Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus asiassa COMP/36.571 - Itävallan Pankit

laadittu tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista 23 päivänä toukokuuta 2001 tehdyn komission päätöksen (2001/462/EY, EHTY) 15 artiklan mukaisesti (EYVL L 162, 19.6.2001, s. 21)

(2004/C 48/03)

Päätösluonnoksesta voidaan esittää seuraavat kuulluksi tulemisen oikeutta koskevat huomautukset:

Kahdeksalle Itävallan pankille lähetettiin väitetiedoksianto 13. syyskuuta 1999 (vastaanotettu 15. syyskuuta 1999) niiden väitetystä osallistumisesta monenlaisia pankkitoimintoja harjoittaneeseen kartelliin (Lombard-kartelli). Pankkien pyynnöstä vastausten määräaikaa pidennettiin 15. päivästä marraskuuta 9. päivään joulukuuta 1999. Osapuolet vastasivat väitetiedoksiantoon sekä kirjallisesti että suullisesti 18. ja 19. joulukuuta pidetyssä suullisessa kuulemisessa. Sen jälkeen osapuolille (samat kahdeksan) lähetettiin 22. marraskuuta 2000 ylimääräinen väitetiedoksianto väitetystä kilpailunvastaisesta yhteistyöstä valuutanvaihtoon liittyvissä maksuissa. Osapuolet vastasivat jälleen sekä kirjallisesti että suullisesti 27. helmikuuta 2001 pidetyssä suullisessa kuulemisessa. Ylimääräisessä väitetiedoksiannossa esitetyt väitteet eivät sisälly päätösluonnokseen.

Ylimääräisen väitetiedoksiannon saamisen jälkeen osapuolet vaativat oikeutta tutustua kaikkiin rinnakkaistapauksia koskeviin asiakirjoihin, jotka komissio on koonnut muilla jäsenvaltioiden markkinoilla tapahtuneista epäillyistä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan rikkomisista euroalueen valuuttojen vaihtotoiminnan osalta. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja katsoi, että osapuolilla oli jo ollut mahdollisuus tutustua kaikkiin rinnakkaistapauksia koskeviin asiakirjoihin, jotka puolueettomasti arvioiden liittyvät asianomaisessa asiassa tehtyihin väitteisiin. Tämä seikka ei ole enää oleellinen tämän päätösluonnoksen kannalta, sillä ylimääräisessä väitetiedoksiannossa esitetyt väitteet eivät ole päätösluonnoksessa mukana, kuten edellä mainittiin.

Osapuolet esittivät vastalauseensa myös komission tilaamasta pankkien itsensä toimittamaa taloustutkimusta koskevasta asiantuntijalausunnosta. Pankit olivat eri mieltä komission tilaamassa asiantuntijalausunnossa esitettyjen havaintojen paikkansapitävyydestä, koska lausunnon tekijöillä ei ilmeisesti ollut käytettävissään kaikkia asiaan liittyviä oleellisia tietoja. Sen vuoksi osapuolet pyysivät, että asiantuntijalausunto poistettaisiin asiakirjavihkosta ja että sitä ei otettaisi huomioon päätöksenteossa. Osapuolet pyysivät myös, että heille myönnettäisiin ylimääräinen (kolmas) suullinen kuuleminen siinä tapauksessa, että heidän ensimmäiseen pyyntöönsä ei suostuttaisi. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja hylkäsi ensimmäisen pyynnön sillä perusteella, että asiantuntijalausunnon arviointi on komission tehtävä. Osapuolten kannalta tärkeää tässä yhteydessä oli se, että niiden oikeus puolustautumiseen taattiin, eli ne pääsivät tutustumaan itse tutkimukseen ja saivat mahdollisuuden kommentoida sitä. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja päätti, että suullinen kuuleminen ei tässä yhteydessä ollut tarpeen. Osapuolille luovutettiin kuitenkin lisätietoja asiantuntijalausunnosta asiakirjavihkoon tutustumista koskevan komission tiedonannon mukaisesti. Komission tilaamalla asiantuntijalausunnolla ei joka tapauksessa enää ole painoarvoa kyseisen asian kannalta, sillä komissio ei perusta päätösluonnostaan siihen.

Menettelyn aikana komissio päätti hyväksyä Freiheitliche Partei Österreich (FPÖ) -puolueen kantajaksi kyseisessä asiassa. Osapuolet vastustivat sitä, että FPÖ:llä olisi neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklassa tarkoitettu oikeutettu etu asiassa. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja lähetti 27. maaliskuuta 2001 kirjeen niille pankeille, jotka jatkoivat tämän seikan vastustamista. Kirjeessä hän mainitsi, että FPÖ oli uudistanut pyyntönsä saada ei-luottamukselliset toisinnot kyseisestä asiasta annetuista kahdesta väitetiedoksiannosta ja että hän aikoi suostua pyyntöön. Asiakirjojen ei-luottamukselliset toisinnot olivat kirjeen liitteenä. Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan ja osapuolten välillä tästä asiasta käydyn kirjeenvaihdon jälkeen PSK:lle ja Erstelle lähetettiin 9. elokuuta 2001 tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista 23 päivänä toukokuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 9 artiklan 2 kohdan mukaiset päätökset. Näissä päätöksissä kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja totesi, että kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tehtävä ei ole päättää vuonna 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 3 artiklan 2 kohdan soveltamisesta vaan että se kuuluu pikemminkin komission nimissä toimivalle kilpailuasioista vastaavalle komission jäsenelle. Päätöksen FPÖ:n hyväksymisestä kantajaksi kyseisessä asiassa oli tehnyt Karel Van Miert, jonka jälkeen päätöksen oli hyväksynyt Mario Monti. Tämä päätös oli alustava vaihe hallinnollisessa menettelyssä eikä varsinainen toimenpide, johon voidaan hakea muutosta. Väitetiedoksiantojen ei-luottamuksellisten toisintojen osalta kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja hylkäsi pyynnön poistaa pankkien nimet sen perusteella, että asiaan ei liittynyt liikesalaisuutta. Tiedot pankkien nykyisestä ja tulevasta talouspolitiikasta kuten myös luonnollisten henkilöiden nimet ja toimet päätettiin kuitenkin poistaa.

PSK nosti kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 19. syyskuuta 2001. Kanteessa pyydettiin, että asianomainen päätös kumottaisiin, sen täytäntöönpano keskeytettäisiin ja komissiota kiellettäisiin lähettämästä kyseistä kahta väitetiedoksiantoa FPÖ:lle. Tuomioistuimen presidentti hylkäsi pyynnön 20. joulukuuta 2001. Tuomioistuimen presidentin tuomion mukaan kanteesta ei käynyt ilmi vaadittu vakava ja korjaamaton vahinko eikä kiireellisyys, ja etunäkökohtien tasapainon osalta hän päätti, että yhteisön etu, jonka mukaan komissio voi hyväksyä kolmansia osapuolia kantajiksi ja näin saada hyödyllisiä kommentteja komission esittämistä väitteistä, olisi katsottava väitetiedoksiantojen luovuttamisen estämiseen pyrkivän kanteen esittäjän etuja tärkeämmäksi.

Tuomioistuimen presidentin määräyksen mukaisesti ei-luottamuksellinen toisinto molemmista lausunnoista lähetettiin FPÖ:lle 9. tammikuuta 2002, jotta puolueen edustajat voisivat esittää asiasta mielipiteensä. Kilpailun pääosaston asiasta vastaava yksikkö tiedotti kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan ohjeiden mukaisesti FPÖ:lle, että asiakirjojen tarkoituksena oli yksinomaan mahdollistaa FPÖ:n kuuleminen asiassa kantajana eikä niitä ollut tarkoitettu luovutettavaksi kolmansille osapuolille. FPÖ:lle tiedotettiin lisäksi, että asiakirjoista käy ilmi komission alustava kanta ja että pankkeja on pidettävä syyttöminä, kunnes komissio julkaisee lopullisen kantansa. FPÖ pyysi 15. helmikuuta 2002 oikeutta tutustua kaikkiin asiakirjoihin sekä suullista kuulemista. Oikeus tutustua asiakirjoihin evättiin, koska siihen ei ollut mitään laillista perustetta. Lisäksi kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja epäsi pyynnön suullisesta kuulemisesta, koska se viivästyttäisi menettelyä lisää eikä se todennäköisesti toisi mitään erityistä lisäarvoa asian käsittelyyn. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja esitti myös valituksensa siitä, että FPÖ oli julkistanut väitetiedoksiannot. Mainittu teko ei mitenkään kuulunut FPÖ:n oikeuksiin vastaajana komission kartellimenettelyssä kyseisessä asiassa.

Edellä esitetyn perusteella katson, että tässä asiassa on noudatettu kuulluksi tulemista koskevia oikeuksia. Päätösluonnoksessa käsitellään ainoastaan sellaisia väitteitä, joista osapuolille on annettu mahdollisuus esittää näkemyksensä.

Tehty Brysselissä 27. toukokuuta 2002.

Karen Williams