EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 20.01.1998 
KOM(1998) 16 lopull. 
Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan 
parlamentille 
Vesien suojelemisesta maataloudesta 
peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta 
pilaantumiselta annetun neuvoston 
direktiivin 91/676/ETY mukaisesti 
toteutetut toimenpiteet 
Jäsenvaltioiden toimittamien kertomusten pohjalta 11 artiklan 
mukaisesti laadittu komission vhteenvetokertomus 

1.J0HDANT0 
II Kertomuksen rakenne 
1.2 Yhtymäkohtatäytäntöönpanokertomukseen 
2. YLEISKATSAUS TOTEUTETTUIHIN TOIMENPITEISIIN 
2.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
2.1.1 Makeat pintavedet 
2.1.2 Pohjavesi 
2.1.3 Rehevöityminen 
2.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
2.3 Toimintaohjelmat 
2.3.1 Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa vaaditut toimet. 
2.3.2LiitteessäIHolevassa4 kohdassa vaaditut tiedot 
2.3.3 Direktiivin 5 artiklan 5 kohdan mukaiset lisätoimenpiteet ja 
vahvistetut toimet 
2.3.4 Direktiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaiset valvontaohjelmat 
2.3.5 Toteutettujen toimenpiteiden vaikutusten ilmenemiseen vesissä 
todennäköisesti kuluva aika ja aika-arvioihin sisältyvä 
epävarmuus 
3. ITÄVALTA 
3.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
3.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
3.3 Toimintaohjelmat 
3.3.1 Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa vaaditut toimet. 
3.3.2 Liitteessä III olevan 4 kohdan mukaisesti vaaditut tiedot 
3.3.3 Lisätoimenpiteet ja vahvistetut toimet 
3.3.4 Direktiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaiset valvontaohjelmat 
A 
3.3.5 Direktiivin tavoitteiden arvioitu saavuttamisajankohta 
4. TANSKA 
4.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden mäarittely 
4.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
4.3 Toimintaohjelmat 
4.3.1 Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa vaaditut toimet. 
4.3.1.1 Maatalouden jätteistä tapahtuvan huuhtoutumisen 
vähentämistä koskevat määräykset 
4.3.1.2 Karjanlannan levitystä koskevat määräykset 
4.3.1.3 Kasvinvuorotusta, lannoitussuunnitelmaa ja 
lannoitetaseen laskemista koskevat velvoitteet 
4.3.1.4 Karjanlannan varastointia koskevat 
vähimmäisvaatimukset 
4.3.2 Liitteessä III olevan 4 kohdan mukaisesti vaaditut tiedot 
4.3.3 Lisätoimenpiteetjavahvistetut toimet 
4.3.4 Direktiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaisten valvontaohjelmien 
tulokset 
4.3.4.1 Joetjapurot 
4.3.4.2 Pohjavesi 
4.3.4.3 Järvet 
4.3.4.4 Merivedet 
4.3.4.5 Maa-alueiden seuranta 
4.3.5 Direktiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamisen arvioitu 
ajankohta 
5. SUOMI 
5.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden mäarittely 
5.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
5.3 Toimintaohjelmat 
A CL 
6. RANSKA 
6.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
6.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
6.3 Toimintaohjelmat 
7. SAKSA 
7.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
7.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
7.3 Toimintaohjelmat 
7.3.1 Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa vaaditut toimet... 
7.3.1.1 LiiteHI, N:o 1.1 
7.3.1.2 Liite II, A.5ja liite III, N:o 12 
7.3.1.3 Liite III, N:o 1.3 
7.3.1.4 Liite III, N:o 2 ja 4 
7.3.1.5 LiiteII, A.2jaA4 
7.3.1.6 Liite II, A.3 
7.3.1.7 Liite II, A.6 
7.3.1.8 Liite II, B.8jaB9 
7.3.1.9 Liite II, B.8 
7.3.1.10 Liite II, B.9 
7.3.2 Liitteessä III olevan 4 kohdan mukaisesti vaaditut tiedot 
7.3.3 Lisätoimenpiteet ja vahvistetut toimet 
7.3.4 Direktiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaisten valvontaohjelmien 
tulokset 
7.3.4.1 Pohjavesi 
7.3.4.2 Pintavedet 
7.3.4.3 Rannikkovedet 
7.3.5 Direktiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamisen arvioitu 
ajankohta 
2 
8. KREIKKA 
8.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
8 2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
8.3 Toimintaohjelmat 
9. IRLANTI..! 
9.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
9.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
9.3 Toimintaohjelmat 
10. LUXEMBURG 
10.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
10.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet ja toimintaohjelmat 
ll.ALANKOMAAT 
11.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
11.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
11.3 Toimintaohjelmat 
12 PORTUGALI 
12.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
12.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
12.3 Toimintaohjelmat 
13.RUOTSI 
13.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
13.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
13.3 Toimintaohjelmat 
13.3.1 Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa vaaditut 
toimet 
13.3.2 Liitteessä III olevassa 4 kohdassa vaaditut tiedot 
3> 
13.3.3 Lisätoimenpiteetjavahvistetuttoimet 
13.3.4 Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa vaaditut 
toimet 
13.3.5 Direktiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamisen arvioitu 
ajankohta 
14. ISON-BRITANNIAN JA POHJOIS-IRLANNIN YHDISTYNYT 
KUNINGASKUNTA 
14.1 Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
14.2 Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
14.3 Toimintaohjelmat 
Li 
1. .lOHDANTO 
Nitraattidirektiivin 10 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on annettava Euroopan 
komissiolle joka neljäs vuosi kertomus1, johon sisältyy direktiivin liitteessä V mainitut 
tiedot (katso taulukko 1). Ensimmäinen, ajanjaksoa 19.12.1991-19.12.1995 koskeva 
kertomus oli määrä toimittaa komissiolle vuoden 1996 joulukuun 20. päivään mennessä. 
Kertomuksen on sisällettävä tärkeimpiä direktiivin mukaan jäsenvaltioille kuuluvia 
velvoitteita eli seurantaa, piiaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittelyä, hyvän 
maatalouskäytännön ohjeiden laatimista ja niiden noudattamista sekä toimintaohjelmia 
koskevat tiedot. 
Taulukko 1: Liitteessä V vaaditut tiedot 
Liite V - Tiedot, jotka on esitettävä 10 artiklassa tarkoiletussa kerlomukscssa 
1. Selostus 4 artiklan mukaisesti toteutetuista ehkäisevistä toimista. 
2. Karttajostakäy ilmi: 
a) 3 artiklan 1 kohdan ja liitteen I mukaisesti määritellyt vedet ja kunkin tällaisen 
veden osaltatämän mä^rittelemiseksi käytetty liitteessä I vahvistettu peruste; 
b) määriteltyjen pilaanturnisaittiiden vyöhykkeiden sijainti siten, että nykyiset 
vyöhykkeet ja edellisen kertomuksen jälkeen määritellyt vyöhykkeet eritellään. 
3. Yhteenveto 6 artiklan mukaisesti toteutetun valvonnan tuloksista, jossa on selvitys 
seikoista, jotka ovat johtaneet kunkin pilaantumisalttiin vyöhykkeen määrittelyyn 
sekä kaikkiin piiaantumisalttiiden vyöhykkeiden määriltelyihin tehtyihin muutoksiin 
ja lisäyksiin. 
4. Yhteenveto 5 artiklan mukaisesti laadituista toimintaohjelmista ja erityisesti: 
a) direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti vaadituista toimista, 
b) liitteessä III olevan 4 kohdan mukaisesti vaadituista tiedoista, 
c) direktiivin 5 artiklan 5 kohdan mukaisesti toteutetuista lisätoimenpiteistä tai 
vahvistetuista toimista, 
d) yhteenveto 5 artiklan 6 kohdan mukaisesti toteutettujen valvontaohjelmien 
tuloksista, 
e) jäsenvaltioiden arviot ajasta, jonka kuluessa toimintaohjelmassa toteutettujen 
toimenpiteiden voidaan olettaa vaikuttavan 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti 
määriteltyihin vesiin, sekä maininta näiden arvioiden epävarmuusasteesta. 
Direktiivin 11 artiklan mukaisesti komissio julkaisee jäsenvaltioiden loimittamiin 
tietoihin pohjautuvan yhteenvetokertomiiksen kuuden kuukauden kuluessa siilä, kun se 
on saanul jäsenvaltioiden kertomukset. Yhteenvelokertomus on puoleslaan annettava 
Euroopan parlamentille ja ministerineuvostolle. Nyt käsillä oleva asiakirja on mainittu 
y hteenvetokertomus. 
l cvvi M-O l 175 31 12 1991 s. 1, vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien 
L«ama.ta pilaantumiselta .2 päivänä joulukuuta 199. annettu neuvoston direktnv, N:o 
ait 
91/676/ETY 
Direktiivissä säädelyn aikataulun mukaisesti tämä asiakirja olisi pitänyt antaa edellä 
mainituille loimielimille 20. päivään joulukuuta 1996 mennessä. mikä ei ollut 
mahdollista, sillä jäsenvaltiot toimittivat kertomuksensa myöhässä; 20. kesäkuuta 1996 
mennessä vain Irlanti oli toimittanut oman kertomuksensa. Siksi pidettiin 
larkoituksenmukaisena odottaa, että kertomuksia oli riittävä määrä, ennen kuin 
yhteenvetokertomus julkaistaan. Tämän katsottiin toteutuvan 28. helmikuuta 1997. 
Kolme jäsenvaltiota eli Belgia, Italia ja Espanja eivät ole edelleenkään antaneet 
komissiolle 10 artiklan mukaista kertomustaan, minkä vuoksi kyseiset maat eivät ole 
mukana tässä yhteenvetokertomuksessa. 
Tiedot vaihtelivat paljon laadullisesti, erityisesti tietojen yksityiskohtaisuudessa oli eroja. 
Joidenkin jäsenvaltioiden osalta eräät liitteessä V edellytetyt tiedot puuttuivat. Tämä 
johtui joko siitä, että tietoja ei esitetty, jolloin komissio pyysi jäsenvaltiota korjaamaan 
asian, tai siitä, että asiaan kuuluvia toimenpiteitä ei vielä ollut toteutettu jäsenvaltiossa, 
vaikka määräaika olikin jo umpeutunut. Näin tapahtui erityisesti toimintaohjelmia 
koskevien tietojen osalta. Suurimpana syynä tietojen vaihtelevuuteen voidaan kuitenkin 
pitää liilteen V tulkintamahdollisuuksia. Yhteenvedon laajuudeksi voidaan käsittää mitä 
tahansa yhden virkkeen ja uscan sivun väliltä. Koska tämän yhleenvetokertomuksen 
keskeinen tarkoilus on tuottaa lietoa kansalaislen käyttöön. on yhlenäisyyden puute 
valitettava asia. Sen vuoksi komissio pitää välttämältömänä. että neuvosto vahvislaa 
yhtenäisen esitystavan, jota käytetään seuraavaa. vuoden 2000 kesäkuun 21. päivänä 
julkaistavaksi tarkoitettua kertomusta laadittaessa. Tämän vuoksi komissio ehdottaa 
kertomuksen esitystapaa, jonka ansiosta seuraava yhteenvetokertomus olisi vielä 
käyttökelpoisempi kuin nyt käsillä oleva kertomus. 
1.1. Kertomuksen rakenne 
Kertomus jakautuu kahteen erilliseen osaan. l^nsimmäisessä osassa esitetään lyhyt 
yleiskatsaus jäsenvaltioissa toteutettuihin toimenpiteisiin niiden valtioiden osalta, 
joita koskevat tiedot ovat käytettävissä. Toisessa osassa esitellään tilanne 
jäsenvaltioittain. Komissio on pyrkinyt esittämään tiedot toisessa osassa yhtenäisellä 
lavalla, jotta kertomus olisi lukijan kannalta selkeämpi. Jäsenvaltiot ovat 
tarkastaneet nämä tiedot. Komissio ei ole lisännyt tietoja eri maiden kertomuksiin 
lukuun ottamatta tapauksia, joissa se on ollut selkeyden lisäämiseksi hyvin 
perusteltua. Joitakin jäsenvaltioiden ilmoittamia tietoja on jätetty pois tai ne on 
esitetty eri tavalla. Tietojen esittäminen komission kertomuksen tässä osassa ei 
merkitse sitä, että komissio hyväksyisi lähestymistavan. jota jäsenvaltio käyttää (tai 
jota se ei käytä) direktiivin soveltamisessa. 
1.2. Yhtymäkohta täytäntöönpanokertomukseen 
Komissio antoi 1. lokakuuta 1997 neuvostolle ja Euroopan parlamentille 
kertomuksen vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nitraattien 
aiheuttamalta pilaantumiselta annetun neuvoston direktiivin 91/676/ETY 
täytäntöönpanosta2. Täytäntöönpanokertomuksessa tuodaan csiin direktiivin 
soveltamisen huomattava viivästyminen jäsenvaltioissa sekä jäsenvaltioita vastaan 
kohdistetut oikeudelliset toimenpiteet. 
2 KOM (97) 473 lopullinen 
2. YLEISKATSAUS TOTEUTETTUIHIN TOIMENPITEISIIN 
2.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
Kahdestatoista kertomuksen jättäneestä jäsenvalliosta viisi, eli liävalta, Tanska, 
Saksa, Luxemnurg ja Alankomaal, määrilleli 3 artiklan 5 kohdnn mukaisesti 
pilaantumisaltliiksi koko maa-alansa, jolloin nimenomaisesli 6 artiklaan liitlyvä 
liitteessä V oleva 3 kohla ei koske niitä. Muut seilsemän jäsenmaala toimittivat 6 
artiklan mukaista seurantaa koskevia tietoja. 
Kuviossa 1 esitetään pilaantumisalttiiksi määritellyt tai 3 artiklan 5 kohdan 
mukaisesti määritellyt vyöhykkeet. 
2.1.1. Makeat pintavedet 
Kreikka ilmoitti, että vuosina 1989-1992 tutkittiin 18 joen ja 21 järven 
nitraattipitoisuus. Portugalissa tutkittiin ainoastaan sellaiset pintavedet, jotka 
ovat juomaveden ottopaikkoja. Kaikissa näissä paikoissa nitraattipitoisuus 
oli alle 50 mg/l. Ruotsissa makean veden laatu määritetään viitejärvistä ja -
vesiväylistä. Makeiden pintavesien osalta todettiin. että 90 prosentissa 
näytteenottopaikoista nitraattipitoisuus oli alle 9 mg/l ja kaikissa 
näytteenottopaikoissa se oli alle 50 mg/l. Järvistä 90 prosentissa 
nitraattipitoisuus oli alle 2 mg/l ja kaikissa järvissä se oli alle 50 mg/l. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa scuraltiin nitraattipitoisuutta 1 122 
pintaveden ottopaikasta, minkä seurauksena määriteltiin kuusi 
pilaantumisaltista vyöhykettä, jotka kattavat yhdeksän pintavesialuetta. 
Irlannissa makeiden pintavesien laatua seurattiin eräistä jciista, joiden veden 
nitraattipitoisuus oli yli 40 mg/l, mutta kuitenkin alle 50 mg/l. Ranska ja 
Suomi eivät toimittaneet yhteenvetoa makean pintaveden 
nitraattipitoisuuden seurantatiedoista. 
2.7.2. Pohjavesi 
Suomessa on tarkoitus soveltaa direktiiviä määrittelemällä pohjavesialueet, 
joilla veden nitraattipitoisuus on yli 15 mg/l. Määriteltäväksi tulee siten neljä 
vyöhykettä, joilla veden nitraattipitoisuus on yli 25 mg/l ja seitsemän 
vyöhykettä, joilla se on yli 15 mg/l. Kreikassa on toteutettu 
pohjavesilutkimus, mutta koska määrityksiä tehtiin tilastollisen 
luotettavuuden kannalta liian vähän, niiden pohjalta ei ole määritelty 
pilaantumisalttiita vyöhykkeitä. Neljä "mahdollisesti pilaantumisaltista 
vyöhykettä" on määritelty, mutta on epäselvää, minkä liitteessä I vahvistetun 
perusteen mukaisesti ne on määritelty. Irlannissa todettiin seurantatietojen 
perusteella nitraattipitoisuuden olevan muutamissa pohjavesilähteissä yli 40 
mg/l, mutta niitä ei kuitenkaan määritelty pilaantumisalttiiksi. sillä suuren 
nitraattipitoisuuden katsottiin johtuvan "huonoisia talouskäytännöistä", 
kuten säilörehuaumojen tai lietelantakuoppien huonosta sijoittelusta tai 
vuotavista sakokaivoista. Portugalissa pohjaveden laatua seurattiin 
ainoastaan viidestä vedenottopaikasta, ja tämän perusteella määritellään 
todennäköisesti viisi vyöhykettä pilaantumisalttiiksi. Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa seurattiin nitraattipitoisuutta 461 pohjavesilähteestä, joista 
148 määriteltiin 63 pilaantumisalttiiksi vyöhykkeeksi. Ruotsin 

Kuva 1: Direktiivin 91/676/ETY 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti 
nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiiksi määritellyt alueet 
cx> PilaantumisalHs alue ^ffl Ei pilaantumisaltis (~^) Ei valmis 
Koko alue (3 artiklan 5 kohta) (===) Tietoja ei saatavilla 

pohjavesivarastoja koskevissa selvityksissä ei lodeltu yli 50 mg/1 
nitraattipitoisuuksia (useimmissa tapauksissa piloisuus oli alle 5 mg/1). 
Kaivojen osalta pitoisuus oli yli 44 mg/1 viidessä prosentissa kuilukaivoja ja 
yhdessä prosentissa porakaivoja. Ranska ei toimiltanut pohjaveden 
nitraattipiloisuutta kuvaavia yhteenvetotietoja eikä tietoja pitoisuuksien 
vaihteluvälistä. 
2.1.3. Rehevöilyminen 
Ruotsi määritteli huomattavan osan rannikkovesistään ja Ringsjön-järven 
rehevöityneeksi. Niihin laskevat vedet määriteltiin pilaantumisalttiiksi. 
Suomessa järvien rehevöityminen on arvioitu tämän kertomuksen 5.1 
kohdassa esitettyjen perusteiden mukaan. Suomenlahti. Saaristomeri ja 
Selkämeri on määritelty rehevöityneiksi merialueiksi sekä 
pilaantumisallliiksi vyöhykkeiksi. Kreikassa rehevöityminen on ongelma 
monissa lahdissa (Saronikos, Thermaikos, Pagaslikos, Amerakikos ja 
eteläinen livvoikos). Portugali ei ole määritellyt pilaantumisalltiita 
jokisuisto-, rannikkovesi- tai merivesialueita, sillä määritlelyn pohjaksi ei ole 
seurantatietoja. Irlanti katsoi maan sisävesicn rehevöitymisongelmien 
aiheutuvan Ibsfbrikuormituksesta ja vuorovesien rehevöitymisongelmien 
aiheuttajaksi sellaiset tekijät, jotka eivät kuulii nitraattidirektiivin 
soveltamisalaan. Se kuitenkin myönsi. että yksityiskohtaisempi jokisuistojen 
ja rannikkovesien seurantaohjelma on tarpeen. Yhdislynyt kuningaskunta ei 
määritellyt vyöhykkeitä rehevöitymisen perusteella. Ranskan kertomukseen 
ei sisältynyt yhteenvetoa tuloksista. 
2.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Portugalia lukuun ottamatta kaikki kertomuksen jättäneet jäsenvaltiot ovat laatineet 
hyvän maatalouskäytännön ohjeet. Useimmissa tapauksissa ne muodostavat yhden 
asiakirjan. Joissakin jäsenvaltioissa, kuten Tanskassa ja Ruotsissa, kaikki ohjeissa 
larkoitetut toimenpiteel sisältyivät jo voimassa olevaan lainsäädänlöön. l^räissä 
muissa maissa, kuten Saksassa ja Luxemnurgissa, joissa kokt) maa-ala on määritelty 
pilaantumisalttiiksi, ohjeiden tarkoittamal ja loiminlaohjelmiin kuuluvat 
toimenpiteet on yhdistetty yhdeksi laiksi sekä laadittu erilliset toimintaohjeet. 
Useimmat maat toimittivat jonkinlaisia tietoja siitä, kuinka ohjeiden soveltamista 
edistetään. Sitä varten muun muassa lisätään neuvqjien määrää. järjestetään 
koulutusta ja ryhmäkeskusteluja sekä levitetään kirjallista tietoa. 
2.3. Toimintaohjelmat 
Liitteessä V olevassa 4 kohdassa vaaditut tiedot saatiin mailta. jotka ovat jo laatineet 
toimintaohjelmia, eli Itävallalta, Tanskalta, Saksalta, Luxemburgilta, Alankomailta 
ja Ruotsilta. Lisäksi Ranska toimitti joitakin täytäntöönpanon tapaan ja 
tämänhetkiseen tilanteeseen liittyviä tietoja. Koska Irlannissa ei ole määritelty 
lainkaan pilaantumisalttiita vyöhykkeitä. ei siltä direktiivin mukaan edellytetä 
toimintaohjelmia. eikä maa niin ollen toimittanut kyseisiä tietoja. Tärkeää on myös 
panna merkille, että vaikka Alankomaat antoi kertomuksen yhteydessä komissiolle 
tojmintaohjelmansa, ohjelma peruutettiin myöhemmin. 
2.3. /. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja h alakohdassa vaaditut toimet 
Tietojen esiltäminen vaihleli tietoja toimittaneiden jäsenvaltioiden välillä. 
Kräät maat, kuten Itävalla, ainoaslaan lolesivat dircktiivissä edellyleltyjen 
loimenpileiden sisältyvän toiminlaohjelmaan. kun laas loiset maat, kuten 
Saksa, toimitlivat yksityiskohtaisen erittelyn kyseisen artiklan mukaisesti 
toteutetuista toimenpiteistä. Kummankin alakohdan osalta esitetään 
lisätarkennuksia asianomaisissa jaksoissa. 
2.3.2. Liitteessä III olevassa 4 kohdassa vaaditut liedol 
Itävalta, Saksa ja Luxemburg soveltavat liitteessä III olevaa 4 kohtaa 
käyttäen perusteena typpimäärää kg N/ha/v, kun taas Tanska ja Ruotsi 
käyttävät kyseisiä typpimääriä vastaavia nautayksikkömääriä. Ranska 
ilmoitti aikovansa käyttää ilmaisutapaa kg N/ha/v sekä ettei se aio hakea 
kyseisten määrien suhteen poikkeuslupaa. 
2.3.3. Direktiivin 5 artiklan 5 kohdan mukaisel lisätoimenpiteet ja 
vahvistetiii toimet 
Kaikki tähän kohtaan liittyviä tietoja toimitlaneet jäsenvaltiot katsoivat, että 
oli liian varhaista arvioida kyseisten loimenpileiden larpeellisuuua. 
Useimmat maat mainitsivat sitoumuksen loleullaa tarvittaessa 
lisätoimenpiteitä. 
2.3.4. Direktiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaisel valvontaohjelmal 
Kohtaan sisältyy kaksi vaatimusta. Ensinnäkin kaikkien jäsenvaltioiden olisi 
seurattava omien toimintaohjelmiensa tehokkuutta. Tätä varten on käytetty 
erilaisia menetelmiä. Itävalta pitää riittävänä viljelykäytäntöjen muutosten 
seuraamista lannoitus- ja eläinmäärätilastojen perusteella. Tanskassa 
toteutetaan tässä tarkoituksessa kuudella vesialueella yksityiskohtaista 
seurantaa, jonka piiriin kuuluvat karjanlannan ja keinolannoitleiden käyttö 
sekä hydrologisen kierron eri vaiheisiin liiltyvät mikro- ja makrotason 
biologiset osatekijät. Alankomaissa on tarkoilus seurata maatalouden 
typpitasetta. Ruotsissa seurataan nitraatin luiuhtoutumista vesiin 
monitekijämallin avulla. Saksa ja Luxemburg eiväl loimittaneel asiaan 
liittyviä tietoja. 
Jäsenvaltioiden, jotka soveltavat 5 arliklaa koko maa-alueeseensa. on myös 
seurattava vesien (pintavesien ja pohjaveden) nitraattipitoisuutta valituissa 
määrityspaikoissa, jolloin maataloudesta peräisin olevien nitraattien 
aiheuttaman vesien pilaantumisen laajuus voidaan vahvistaa. Saatujen 
tietojen perusteella voidaan todeta, että seuranta on toteutettu eri 
jäsenvaltioissa hyvin eri tavoin. Itävallassa nitraattipitoisuus määritetään 
pohjaveden osalta 2 000 ja makeiden pintavesien osalta 244 
määrityspaikasta. Direktiivin mukaista rehevöitymisen seurantaa ei toteuteta, 
sillä rehevöityminen katsotaan fostbrin aiheuttamaksi. Saksassa on 
maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttaman vesien pilaantumisen 
seurantaa varten pohjaveden osalta 186 ja makeiden pintavesien osalta 15 
määrityspaikkaa. Rannikkovesien tutkimiseen on käylössä viisi 
10 
määrityspaikkaa. Luxemburgissa pohjaveden nitraattipitoisuus määritetään 
neljästä paikasta, joiden katsotaaii riittävän edustamaan maan 
pohjavesivarastoja, sekä pintavesien nitraattipitoisuus yhdestä paikasta. 
Rehevöityminen määritetään kahdesta paikasta. Alankomaat toimitti 
määritystuloksista yhteenvedon, mulla ei tarkempia tietoja määritysten 
tekopaikoista, siitä, kuinka usein näytleitä otettiin, mitatuisla suureista, jne. 
Tanskassa pohjaveden ja pintavesien nitraattipitoisuus määritetään koko 
maan laajuisesti. Makeiden pintavesien osalta tutkitaan 260 jokea, 58 puroa 
ja 37 järveä. Myös eläinlajisto arvioidaan luokittain. Pohjavesi tutkitaan, 
mutta määrityspaikkojen lukumääräslä ei loimitetlu tietoja. Lisäksi seurataan 
meriveden nitraattipitoisuutta (katso kohta 4.5.4). 
2.3.5. Toteutettujen toimenpileiden vaikulusten ilmeneniiseen vesissä 
todennäköisesli kuluva aikii ja aika-arvioihin sisältyvä epävarmuus 
Jäsenvaltioista ainoastaan Ruotsi toimitti arvion siitä, milloin 
toimintaohjelmaan sisältyvien toimenpiteiden odotetaan alkavan tuottaa 
tulosta. Ruotsin arvion mukaan ihmisen toiminnasta aiheutuva meriveden 
typpikuormitus vähenee 50 prosenttia vuoteen 2005 mennessä. 
11 
3. ITÄVALTA 
Kertomus annettiin komissiolle 11. marraskuuta 1996. 
3.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
Toimintaohjelman soveltamisalueeksi on direktiivin 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti 
määritelty koko maa-ala. Päätös tehtiin, jotta vesiensuojelun pysyminen 
korkeatasoisena koko Itävallan alueella voidaan turvata. 
3.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Hyvän maatalouskäytännön ohjeet tulivat voimaan 1. tammikuura 1996. Niiden 
toteutumista edistävät maatalouden neuvontapalvelu, maatalouskamarit ja 
ammattiliiton edustajat. 
3.3. Toimintaohjelmat 
Toimintaohjelma on laadittu liittovaltion tasolla, ja se on pantava täytäntöön 
kaikissa osavaltioissa. 
3.3.1. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan aja b alakohdassa vaaditut toimet 
Direktiivissä edellytetyt toimenpiteet sisältyvät toimintaohjelmaan. Lisäksi 
siinä vahvistetaan lannoitteissa lisättävän typen suurimmaksi sallituksi 
määräksi vuodessa 210 kg N/ha. Määrä kattaa sekä karjanlannan että 
kemialliset lannoitteet. 
3.3.2. Liitteessä III olevan 4 kohdan mukaisesti vaaditut tiedot 
Ensimmäisen toimintaohjelman kaudella karjanlantana lisättävän typen 
suurin sallittu määrä on nurmilla ja talvella kasvipeitteen peittämillä 
viljelymailla 210 kg N/ha sekä talvella ilman kasvipeitettä olevilla 
muokatuilla mailla 175 kg N/ha. 
3.3.3. Lisätoimenpiteet ja vahvistetut toimet 
Tässä vaiheessa katsotaan olevan liian aikaista arvioida, tarvitaanko 
direktiivissä tarkoitettuja lisätoimenpiteitä. 
3.3.4. Direktiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaiset valvontaohjelmat 
Itävallassa seurantaverkosto muodostuu 244 makeiclen pintavesien 
tutkimuspaikasta ja 2 000 pohjaveden tutkimuspaikasta. Suuret vesiväylät 
tutkitaan 12 kertaa vuodessa ja pohjavesi neljä kertaa vuodessa. 
Pintayesistä vuoden 1991 ja vuoden 1995 puolivälin välisenä aikana 
tehdystä 4 536 määrityksestä 98,4 prosentissa nitraattipitoisuus oli alle 25 
mg/1. Kynnysarvo 50 mg/1 ylittyi ainoastaan kahdesti eli 0,04 prosentissa 
näytteistä. 
12 
Makeiden pintavesien (Itävallassa ei ole merivesialueita) rehevöityminen 
katsottiin fosforin aiheuttamaksi, minkä vuoksi se ei kuulu direktiivin 
soveltamisalaan. 
Pohjaveden nitraattipitoisuus määritettiin vuoden 1991 ja vuoden 1995 
puolivälin välisenä aikana 18 277 näytteestä, joista 85 prosentissa pitoisuus 
oli alle kynnysarvon 50 mg/1. 
Seurantaverkoston katsotaan riittävän 5 artiklan 6 kohdan mukaiseen veden 
laadun muutosten seurantaan. LisäLsi maatalouskäyläntöjen muuttumista 
seurataan lannoitus- ja eläinmäärätilastojen avulla. 
3.3.5. Direktiivin tavoitteiden arvioitu saavuttamisajankohta 
Pintavesien osalta direktiivin tavoitteet arvioidaan jo saavutetuksi. 
Pohjaveden osalta toimintaohjelman odotetaan ehkäisevän veden laadun 
heikkenemistä nykyisestä. 
Kertomuksesssa huomautettiin, että lannoitteissa lisättävän typen määrä on 
keskimäärin 49 kg N/ha maatalousmaata karjanlantaa käytettäessä ja 
33 kg N/ha kemiallista lannoitetta käytettäessä. Tämän mukaan 
karjanlantana lisätyn typen määrän nostaminen 210/170 kg:aan N/ha koko 
Itävallan alueella heikentäisi pohjaveden laatua merkittävästi. 
Itävalta arvioi, että direktiivissä säädettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi 
tarvitaan seuraavia lisätoimenpiteitä: 
• maatalouden ympäristömaksujen lisääminen. 
kestävän kehityksen painottaminen EU:n maatalouspolitiikassa, 
lannoitusmääriä koskevien enimmäisrajoitusten soveltaminen 
poikkeuksitta kaikissa jäsenvaltioissa, jotta nykyisiä kilpailun 
vääristymiä voidaan pienentää. 
13 
4. TANSKA 
Kertomus annettiin komissiolle 20. joulukuuta 1996. 
4.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
Toimintaohjelman soveltamisalueeksi on direktiivin 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti 
määritelty koko maa-ala. 
4.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Ohjeet sisältyvät seuraavassa kohdassa esitettävään toimintaohjelmaan. 
Maanviljelijöille lähetetään yksityiskohtaisia ohjeita ja lisäksi tiedotusta hoidetaan 
paikallisten neuvontakeskusten kautta. Maatalouden neuvontakeskus avustaa 
yksittäisiä viljelijöitä laatimalla muun muassa viljelykierto- ja 
lannoitussuunnitelmia ja riittävää varastointikapasiteettia koskevia laskelmia. 
4.3. Toimintaohjelmat 
4.3.1. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan aja h alakohdassa vaaditiif toimet 
Tanskan toimintaohjelma käsittää viisi pääkohtaä, joita käsitellään 
seuraavassa yksitellen. 
4.3.1.1. Maatalouden jätteistä tapahtuvan huuhtoutumisen vähentämistä 
koskevat määräykset 
Muun muassa karjanlannan varastointitiloja, karjan jaloittelutarhoja, 
lypsytiloja ja jätevesien poistoaukkoja varten on vahvistettu sitovia 
normeja. Esimerkiksi varastoista tapahtuvan ammoniakin haihtumisen 
vähentämiseksi on virtsasäiliöt, joissa ei ole kelluvaa kiinteää katetta, 
suljettava jollakin muulla kiinteällä kannella. Avoimet lietelantasäiliöt on 
varustettava pinnanalaisilla sisääntuloputkilla, joissa nesteen virtaaminen 
takaisinpäin on estetty, ja muunlaiset täyttöjärjestelmät on suurmiteltava 
sellaisiksi, että kelluva kate ei rikkoudu. 
4.3.1.2. Karjanlannan levitystä koskevat määräykset 
Määräyksissä vahvistetaan ajankohdat, jolloin karjanlantaa ei saa levittää. 
Niissä myös vahvistetaan ajankohdat, jolloin lanta on kynnettävä maahan; 
esimerkiksi paljaaseen maahan lisätty lietelanta ja säilörehun puristeneste 
on sekoitettava maahan mahdollisimman pian ja viimeistään 12 tunnin 
kuluttua levityksestä ammoniakin haihtumisen vähentämiseksi. 
4.3.1.3. Kasvinvuorotusta, lannoitussuunnitelmaa ja lannoitetaseen 
laskemista koskevat velvoitteet 
Vuodesta 1988 tanskalaisten maanviljelijöiden on ollut laadittava 
viljelykierto-ja lannoitussuunnitelmat. jotka kattavat ajanjakson elokuun 1. 
päivästä seuraavan heinäkuun 31. päivään. Eräät kasvit, joihin kuuluvat 
syysviljat, pääsadon jälkeen viljeltävät välikasvit ja pitkän kasvukauden 
14 
vaativat kasvit, määritellään "vihreiksi kasveiksi". Niiden viljelyalan 
osuuden on oltava 65 prosenttia tilan maatalousmaasta. 
Lannoitussuunnitelmassa viljelijöiden on esitettävä arvio typpi- ja 
losforilannoituksen tarpeesta laloudellisesli opiimaalisen annostelun 
mukaisesti sekä ilmoitetlava, mitä lannoitetyyppejä on tarkoitus käyttää. 
Suunnitelmat on toimitettava viranomaisille, ja niitä on tarkistettava aina 
myöhempien muutosten yhteydessä. Lannoituksen kokonaismäärä 
karjanlannan typen todellinen inäärä mukaan lukien ei saa ylittää 
viranomaisten asianomaiselle kasville vahvistamaa suurinta sallittua 
määrää. Lisäksi on otettava huomioon, mikä on karjanlannassa ja muissa 
eloperäisissä lannoitteissa lisättävän typen pienin mahdollinen 
hyväksikäyttöaste. Tästä annetaan esimerkkejä taulukossa 2, jossa esitetään 
ensimmäisen vuoden vaikutus ja suluissa toisen vuoden vaikutus 
(jälkivaikutus ensimmäiseltä vuodelta). 
Taulukko 2: Karjanlannan ja muiden eloperäisten lannoitteiden sisältämän 
typen pienin mahdollinen hyväksikäyttöaste 
Karjanlantalaji Alkaen Pienin mahdollinen hyväksikäyttöaste 
Sian lietelanta : 1.8.97 ! 50 % (+10) 
Naudan lietelanta 1.8.97 45 % (+10) 
Pehku 1.8.96 15 % (+15) 
Muut lantalajit | 1.8^95 ; 40 % (+10) 
Tanskan kansankäräjien päätöslauselmassa todetaan, että pienintä 
mahdollista hyväksikäyttöastetta on jatkuvasti lisättävä kulloistenkin 
teknisten mahdollisuuksien mukaan. 
Lannoitustaseen laskeminen otettiin käyttöön vuonna 1993, ja 
järjestelmässä edellytetään jokaisen viljelijän arvioivan oman tilansa osalta 
viljelykasvien typentarpeen, typpilannoitteiden käytön. karjanlannan typen 
hyväksikäyttöasteen sekä tilalle varastoidun typen kokonaismäärän. Arviot 
on toimitettava viranomaisille pyydettäessä. Sekä lannoitussuunnitelmien 
että lannoitustasetta koskevien laskelmien on perustuttava karjanlannan 
ravinnepitoisuuksien nimellisarvoihin, jotka riippuvat eläinsuojan tyypistä 
ja kuivikeaineen käytöstä. Typpipitoisuuden voi määrittää myös jokin 
valtuutettu laboratorio. 
4.3.1.4. Karjanlannan varastointia koskevat vähimmäisvaatimukset 
Karjanlanta on voitava varastoida vähintään kuuden kuukauden ajan. Koska 
varastointimahdollisuuksien on kuitenkin oltava sellaiset, että lannan 
levitys voidaan toteuttaa sitä koskevien määräysten mukaisesti ja 
viranomaisten vahvistamat lannan ravinteiden hyväksikäyttöasteet 
huomioon ottaen, kyse on tavallisesti yhdeksästä kuukaudesta. 
15 
4.3.2. Liitteessä III olevan 4 kohdan mukaisesti vaaditut tiedot 
Toimintaohjelman viidennessä osassa vahvistetaan karjanlantana lisättävän 
typen vuotuiset enimmäismäärät. Ne vahvistetaan eläinmäärän mukaan. 
Yksi nautayksikkö vastaa suuren karjan yhtä lypsylehmää 19. joulukuuta 
1999 asti. Levitysmäärät esitetään taulukossa 3. 
Taulukko 3: Karjanlantana lisättävän typen sallitut enimmäismäärät 
Karjatyyppi 
Nautakarja 
Siat Nautayksiköt 
2,3 Vastaava määrä kg 
N/ha/v 
265-300 
1,7 
Siipikarja ; 2,0 
Nautakarja/siat yhdessä j 2,0 i 136-180 
1 230 
Erot selittyvät sillä, että eri kotieläintuotannon muotoihin erikoistuneilla 
tiloilla viljellään tyypillisesti eri kasvilajeja. Yksi nautayksikkö 
määritellään 100 kg:ksi N ja suurin sallittu typpimäärä vahvistetaan sen 
mukaisesti 2,1 nautayksiköksi hehtaaria kohden vuodessa 19. joulukuuta 
1999 alkaen, ja enimmäisarvoa lasketaan edelleen 1,7 nautayksikköön 
hehtaaria kohden vuodessa 23. joulukuuta 2003 alkaen. Tiloihin, joissa yli 
50 prosentilla karjanlannan levitykseen soveltuvasta maa-alasta viljellään 
juurikkaita tai nurmea, sovelletaan erityissääntöjä. 
Karjanlannan toimittamiseksi pois tilalta 
vuokrasopimuksia. 
4.3.3. Lisätoimenpiteet ja vahvistetut toimet voidaan käyttää 
Tanska on sitoutunut vähentämään nitraatin huuhtoutumista 50 prosentilla 
vuoteen 2000 mennessä. On annettu säännöksiä tavoitteen saavuttamisessa 
tapahtuneesta edistymisestä riippuvista lisätoimenpiteistä. Alueellisia 
viranomaisia on pyydetty määrittelemään alueet, joilla on vuonna 1997 
erityistä arvoa pohjavedestä saatavan juomaveden ottopaikkoina. 
4.3.4. Direktiivin 5 artiklan 6 kohdan mukaisten valvontaohjelmien 
tulokset 
Käytössä on laaja seuranta- ja raportointijärjestelmä. Seuraavassa esitetään 
yhteenveto vesityypeittäin. 
4.3.4.1. Joetjapurot 
Typpipitoisuus, joka määritettiin 260 joesta ja 58 purosta, oli 1,5 mg/1 ja 
10,2 mg/1 välillä (nitraattipitoisuudet ovat vastaavasti 6 mg/1 ja 45 mg/1). 
16 
Määrissä ei todettu merkittäviä muutoksia vuosien 1989-1994 aikana. 
Vuonna 1994 todettjin 74 prosentissa kaikista näytteistä luokkien II ja II-
III mukainen eläinlajisto, ja kymmenessä prosentissa kaikista näytteistä 
lajisto vastasi luokkaa III tai sitä suurempaa luokkaa. 
4.3.4.2. Pohjavesi 
Pohjaveden nitraattipitoisuus vaihtelee suuresti sijainnista ja syvyydestä 
riippuen. Pohjavesiluokissa A ja B noin 25 prosentissa näytteistä 
nitraattipitoisuus oli yli 50 mg/1. Ongelma on suurin hiekkaisissa 
pohjavesivarastoissa, mutta ilmeinen myös kalkkikivisissä 
pohjavesivarastoissa. Vaikka juomavedeksi tarkoitetun veden 
nitraattipitoisuutta on onnistuttu vähentämään merkittävästi niin, että 71 
prosentissa tapauksia nitraattipitoisuus on nykyisin alle 5 mg/1, johtuu tämä 
kuitenkin pääasiassa vedenottopaikkojen siirtämisestä vähemmän 
pilaantuneisiin pohjavesivarastoihin eikä pohjaveden laadun paranemisesta. 
4.3.4.3. Järvet 
Tilannetta seurataan 37 edustavaksi katsotusta järvestä. Niissä järviveden 
keskimääräinen vuotuinen fosforipitoisuus laski merkittävästi 0,206 mg:sta 
0,154 mg:aan P/l. Järviin valuvan typen määrä tai järviveden 
typpipitoisuus eivät muuttuneet. Rehevöitymisen katsottiin kuitenkin 
vähentyneen. 
4.3.4.4. Merivedet 
Seurantaohjelma on suunniteltu muutosten havaitsemiseksi seuraavissa 
tekijöissä: 
• eläinten ja kasvien esiintyminen meriveden eri osissa, 
• mantereelta rannikkovesien kautta meriveteen kulkeva biologinen ja 
fysikaalis-kemiallinen gradientti, 
• Jyllannin rannikon myötäinen biologinen ja fysikaalis-kemiallinen 
gradientti, 
• sisävesien biologinen ja fysikaalis-kemiallinen gradientti. 
Seurantaohjelman alkamisen jälkeen ei talven eikä kesän keskimääräisessä 
typpipitoisuudessa ilmennyt huomattavia muutoksia. Useimmissa vuonoissa 
ja rannikkovesissä fosforipitoisuus kuitenkin väheni selvästi, mikä johtui 
pääasiallisesti pistekuormituksen vähenemisestä. 
4.3.4.5. Maa-alueiden seuranta 
Kuudelta valtaosin maatalousmaata käsittävältä vesialueelta seurataan 
tarkasti maataloudesta aiheutuvia päästöjä ja maataiouskäytäntöjä. 
Hydrologisen kierron eri vaiheissa seurataan typen lisäksi monien makro-
ja mikroravinteiden pitoisuuksia esimerkiksi viljelymaan 
juuristokerroksesta, kuivatusvedestä, pohjaveden eri syvyyksistä sekä 
17 
pinta- ja jokivesistä. Lisäksi seurataan maatalouskäytäntöjä, jotka liittyvät 
karjanlantaan ja kemiallisiin lannoitteisiin. 
* 
Tutkimusten perusteella vesialueilta huuhtoutuneet määrät vähenivät 14 
prosenttia ajanjaksona 1989/90-1994/95. Tämän katsotaan olevan 
seurausta maatalouskäytäntöjen tehostumisesta, kuten esimerkiksi 
lannanlevityksen paremmasta ajoituksesta. 
4.3.5. Direktiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamisen arvioitu 
ajankohta 
Direktiivissä asetetut tavoitteet arvioidaan saavutettavan makeiden 
pintavesien ja pohjaveden osalta silloin, kun nilraattipitoisuus on 
vähentynyt 50 prosenttia. Merivesien rehevöitymisen osalta tilanne ei ole 
yhtä selvä, mutta arvioidaan, että mainitun suuruinen nitraattipitoisuuden 
väheneminen suojaisi niitä rehevöitymiseltä. Tämä tavoite pyritään 
saavuttamaan vuonna 2000. Nykyisillä toimenpiteillä on onnistuttu 
pienentämään nitraattimääriä, mutta on epävarmaa, tarvitaanko 
tulevaisuudessa vielä tiukempia toimenpiteitä. Tämä selviää vuonna 1998 
tehtävän tarkastelun perusteella. Joka tapauksessa Tanskan kansankäräjät 
on edelleen sitoutunut kyseisen tavoitteen saavuttamiseen ja se on 
kehottanut hallitusta toteuttamaan lisätoimenpiteitä. 
18 
5. SlJOMI 
Kertomus annettiin komissiolle 19. syyskuuta 1996. 
5.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
Suomen ympäristökeskus Iaati vesien rehevöitymisen arviointia varten 
arviointiperusteet, joita käyttäen ympäristöminisleriölle ehdotettiin 
pilaantumisalttiiksi määriteltävät vyöhykkeet. Arviointiperusteet. joita kaikkia ei 
voida soveltaa kaikkiin vesityyppeihin, ovat: 
• klorofylli-a:n keskimääräinen piloisuus toukokuun ja syyskuun välisenä aikana 
yli 2,5 ug/1 tai pitoisuus kolmessa näytteessä kasvukauden aikana yli 8 ug/l, 
• järven koko pinta-ala yli 1 km2, 
• typpi/fosfori-suhteen mediaaniarvo pienempi kuin viisi toukokuun ja syyskuun 
välisenä aikana vähintään kolmessa samaan aikaan otetussa näytteessä, 
• maatalous typpipäästöjen merkittävin lähde, 
• typpi/fosfori-suhde meriarueilla suurempi kuin yksi. 
Vyöhykkeet on vielä määriteltävä virallisesti. mutta oletettavasti 10-15 prosenttia 
maatalousmaasta tullaan määrittelemään pilaantumisalttiiksi. Pohjavesi määritellään 
nitraatin suhteen pilaantumisalttiiksi direkliivin mukaisesti alueilla, joilla 
nitraattipitoisuus on yli 15 mg/I ja joiden pilaantuminen aiheuluu maataiouden 
päästöistä, kuten esimerkiksi lannoitteista tai karjanhoidosta. Tämä todennäköisesti 
merkitsee neljän vyöhykkeen, joissa nitraattipitoisuus on yli 25 mg/I. ja seitsemän 
vyöhykkeen, joissa se on yli 15 mg/I, määrittelemistä pilaantumisalttiiksi. Lisäksi 
Suomenlahti, Saaristomeri ja Selkämeri on määritelty nitraatin suhteen 
pilaantumisalttiiksi merialueiksi. 
5.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Hyvän maatalouskäytännön ohjeet on laadittu ja toimitettu kaikille Suomen 
viljelijöille vuonna 1994. Maassa on laaja maataiouden ympäristönsuojeluun 
liittyvää koulutus- ja tiedotusohjelma, ja arvioidaan. että ohjeissa esitetyt 
toimenpiteet tunnetaan hyvin. 
5.3. Toimintaohjelmat 
Toimintaohjelmia ei toimitettu. 
19 
6. RANSKA 
Kertomus annettiin komissiolle 23. joulukuuta 1996. 
6.1. Vesicn ja pilaantumisalttiiden vyöhykkciden määrittely 
Vesien määrittely peruslui 27. elokuuta 1993 annettuun asetukseen 93-1038. Työ 
yhteensovitettiin jokialueittain, ja sitä varten perustettiin kuhunkin departementtiin 
työryhmä ja kuultiin korkean tason asiantuntijoita. Departementteja on 96, ja tähän 
mennessä työ on saatu valmiiksi 90 departementissa. Niistä 69 departementissa 
määriteltiin pilaantumisalttiit vyöhykkeel, jolka käsittäväl suurin piirtein 12 
miljoonaa hehtaaria eli noin puolet Ranskassa käytössä olevasta maatalousmaasta. 
Vyöhykkeet esitetään kuviossa 2. Määrittely työ on edelleen kesken kuudessa 
departementissa, joissa sijainti kaupungin välittömässä läheisyydessä aiheuttaa 
erityisiä ongelmia. 
Kertomuksessa ei mainita, mitä arviointiperusteita on käytetty kunkin 
pilaantumisalttiiksi määritellyn vyöhykkeen yhteydessä. 
6.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Hyvän maatalouskäytännön ohjeet saatiin valmiiksi 22. marraskuula 1993, ja niiden 
käyttöönotosta huolehtivat kansallinen hallilus, CORPEN-komilea (nitraattien, 
fbsfaattien ja kasvinsuojeluaineiden aiheuttaman vesien pilaantumisen vähentämistä 
käsittelevä ohjauskomitea), maatalouskamarit ja ammatilliset järjestöt. 
Ohjeiden soveltamista pyritään edistämään sekä kansallisella etlä alueellisella 
tasolla järjeslettävien kokousten, ryhmäkeskustelujen ja konferenssien avulla. 
Maatalousneuvojille on järjestetty koulutusta. Tutkimuksia tehdään kentällä, 
koetiloilla sekä teoreettisella tasolla. Jatkotoimia aletaan suunnitella heti, kun 
toimintaohjelmat ovat käynnistyneet. 
6.3. Toimintaohjelmat 
Tammikuun 25. päivänä 1995 päivätyn ministeriön kiertokirjeen mukaan jokaisen 
departementin, johon kuuluu pilaantumisalttiita vyöhykkeitä. on laadittava 4. 
marraskuuta 1996 annetun asetuksen 96-163 määräyksiin perustuva 
toimintaohjelma. Toimintaohjelmiin on sisällytettävä hyvän maatalouskäytännön 
ohjeissa tarkoitetut toimenpiteet paikalliset olosuhteet huomioon ottaen ja asettaen 
etusijalle tiettyjen maatalouskäytäntöjen aiheuttamat riskit. 
Ranskassa on tarkoitus soveltaa typpimääriä 210 ja 170 kg N/ha/v niin, että ne 
saavutetaan vastaavasti ensimmäisen ja toisen toimintaohjelman viimeisenä vuonna. 
Poikkeamia kyseisistä määristä ei sallita. 
Maaliskuun 4. päivänä 1996 annetussa asetuksessa määrättiin kutakin 
departementtia toteuttamaan tarvittaessa 5 artiklan 5 kohdan mukaisia 
lisätoimenpiteitä ja vahvistettuja toimia sekä esittämään ne yksityiskohtaisesti 
yksittäisissä toimintaohjelmissa. Kansallisilla toimenpiteillä on pyritty estämään 
uusien tuotantolaitosten rakentaminen ja laidunnustiheyden kasvattaminen alueilla, 
joilla karjanhoito on niin laajamittaista, että karjanlannan tuotto on rakenteelliselta 
20 

Kuva 2: Nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiit alueet Ranskassa 
(täydellisiä tietoja ei ollut toimitettu 28. helmikuuta 1997) 
3 Pilacintumisaltis alue 
Ei pilaantumisaltis 
Ei valmis 100 km 200 km 

kannalta katsoen liian suurta. Suurin osa alueista sijaitsee Bretagnessa, mutta niitä 
on myös osissa Loiren aluetta ja Rhönen-Alppien alueella. Kyseiset toimenpiteet 
sisällytetään olennaisena osana toimintaohjelmiin. 
Toimintaohjelmien vaikutusten seurantaan on tarkoitus käyttää erilaisia mittareita. 
Niillä seuralaan usealla eri lasolla sekä hydrologisla lilannetta sekä 
maatalouskäytäntöjen muuttumista. Toimintaohjclman aikana maatalouskäytäntöjen 
seurannasta vastaavat maatalouskamarit, joita avustavat kansalliset laitokset ja 
vesiensuojeluyksiköt. 
Aika-arvioita ei esitetä siitä, milloin toimintaohjelmiin kuuluvien toimenpiteiden 
vaikutusten odotetaan ilmenevän pilaantumisalttiiden alueiden vesissä. Vaihtelun 
korostetaan kuitenkin olevan suurta ja lisäksi huomautetaan, että ainakin lyhyellä 
aikavälillä vesien nitraattipitoisuus määräytyy aikaisempien maatalouskäytäntöjen 
mukaan ja että siihen vaikuttavat suuresti koko talven sademäärä ja sitä seuraava 
pohjavesivarastojen uudelleen täyttyminen. Direktiivin tavoitteiden saavuttamisessa 
vaikeinta on kotieläintilojen, maataloustuotteita jalostavan elintarviketeollisuuden ja 
jätteidenkäsittelylaitosten riittävien varastointimahdollisuuksien varmistaminen. 
22 
7. SAKSA 
Kertomus annettiin komissiolle 6. marraskuuta 1996. 
7.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
Toimintaohjelman soveltamisalueeksi on direktiivin 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti 
määritelty koko maa-ala. 
7.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Hyvän maatalouskäytännön ohjeet sisältyvät toimintaohjelmaan. Lisäksi osavaltiot 
ovat ottaneet käyttöön laajemmat ohjeet, joita viljelijät noudattavat 
vapaaehtoisuuden pohjalta. Vastuu koulutuksesta ja tiedotuksesta kuuluu 
osavaltioille, joihin maatalousviranomaiset ovat perustaneet neuvontakeskuksia. 
Keskukset tarjoavat neuvontaa, järjestävät luentoja ja vierailukäyntejä sekä 
julkaisevat esitteitä ja tietolehtisiä. Myös ammattilehdet ovat tärkeitä. 
7.3. Toimintaohjelmat 
7.3.1. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan aja h alakohdassa vaaditut toimet 
Toimenpiteistä säädetään 26. tammikuuta 1996 annetussa 
lannoitusasetuksessa (Dungeverordnung). 
7.3.1.1. Liite III, N:o 1.1 
Ajanjaksot, jolloin lannoitteiden levitys on kiellelly, määritellään 
lannoitusasetuksen 2 luvun l§:ssä. Siinä säädetään, että lannoitteita ei saa 
levittää maahan, elleivät kasvit niitä tarvitse. Koska ilmasto- ja 
maaperäolosuhteet vaihtelevat suuresti Saksan eri alueilla, ei ole mahdollista 
määritellä kaikkia niitä ajanjaksoja, joina lannoitteita ei saisi lainkaan 
levittää. Lannoitusasetuksen 3 luvun 4$:ssä kuilenkin kielletään 
karjanlannan levittäminen marraskuun 15. päivän ja tammikuun 15. päivän 
välisenä aikana alueilla, joilla helppoliukoiset ravinteet vapautuvat vähitellen 
lämpötilasta riippuen. Osavaltiot voivat sallia poikkeuksia tai kieltää 
lannoitteiden levityksen pidemmän ajanjakson aikana erityisten paikallisten 
olosuhteiden perusteella. 
7.3.1.2. Liite II, A.5 ja liite III, N:o 1.2 
Osavaltioiden on otettava käyttöön karjanlannan varastointisäiliöitä koskevat 
ohjesäännöt. Niitä ei vielä ole saatu valmiiksi kaikissa osavaltioissa. 
7.3.1.3. Liite III, N:o 1.3 
Lannoitusasetuksen 4 luvun l§:ssä olevissa hyvän maatalouskäytännön 
säännöissä edellytetään. että lannoitustarvelaskelmissa otetaan huomioon 
viljelykasvin ravinnetarpeen lisäksi kasvuvaiheessa kasvien käytettävissä 
olevat maaperän ravinteet sekä viljelytoimenpiteillä ja jätteiden levityksellä 
23 
lisätyt ravinteet. Näin tasapaino kasvien typentarpeen ja lisättävän typen 
määrän välillä varmistetaan. 
7.3.1.4. Liite III, N:o 2 ja4 
Lannoitusasetuksen 3 luvun 7§:ssä määrätään typen suurimmaksi sallituksi 
määräksi direktiivin liitteessä III ensimmäistä toimintaohjelmaa varten 
säädetty määrä 210 kg N/ha/v. Viitepohjana on tilan keskiarvo. 
Lannoitusasetuksen 2 luvun l§:ssä kielletään liian suurten 
karjanlantamäärien levitys yksittäisille peltolohkoille. 
7.3.1.5. Liite II, A.2jaA.4 
Lannoitusasetuksen 2 luvun 3§:ssä tarkennetaan. että levityksen aikana on 
estettävä lannoitteiden välitön joutuminen tai valuminen pintavesiin. Maasto 
on otettava huomioon; levitys ei ole sallittua laajoilla aloilla jyrkkärinteisiä 
maita. Toimivaltainen alueellinen viranomainen voi antaa 
yksittäistapauksissa erityismääräyksiä, kuten määrätä vähimmäisetäisyydestä 
pintavesiin. 
7.3.1.6. Liite II, A.3 
Lannoitusasetuksen 2 luvun 4§:n mukaisesti levitys veden kyllästämään, 
tulvan alla olevaan, jäätyneeseen tai lumen peittämään maahan on kielletty. 
7.3.1.7. Liite II, A.6 
Levityslavoista säädetään pääasiassa lannoitusasetuksen 2 ja 3 luvussa. Ne 
täyttävät direktiivin liitteessä II olevan A kohdan 6 alakohdassa säädetyt 
vaatimukset. 
7.3.1.8. Liite II, B.8 ja B.9 
Lannoitusasetuksessa säädetään pakollisiksi myös nitraattidirektiivin 
liitteessä II olevan B kohdan 8 ja 9 alakohdassa säädetyt vapaaehtoiset 
velvoitteet. 
7.3.1.9. Liite II, B.8 
Lannoitusasetuksen 2 luvun l§:ssä säädetään, että jos syysviljelykasvia ei 
kylvetä, olisi pääsatojen jälkeen viljeltävä välikasveja maassa olevan 
jäännöstypen hyödyntämiseksi. 
7.3.1.10. Liite II, B.9 
Lannoitusasetuksen 5 luvussa määrätään velvollisuudesla pitää kirjaa 
ravinteiden lisäyksestä ja niiden poistumisesta korjatun sadon mukana, 
jolloin ravinnetase voidaan laskea ja siten seurata lannoitusta. 
7.3.2. Liitteessä III olevan 4 kohdan mukaisesti vaaditui liedof 
Asia on käsitelty edellisen kohdan yhteydessä. 
24 
7.3.3. Lisäloimenpileet ja vahvistelul toimel 
Jo toteuteltujen toimenpiteiden lisäksi ei ole suunnileltu muita toimenpiteitä. 
Tilanne arvioidaan uudelleen ensimmäisen toimintaohjelman päätyttyä. 
7.3.4. Direktiivin 5 arliklan 6 kohdan miikaisten va/vonlaohje/mien luloksel 
Tulokset ovat käylettävissä ensimmäisen toimintaohjelman päätyttyä vuonna 
1999. Veden laatuun liittyviä seurantatietoja on kuitenkin toimitettu. Ne 
esitetään seuraavassa. 
7.3.4.1. Pohjavesi 
Pohjaveden laadun seurantaa varten valittiin 186 määrityspaikkaa, joista 
otettiin näytteet kahdesta neljään kerlaan vuodessa. Kvseisiä paikkoja ei 
voida pitää edustavina nitraatin aiheutlaman pilaanlumisen suhteen, sillä ne 
valittiin maataloudesta peräisin olevien nitraallien aiheuttaman 
pilaantumisen laajuuden määrittämiseksi. Suurimmat määritetyt 
nitraattipitoisuudet esitetään kuviossa X. 
7.3.4.2. Pintavedet 
Pintavesien nitraattipitoisuus määritetään Saksan suurimmista joista, joiden 
vesialueet kattavat suurimman osan Saksan maa-alasta (Tonava, Llbe, Lms. 
Mosel, Oder, Khein, Ruhr, Weser). Menettely on järkevä. sillä 5 artiklan 
mukainen toimintaohjelma typpiyhdisteiden aiheuttaman vesien 
pilaantumisen vähentämiseksi toteutetaan koko maassa. ja siksi kyseisten 
toimenpiteiden kokonaisvaikutusta koskevat määritykset voidaan tehdä 
muutamista harvoista määrityspaikoista. Käytössä on 15 määrityspaikkaa. 
Keskimääräinen nitraattipitoisuus on kaikissa luetteloon kuuluvissa 
määrityspaikoissa nykyisin alle 25 mg/1. Nitraattien aiheuttama 
pilaantuminen ei ole vähentynyt vuoden 1980 alun jälkeen. 
Tulevaisuudessa nitraattien aiheuttaman pintavesien pilaantumisen syyt 
määritetään kertomusta varten mallilla. jolla pyrilään erottamaan 
hajalähteistä (maatalous) ja pistelähteistä (kunnalliset kaatopaikat) peräisin 
oleva nilraattikuormitus. Kuormiluksen vähentämiseen on suurimmat 
mahdollisuudet maataloudesta peräisin olevan nitraatin osalla. 
7.3.4.3. Rannikkovedet 
Rannikkovesiä varten on Pohjanmerellä ja Itämerellä käytössä viisi 
määrityspaikkaa. Pohjanmeren osalta ei oteta huomioon merivesialueita. 
Itämeren osalta mukana ovat sekä sisemmät että ulommat rannikkovedet. 
Nitraattikuormituksen ei odoteta vähenevän lyhyellä aikavälillä, sillä 
pohjaveden virtaus pintavesiin on hidasta. 
7.3.5. Direktiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamisen arvioitu 
ajankohta 
Geologisista tekijöistä johtuen kuluu lodennäköisesti huomattavan pitkä 
aika, ennen kuin toimenpiteiden vaikutukset ovat todeltavissa. 
25 
8. KREIKKA 
Kertomus annettiin komissiolle 19. marraskuuta 1996. Lisätietoja toimitettiin 29. 
tammikuuta 1997. 
8.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkciden määrittcly 
Pintavesiä koskeva tutkimus tehtiin vuosien 1989 ja 1992 välisenä aikana, jolloin 
veden nitraattipitoisuus sekä NH4-N- ja P-pitoisuudet määritettiin 18 joesta ja 21 
järvestä. Järvissä ei todettu ongelmallisen suuria arvoja. Ainoastaan Rema Soulou -
joessa veden nitraattipitoisuus oli suurempi kuin 50 mg/l, ja tämän tilanteen 
aiheuttajana olivat teollisuuden jätteet. Evros-joessa veden nitraattipitoisuus oli yli 
25 mg/l, mutta alle 50 mg/l. 
Rehevöitymisongelmia ilmeni kaikissa tutkituissa lahdissa (Saronikos, Thermaikos, 
Pagastikos, Amvrakikos ja eteläinen Lvvoikos). 
Lokakuussa 1996 saatiin päätökseen pohjavesitutkimus. jossa todettiin, että 
määrityksiä oli tehty tilastollisen luotettavuuden kannalta liian vähän; tutkimuksessa 
ilmeni pohjaveden nitraattipitoisuuden vaihtelevan kausiluonteisesti. Todettiin, että 
kyseiset nitraattipitoisuuden muutokset eivät ole riittävä peruste 
maatalouskäytäntöjenmuuttamiselle. 
Ympäristöministeriö ilmoittaa määritelleensä neljä mahdollisesti pilaantumisaltista 
vyöhykettä, joita koskevista toimenpiteistä päätetään muiden vastuussa olevien 
ministeriöiden kanssa edellyttäen, että mainittujen vyöhykkeiden vahvistetaan 
olevan pilaantumisalttiita. Vyöhykkeet esitetään kuviossa 3. 
8.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjcct 
Hyvän maatalouskäytännön ohjeet laadittiin vuonna 1994. mutta kertomukseen ei 
sisältynyt niiden osalta yhteenvetotietoja. 
8.3. Toimintaohjelmat 
Toimintaohjelmia ei toimitettu. 
26 


Kuva 3: Nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiit alueet Kreikassa 
(täydellisiä tietoja ei ollut toimitettu 28. helmikuuta 1997) 
«* &• 
<a 
1 LÀNSI-JAITÀ-THESSALIA 
2 PIMJOS-JOENVALUMA-ALUEIUASSA 
3 ARGOUDANTASANKO 
4 KOPAIDANTASANKO 
Pilaantumisaltis - pohjavesi 
Ei pilaantumisaltis 100 km 200 km 
J 

9. IRLANTI 
Kertomus annettiin komissiolle 17. heinäkuuta 1995, viisi kuukautta ennen 
raporlointiajanjakson päättymistä ja yksitoista kuukautta ennen kertomusten jättämisen 
virallisla määräpäivää. 
9.1. Vesien ja pilaantuniisalttiiden vyimvkkeiden määrittcly 
Lokakuussa 1992 paikalliset viranomaiset määrättiin toteuttamaan direktiivissä 
säädetty vesien tilan seuranta. Seurantaan liittyvien erityisnäkökohtien osalta 
annettiin yksityiskohtaisia ohjeita. Niihin sisältyi ohje lopettaa nitraattidirektiivissä 
tarkoitettu seuranta, jos sen ja jälkitutkimusten aikana ilmenee, että nitraatti on 
peräisin muualta kuin maataloudesta tai että se on peräisin jostakin maatalouden 
pistelähteestä. 
Paikallisten viranomaisten suorittaman seurannan tuloslen sekä muiden lietojen, 
kuten julkaislujen kertomusten ja maanviljelyn voimaperäisyyttä koskevien 
paikkalietojärjestelmien, sekä ympäristönsuojeluloimislon kuulemisen perusteella 
ympäristöminisleriö päätteli, ettei direktiivin 3 artiklan I kohdassa ja liitleessä I 
tarkoitettuja vesiä ollut eikä siis pilaantuniisalttiiden vyöhykkeiden määrittely ollut 
tarpeen kyseisissä olosuhteissa. Tässä suhteessa merkityksellisiä alueita kuitenkin 
on. Aghalona-, Munster Blackvvater-, Lerr-. Moyle-. Ovvendufl- ja Stoneytbrd 
Stream -joissa nilraattipitoisuus on yli 40 mg/l. Kyseiset joet on tarkoitus tutkia 
huolellisesti seuraavan selvityksen yhteydessä. Muutamissa pohjavesilähteissä 
nitraattipitoisuus on yli 40 mg/l. Tämän katsottiin kuitenkin johtuvan "huonoista 
talouskäytännöistä", kuten säilörehuaumojen tai lietelantakuoppien huonosta 
sijoittelusta tai vuotavista sakokaivoista. Jotkut Irlannin järvistä ovat ongelmallisesti 
rehevöityneet, mutta syynä ei pidetä typpiyhdisteitä, vaan pikemminkin 
lisääntynyttä fosforikuormitusta. 
Jokisuistojen vesien sekä rannikko- ja merivesien osalta arvio perustuu 
ympäristöntutkimusyksikön katsaukseen, joka kattaa vuodet 1987-1990. Siinä 
esilettiin, että kuudentoisla arvioidun vuorovesialueen vedet ovat vain hyvin vähän 
pilaanluneila ja että todetut ongelmat aiheutuvat lekijöistä. jotka eivät kuulu 
nilraattidirektiivin soveltamisalaan. Irlannin viranomaiset myöntävät kuitenkin, että 
yksityiskohtaisempi jokisuisto- ja rannikkovesien seurantaohjelma on tarpeen. 
9.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Irlannin viranomaiset eivät antaneet hyvän maatalouskäytännön ohjeita kertomuksen 
yhteydessä, vaan komissio sai ne 20. elokuuta 1996. 
9.3. Toimintaohjelmat 
Koska pilaantumisalttiiksi määriteltyjä vyöhykkeitä ei ole. direktiivi ei velvoita 
laatimaan toimintaohjelmia. 
28 
10. LllXEMBURG 
Kertomus annettiin komissiolle 4. helmikuuta 1997. 
10.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittcly 
Toimintaohjelman soveltamisalueeksi on direktiivin 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti 
määritelty koko maa-ala. 
10.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet ja toimintaohjelmat 
Hyvän maatalouskäytännön ohjeissa ja loimintaohjelmassa on noudatettu 
direktiivissä säädettyä muotoa. Niiden toteutusta edistää maatalouden 
neuvontajärjestö (Chamhres d'Agriculture), joka asettaa tilalla tuotettuja ja tilalle 
tuotuja karjanlantamääriä koskevat tavoitteet sekä selvittää maa-analyysin pohjalta 
tarvittavat lannoitemäärät. 
Typpimäärän 170 kg N/ha/v arvioitiin toteutuneen jo vuoden 1996 lopussa eli kuusi 
vuotta ennen direktiivissä edellytettyä ajankohtaa. Suojelluilla juomavesialueilla 
edellytetään vielä tiukempia toimenpiteitä, joihin kuuluu lannoitteiden käyttöä 
alueiden välittömässä läheisyydessä koskeva kielto ja eloperäisissä lannoitteissa 
lisättävän typen määrän rajoittaminen laajoilla alueilla 130 kg:aan N/ha/v. 
Pintavesien ja pohjaveden laatua seuralaan direktiivin mukaisesti. Juomavedeksi 
otettavan pintaveden nilraattipitoisuutta seuralaan yhdellä määritysasemalla, jolla 
määritysten keskiarvo vuonna 1995 oli 16,7 mg/1. Raja-arvo 50 mg/1 ei ylittynyt 
kertaakaan. Rehevöityminen tutkitaan kahdesta paikasta, joista loinen on Syre-
joessa ja toinen Sure-joessa. Syre-joessa veden keskimääräinen nitraattipitoisuus oli 
20,4 mg/1 ja keskimääräinen tbsforipitoisuus 0,61 mg/1. Sure-joen osalta vastaavat 
pitoisuudet olivat 20,6 mg/1 ja 0,38 mg/1, klorofylli-a:n pitoisuus oli alle 17 ug/1. 
Pohjaveden laatua seurattiin neljästä paikasta, joista vettä oietaan juomavedeksi ja 
joiden katsottiin edustavan riittävän kattavasti maan pohjavesivarastoja. Vuonna 
1995 veden keskimääräinen nitraattipitoisuus näissä neljässä vedenottopaikassa oli: 
Riedergronnin lähde 36,8 mg/1, Sivvebueren lähde 12,8 mg/1, Sehrassigin lähde 
44,8 mg/1 ja Mertzigin kunnan lähde 2,4 mg/1. 
29 
II. ALAINKOMAAT 
Kertomus anncltiin komissiolle 9. heinäkuuta 1996. 
11.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeidcn määrittcly 
Pohjaveden ja makeiden pintavesien nitraattipitoisuutta sekä merivesien ja makeiden 
pintavesien rehevöitymistä seuraavan verkoston tuottamien tietojen perusteella koko 
maa-ala määriteltiin toimintaohjelman soveltamisalueeksi direktiivin 3 artiklan 5 
kohdan mukaisesti. Päätös soveltaa kyseistä direktiivin kohtaa perustui suurelta osin 
siihen, että rannikkovedet on määritelty ongelmallisesti rehevöityneiksi alueiksi ja 
maan kaikki vedet laskevat niihin. Lisäksi sen soveltamista puolsi makeiden 
pintavesien rehevöityminen ja pohjaveden pilaantuminen. 
11.2. Ilyvän maatalouskäytännön ohjcet 
Hyvän maatalouskäytännön ohjcet on laadittu koko maa-aluelta varten. Niiden 
käytännön loteulus on hoidettu lainsäädännöllisin toimenpitein sekä neuvonnalla, 
tiedotuksella ja koulutuksella. Ohjeiden soveltamista edistelään parhaillaan 
käynnissä olevalla koulutus- ja tiedotusohjelmalla, ns. (OMIVIA-hankkeella 
(Communication on Manure and Ammonia Policy), jolla pyritään varmistamaan 
viljelijöiden tietojen pysyminen ajan tasalla voimassa olevan ja suunnitellun 
lainsäädännön suhteen. Työtapoina on julkaisujen laadinta ja liedotuskokoukset. 
Lisäksi DLV -maatalouden tiedotuspalvelu - avustaa tiloja tavanomaisten 
neuvontapalvelujen lisäksi ravinnetaseiden laadinnassa ja tehokkaamman ruokinnan 
ja lannoituksen suunnittelussa. Vuonna 1994 karjanlannan käyttöä koskevia ohjeita 
muutettiin lannan käytön vähentämiseksi ja lannoituksen tarkkuuden 
parantamiseksi. Ravinteiden hallinta kuuluu yhä useammin koulutukseen monella 
tasolla. 
11.3. Toimintaohjclmat 
Toimintaohjelma ja siihen sisältyvää poikkeusta koskeva ilmoitus annettiin 
komissiolle 22. joulukuuta 1995. Alankomaiclen viranomaisel periiullival molemmat 
asiakirjat 12. marraskuuta 1996, eikä komissiolle ole vielä annettu uutta 
toimintaohjelmaa. 
Kertomuksessa todetaan, että toimintaohjelman tehokkuuden arvioimisessa tullaan 
käyttämään useita eri tietolähteitä. Niihin kuuluvat muun muassa koko maata 
koskeva maatalouden typpitase sekä pintavesien ja pohjaveden nitraattipitoisuuden 
ja rehevöitymistä aiheuttavien tekijöiden seurannan tuottamat tulokset. 
30 
12. PORTUKAM 
KertomusanneUiin komissiolle 8. lokakuuta 1996. 
12.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkcidcn määrittcly 
Vesien määrittelyssä on ollut tuntuvia vaikeuksia, sillä seurantaverkko puulluu 
paikoin ja tietoja ei ole ollut riittävästi. Makeiden pintavesien ja pohjaveden laadun 
seuranta on rajoitettu alueisiin, joilta otetaan vettä juomavedeksi. Saatujen tietojen 
pohjalta määriteltiin viisi vyöhykettä pilaantumisalttiiksi pohjaveden 
nitraattipitoisuutta koskevan perusteen mukaisesti \ Yhtään vyöhykettä ei määritelty 
pilaantumisalttiiksi makeita pintavesiä koskevan perusteen mukaan. sillä seurannan 
' perusteella vesien nitraattipitoisuus oli alle 50 mg/1. Rehevöitymisen perusteella ei 
ole aiottu määritellä yhtään makean veden aluetta pilaantumisalttiiksi, sillä niiden 
rehevöitymisen aiheuttajana on yleensä fosfori. Myöskään jokisuiden vesiä eikä 
rannikko- tai merivesiä ei ole määritelty pilaantumisalttiiksi tarvittavien tietojen 
puuttuessa. Määritellyt vyöhykkeet esitetään kuviossa 4. Kertomuksessa mainitaan 
lisäksi, että direktiivissä ei ilmoiteta, kuinka simren nitraattipitoisuuden perusteella 
vesialue voitaisiin katsoa rehevöityneeksi. 
12.2. Ilyvän maatalouskäytännön ohjcet 
Hyvän maatalouskäytännön ohjeet eivät ole vielä valmiit. Niitä kuitenkin laaditaan 
parhaillaan, ja kertomukseen sisältyi luonnos kahdesta cnsimmäisestä luvusta. 
Parhaillaan on toteuttamisvaiheessa viljelijöille suunnattu koulutus- ja 
tiedotusohjelma, jossa käsitellään kaikkia maataloudesta peräisin olevien nitraattien 
aiheuttaman pilaantumisen näkökohtia. 
12.3. Toimintaohjelmat 
Toimintaohjelmia ei toimitettu. 
Kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen on vielä kesken. 
3A 

Kuva 4: Nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiit alueet Portugalissa 
(täydellisiä tietoja ei ollut toimitettu 28. helmikuuta 1997) 
1 ESPOSENDENJA 17LA DG CCNDEN 
VALILLÂ SUAITSEVA VAPAA 
POHJAVESIVARASTO 
2 AVEIRON POHJAVESIVARASTO. JOKAON 
PERAISIN KVARTAARIKAUDELTA 
3 VAGOSINPOHJAVESIVARASTO,JOKAON 
PERÂISIN KVARTAARIKAUDELTA 
4 MIRANPOHJAVESIVARASTO, JOKA ON 
PERAISIN KVARTAARIKAUDELTA 
5 CAMINA DEFARON POHJAVESIVARASTO, 
JOKA ON PERAISIN MI0SEEN1-
JAJURAKAUDELTA 
^^ Pilaantumisaltis - pohjavesi 
Ç_J) Ei valmis 

13. RIIOTSI 
Kertomus annettiin komissiolle 4. syyskuuta 1996. 
13.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
Rehevöitymistä seurataan sekä kansallisesti, alueellisesli eltä paikallisesti. 
Merivesinäytteitä otetaan sekä merellä että rannikolla olevista määrityspaikoista. 
Lisäksi määritetään typen kulkeutuminen suurimmista jokisuisloista rannikkovesiin. 
Makean veden tilaa seurataan muun muassa koko maan laajuisesti valituista 
viitejärvistä ja -vesiväylistä. Maatalouden vaikutuksia määritetään ja arvioidaan 
pieniltä kuivatusalueilta, niin kutsutuilta eduslavilta alueilta, sekä 
havainnointipaikoista. Pintavesi- ja pohjavesivarastoja sekä yksityisiä kaivoja varten 
on erilaisia määritysohjelmia. 
Makeiden pintavesien osalta 90 prosentissa näytteenottopaikoista nitraattipitoisuus 
oli alle 9 mg/1 ja kaikissa näytteenottopaikoissa se oli alle 50 mg/l. 
Vuonna 1995 suoritetut järvivesien analyysit osoittivat nitraattipitoisuuden olevan 
90 prosentissa järviä alle 2 mg/l ja kaikissa järvissä alle 50 mg/l. 
Pohjaveden laadun seurantapaikoista ei yhdesläkään määriletly yli 50 mg/l 
nitraattipitoisuutta, ja useimmissa pitoisuus oli alle 5 mg/l. Kuilukaivojen ja 
porakaivojen osalta 44 mg/l ylittyi viidessä prosentissa kuilukaivoja ja yhdessä 
prosentissa porakaivoja. 
Lisäksi seurattiin ravinnesuolojen huuhtoutumista joiltakin maatalousalueilta. ja 
joissakin paikoissa todettiin yli 50 mg/l nitraattipitoisuuksia. 
Rannikkovesistä määritetyt ravinne- ja happipitoisuudet osoittavat vesien olevan 
useissa tapauksissa rehevöityneitä. Nämä vedet on määritelty pilaantuneeksi tai 
pilaantumisalttiiksi direktiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Samoin on määritelty 
rehevöityneeksi todettu Ringsjön-järvi. Pilaantumisalttiiksi määritellyt vyöhykkeet 
esitetään kuviossa 5. 
13.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjcet 
Kaikki liitteessä II olevan A kohdan mukaiset vaatimukset on lisätty voimassa 
oleviin yleisiin ohjeisiin tai määräyksiin. Viljelijöille on loimitettu maatalouden 
ympäristönsuojelutoimenpiteisiin liittyviä tieloja ja neuvoja, ja lähän on saatu tukea 
tutkimus- ja kehityshankeohjelmasta. Ohjeita on annettu eri aiheista, kuten 
lannanlevitystekniikoista, ravinnetaseista, varastointikyvyn arvioinnista ja 
lannoitussuosituksista. Hallinnon eri tasoilla on saatavilla rahoilusta neuvontaa. 
opintoretkiä, esittelyjä, kenttäkäyntejä sekä viljelijöille larkoitettua ilmaista 
tiedotusaineistoa varten. Lisäksi. neuvojille myönnetään koulutusapurahoja. 
33 


Kuva 5: Nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiit alueet Ruotsissa 
*n 
o o 
o-J 
"*V 

13.3. Toimintaohjelmat 
13.3.1. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan a ja h alakohdassa vaaditut toimet 
Ilallituksen vuonna 1987 anlamassa kertomuksessa lodettiin Ruotsin 
rannikko- ja merivesien olevan vakavasti uhattuna. minkä jälkeen on 
ponnisteltu yhteisesti ravinnepitoisuuksien pienentämiseksi mainituilla 
alueilla. Rannikkoalueilla tavoitteeksi asetettiin ravinnekuormituksen 
vähentäminen 50 prosentilla vuoden 1987 lasosta vuoteen 2000 mennessä. 
Myöhemmin ajankohta muutettiin vuodeksi 1995. Yksi kohdealueista oli 
maatalous, jonka aiheuttamaa typen huuhloulumisla oli arvion mukaan 
vähennettävä 50 prosenttia vuoden 1985 tasosla vuoteen 1995 mennessä. 
Ruotsi on myös asettanut tavoitteeksi lyppeä sisällävien kemiallisten 
jannoitteiden käytön vähentämisen 20 prosentilla vuoteen 2000 mennessä 
vuoden 1986 tasoon verrattuna sekä ammoniakkipäästöjen vähentämisen 25 
prosentilla eteläisessä Ruotsissa vuodesta 1990 vuoteen 1995. 
Tavoitteiden saavuttamiseksi pidettiin muun muassa välttämättömänä 
• varmistaa kasvien tarpeita vastaavat ravinnemäärät. 
• edellyttää, että suurempi osa rannikon lähellä voimaperäisessä 
tuotannossa olevasta viljelymaasta on kasvuston peittämä. 
• alentaa maatalouden voimaperäisyyden astelta (mukaan lukien tilojen 
karjakoko), 
• rajoittaa karjanlannan levityslä syksyllä ja talvella, 
• lisätä karjanlannan varastointia koskevia vaatimuksia (pilaantumisalttiiksi 
määritellyillä vyöhykkeillä on nautakarjan, hevosen. lampaan ja vuohen 
lannan varastointikapasiteetiksi määrätty kahdeksan kuukautta; muiden 
eläinten, siat ja siipikarja mukaan lukien, osalta vaatimus on kymmenen 
kuukautta). 
Vaatimukset on sisällytetty lakeihin vuodesta 1988 lähtien toimintaohjelman 
muodossa, jolla pyritään vähentämään ravinteiden huuhtoutumista 
maataloudesta (laajennettu myöhemmin käsittämään myös maataloudessa 
syntyvät ammoniakkitappiot). 
Lainsäädännöllisten toimenpiteiden lisäksi on harjoitettu laajamittaisesti 
neuvontatoimintaa ja toteutettu lutkimus- ja kehittämisohjelmia. 
Maatalouden ympäristövaikutusten vähentämiseksi on käytetty myös 
taloudellisia keinoja. Niihin kuuhiii piiäsadon jälkeen viljeltävästä 
välikasvista maksettu palkkio, karjanlannan varastointimahdollisuuksien 
parantaminen sekä typen perusteella perillävä ympäristövero. Välikasvien 
viljelyyn, kosteikkojen perustamiseen. suojavyöhykkeiden perustamiseen 
vesiväylien varrelle sekä laajaperäiseen nurmiviljelyyn on myös mahdollista 
saada ympäristötukea. 
35 
13.3.2. Liilteessä III olevassa 4 kohdassa vaaditut liedot 
Ruotsi on toteuttanut direktiivin liitteessä III olevassa 2 kohdassa säädetyt 
toimenpiteet ottamalla käyttöön tilojen suurinta sallittua eläintiheyttä 
koskevat säännöt. Liitteessä V olevan 4 kohdan h alakohdan mukainen 
karjanlannan lyppipitoisuutta, kg N/ha vuodessa, sekä suurinta sallittua 
eläintiheyttä koskeva yhteenveto esiletään laulukossa 4. I lehtaarikohtaisia 
typpimääriä korjataan eläinten sisälläpitämisen ja varastoinnin aikana 
ilmenevien tappioiden mukaan. Laidunkauden ajalta ei vähennetä 
sisälläpitoon tai varastointiin liittyviä tappioita. 
Taulukko 4: Karjanlannan typpipitoisuus ja suurin sallittu eläintiheys 
Karjatyyppi Latdun- Suurin 
kaudeu sallittu 
drviöitu eläin-tiheys 
pituus /ha kg N/ha vuodessa 
^Jetelanta kiinteä 
; LyjsyJ.^mat.6000 kg 
I Lypsylehmat 8000 kg 
1 Lypsylehmat 10000 kg 
| Hiehot, sonnit, harat 2-12 kk* 
1 Hiehot, sonnit, harat 12-24 kk* 
1 Emolehmat 
i Emakot 
; Lihasiat 
Kanat 
Nuoret kanat 
Teuraskananpojal 
\ Kalkkunat 
! Hevoset 
! Lampaat ja vuohet 1 4 
1 4 
1 4 
1 3 
| 5 
6 
-
-
-
: -
: 5 
6 ! 1.6 
1,6 
; 1,6 
; 5,8 
i 4,6 
: 2,3 
• ; 2,2 
10,5 
100 
250 
470 
140 
3 
15 ' 154 
160 
169 
1 115 
200 
; 138 
; 54 
84 
56 
60 
117 
70 
-
-1 138 
1 143 
151 
j 101 
! 182 
( 150 
! 45 
70 
49 
52 
103 
61 
106 
142 .j 
1 
j 
! 
1 
, 
* Hiehot, sonnit ja härät on arvioitava luokkana "liiehot, sonnit, härät 2-24 kk". Hiehojen, 
sonnien ja härkien lukumäärä tilalla jakautuu yleensä tasaisesti ikäluokkien 2-12 kk ja 12-
24 kk välillä. 
13.3.3. Lisätoimenpiteet ja vahvistetut toimet 
Voimassa olevaa sääntelyjärjestelmää tarkistetaan jatkuvasti, jotta 
ravinnetappiot saataisiin mahdollisimman pieniksi. Siksi monia 
toimintaohjelmiin sisältyviä sääntöjä on ehdotettu tiukennettavaksi. Lisäksi 
on muodostettu useita työryhmiä, joista yhden tehtävänä on 
toimintaohjelman laatiminen maataloudessa syntyvien 
ammoniakkitappioiden vähentämiseksi 50 prosentilla vuoden 1990 tasosta. 
36. 
13.3.4. Direkliivin 5 arliklan 4 kohdan aja h alakohdassa vaaditut toimel 
Koska ravinnetappioiden suuruus riippuu vuotuisesta sademäärästä ja sen 
jakautumisesta, on suunniteltu menelelmä, jossa ravinnetappiot laskctaan 
vakiomuotoisten tietojen pohjalta. Tämän simuloinlimallin perustana ovat 
yleisen ympäristön seurantaohjelman tuottamat tiedot, säätiedot, 
viljelykasveja ja lannoitteiden käyttöä koskevat tiedot jne. Mallilla voidaan 
laskea normaalivuoden aikana viljelymaan juuristovyöhykkeestä 
pohjaveteen tai salaojiin huuhtoutuneet ravinnemäärät. Lisäksi seurataan 
nitraatin huuhtoutumista vesiin. On arvioitu, että vuosien 1985 ja 1994 
välisenäkymmenvuotiskautena ihmisen toiminnan aiheuttamat typpitappiot 
maatalousmaasta ovat vähentyneet 30 prosenttia. Tilanne kuitenkin 
vaihtelee alueittain. Ruotsin lounaisosassa, jossa maa on monin paikoin 
karkeaa ja maataloustuotanto voimaperäistä, vähennys on ollut ainoastaan 
10 prosenttia, kun taas Svealandissa tappiot ovat vähentyneet 40 
prosentilla. Kaikesta ihmisen toiminnan aiheuttamassa typpikuormituksessa 
todetusta 30 prosentin vähennyksestä arviolta 10 prosenttia johtuu 
maatalousmaan kokonaispinta-alan pienentymisestä, 50 prosenttia 
laidunalan lisääntymisestä ja 40 prosenttia kasvien typenoton 
tehostumisesta paremman viljelytekniikan, lannoituksen muutosten ja 
parempien kasvilajikkeiden ansiosta. 
13.3.5.Direktiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamisen arvioitu 
ajankohta 
Arvioidaan, että ihmisen toiminnasta aiheutuvan typpikuormituksen 
vähentämistä 50 prosentilla koskeva tavoite saavutetaan vuoteen 2005 
mennessä. Säävaihteluiden vuoksi kehitys saattaa kuitenkin vaihdella 
yksittäisten vuosien osalta. Siksi on epätodennäköistä, että kaikkien 
maataloudessa toteutettujen toimenpiteiden täyttä vaikutusta vesien 
pilaantumiseen saavutetaan. 
37 
14. ISON-BRITANNIAN JA POHJOIS-lRLANNIN YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA 
Kertomus annettiin komissiolle 9. tammikuuta 1997. 
14.1. Vesien ja pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely 
Pohjaveden, makeiden pintavesien, jokisuiden vesien ja rannikkovesieh osalta 
seuranta ensimmäistä vesien määrittelykierrosla varten toteutettiin vuonna 1992. 
Seurannan piiriin kuului kaikkiaan 1 122 pintavesien vedenottopaikkaa ja 461 
pohjavesilähdettä. 
Seurannan tuottamien tietojen perusteella määriteltiin pilaantumisalttiiksi yhteensä 
yhdeksän pintavesialuetta ja 148 pohjavesilähdettä. Rehevöitymisen perusteella ei 
määritelty yhtään vyöhykettä, vaikkakin yksi vesialue, Ythan-joen suisto, olikin 
ensin ehdolla. Sitä ei kuitenkaan määritelty, sillä kyseisen alueen veden laadun 
tilaan oli useita mahdollisia selityksiä. Kanta tarkistetaan vuonna 1997. Kaiken 
kaikkiaan pilaantumisalttiiksi määriteltiin 69 vesialuetta, joista kuusi on pintavesiä. 
Pohjois-Irlannissa ei määritelty yhtään vyöhykettä. Pilaantumisalttiit vyöhykkeet 
esitetään kuviossa 6. 
14.2. Hyvän maatalouskäytännön ohjeet 
Vaatimuksen täyttämiseksi on laadittu kolmet hyvän maatalouskäytännön ohjeet: 
yhdet Englantia ja Walesia varten, yhdet Skotlantia varten ja yhdet Pohjois-Irlantia 
varten. Rnglanlia ja VValesia koskevien ohjeiden noudattaminen on vapaaehtoista, 
mutla niiden perusteella voidaan velvoittaa pilaantumisla aiheutlanut viljelijä 
vastaamaan siitä oikeudellisesti samalla, kun voidaan ottaa huomioon hänen 
epäonnistunut yrityksensä toteuttaa ohjeiden mukaisia toimenpiteitä. 
Ohjeet ovat maksuttomia. Niiden soveltamista on lisäksi pyritty edistämään erilaisin 
aloittein, kuten lehtiartikkelien, viljelijöille ja muille asianomaisille ryhmille 
suunnattujen esittelyjen sekä oppilaitoksille ja yliopistoille tuotettujen 
koulutuspakettien avulla. Jäljennökset ohjeista on toimitettu viljelijöille 
maatalouden neuvontakeskusten kautta koko Yhdistyneen kuningaskunnan alueella. 
Keskukset ovat myös pyrkineet edistämään hyvän maatalouskäytännön ohjeiden 
soveltamista pilaantumisen arvioimiseen ja vakavien pilaantumistilanteiden 
ehkäisemiseen liittyvillä tilakäynneillä. 
14.3. Toimintaohjelmat 
Kertomuksen antamisen ajankohtana Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei vielä 
toteutettu toimintaohjelmia. Kertomukseen oli liitetty luonnos toimintaohjelmaksi 
tarkoitetustasäädösasiakirjasta. 
38 

Kuva 6: Nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiit alueet 
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneessä kuningaskunnassa 
/ BRIDUNGTON 
2 RIVERHULL 
3 MILINGTON SPRINGS 
4 SPRINGfVELLS 
5 COTTINGHAM 
6 BRAYTQN 
7 CARLTON 
8 POLUNGTON 
9 HATFIELD 
10 NORTH LINCOLNSHIRE 
11 NORTHNOTTINGHAMSHIRE 
12 LONCOLN 
13 RIVER W1THAM 
14 HUSBANDS BOSWORTH 
15 KELSALL 
16 SfVYNNERTON 
17 TELFORD 
18 BEDNALL 
19 SHIFNAL 
20 LICHFIELD 
21 OAKELEY 
22 TOMHILL 
23 HINKSFORD 
24 KINVER 
25 WlLDMOOR 
26 ASTLEY 
27 HASELEY 
28 BROMSBERROfV 
29 SN0WSH1LL 
30 STOW-ON-THE-WOLD 
31 GARWAY 
32 CHELTENHAM 
33 THE SLAUGHTERS 
34 FAIRFORD 
^^ Pilaantumisaltis - pohjavesi 
(^) Pilaantumisaltis - pintavesi 
<^p) Ei pilaantumisaltis 100 km 200 km 
J 35 RIVERSLEAM. CHERWELL. 
ANDGREATOUSE 
36 W1GHT0N 
37 GREATBIRCHAM 
38 SWAFFHAM 
39 LYNGFORGE 
40 WROXHAM 
41 RIVER WAVENEY 
42 MOULTON 
43 BURYSTEDMUNDS 
44 FULBOURN 
45 LINTON 
46 FOWLMERE 
47 SLIPEND 
48 WESTON 
49 GREATOFFLEY 
50 KINGSWALDEN 
51 RJVERS BLACKWATER 
AND CHELMER 
52 OLD CHALFORD 
53 LEWKNOR 
54 OGBOURNE STGEORGE 
55 COMPTON 
56 TWYFORD 
57 DORNEY 
58 BOXLEY 
59 THURNHAM 
60 MINSTER 
61 EGFORD 
62 CASTLECARY 
63 MILBOURNE WICK 
64 BEAMINSTER 
65 OTTER VALLEY 
66 DUCKALLER 
67 DYSERTH 
68 TRELECH 
69 BALMALCOLM 


ISSN 1024-4492 
KOM(98)161opullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 14 03 
Luettelonumero : CB-CO-98-014-FI-C 
ISBN 92-78-30141-8 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg