FI    FI FI 
FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 20.5.2008 
SEK(2008) 1886 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA  
liitännäisasiakirja 
 
seuraaviin ehdotuksiin:  
 
NEUVOSTON ASETUS viljelijöille yhteis en maatalouspolitiikan mukaisesti 
maksettavien suorien tukien järjestelmää kosk evista yhteisistä säännöistä ja tietyistä 
viljelijöiden tukijärjestelmistä 
 
NEUVOSTON ASETUS yhteisen maatalouspo litiikan muuttamisesta asetuksia (EY) 
N:o 320/2006, (EY) N:o 1234/2007, (EY) N:o 3/ 2008 ja (EY) N:o /2008 muuttamalla 
 
NEUVOSTON ASETUS Euroopan maase udun kehittämisen maatalousrahaston 
(maaseuturahaston) tuesta m aaseudun kehittämiseen annetun neuvoston asetuksen (EY) 
N:o 1698/2005 muuttamisesta 
 
NEUVOSTON PÄÄTÖS maaseudun kehittämistä koskevista yhteisön strategisista 
suuntaviivoista (ohjelmakausi 2007–2013) tehdyn päätöksen 2006/144/EY 
muuttamisesta 
 
Tiivistelmä vaikutusten arvioinnista  
  
{KOM(2008) 306 lopullinen} 
{SEK(2008) 1885} 
FI 2   FI 1. JOHDANTO  
YMP:n terveystarkastuksen tarkoituksena on arvioida YMP:n vuoden 2003 uudistuksesta 
saatuja kokemuksia sekä tehdä muutoksia po litiikan yksinkertaistam iseksi ja tehokkuuden 
lisäämiseksi, jotta se voi hyödyntää nykyisiä markkinamahdollisuuksia ja vastata uusiin haasteisiin.  
Vuoden 2003 uudistuksen ensimmäiset arvioinnit ovat yleisesti ottaen  myönteisiä ja 
osoittavat, ettei YMP:aa ole tarpeen eikä suotavaa uudist aa perusteellisesti nykyisen 
rahoituskehyksen aikana (vuoteen 2013 saakka). Markkinoiden ja politiikan kehitys sekä 
uudistuksen täytäntöönpanosta tähän mennessä s aadut kokemukset osoittavat kuitenkin, että 
EU:n maatalousala joutuu toimimaan nopeasti m uuttuvassa ympäristössä ja että YMP:aan on 
tarpeen tehdä muutoksia, joita ei voit u ennakoida vuoden 2003 uudi stusta tehtäessä. 
YMP:n terveystarkastuksen piiriin kuuluvat kolme  poliittista pääkysymystä liittyvät kolmeen 
perusasetukseen: 
– asetus (EY) N:o 1782/2003, joka kattaa kai kki nykyisten maataloustukien ytimeen eli 
tilatukijärjestelmään liittyvät kysymykset, 
– asetus (EY) N:o 1234/2007, joka kattaa m aatalouden yhteiseen markkinajärjestelyyn 
liittyvät kysymykset, 
– asetus (EY) N:o 1698/2005, joka kattaa m aaseudun kehittämispolitiikkaan liittyvät 
kysymykset. 
Vaikutusten arvioinnissa käsitellään näitä kysymyksiä ja analysoidaan YMP:n mahdollisten 
muutosten vaikutusta lukuisten sisäisten ja ulkoisten tutkimusten perusteella.  
Sidosryhmien kanssa on järjestetty julkinen  kuuleminen, johon sisältyi muun muassa kaksi 
seminaaria. Niistä toinen koski terveystarkast uksen yleistä esittelyä ja toinen maitoalan 
kysymyksiä. Sidosryhmät osallistuivat ehdotusten laadintaan vastaamalla 
kyselylomakkeeseen. Näin eri jäsenvaltioilta  ja sidosryhmiltä saatiin merkittävä määrä 
mielipiteitä. 
2. T
ILATUKIJÄRJESTELMÄ  
Vuoden 2003 uudistuksella YMP:n avaintekijäksi tuli tuotantomääristä  irrotettu tilatuki. 
Jäsenvaltioilla oli mahdollisuus panna tilatukijärjestelmä täytäntöön joko historiallista tai alueellista mallia noudattaen. Nykyisen lainsä ädännön mukaan jäsenvaltio ei voi muuttaa 
tilatukijärjestelmän täytäntöönpanomallia. 
Koska YMP:n edelleen jatkuvan uudistuksen m yötä tilatukijärjestelmään sisällytetään lisää 
aloja, muutosmahdollisuuden kieltämiselle on yhä  vähemmän perusteita. Lisäksi haluttiin 
arvioida, millaisia vaikutuksia syntyisi, jo s jäsenvaltioiden sallittaisiin siirtyä kohti 
kiinteämääräisempää tukitasoa. Tätä varten  analysoitiin neljää eri vaihtoehtoa. 
FI 3   FI Jos koko EU:ssa  otettaisiin käyttöön kiinteämääräinen  hehtaarikohtainen tuki, tarvittaisiin 
perusteellinen uudistus ja mittava tuen uudelleenjakaminen jäsenvaltioiden kesken. Jos 
uusissa jäsenvaltioissa siirtymävaiheen aikana sovellettava yhtenäisen pinta-alatuen 
järjestelmä  muutettaisiin pysyväksi järjestelmäk si koko EU:ssa, koko tuotantomääristä 
irrotetun tuen idea vesittyisi, koska järjestelm ä ei perustuisi kiinte isiin tukioikeuksiin. Kun 
tarkasteltiin kahta vaihtoehtoa, joissa kiinteämääräiseen tukeen  siirryttäisiin kohdistetusti 
yhdenmukaistamalla tuet alueel lisesti joko tukioikeude n tai hehtaarin pe rusteella, niiden 
todettiin vastaavan tuen jakautumiseen liittyviin tasavertaisuuskysymyksiin ja minimoivan tukeen tehtävien merkittävien muutosten vaikutusta maan arvoon.  
On myös todettu, että tilatukijärjestelmästä annetun asetuksen 69 artiklan muuttaminen on 
suotavaa. Mainitun artiklan tarkoi tuksena oli alunperin helpottaa siirtymist ä tuotantomääristä 
irrotettuun tukeen. Sillä voitaisiin kuitenkin myös helpottaa terveystarkastuksessa ehdotettujen muutosten vuoksi ta rvittavia mukautuksia. Joilla kin alueilla maitokiintiöt 
nimittäin saatetaan poistaa asteit tain ja irrottaa tuki a lisää tuotannosta. Lisäksi riskinhallintaa 
varten on tarpeen vahvistaa toimintatapoja. Tämän tarkistuksen myötä jäsenvaltioiden 
voitaisiin sallia käyttää osa käytettävissä olevasta  tilatuestaan tietyillä  aloilla ja tietyillä 
alueilla, joilla on taloudellisia, sosiaalisia ta i ympäristöllisiä erityistarpeita. Näin voitaisiin 
lieventää tuloihin kohdistuvia negatiivisia vaikutuksia, edistää maaseutualueiden elinvoimaisuutta ja kannus taa viljelijöitä käyttämään  ympäristölle suotuisia 
tuotantomenetelmiä. 
Jotta ei harhauduttaisi YMP:n yleissuuntauks esta, jossa päämääränä on tuotantomääristä 
irrotettu tuki, kansalliset määrärahat olisi jaettava kahdeksi eri ryhmäksi.
 Ensimmäistä 
määräraharyhmää voitaisiin käyttää tuotantom ääristä irrotetun tuen mukauttamiseksi ja 
suurempien kiinteämääräisten tukien käyttöön ottamiseksi alueilla, joilla maitokiintiöiden 
poistaminen ja tuen lisäirrottaminen tuotantomääristä voi luoda riskejä, tai vihreän laatikon edellytysten mukaisten riskinhallintatoim enpiteiden käyttöönottamiseksi. Toista 
määräraharyhmää voitaisiin käyttää tuotantoon  sidottuun tukeen liit tyviin kohdennettuihin 
toimenpiteisiin tai muihin riskinhallintatoimenpiteisiin. 
Koska täydentävät ehdot luovat yhteyden tilatu en ja sitä koskevan lainsäädännön välille, 
niiden soveltamisalaa tarkastelt iin siltä kannalta, voidaanko laki sääteisiä hoitovaatimuksia ja 
hyvän maatalouden ja ympäristön v aatimusta kohdentaa paremmin, voidaanko 
ilmastonmuutokseen ja vesihuoltoon liittyvät kysymykset ottaa paremmin huomioon ja 
voidaanko täydentävien ehtojen avulla säilytt ää kesannoinnin ympärist öhyödyt. Tarkasteltavia 
vaihtoehtoja oli kaksi. Ensimmäisessä vaihtoehdossa yksilöitiin ne vaatimukset, joiden poistaminen vähentäisi hallinnollista taakka a mutta ei vaikuttaisi täydentävien ehtojen 
järjestelmän nykyisiin tavoitteis iin. Tällaisia ovat esimerkiksi vaatimukset, jotka eivät suoraan 
liity maataloustoimintaan ja maatalousmaaha n, joiden noudattamatta jättämisen ei voida 
katsoa suoraan johtuvan yksittäise stä viljelijästä, jotka eivät k uulu viljelijän vaan jäsenvaltion 
vastuulle ja joita on täten vaikea valvoa  täydentävien ehtojen järjestelmässä. 
Toisessa vaihtoehdossa pohdittiin täydentävien ehtojen soveltamisalan laajentamista 
liittämällä siihen eräitä maataloustoimintaan liittyviä tärkeitä säädöksiä. Näin voitaisiin paremmin vastata uusiin haasteisiin ja/ta i säilyttää kesannoinnin ympäristöhyödyt. On 
pohdittu myös, miten vesihuolto voitaisiin sisäll yttää täydentävien ehtojen soveltamisalaan, 
vaikkapa hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimukseen. Kesannoinnin ympäristöhyötyjen 
säilyttämiseksi asianmukaisiksi toimenpiteik si on katsottu suojakaistaleita koskeva 
lisävaatimus ja maisemapiirteiden säilyttämistä koskevan vaatimuksen vahvistaminen. 
FI 4   FI Eräillä aloilla myönnetään tuotantomääristä osi ttain irrotettua tukea. Tuotantomääriin vielä 
sidottu tuki olisi irrotettava kokonaan tu otantomääristä markkinasuuntautuneisuuden 
lisäämiseksi ja kilpailukyvyn parantamiseksi. Joissakin tapauksissa tällä saattaa olla 
vaikutuksia nykyisten toimintavälineiden an siosta saataviin ym päristöhyötyihin ja 
maaseutualueiden elinvoimaisuuteen. Analyysin muk aan vaikutus olisi suur in niillä aloilla ja 
alueilla, joilla tuotan tomääriin sidotut palkkiot muodosta vat merkittävän osan viljelijän 
marginaalista, kuten esimerkiksi emolehmäalalla ja lampaanliha-alalla. Vilja-alalla ja muissa 
naudanlihan tuotantojärjestelmissä va ikutus ei olisi niin merkittävä. 
Tukirajoitusten osalta tilanne on tällä hetkellä sellainen, että hyvin suuria tukia on vähän ja 
hyvin pieniä tukia on paljon. Tuotta jakohtaisten rajojen käyttöönotto a arvioitiin siltä kannalta, 
voidaanko sillä edistää tukien jakautumista ta savertaisemmin viljelijöiden välillä. Analyysin 
mukaan tällainen toimenpide vaikuttaisi vain vähäiseen määrään tiloja joissakin jäsenvaltioissa (lähinnä EU-10:ssä), leikkaisi me rkittävästi niiden suor ia tukia ja synnyttäisi 
riskin siitä, että tiloja jaetaan enimmäismäär ien ylittymisen välttämis eksi. Progressiiviset 
tuottajakohtaiset rajat säilyttävät toimenpit een laaja-alaisemman luonteen koko EU:ssa, mutta 
niiden vaikutukset suorien tukien leikkauksiin ja tilojen tuloihin ovat merkittävästi vähäisemmät. 
Lisäksi arvioitiin, vähentäisikö alhaisempien tukirajoitusten lisääminen jäsenvaltioiden 
hallinnollista taakkaa. Tukien  ulkopuolelle jäävie n edunsaajien prosen ttiosuus vaihtelisi 
suuresti eri jäsenvaltioissa riippuen siitä, mihin raja as etettaisiin. Jos jäsenvaltioiden 
annettaisiin valita, sovelta vatko ne vähimmäisalaa vai vä himmäismäärää, ne voisivat 
paremmin ottaa huomioon erityistarpeensa. 
3. M
ARKKINAMAHDOLLISUUKSIEN HYÖDYNTÄMINEN  
Viljainterventioiden ja kesannointimenettelyn m ukauttamista koskevia ehdotuksia arvioitiin 
siltä kannalta, miten niillä vo idaan parantaa alan k ilpailukykyä ja markki nasuuntautuneisuutta 
ja säilyttää samalla interventio turvaverkkona markkinahäiriöiden ilmaantuessa sekä helpottaa 
viljelijän sopeutumista markkinatilanteeseen. Lisäksi yksilöitiin toimenpiteet, joilla voidaan 
saada samanlaiset ympäristöhyödyt kuin ke sannoinnista, jos kesannointimenettelyn 
poistaminen voi ne vaarantaa. 
Jos kaikkien rehuviljojen interventiomääräk si vahvistetaan nolla, koko vilja-alaa voidaan 
tarvittaessa (koska viljojen hinnat liikkuvat samansuuntaisest i) tukea ilman, että ohran 
kilpailukykyä keinotekoisest i heikennetään. Tarjouskilp ailumenettelyn käyttöönotto 
yksinkertaistaisi viljainterventioita koskevi a sääntöjä ja yhdenmukaistaisi niitä muissa 
yhteisissä markkinajärjestelyissä sovellettavien sääntöjen kanssa. 
Kesannointivelvoitteen poistamisen myötä tuotantoon palautunee noin puolet nykyisestä 
pakollisen kesannointivelvoitteen  alaisesta alasta. On e hdotettu, että kesannoinnin 
ympäristöhyödyt voitaisiin säilytt ää vahvistamalla tietty pros enttiosuus kokonaisalasta ns. 
ympäristökorvausalaksi/ympäristöprioriteetti- alaksi, jolla on eräitä maisemapiirteitä. 
Tällaisella toimenpiteellä yritettäisiin kuite nkin ratkaista samalla tavalla potentiaalinen 
ongelma, joka jakautuu nykyisellään jäsenvaltio ssa hyvin eri lailla, ei kä sillä välttämättä 
voitaisi kompensoida ympäristöön liittyviä menet yksiä paikassa, jossa ne ovat ilmaantuneet. 
Jos kaikkiin viljelijöihin sove llettava kesannointivelvoitteen kiin teä prosenttiosuus korvataan 
edellä mainittuihin maisemapiir teisiin liittyvillä uus illa vaatimuksilla, jäse nvaltio voi kattaa 
kyseiset maisemapiirteet nykyistä paremmin hyv än maatalouden ja ympäristön vaatimukseen 
sisältyvällä laajennetulla luette lolla. Lisäksi kesannointitoimenp iteen vahvistaminen toisessa 
FI 5   FI pilarissa mahdollistaisi ympäristöhyötyjen kohdis tamisen sinne, missä niitä eniten tarvitaan, 
mutta vaikutukset riippuvat eri jäsenvaltio iden nykyisten maaseudun kehittämisohjelmien 
asianomaisista määräyksistä. 
Maitokiintiöt estävät maitoalaa s aavuttamasta YMP:n uudistuksen ta voitteita, sillä ne eivät 
vastaa nykymahdollisuuksia, vaan pari nkymmenen vuoden taka ista tilannetta. 
Maitokiintiöiden asteittaista poistamista arvioiti in, ja useita toimintavaihtoehtoja verrattiin 
tilanteeseen, jossa maitokiintiöiden soveltamista jatketaan. Jos maitokiintiöiden soveltamista jatketaan, rajoitettu tuotanto ja kasvava kysynt ä nostavat maidon hintaa, mutta tuottajien ja 
jalostajien markkinasuuntautuneis uutta ja kilpailukykyä suitsitaan. 
Jos maitokiintiöt poistetaan vuonna 2015/2016, tuot anto lisääntyy kysyntää vastaavasti ja 
hinnat laskevat rajusti kiintiöi den rauettua. Molemmissa kiintiöiden asteittaista poistamista 
koskevissa vaihtoehdoissa hintojen lasku ja  tuotannon muutokset ovat pehmeämmät, mutta 
mukauttamisen laajuus on eri. Vaihtoehdossa, jossa vuosikiintiöitä lisätään vähemmän, hinnanmuutos on lievempi koko siirtymäkaudella, mu tta molemmissa kiintiöiden asteittaista 
poistamista koskevissa vaihtoehdoissa voi n hinta laskee alle interventiohintatason. 
Maitokiintiöiden asteittaisella poistamisella on sosiaalisia ja ympäristöllisiä vaikutuksia. 
Kiintiöiden asteittaista poistami sta koskevissa vaihtoehdoissa joustava siirtymä estää nopeat 
rakennemuutokset ja mahdollistaa liitännäistoimenpiteiden laatimisen ja mukauttamisen mahdollisesti ilmeneviin sosiaalisiin ja ympäristöongelmiin.  
Eräiden pienten tukijärjestelmien osalta til anteen säilyttäminen nykyisen kaltaisena on 
ristiriidassa vuoden 2003 uudistuspr osessin kanssa kilpailukyvyn, 
markkinasuuntautuneisuuden ja tu kijärjestelmän yksi nkertaistamisen osalta. Vaikka tukien 
täydellinen irrottaminen tuotantomääristä voisi  vaikuttaa myönteisesti maatilojen tuloihin 
useimmilla alueilla suorien tukien tehokkaamma n siirtovaikutuksen vuoksi, se voisi olla 
haitallista tietyillä alueilla, jo illa paikallinen tuotanto on olennaisen tärkeä paikallisen 
elintarvikeketjun tai ympärist ön kannalta. Sen vuoksi tarvitaan  erilaisia sektorikohtaisia 
siirtymätasoja. 
On myös analysoitu sitä, mite n voitaisiin parhaiten ottaa huom ioon viljelijöiden lisääntyvä 
riskinhallintavälineiden tarve, joka johtuu ilm astonmuutoksen lisääntyvistä vaikutuksista ja 
markkinasuuntautuneisuuden korkeasta tasosta. Uusien riskinhallinta välineiden käyttöönoton 
pitäisi edistää maatalousväestön tulojen vakautta muttei aiheuttaa tarpeetonta hallinnollista taakkaa eikä liian s uuria budjettikustannuksia. 
Hintariskit näyttäisivät olevan riittävän katett uja turvaverkkointervention ja tuotantomääristä 
irrotetun tuen joustavuuden an siosta. Sen vuoksi hintariskejä  varten ei tarvita lisää 
riskinhallintavälineitä. Tilatukijärjestelmän laajentaminen koskemaan siihen vielä sisältymättömiä aloja saattaa myös vaikuttaa my önteisesti, sillä se lieventää hintavaihtelua. 
Tuotantoriskien osalta EU:n laajuista järjestelmää ei pidetä tässä vaiheessa 
toteuttamiskelpoisena. Tällainen järjestelmä olisi erittäin kallis ja lisäisi viljelijöiden ja 
jäsenvaltioiden hallinnollis ta taakkaa. Koska EU:ssa esiintyvä t riskit ja kriisit ovat erilaisia, 
erilaiset toimenpiteet näyttäisivät olevan so veltuvin ratkaisu viljelijöiden auttamiseksi 
kriisitilanteissa. Valtiontuella tuettujen tukijärjestelmien yhdenmukaistaminen EU:n tasolla voisi lisätä avoimuutta jäsenvaltioiden väli llä. Myös YMP voisi paremmin saavuttaa 
maatalousväestön tulojen vakaut tamiseen liittyvän tavoitteensa. 
FI 6   FI Tarkistettuun 69 artiklaan sisältyvän vaihto ehdon mukaisesti YMP:n nykyisten välineiden 
puitteissa käyttöön otettavi lla riskinhallintavälineillä ei ole vaikutusta EU:n 
kokonaistalousarvioon. Kansalliset rahoituso suudet riippuvat jäsenvaltiosta, mutta 
toimenpiteen käyttöönotto olisi joka tapauks essa vapaaehtoista. Tämän lisäksi maaseudun 
kehittämisohjelmiin sisältyy toimenpiteitä, jotk a liittyvät suoraan ma a- ja metsätalouden 
riskinhallintaan ja joista saadaan lisätuk ea ennalta ehkäiseviin toimiin fyysisten ja 
inhimillisten pääomainvestointien aloilla.  
4. UUSIIN HAASTEISIIN VASTAAMINEN  
Terveystarkastusta koskevassa tiedonannossa  esitetään joukko YMP: n uusia ja nykyisiä 
haasteita (kuten ilmastonmuutos, riskinhallin ta, bioenergia, vesihuolto ja biologinen 
monimuotoisuus) ja katsotaan maaseudun kehittämispolitiikan olevan avainväline näihin haasteisiin vastaamiseksi. Maaseudun kehittämisohjelmien tarkastelu osoittaa, että nykyisissä toimenpiteissä on jo lukuisia ratkaisuja uusiin haasteisiin vastaamiseksi ja että jäsenvaltiot 
ovat jo sisällyttäneet merkittävän määrän vastaavia toimenpiteitä vuosien 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmiinsa. 
Kun kyseessä olivat vaihtoehdot, joissa "uus iin haasteisiin" voidaan vastata maaseudun 
kehittämisohjelmien kautta, vai kutusten arviointi keskittyi siihen, miten EU pystyy paremmin 
vastaamaan uusiin haasteisiin siten, että jäsenvalt iot lisäävät toisen pilarin toimenpiteiden 
käyttöä. Tarkasteltavana oli neljä vaihtoehtoa,  joissa tuen mukauttamisen kautta saatavia 
lisävaroja pyritään osoittamaan uusiin haasteisiin liittyviin nykyisiin toimenpiteisiin. Tähän 
kuuluu myös uutta rahoitusta koskeva raportoi ntivelvoite ja toimenpiteisiin liittyviä 
indikaattoreita alueilla, joilla uusia haasteita aiotaan käsitellä. 
Maaseudun kehittämistoimenpiteisiin liittyvien ta lousarviorahojen rajoitukset, jotka johtuvat 
rahoituskehyksestä vuonna  2005 tehdystä päätöksestä, estä vät kuitenkin toisen pilarin 
tavoitteiden saavuttamisen kuluvalla varain hoitokaudella. Lisävaroja tarvitaan myös 
terveystarkastusta koskevassa  tiedonannossa esitettyihin uus iin haasteisiin vastaamiseksi 
tarvittaviin lisäponnistuksiin. 
Erilaisia tuen mukauttamistasoja arvioitiin si ltä kannalta, millainen vaikutus niillä on 
määrärahojen nettosiirtoihi n jäsenvaltioiden kesken ja  jäsenvaltioiden maaseudun 
kehittämisen määrärahoihin. Lisäksi tarkasteltiin vaikutusta maatilojen tuloihin ja asianomaisiin sektoreihin. Koska ei ole vielä päät etty siitä, miten tuen mukauttamisesta saadut 
varat jaetaan jäsenvaltioille kunhan myös uudet jäsenvaltiot ovat järjestelmässä, tarkoituksena 
oli kuvata käsiteltyjen vaihtoeh tojen potentiaalista vaikutus ta. Erilaisia vaihtoehtoja 
analysoitiin olettaen, että tuen mukauttamista lisätään yleisesti samanlaisin vuotuisin 
menettelyin vuodesta 2009 eteenpäin mutta otta en huomioon uusien jäsenvaltioiden osuutta 
koskevia erilaisia olettamuksia. Valittu va ihtoehto on muunnelma Euroopan parlamentin 
puoltamasta ideasta, jonka mukaan tuen mukau ttamisessa otetaan käyttöön progressiivinen 
elementti, joka perustuu erilaisiin tukikynnyksii n. Näin voidaan käsitellä tuottajakohtaisiin 
rajoihin liittyviä tasavertaisuuskysymyksiä. 
FI 7   FI 5. PÄÄTELMÄT  
Nykyisten YMP-politiikkojen soveltamisen jatk aminen osoittaa, että  nykyiset, vuonna 2003 
uudistetut toimintapuitteet edistävät YMP:n päätavoitteiden saavuttamista. Analyysin 
perusteella havaittiin alat, joilla nykypolitiikkoja voitaisii n mukauttaa optimaalisempien 
ratkaisujen löytämiseksi. 
Tilatukijärjestelmän täytäntöönpa no ja tuen tuotantomääristä  irrottamisen laajentaminen 
asteittain uusille aloille edellyttävät, et tä jäsenvaltioilla on mahdollisuus mukauttaa 
tilatukijärjestelmiään kohti kiinteämääräisempiä tukia. Tämä ratkaisisi ongelmat, jotka liittyvät tukien epätasaiseen jakautumiseen viljelijöiden kesken. 
Tukien irrottaminen lisää tuotantomääristä ja uusien alojen sisällyttäminen 
tilatukijärjestelmään voivat merkittävästi lisätä  YMP:n markkinasuuntautuneisuutta, joskin 
joillakin aloilla tukien irrottaminen tuotantomäär istä voi luoda siirtymätoimenpiteiden tarpeen 
taloudellisten, sosiaalis ten tai ympäristökysymysten ratkaise miseksi. Tätä varten voidaan 
tarkistaa 69 artiklaa ja säätää siirtymäajoista. 
Täydentävien ehtojen tarkistami nen helpottaa hallinnollista taakkaa ja auttaa vastaamaan 
uusiin haasteisiin, joita vuonna 2003 ei vielä ollut. Kesannoinnin ympäristöhyödyt voidaan 
säilyttää täydentävien ehtojen mukauttamisen ja maaseudun kehittämistoimenpiteiden kautta. 
Maatalousmarkkinoilla maitokiintiö iden asteittainen poistaminen ja kesannointivelvoitteen 
poistaminen auttavat viljelijöitä vast aamaan paremmin mark kinatilanteisiin. 
Analyysit ovat myös osoittaneet, että maaseudun kehittämisohjelmissa nykyisellään 
käytettävissä olevat toimenpit eet ovat riittävät uusiin haasteisiin vastaamiseksi. Paras tapa 
vahvistaa näiden toimenpiteiden roolia maas eudun kehittämispolitiikan puitteissa näyttäisi 
olevan sellaisten mekanismien luominen, joilla varmistetaan, että jäsenvaltiot käyttävät enemmän kyseisiä toimenpiteitä, kuten myös lisävarojen hankkiminen tuen asteittaisen 
mukauttamisen kautta.