Ehdotus: neuvoston direktiivi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/ETY muuttamisesta yleisen verokannan vähimmäistason noudattamista koskevan velvoitteen soveltamisajan osalta /* KOM/2010/0331 lopull. - CNS 2010/0179 */





[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 24.6.2010 KOM(2010)331 lopullinen 2010/0179 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/ETY muuttamisesta yleisen verokannan vähimmäistason noudattamista koskevan velvoitteen soveltamisajan osalta (komission esittämä) PERUSTELUT EHDOTUKSEN TAUSTA 1. Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY[1], jäljempänä ’alv-direktiivi’, 97 artiklan 1 kohdassa säädetään, että yleisen verokannan on oltava 1.1.2006–31.12.2010 vähintään 15 prosenttia. Sen 97 artiklan 2 kohdassa säädetään, että neuvosto päättää 31. joulukuuta 2010 jälkeen sovellettavan yleisen arvonlisäverokannan tasosta perustamissopimuksen 93 artiklan mukaisesti. 2. Mainittu säännös perustui Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklaan. EY:n perustamissopimuksen 93 artikla korvattiin 1. joulukuuta 2009 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 113 artiklalla. SEUT-sopimuksen 113 artiklassa määrätään, että neuvosto antaa yksimielisesti erityisessä lainsäätämisjärjestyksessä sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan säännökset liikevaihtoveroja koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi sekä kilpailun vääristymien välttämiseksi. 3. Komissio teki ehdotuksia verotuksen yhdenmukaistamista koskevan lopullisen järjestelmän käyttöönotosta, jotta sisämarkkinat toteutuisivat 1. tammikuuta 1993. 4. Koska kävi ilmeiseksi, ettei komission ehdotuksia olisi voitu hyväksyä ennen 1. tammikuuta 1993, neuvosto päätti ottaa käyttöön siirtymäkauden järjestelyn. Arvonlisäverokantojen osalta neuvosto antoi direktiivin 92/77/ETY[2] . 5. Mainitulla direktiivillä otettiin käyttöön verokantojen vähimmäistasot. Sen mukaan yleisen verokannan oli oltava 1.1.1993–31.12.1996 vähintään 15 prosenttia. Säännöksen voimassaoloaikaa on jatkettu neljä kertaa, ja sitä sovelletaan 31. joulukuuta 2010 asti. 6. Nykyisen verokantojen yhdenmukaisuuden tason säilyttämiseksi komissio on kaksi kertaa esittänyt ehdotuksia, joiden mukaan yleisen verokannan vaihteluvälin alaraja olisi 15 prosenttia ja yläraja 25 prosenttia[3]. Vaihteluvälin määräytymisperustana olivat jäsenvaltioissa sovelletut yleiset verokannat, jotka ovat aina vaihdelleet 15 ja 25 prosentin välillä. 7. Kummassakin tapauksessa neuvosto muutti kyseisiä verokantojen lähentämiseen tähtääviä ehdotuksia[4]. Ainoastaan vähimmäisverokantaa koskeva periaate säilytettiin, joten vuonna 1992 annetulla direktiivillä käyttöön otetun järjestelmän tapaan vähimmäisverokannaksi vahvistettiin 15 prosenttia. 8. Näiden neuvoston direktiivien antamisen yhteydessä neuvoston pöytäkirjaan merkittiin kuitenkin lausuma, jonka mukaan jäsenvaltiot pyrkivät välttämään sitä, että korkeimman ja alhaisimman verokannan välinen ero kasvaisi nykyisestä 10 prosenttiyksiköstä. Tämä osoittaa, että jäsenvaltiot ovat jatkuvasti huolissaan korkeaa ja alhaista verokantaa soveltavien maiden välisistä vääristymistä ja erilaisten arvonlisäverokantojen mahdollisesti aiheuttamista vaikutuksista talousarvioon. Nykyinen talouskriisi on yksi lisäperuste säätää yleisen vähimmäisverokannan säilyttämisestä alv-direktiivissä. 9. Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä perustuu vuonna 2000 laadittuun komission pragmaattiseen, vaiheittaiseen alv-strategiaan[5], jota päivitettiin vuonna 2003[6]. Vaikka järjestelmään on tehty useita parannuksia, alv-järjestelmässä on edelleen puutteita ja hallinnolliset rasitteet ovat suuret. Sen vuoksi sitä on arvioitava uudelleen perinpohjaisesti. Myös uudet talouden realiteetit, teknologiset prosessit, petosmallit jne. aiheuttavat uusia haasteita. Sen vuoksi komissio suunnittelee julkaisevansa pian vihreän kirjan uudesta alv-strategiasta. Tarkoituksena on käynnistää keskustelu verotuksen yhdenmukaistamisesta. Asianomainen päätös yleisen arvonlisäverokannan tasosta EU:ssa voidaan tehdä vasta tämän prosessin tulosten perusteella. 10. Lisäksi alv-direktiiviin hiljattain tehdyissä muutoksissa[7] suositaan kulutuspaikalla tapahtuvaa verotusta, sillä tämä vähentää mahdollisuuksia siirtää liiketoimia rajojen yli alhaisempaa arvonlisäverokantaa soveltavaan maahan, mikä puolestaan vääristää kilpailua. On kuitenkin tärkeää pitää huoli siitä, ettei jäsenvaltioiden soveltamien yleisten arvonlisäverokantojen yhä suurempi vaihtelu johda rakenteelliseen epätasapainoon EU:ssa eikä kilpailun vääristymiseen tietyillä toimialoilla. Tämän vuoksi yleisenä käytäntönä on vahvistaa vähimmäisverokannat välittömille veroille (sekä valmistus- että arvonlisäveroille). Vaikka enimmäisverokantaa ei ole ehdotettu, on kuitenkin oletettavaa, että jäsenvaltioiden soveltamien yleisten verokantojen nykyisellä vaihteluvälillä varmistetaan sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja että samalla otetaan huomioon mahdollinen tarve saada kulutusveroista uusia budjettivaroja. 11. Euroopan unionin laajentuminen 1. toukokuuta 2004 ja 1. tammikuuta 2007 ei muuttanut tilannetta yleisen verokannan osalta. Vaihteluväli on edelleen 15–25 prosenttia 27 jäsenvaltiossa. Kahdessa jäsenvaltiossa (Kypros ja Luxemburg) sovelletaan 15 prosentin ja kolmessa jäsenvaltiossa (Tanska, Unkari ja Ruotsi) 25 prosentin verokantaa. 12. Tässä tilanteessa näyttää siis edelleen tarkoituksenmukaiselta säilyttää yleisen arvonlisäverokannan vähimmäistasona 15 prosenttia ja ehdottaa nykyisten järjestelyjen voimassaolon jatkamista. 13. Jotta yritykset saisivat tarvittavan oikeusvarmuuden ja yleisen arvonlisäverokannan asianomaista tasoa voitaisiin arvioida tarkemmin EU:ssa, näyttää aiheelliselta jatkaa säännöksen voimassaoloa viidellä vuodella. Tänä aikana komissio tarkastelee uutta alv-strategiaa ja tutkii uudelleen, millainen arvonlisäverokanta soveltuisi yhteisesti sovellettavaksi. 14. Koska direktiivin 2006/112/ETY 97 artiklan 1 kohdan mukaisen yleisen verokannan vähimmäistason soveltamisaika päättyy 31. joulukuuta 2010, tämän ehdotuksen tarkoituksena on antaa neuvostolle mahdollisuus jatkaa kyseisen verokannan soveltamisaikaa. Yleisen verokannan vähimmäistasoksi vahvistetaan näin ollen 15 prosenttia viideksi vuodeksi 1.1.2011–31.12.2015. Komissio odottaa myös, että neuvosto merkitsee pöytäkirjaan aiemmin sovitun lausuman kyseisenä aikana sovellettavasta korkeimman ja alhaisimman verokannan vaihteluvälistä. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Koska komissiolle ei ole esitetty erityiskanteita yleisen arvonlisäverokannan soveltamista koskevista säännöistä, kuulemista tai ulkopuolista asiantuntemusta ei tarvittu. Toimenpide koskee ainoastaan nykyisen yleisen arvonlisäverokannan soveltamisajasta annetun tilapäisen säännöksen voimassaolon jatkamista. Tällainen voimassaolon jatkaminen vain säilyttäisi nykyisen yleisen arvonlisäverokannan osalta vallitsevan tyydyttävän tilanteen. Se on luonteeltaan tekninen, joten vaikutusten arviointia ei tarvita. EHDOTUKSEEN LIITYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT Direktiivillä muutetaan alv-direktiiviä. Sen oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 113 artikla. - Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta sovelletaan, sikäli kuin asia, jota ehdotus koskee, ei kuulu Euroopan unionin yksinomaiseen toimivaltaan. Ehdotuksen tavoitteita ei voida saavuttaa riittävällä tavalla pelkästään jäsenvaltioiden toimin seuraavista syistä: Euroopan unioni on jo antanut alv-direktiivissä yhdenmukaistettuja säännöksiä arvonlisäverokantojen soveltamisesta. Näitä säännöksiä voidaan muuttaa tai niiden voimassaoloa jatkaa ainoastaan Euroopan unionin säädöksellä, ja jäsenvaltioiden lainsäädäntö ei saa poiketa näistä yhdenmukaistetuista säännöistä. Sen vuoksi ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa ja Euroopan unionin kansalaisten yhdenvertainen kohtelu varmistaa ainoastaan Euroopan unionin tasolla toteutettavilla toimilla. Näin ollen ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen. - Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: Ehdotuksella säilytetään nykyinen tilanne, jossa jäsenvaltioiden soveltama yleinen arvonlisäverokanta on vähintään 15 prosenttia. Koska ehdotuksella pelkästään pidennetään voimassa olevan säännöksen voimassaoloaikaa, toimenpide on oikeassa suhteessa tavoitteeseen nähden. Ehdotuksesta ei aiheudu kustannuksia Euroopan unionille eikä yrityksille tai kuluttajille aiheudu uusia taloudellisia rasitteita. - Sääntelytavan valinta Ehdotettu sääntelytapa on direktiivi. Muu ei tule kyseeseen, sillä tällä ehdotuksella muutetaan arvonlisäverokantoja, joista on jo säädetty direktiivissä. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutusta Euroopan unionin talousarvioon. VALINNAISET TIEDOT Artikloja koskevat huomautukset 1 artikla 1 artiklassa ehdotetaan, että nykyisin sovellettavan yleisen arvonlisäverokannan 15 prosentin vähimmäistason soveltamista jäsenvaltioissa jatketaan 1. tammikuuta 2011 alkaen 31. joulukuuta 2015 asti. 2, 3 ja 4 artikla Näissä artikloissa säädetään direktiivin voimaantulosta. 2010/0179 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/ETY muuttamisesta yleisen verokannan vähimmäistason noudattamista koskevan velvoitteen soveltamisajan osalta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen, kun säädösluonnos on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[8], ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[9], noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä, sekä katsoo seuraavaa: 1. Yhteisestä arvonlisäjärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY[10] 97 artiklan 1 kohdassa säädetään, että yleisen verokannan on oltava 1 päivästä tammikuuta 2006 31 päivään joulukuuta 2010 vähintään 15 prosenttia. 2. Jäsenvaltioissa nykyisin voimassa oleva yleinen arvonlisäverokanta on yhdessä siirtymäkauden järjestelmän mekanismien kanssa varmistanut kyseisen järjestelmän hyväksyttävän toiminnan. Kulutuspaikalla tapahtuvaa verotusta suosivat palvelujen suorituspaikkaa koskevat uudet säännöt ovat entisestään heikentäneet mahdollisuutta käyttää hyväksi arvonlisäverokantojen eroja toimintaa siirtämällä ja vähentäneet kilpailulle mahdollisesti aiheutuvia vääristymiä. 3. Jotta estetään se, että jäsenvaltioiden soveltamien yleisten arvonlisäverokantojen yhä suuremmat erot johtavat rakenteelliseen epätasapainoon Euroopan unionissa ja kilpailun vääristymiseen joillakin toiminta-aloilla, välillisten verojen alalla on yleisenä käytäntönä vahvistaa verokantojen vähimmäistasot. Tämä on edelleen tarpeen tehdä myös arvonlisäveron osalta. 4. Uutta arvonlisäverostrategiaa koskevissa konsultaatioissa on tarkoitus käsitellä tulevia järjestelyjä ja niihin liittyvää yhdenmukaistamisen tasoa, mutta olisi ennenaikaista vahvistaa pysyvä yleinen verokanta tai harkita nykyisen vähimmäistason muuttamista ennen kuin näistä konsultaatioista saadaan tulokset. 5. Sen vuoksi on aiheellista säilyttää yleisen verokannan vähimmäistasona 15 prosenttia riittävän pitkän ajan, jotta oikeusvarmuus voidaan varmistaa, samalla kun asiaa tutkitaan tarkemmin. 6. Tämä ei estä tarkistamasta arvonlisäverolainsäädäntöä ennen 31 päivää joulukuuta 2015 uuden arvonlisäverostrategian tulosten huomioon ottamiseksi. 7. Sen vuoksi direktiiviä 2006/112/EY olisi muutettava, ON HVYÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Korvataan direktiivin 2006/112/EY 97 artikla seuraavasti: ”97 artikla Yleisen verokannan on oltava 1 päivästä tammikuuta 2011 31 päivään joulukuuta 2015 vähintään 15 prosenttia.”. 2 artiklaSaattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2011. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 3 artiklaVoimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . 4 artiklaOsoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja [1] EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1. [2] EYVL L 316, 31.10.1992, s. 1. [3] KOM(95) 731 (EYVL C 73, 13.3.1996, s. 22) ja KOM(98) 693 (EYVL C 409, 30.12.1998 s. 13). [4] Neuvoston direktiivi 96/95/EY, annettu 20 päivänä joulukuuta 1996 (EYVL L 338, 28.12.1996, s. 89), ja neuvoston direktiivi 1999/49/EY, annettu 25 päivänä toukokuuta 1999 (EYVL L 139, 2.6.1999, s. 27). [5] KOM(2000) 348 lopullinen, 7.6.2000. [6] KOM(2003) 614 lopullinen, 20.10.2003. [7] Neuvoston direktiivi 2008/8/EY, annettu 12 päivänä helmikuuta 2008, direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta palvelujen suorituspaikan osalta (EUVL L 44, 20.2.2008, s. 11). [8] EUVL C […], […], s. […]. [9] EUVL C […], […], s. […]. [10] EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1.