelujen puutteellisuus ja riittämättömyys sekä syrjinnän kohteeksi joutuvien vähemmistöjen — ja etenkin romanien — ongelmien ratkaisukeinojen puutteellisuus,

I. ottaa huomioon, että työttömyyden lisäksi yksi merkittävimmistä ongelmista uusissa jäsenvaltioissa on perheiden hajoaminen ja siihen liittyvä köyhtyminen, joka johtaa uuteen sosiaaliseen syrjäytymiseen,

J. katsoo, että kaikki vähemmistöt ovat yhä alttiimpia sosiaaliselle syrjäytymiselle ja että tämä liittyy siihen, ettei heidän peruskoulutustaan ja ammattikoulutustaan vieläkään tueta riittävällä tavalla,

K. ottaa huomioon, että uusissa jäsenvaltioissa, joissa talousuudistukset olivat ja ovat edelleen tarpeen vahvojen kilpailukykyisten talouksien luomiseksi, on tärkeää torjua varsinkin haavoittuvien ryhmien, kuten vanhusten, lasten, vähemmistöjen ja vammaisten, sosiaalista syrjäytymistä,

L. ottaa huomioon, että uusissa jäsenvaltioissa paikallishallintojärjestelmän rahoitus aiheuttaa yhä suurempia vaikeuksia, jotka pitkällä aikavälillä vaarantavat järjestelmän tehokkuuden,

M. ottaa huomioon, että uusien jäsenvaltioiden hallitukset siirtävät yhä enemmän tehtäviä paikallishallinnolle, mutta eivät useinkaan anna tarvittavia lisämäärärahoja niiden suorittamiseen; ottaa huomioon, että joissakin uusissa jäsenvaltioissa ei ole sosiaalipalveluja koskevaa asianmukaista lainsäädäntöä,

N. ottaa huomioon, että useimmissa uusissa jäsenvaltioissa ei ole poliittista tahtoa turvautua päättäväisiin ja laajoihin epäsuoriin taloudellisiin kannustimiin (kuten esimerkiksi valinnaiset verohelpotukset ja sosiaaliturvan rahoitusosuudet), joiden avulla sosiaalisesta syrjäytymisestä kärsiviä ryhmiä voitaisiin auttaa pääsemään jaloilleen ja takaisin työmarkkinoille,

O. ottaa huomioon, että työmarkkinaosapuolilla on keskeinen asema sosiaalisessa yhdentymisessä,

1. katsoo, että sosiaalisen yhteenkuuluvuuden prosessia uusissa jäsenvaltioissa on nopeutettava ja että tätä varten käyttöön on annettava enemmän rahoitusvälineitä, jotta naisten, yksinhuoltajaperheiden, työmarkkinoille ensi kertaa tulevien, ikääntyneiden, sairaiden tai vammaisten, vanhusten tai vammaisten pitkäaikaishoitajien, huoltajuuden laiminlyönnin takia vähäosaisten tai hädänalaisten lasten sekä kielellisten vähemmistöjen, pakolaisten, romanien ja kaikkien muiden unionin alueella olevien etnisten vähemmistöjen tilannetta voidaan perusteellisesti parantaa, unohtamatta suuressa ahdingossa olevia henkilöitä kuten kodittomat ja päihdeongelmaiset (alkoholismi, huumausaineriippuvuus);

2. tähdentää, että ihmisille, jotka eivät pysty sairauden, vanhuuden, työkyvyttömyyden tai sopivan työn puutteen vuoksi elättämään itseään, pitää taata ihmisarvoiset tulot nykyistä paremmin vähimmäistoimeentuloa vastaavalla sosiaaliturvalla; katsoo, että etuuksien on oltava riittävän suuria, jotta torjutaan köyhyys sosiaalisten riskien ilmaannuttua; katsoo lisäksi, että hätätilanteessa on tarjottava apua, joka poistaa köyhyyden syitä ja estää pitkäaikaisen riippuvuuden sosiaaliavustuksista;

3. kehottaa uusia jäsenvaltioita kiinnittämään enemmän huomiota sosiaalipalveluja koskevaan lainsäädäntöön ja varsinkin asioihin puuttumiseen sekä rohkaisemaan ryhmien osallistumista osuus- ja yhteisötalouteen, jonka kehitystä on tuettava Euroopan sosiaalirahaston ja muiden rakennerahastojen kohdennetulla käytöllä;

4. kehottaa uusien jäsenvaltioiden hallituksia niiden laatiessa toimintasuunnitelmiaan käsittelemään sosiaalisen yhteenkuuluvuuden puutetta Lissabonin strategiaan kuuluvana yhteiskunnallisena ongelmana;

5. kehottaa uusia jäsenvaltioita lisäämään koulutusmahdollisuuksia ja torjumaan lukutaidottomuutta (koskee varsinaisen lukutaidottomuuden lisäksi myös toiminnallista lukutaidottomuutta) ottaen huomioon erityisesti kaikkien vähemmistöjen, varsinkin joissakin maissa romanien, tarpeet sekä poistamaan muista erillään tapahtuvan koulutuksen ja ottamaan erityisesti huomioon maaseudun koulutustarpeet;

6. korostaa, että nopeasti muuttuvien työmarkkinoiden vaatimukset pitää ottaa aiempaa paremmin huomioon laadukkaassa ja kaikille yhtäläisesti tarkoitetussa koulutusjärjestelmässä, ja katsoo, että elinikäinen oppiminen on tuotava kaikkien ulottuville riippumatta aiemmasta koulutuksesta, sosiaalisista olosuhteista tai maksukyvystä;

7. kehottaa uusia jäsenvaltioita lisäämään perheille tarjottavien palvelujen valikoimaa lapsiperheen elättäjien ja hoitoa tarvitsevien vanhusten aseman parantamiseksi;

8. kehottaa uusia jäsenvaltioita kehittämään ennakoivaa politiikkaa sellaisten maahanmuuttajien yhteenkuuluvuuden varmistamiseksi, joilla on erityisiä vaikeuksia tai jotka ovat vaarassa köyhtyä;

9. kehottaa jäsenvaltioita mobilisoimaan kansalaisjärjestöjä, ammattialan järjestöjä ja työmarkkinajärjestöjä, etenkin valtioista riippumattomia järjestöjä, tunnustuksellisia ja ei-tunnustuksellisia yhdistyksiä, ammattijärjestöjä ja työnantajajärjestöjä, jotta ne osallistuisivat aktiivisesti köyhyyden torjumiseen kuitenkaan korvaamatta jäsenvaltioiden julkisten viranomaisten toteuttamia toimia; kehottaa jäsenvaltioita luomaan sellaisen oikeudellisen ja rahoituksellisen kehyksen, joka edistää näiden järjestöjen sitoutumista köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan;

10. kehottaa hallituksia niiden laatiessa toimintasuunnitelmiaan sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämiseksi kiinnittämään erityistä huomiota lasten köyhyyden poistamiseen;

11. vaatii komissiota saattamaan mahdollisimman pikaisesti päätökseen köyhyystilastojen ja köyhyyden määrittelyperusteiden yhdenmukaistamisen, jotta sosiaalista syrjäytymistä voidaan vertailla kaikissa EU:n 25 jäsenvaltiossa yhteiseltä pohjalta 15-jäsenisen EU:n kanssa ottaen huomioon kunkin jäsenvaltion erityispiirteet;

12. pahoittelee, että uusista jäsenvaltioista saadut tilastotiedot ovat niukkoja, ja kehottaa näitä tämän vuoksi keräämään ja julkaisemaan säännöllisesti ajan tasalla olevaa, vertailukelpoista ja sukupuolen mukaan eriytettyä tietoa, jotta voitaisiin valvoa, miten uudet jäsenvaltiot edistyvät sosiaalisen osallisuuden kehittämisessä; uskoo, että kokemuksia ja hyviä käytäntöjä pitää vaihtaa molempiin suuntiin ja että samantapaisia haasteita kohtaavien jäsenvaltioiden on verkostoiduttava entistä tehokkaammin;

13. kehottaa neuvostoa ja erityisesti uusien jäsenvaltioiden hallituksia pohtimaan niitä vaaroja, joita voi aiheutua paikallisten hallintoelinten liiallisesta velkaantumisesta uusissa jäsenvaltioissa, mikä voi vakavasti vaarantaa niiden kyvyn suorittaa tehtävänsä luoden siten unionin alueelle alueellisia jakautumia, sekä laatimaan pitkän aikavälin strategian, jolla on mahdollista korjata tämä tilanne järkevästi;

14. kehottaa neuvostoa ja erityisesti uusien jäsenvaltioiden hallituksia pohtimaan mahdollisuutta laatia pitkän aikavälin strategia, joka mahdollistaa paikallisten hallintoelinten rahoitustilanteen näkyvän parantamisen;

15. kehottaa neuvostoa ja erityisesti uusien jäsenvaltioiden hallituksia pohtimaan mahdollisuutta rahoittaa nykyistä enemmän paikallisten hallintoelinten tehtäviä, jotka liittyvät sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen;

16. pyytää Euroopan komissiota edistämään jäsenvaltioiden kanssa käytävän vuoropuhelun mekanismeja sellaisten tekstien laatimiseksi, joilla turvataan muita heikommassa asemassa olevien väestönosien ja vähemmistöryhmien oikeussuoja (maksuton oikeudenkäynti, neuvontapisteet, maksuton oikeudellinen neuvonta jne.), ja kannustamaan jäsenvaltioita suunnittelemaan yhteisiä ja yhdenmukaisia strategioita sosiaalisen osallisuuden edistämiseksi paikallistasolla;

17. kehottaa uusia jäsenvaltioita toimimaan nykyistä tarmokkaammin asunto-ongelman ratkaisemiseksi lisäämällä kohtuuhintaisten asuntojen tarjontaa ja tukemalla etenkin paikallistason rakennushankkeita heikoimmassa asemassa olevien ryhmien auttamiseksi mahdollisimman tehokkaasti;

18. kehottaa uusia jäsenvaltioita sisällyttämään sosiaalista osallisuutta koskeviin toimiinsa kodittomuuden ongelman, joka on sosiaalisen syrjäytymisen ääri-ilmiö ja joka koskettaa tuhansia ihmisiä, ennen kaikkea naisia, kaikissa maissa;

19. kehottaa saattamaan valtion tukien avulla asuntolainat paremmin sosiaalisesti heikommassa asemassa olevien kohderyhmien ulottuville;

20. kehottaa uusia jäsenvaltioita asettamaan käyttöön riittävästi varoja elinikäiseen oppimiseen tähtäävien laadukkaiden järjestelyjen varmistamiseksi kaikille, jotta ihmiset voivat lisätä pätevyystasoaan, mutta toteuttamaan myös erityistoimet, joilla helpotetaan suurimmassa vaarassa olevien osallistumista työllistymisprosessiin;

21. kehottaa uusia jäsenvaltioita edistämään nykyistä tehokkaammin vähemmistöjen sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja romanien koulutusolojen parantamista laatimalla täydentäviä tukijärjestelmiä vähäosaisille lapsille sekä asianmukaisia sosiaalisen integraation ohjelmia;

22. kehottaa uusia jäsenvaltioita edistämään vammaisten sosiaalista yhteenkuuluvuutta tähänastista tehokkaammin ja laatimaan asianmukaisia ohjelmia perus- ja ammatillisen koulutuksen ja työllisyyden edistämiseksi;

23. kehottaa uusia jäsenvaltioita tarkastelemaan uudelleen talouspolitiikkaansa Euroopan unionin Lissabonin strategian väliarvioinnista antamien päätelmien perusteella; kehottaa painottamaan uudelleentarkastelussa pysyvien ja laadukkaiden työpaikkojen luomisen vahvistamista; vaatii, että yrittäjyyden vapautta helpotetaan ilman, että se johtaa yhteisön sisäiseen polkumyyntiin missään muodossa;

24. korostaa, että Lissabonin strategian tavoitteisiin kuuluvan työvoimavarojen nykyistä tuntuvasti tehokkaamman käytön edistämiseksi uusissa jäsenvaltioissa on ryhdyttävä toimiin miesten ja naisten palkkaerojen poistamiseksi, kun on kyse samantasoisesta ja samaa koulutusta edellyttävästä työstä;

25. vaatii komissiota arvioimaan säännöllisesti EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan perustuvia syrjinnän vastaisia säännöksiä ja soveltamaan asianmukaisia seuraamuksia niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät saata asiaa koskevia direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöään tai sovella niitä vaaditulla tavalla tai vaaditussa ajassa;

26. kehottaa uusien jäsenvaltioiden hallituksia tekemään asianmukaiset valmistelut sen varmistamiseksi, että euron käyttöönotto ei syökse suuria yhteiskuntaryhmiä köyhyyteen, ei varsinkaan pienituloisia eläkeläisiä tai sosiaaliavustusten varassa eläviä, joista valtaosa on naisia;

27. kehottaa komissiota edelleen kehittämään edellä mainitussa virkamiestason työasiakirjassa esitettyjä ehdotuksiaan kokoavan poikittaisanalyysin suuntaan kiinnittämällä enemmän huomiota kansalaisvapauksien loukkauksiin, perusoikeuksiin ja kaikkinaisen syrjinnän estämiseen sekä suosittelemaan asianmukaisia valvontavälineitä, joilla helpotetaan mahdollisesti tarvittavien seuraamusten määräämistä;

28. kehottaa komissiota luomaan yhteisen verkoston tai seuraamaan johtoajatusta, joka toimii yhteisenä perustana oikeussuojan alalla ja alan oikeuden yhtenäistämisessä unionissa;

29. kehottaa komissiota ja uusia jäsenvaltioita yhdessä kohdentamaan tähänastista enemmän rahoitusta uusille jäsenvaltioille kansallisten toimintasuunnitelmien rahoittamiseksi ja marraskuussa 1997 pidetyn Eurooppa-neuvoston työllisyyttä käsitelleen ylimääräisen kokouksen (Luxemburgin työllisyyshuippukokous) tavoitteiden saavuttamiseksi, ja kehottaa komissiota edistämään parhaiden käytäntöjen vaihtamista uusien ja vanhojen jäsenvaltioiden välillä;

30. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle sekä jäsenvaltioiden hallituksille, parlamenteille ja paikallisten hallintoelinten edustajille; kehottaa myös jäsenvaltioita välittämään tämän päätöslauselman tiedoksi kaikkien alueellaan olevien etnisiksi vähemmistöiksi tunnustettujen vähemmistöjen edustajille.

[1] EUVL C 310, 16.12.2004.

[2] Neuvoston päätös 2003/578/EY, tehty 22 päivänä heinäkuuta 2003, jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (EUVL L 197, 5.8.2003, s.13).

--------------------------------------------------