Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ikääntyvien ihmisten kansainvälinen vuosi 1999"

(1999/C 374/09)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokuntansa 18. marraskuuta 1998 tekemän päätöksen antaa yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan nojalla lausunto aiheesta "Ikääntyvien ihmisten kansainvälinen vuosi 1999" ja määrätä sen valmistelu valiokunta 5:n "Sosiaalipolitiikka - Kansanterveys - Kuluttajansuoja - Tutkimus - Matkailu" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 5:n 22. maaliskuuta 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 442/98 rev. 2) (esittelijät: Pauliina Haijanen [FIN, PPE] ja Gordon Keymer [UK, PPE]),

hyväksyi 15. ja 16. kuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 16. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Yhdistyneet kansakunnat on nimennyt vuoden 1999 kansainväliseksi iäkkäiden ihmisten teemavuodeksi. Teemavuoden tarkoituksena on levittää tietoa väestötilanteesta, virittää keskustelua, edistää toimintastrategioita, lisätä eri palvelujen välistä koordinaatiota sekä edistää tutkimusta ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa. Ikäihmisten vuoden teemoja toteutetaan paikallisesti, alueellisesti, kansallisesti, maanosittain ja maailmanlaajuisesti. Teemavuoden yhteydessä myös EU:n alueella järjestetään lukuisia EU-, valtio-, alue- ja paikallistason tapahtumia.

1.2. EU-maiden väestö on ikääntymässä, koska syntyvyys on alhainen ja toisaalta lääketieteen kehitys on nostanut odotettavissa olevaa elinikää. Vuoteen 2025 mennessä yli kolmasosa Euroopan väestöstä tulee olemaan eläkeikäisiä. Yli 80-vuotiaiden väestöosuuden suhteellisesti nopein kasvu on lähivuosikymmeninä yhteistä monille jäsenmaille.

1.3. Väestörakenteen muutos on huomattava haaste Euroopan unionille ja jäsenvaltioiden alue- ja paikallishallinnolle. Keskeisiä vanhuspolitiikan haasteita ovat ikäihmisten terveiden ja toimintakykyisten elinvuosien lisääminen, riittävän hoidon, huolenpidon ja ikäihmisten tarpeita vastaavan elinympäristön tarjoaminen, ikäihmisten toimeentulon turvaaminen sekä elinikäisten oppimis- ja osallistumismahdollisuuksien lisääminen. Asennoitumisen ikääntymiseen ja ikäihmisiin on muututtava. Lisätieto on tärkeä väline työelämässä esiintyvien kielteisten asenteiden muuttamiseksi. On myös erittäin tärkeää, että työelämässä sopeudutaan väestörakenteen muutokseen ja kiinnitetään huomiota ikääntyneiden työntekijöiden työllisyyteen. Siten voidaan parantaa ikäihmisten elämänlaatua.

Euroopan unionin ja alue- ja paikallishallintojen on varottava kohtelemasta ihmisiä homogeenisena, yhteiskunnallista huolenpitoa ja sairaanhoitoa tarvitsevana ryhmänä. On tärkeää pitää mielessä itsenäisen selviytymisen arvo ja siis antaa siihen kykeneville ihmisille riittävästi mahdollisuuksia, jotta he voivat itse hallita tilannettaan elääkseen tervettä ja aktiivista elämää.

2. Vanhuspolitiikan keskeiset haasteet

2.1. Terveiden ja toimintakykyisten elinvuosien lisääminen

2.1.1. Vanhuspolitiikan tavoitteena on lisätä aktiivisten ja toimintakykyisten elinvuosien määrää ja osuutta elinvuosista. Eläkeikäisten kohdalla sairauksien rinnalla on tarkasteltava myös fyysistä, psyykkistä ja sosiaalista toimintakykyä. Yleensä ihmiset ovat tyytyväisiä elämäänsä niin kauan kuin he kokevat toimintakykynsä ikäänsä nähden ainakin kohtalaiseksi. Lisäksi toimintakykyisten elinvuosien osuutta kasvattamalla voidaan vaikuttaa huomattavasti vanhuspolitiikan kokonaiskustannuksiin. Toimintakyvyn kehitys vaikuttaa siihen, kuinka paljon ikäihmiset tarvitsevat sairaanhoitoa ja alue- ja paikallishallinnon tarjoamia muita julkisia palveluja.

2.1.2. Liikunta on tärkeä terveyden ja toimintakyvyn ylläpitämisen väline ja takaa aktiivisen sairastuessa hänelle on tarjottava nopea ja tehokas tutkimus ja hoito sekä riittävän monipuolinen kuntoutus. Samoin tulisi aiemmassa vaiheessa edistää sellaisia ohjelmia kuin ehkäisevä terveydenhoito ja valmentautuminen eläkkeelle siirtymistä varten.

2.2. Riittävä hoito ja huolenpito

2.2.1. Suuri osa ikäihmisten tarvitsemista tuotteista ja palveluista on koko väestölle tarkoitettuja kauppa-, liikenne-, terveys-, kulttuuri- ja koulutuspalveluja. Väestön ikääntyessä myös sosiaali- ja terveyspalvelujen tarve kasvaa. Erityisesti muistihäiriöisten ja dementoituneiden vanhusten määrän kasvu lisää avun, hoidon ja huolenpidon tarvetta. Palvelut tulee järjestää niin, että ne vastaavat iäkkäiden ihmisten yksilöllisiin tarpeisiin. Tavoitteena on kuntoutus ja avohoito ennen laitoshoitoa. Hoidon ja huolenpidon järjestämisessä vanhus tulee nähdä osana sosiaalista verkostoa, johon kuuluvat perhe, muut omaiset, ystävät, naapurit ja muu lähiyhteisö.

Tietyt paikallisyhteisöt ovat palkanneet ja kouluttaneet henkilöstöä, jonka tehtävänä on auttaa ikääntyviä ihmisiä jokapäiväisessä elämässä. Näiden palvelujen avulla on lisäksi luotu lähityöpaikkoja.

Palvelut tulee järjestää niin, että ne vastaavat iäkkäiden ihmisten yksilöllisiä tarpeita. Siksi täytyisi koordinoida iäkkäille tarjottavat sosiaali- ja terveyspalvelut.

2.2.2. Vanhustyössä tulee turvata riittävä ammatillinen henkilöstö. Myös vanhuksia hoitavat omaiset tarvitsevat tukea tehtävässään. Perheen perinteinen rooli vanhustenhuollossa on olennainen osa eurooppalaisten yhteisöjen sosiaaliverkostoa, ja sitä tulee kannustaa positiivisin toimin.

2.2.3. Työelämää ja työtapoja tulisi kehittää uutta tutkimustietoa ja koulutusta hyödyntäen, ja perheenjäsenille ja muille epävirallisille hoitajille tulisi järjestää erityisiä tukiohjelmia. Työvoiman liikkuvuus EU-maiden välillä luo omat haasteensa ammatilliselle koulutukselle.

Lisäksi on kannustettava alue- ja paikallistasolla toimivien vapaaehtoisjärjestöjen työn koordinointia, sillä ne ovat tärkeitä huolenpidon tarjoajia, jotka voidaan asettaa vanhustyön käyttöön. Vapaaehtoisjärjestöillä on myös tarpeellista tietoa alueesta ja ne voivat siten tunnistaa alueet, joilla on eniten vanhusväestöä.

2.2.4. Ikääntyneiden ihmisten palveluita järjestettäessä on kiinnitettävä erityistä huomiota maantieteellisiin tekijöihin, huonoihin yhteyksiin, asianmukaisten palvelujen puutteeseen jne.

2.2.5. Rakennerahastoista ja erityisesti Euroopan sosiaalirahastosta on tulevaisuudessa syytä tukea etenkin ikääntyville ihmisille tarjottavaa apua koskevia alue- ja paikallisyhteisöjen aloitteita. ESR:n piiriin tulisi näin liittää avusta riippuvaisille henkilöille tarjottavista palveluista vastaavan henkilöstön koulutus.

2.3. Ikäihmisten tarpeita vastaava asuminen, elinympäristö ja julkinen liikenne

2.3.1. Asuntopolitiikkaa, yhdyskuntasuunnittelua ja liikennettä on tarkasteltava myös ikäihmisten näkökulmasta. Niissä tehtävät ratkaisut vaikuttavat vanhuspolitiikan sisältöön ja kustannuksiin jopa vuosikymmeniä eteenpäin. Asumiseen liittyvät tarpeet ovat erilaisia eri elämänvaiheissa. Yhtenä vanhuspolitiikan tavoitteena on tarpeita vastaavan asumisen turvaaminen ikäihmisille. On myös tärkeää ottaa huomioon ikäihmisten omat näkemykset yhdyskuntasuunnittelussa ja asuntorakentamisessa. Näihin tarpeisiin on edullisinta varautua jo asuntojen rakennusvaiheessa. Kauppojen ym. palvelujen sijoittaminen niin, että kaikki voivat niitä käyttää tukee ikäihmisten omatoimisuutta. Tämä asettaa haasteita alue- ja paikallisviranomaisille erityisesti maankäytön suunnittelun ja kaavoituksen aloilla. Helppokäyttöinen julkinen liikenne on olennainen tekijä, mikäli halutaan varmistaa, että ikäihmiset säilyttävät aktiivisuutensa ja osallistuvat yhteisönsä toimintaa.

Yhä usemmat työelämänsä päättäneet asettuvat asumaan johonkin toiseen Euroopan unionin valtioon tai jollekin toiselle alueelle, joka on maantieteelliseltä sijainniltaan tai ilmastoltaan houkutteleva. Vastaanottajina olevien alue- ja paikallisyhteisöjen tulee ottaa huomioon tämä erityistilanne.

2.3.2. Apuvälineet ovat yksi nopeasti kasvavan teknologisen tiedon sovellutusmuoto. Apuvälineillä voidaan korvata iäkkäiden ihmisten toimintakyvyn puutteita ja tukea kotona asumista. Ne myös helpottavat vanhusten hoitajien työtä. Apuvälineiden on oltava käyttäjäystävällisiä.

Tietyt paikallisyhteisöt ovat tehneet aloitteita, joilla edistetään ikääntyvien ihmisten kotona asumista. Esimerkkinä voidaan mainita ympärivuorokautinen puhelinpäivystyspalvelu, jonka avulla ikääntyvät ihmiset voivat asua edelleenkin kotonaan ja saada tarvittaessa ulkopuolista apua.

Rakennusteknisten esteiden poistoon annettavaa tukea vastaavasti on luotava taloudellisen avun muotoja myös niiden henkilöiden tukemiseksi, jotka aikovat varustaa asuntoaan apuvälinein.

2.4. Ikäihmisten toimeentulon turvaaminen

2.4.1. Riittävä toimeentulo on ikäihmisten itsenäisyyden ja omatoimisuuden edellytys. Kansantalouden yleinen kehitys määrittelee taloudellisesti kestävän eläketurvan tason. Eläkejärjestelmä tulee rakentaa siten, että se toimii myös väestön ikääntyessä ja keskimääräisen eliniän kasvaessa. Sen tulee mahdollistaa myös työssäolon ja eläkkeelläolon joustava yhdistäminen. Ikäihmisillä, jotka ovat kykeneviä elämään täysiarvoista aktiivista elämää, on oltava myös eläkkeelle siirtymisen jälkeen tietyissä puitteissa mahdollisuus valita mielekäs työ, josta he saavat myös ansiotuloja. Väestön ikääntyessä yhä suurempi osa potentiaalisesta kulutuksesta on ikääntyneiden ihmisten kulutusta. Eläketurva osaltaan ylläpitää kulutuskysyntää, joka on kansantalouden toimivuuden kannalta välttämätöntä.

2.5. Osallistumis- ja oppimismahdollisuuksien lisääminen

2.5.1. Ikäihmisten tulisi voida vaikuttaa ja osallistua heitä koskevaan päätöksentekoon. Edustuksellisen demokratian rinnalla ikäihmisille tulisi luoda suoria osallistumis- ja vaikuttamismahdollisuuksia. Erityisen tärkeää olisi saada palvelujen käyttäjät mukaan alue- ja paikallistason toimintaan. Lisäksi monet eläkeläiset ovat halukkaita toimimaan vapaaehtoistyössä. Kun viime aikoina on käyty aktiivista keskustelua ns. kolmannen sektorin tarjoamista mahdollisuuksista työttömyyden vastaisessa taistelussa ja erityisesti syrjäytymisen ehkäisemisessä, on syytä erityisesti alleviivata, että monen vapaaehtoisjärjestön toiminta on ratkaisevasti riippuvainen ikäihmisten aktiivisesta panoksesta.

2.5.2. Yhteiskunnan nopea muutos korostaa elinikäisen oppimisen tärkeyttä. Erityisesti työelämässä kansainvälistyminen ja jatkuvasti uudistuva tuotanto- ja tietoteknologia edellyttävät työntekijöiltä nopeaa sopeutumista työympäristön muutoksiin. Samalla työelämän on sopeuduttava ikääntyvään työvoimaan. Ikääntyvien työntekijöiden työllisyys on merkittävä haaste ja jäsenmaiden tulisi kehittää käytäntöjä, joilla voitaisiin torjua ikääntyvien syrjäytyminen työmarkkinoilta. Näitä haasteita tarkastellaan yksityiskohtaisesti luvussa 3.

2.5.3. Näiden ihmisten aktivoiminen on tärkeätä ja vaatii ponnistuksia paikallis- ja aluetason viranomaisilta, joiden on tarjottava heille heidän odotuksiaan vastaavaa toimintaa, kuten kursseja, seminaareja tai ikäihmisten yliopistoja. Näissä ikääntyneet voivat analysoida ja vertailla tarpeitaan tämänkaltaista toimintaa koordinoivien asiantuntijoiden avustuksella.

3. Ikääntyneiden asema työmarkkinoilla

3.1. Ikääntyneiden työntekijöiden työllisyys

3.1.1. Iäkkäiden työllisyysaste on joko erittäin alhainen (naiset) tai laskeva (miehet). Molempien työllisyysaste on paljon alhaisempi kuin Yhdysvalloissa tai Japanissa. Työelämän rakenteet sekä taustalla vaikuttavat asenteet suosivat usein nuoria hyvinkoulutettuja työntekijöitä. Keski-iässä työelämän jättäneiden on erittäin vaikea palata työelämään täysipäiväisesti. Hiljattain Britanniassa julkaistu selvitys osoitti, että kolmasosa 45-50-vuotiaista työttömistä miehistä ei palaa työelämään. Eläkkeelle siirrytään usein ennen varsinaista vanhuuseläkeikää.

3.1.2. Väestörakenteen muutos on kyseenalaistanut aiemmat oletukset iäkkäiden työllisyydestä. Eliniän noustessa työiän lyhentämissuuntaus, joka johtuu usein varhaista eläkkeelle siirtymistä kannustavasta politiikasta, merkitsee julkisiin sosiaaliturvajärjestelmiin kohdistuvan paineen kasvua. Lisäksi varhainen eläkkeelle siirtyminen voi yhdessä laskevan syntyvyyden kanssa aiheuttaa keskipitkällä aikavälillä Euroopan työmarkkinoilla työvoimapulaa.

3.1.3. Sekä tämän ikäryhmän että kokonaistyöllisyysasteen nostamiseksi on välttämätöntä saada varhaista eläkkeelle siirtymistä suosiva suuntaus käännetyksi ja kannustaa työnantajia pitämään ikääntyneet työntekijät töissä ja palkkaamaan heitä lisää. Vaikuttaa siltä, että päättäjät, työnantajat ja suuri yleisö myöntävät mainittujen seikkojen olemassaolon entistä laajemmin. Yhä useammassa jäsenvaltiossa puretaan varhaiseläkkeitä edistävää politiikkaa samalla kun paikallis- ja alueviranomaiset tarjoavat entistä enemmän neuvontaa, koulutusta ja valistusta sen lisäksi, että ne ovat itsekin merkittäviä työllistäjiä.

3.2. EU:n iäkkäiden ihmisten politiikka

3.2.1. Vaikka ensisijainen toimivalta tässä asiassa onkin paikallis- ja aluehallinnolla sekä jäsenvaltioilla, voi unionilla olla merkittävä rooli etenkin uudenlaisen ajattelun edistämisessä ja parhaiden käytänteiden vaihtamisessa. Kiinnostus iäkkäiden työntekijöiden asemaan ilmeni Euroopan tasolla työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia käsittelevässä vuoden 1989 peruskirjassa. Vuonna 1995 antamassaan iäkkäiden työntekijöiden työllisyyttä käsittelevässä päätöslauselmassa neuvosto painotti kahta pääperiaatetta, eli tarvetta lisätä ponnisteluja työhön liittyvän koulutuksen ja työolojen sopeuttamiseksi iäkkäiden vaatimuksiin ja toimia, joilla torjutaan iäkkäiden työntekijöiden syrjäytyminen työmarkkinoilta.

3.2.2. Neuvosto esitti myös erityistoimia, kuten työnantajien tietoisuuden lisäämistä sen suhteen, mitä seurauksia iäkkäiden työntekijöiden työsuhteen päättämisellä on, iäkkäiden työttömien integroimista uudelleen työelämään sekä iäkkäiden palkkaamisen tiellä mahdollisesti olevien oikeudellisten esteiden poistamista.

3.2.3. Päätöslauselmaa seuranneissa neuvoston ja muiden toimielinten lausunnoissa ei viime aikoihin saakka ole hyödynnetty vuoden 1995 päätöslauselmaa. Euroopan parlamentti järjesti lokakuussa 1998 onnistuneen ikääntyneitä käsittelevän konferenssin, jossa korostettiin iäkkäiden työntekijöiden asemaa EU:ssa. Lisäksi joulukuussa 1998 Wienissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto sisällytti työllisyysstrategiaan uuden ohjeen, jolla "tuetaan ikääntyviä työntekijöitä heidän osuutensa lisäämiseksi työvoimasta".

3.2.4. Työllisyysstrategia kannustaa myös elinikäistä oppimista, joka on kaikkien iäkkäiden työllisyyttä parantamaan tähtäävien strategioiden tärkeä osatekijä, koska se mahdollistaa kehittyvien työtehtävien edellyttämien taitojen pitämisen ajan tasalla.

3.2.5. Amsterdamin sopimuksen myötä perustamissopimukseen tulee uusi lauseke (uusi 13 artikla), jolla torjutaan ikäsyrjintää. Sitä seuraa uusi direktiivi, joka julkaistaneen pian Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen.

3.3. Hyvien käytänteiden levittäminen

3.3.1. Ensisijainen toimivalta työllistämisessä on jäsenvaltioilla sekä paikallis- ja aluehallinnolla. Euroopan unionin kaikkein tärkein yksittäinen panos alalla lienee iäkkäiden työllistämiseen liittyvien hyvien käytänteiden vaihdon helpottaminen.

3.3.2. Merkittävänä työnantajana paikallis- ja alueviranomaiset voivat itse edistää hyviä käytänteitä omissa toiminnoissaan ja hallinnossaan. Paikallis-, alue- ja keskushallinto voivat edistää hyviä käytänteitä myös monilla muilla tavoin, esim.

- rahoittamalla niiden kehittämistä (esim. palkkatuki, elinikäinen oppiminen, kurssit ja apurahat jne.),

- tarjoamalla palveluja, joita ei saa muualta (esim. tarjoamalla ammatti- ja jatkokoulutusta, ammatinvalinnanohjausta, apua työn hakemisessa sekä valmentamalla työhaastatteluihin, tarjoamalla sosiaalitukea ja -neuvontaa sekä tukemalla yritysten perustamista ja itsensä työllistämistä),

- varmistamalla lainsäädännön toimeenpano (esim. syrjinnän kieltävä lainsäädäntö),

- kehottamalla organisaatioita noudattamaan parhaita käytänteitä (esim. tiedotuskampanjat, joilla pyritään parantamaan asenteita iäkkäitä työntekijöitä kohtaan sekä torjumaan myyttejä ja stereotypioita, tarjoamalla työnantajille tietoa iäkkäiden palkkaamisesta sekä esimerkkejä parhaista käytännöistä).

3.3.3. Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön mielestä iäkkäiden työllistämisessä tähän kuuluu (avointen ja piilevien) ikärajoitusten torjuminen ja sellaisen ympäristön luominen, jossa yksilö voi tehdä parhaansa iästään riippumatta. Dublinissa toimivan säätiön kokoamista tapaustutkimuksista - joista valtaosa koskee yksityissektoria - voidaan tehdä alustavia päätelmiä. Paikallisena työnantajana myös paikallis- ja alueviranomaiset voivat soveltaa näitä käytänteitä omassa organisaatiossaan monin tavoin.

3.3.4. Yrityskulttuuri: On useita "liiketaloudellisia" perusteita, joiden vuoksi ylimmän johdon tulisi tukea iäkkäiden työntekijöiden työssäkäyntiä ja palkkaamista, kuten esim. taitopulan torjuminen ja kertyneen osaamisen säilyttäminen (iäkkäillä työntekijöillä on kertynyttä kokemusta ja parhaita käytäntöjä, jotka yritys menettää, jos työntekijät lähtevät ennenaikaisesti), rekrytointimahdollisuuksien maksimointi (hyödynnetään laajin mahdollinen rekrytoitavien potentiaali), vähäisestä työvoiman vaihtuvuudesta saatava hyöty (vähennetään toistuvista rekrytointikampanjoista koituvia kuluja) ja työvoiman monimuotoisuuden edistäminen. Ylimmän johdon kannustus voi torjua ja muuttaa iäkkäisiin työntekijöihin kohdistuvat kielteiset asenteet, joita voi ilmetä organisaation kaikilla tasoilla, ja voi siten olla eräs kaikkein ratkaisevimmista tekijöistä tässä yhteydessä. Vastuunjakoon liittyvin keinoin (esim. tasa-arvoon liittyvin toimintasuunnitelmin ja ikäkirjanpidolla) ylin johto voi varmistaa, että yrityksen ikäpolitiikan tavoitteita noudatetaan. On selvää, ettei hyviä käytänteitä saada juurtumaan organisaatioon ilman ylimmän johdon tukea.

3.3.5. Kannustava henkilöstöpolitiikka: Henkilöstöosasto valvoo hyvien käytänteiden noudattamista, ja voi tukitoimin, etenkin rekrytoinnissa (ikärajojen poistaminen), työnsuunnittelussa (esim. joustotyö), urasuunnittelussa, koulutuspolitiikassa (tukemalla iäkkäiden työntekijöiden sopeutumista ja parantamalla muun henkilöstön ikätietoisuutta) sekä porrastetuin eläkejärjestelyin varmistaa, että käytäntöjä sovelletaan. Iäkkäisiin työntekijöihin kohdistuvat asenteet voivat olla huomattava este, joten henkilöstöosastojen ja -liittojen tulisi yhdessä pyrkiä tiedottamaan työntekijöille ja johdolle ikääntymisestä ja "liiketaloudellisista syistä", joiden perusteella iäkkäiden työssäkäynti ja palkkaaminen on järkevää, sekä heidän erityistarpeistaan ja siitä, miten torjutaan iäkkäisiin kohdistuvia ennakkoluuloja.

3.3.6. Iäkkäiden työntekijöiden sitoutuminen: Iäkkäiden työntekijöiden on oltava valmiit sopeutumaan muuttuvaan työympäristöön ja uusiin työtapoihin, aivan kuten työnantajienkin tulee ottaa heidän tarpeensa huomioon. Iäkkäiden työntekijöiden on esimerkiksi oltava valmiita kouluttautumaan tai uudelleen kouluttautumaan taitojensa ajantasaistamiseksi tai uusien hankkimiseksi. Työnantaja voi tukea tätä kuulemalla näitä työntekijöitä suunnitellessaan vanhempien työntekijöidensä tarpeita vastaavia koulutusohjelmia. Joissain tapauksissa vanhempien työntekijöiden on oltava joustavia työmäärän ja työn sisällön, työ- ja vapaa-ajan jaksottelun sekä eläkkeelle siirtymisen suhteen.

3.3.7. Toteutus onnistuu parhaiten tiedottamalla asioista henkilöstölle ja heidän edustajilleen avoimesti, lisäämällä linjaorganisaation johtajien tietoisuutta, porrastamalla toteutusta, säännöllisellä seurannalla ja arvioinnilla (henkilöstöprofiili, rekrytointiprofiili, koulutukseen halukkaat).

4. Johtopäätökset: Alue- ja paikallistason ulottuvuus ja ikäihmiset

4.1. Lähimpänä kansalaisia olevalla hallintotasolla eli alue- ja paikallishallinnolla on merkittävä tehtävä kansalaisten aktiivisuuden, sosiaalisen osallisuuden ja taloudellisen toiminnan edistämisessä kaikissa ikäryhmissä sekä solidaarisuuden luomisessa sukupolvien välille.

Ihanteellinen mahdollisuus iäkkäiden henkilöiden integroimiseksi taloudelliseen toimintaan onkin heidän toimimisensa nuorten työntekijöiden ohjaajina. Näin voidaan sosiaalisesti hyödyntää työvuosina hankittuja tietoja ja kokemusta.

4.2. Alue- ja paikallistasolla tulisi EU-maissa laatia vanhustyön strategia, jossa selvitetään ikäihmisten työhön, toimeentuloon, asumiseen, hoitoon ja huolenpitoon sekä osallistumiseen liittyviä tarpeita ja toimenpiteitä. Olisi tärkeää, että ikäihmiset itse ja kaikki vanhustyön alueella toimivat osallistuisivat laajasti strategian valmisteluun. EU-maissa alue- ja paikallisviranomaiset voisivat kerätä ja verkostoitumalla vaihtaa kokemuksia hyvistä työkäytännöistä vanhusten palvelujen kehittämisessä.

Lisäksi on tarpeen säilyttää paikallis- ja aluehallinnon sekä valtionhallinnon välinen hyvä koordinointi.

4.3. Ikääntynyt väestö tulee ottaa tasa-arvoisesti muiden väestöryhmien kanssa huomioon kaikessa EU-politiikassa. Toimintalinjausten vaikutuksia ikäihmisten asemaan tulee arvioida nykyistä tehokkaammin. Lisäksi EU:ssa tulisi saada aikaan alue- ja paikallisulottuvuuden sisältävä toimintasuunnitelma, joka koskee ikääntymiseen liittyviä kysymyksiä.

4.4. Jäsenvaltioiden sisäisten ja niiden välisten, iäkkäiden työllistämiseen liittyvien hyvien käytäntöjen levittämisverkkojen perustaminen on kiistatta arvokasta. Paikallis- ja alueviranomaisilla olisi kautta EU:n tarjottavana runsaasti hyviä käytäntöjä. Myös yksityissektorin suurilta työnantajilta olisi paljon opittavaa. Hyviä aloitteita tehdään kuitenkin paikallis- ja aluetasolla kautta EU:n, mutta ne eivät saa ansaitsemaansa näkyvyyttä, jonka ansiosta muutkin viranomaiset voisivat hyötyä kertyneistä kokemuksista.

4.5. Alueiden komitea esittääkin, että laaditaan iäkkäiden ihmisten palkkaamiseen liittyviä paikallis- ja aluehallinnon kokemuksia esittelevä hyvien käytänteiden käsikirja, joka olisi rakentava ja kestävä panos YK:n "Kansainväliselle iäkkäiden ihmisten teemavuodelle 1999".

4.6. Alueiden komitea painotti tutkimuksen ja kehityksen viidennestä puiteohjelmasta antamassaan lausunnossa väestön ikääntymiseen liittyvän tutkimuksen tarpeellisuutta. Uudessa tutkimusohjelmassa on erityinen ikäihmisiin ja vammaisiin liittyvä tutkimusohjelma. Tarvitaan lisää tutkimusta ja tietoja vanhustenhoidosta, ja erityisesti tämä pätee dementiaan ja masentuneisuuteen. Alue- ja paikallisviranomaisilla voi olla suuri merkitys tällaisen välttämättömän tutkimuksen kehittämisessä.

Bryssel 16. syyskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER