FI Euroopan unionin virallinen lehti C 318/39

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Energiatehokkuuspolitiikkojen ja -ohjelmien parantaminen – loppukäyttäjien rooli” (oma-aloitteinen lausunto)

2009/C 318/08

Esittelijä: Claudio CAPPELLINI

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 10. heinäkuuta 2008 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

”Energiatehokkuuspolitiikkojen ja -ohjelmien parantaminen – loppukäyttäjien rooli” (oma-aloitteinen lausunto).

Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 8. syyskuuta 2009. Esittelijä oli Claudio CAPPELLINI.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 30. syyskuuta 2009 – 1. lokakuuta 2009 pitämässään 456. täysistunnossa (lokakuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 126 ääntä puolesta 2:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) osallistui viimeksi järjestettyyn kuulemiseen erilaisista EU:n energiatehokkuuspolitiikkoihin liittyvistä aiheista ja ulottuvuuksista (ulkoinen ulottuvuus, energia-alan lyhyen ja pitkän aikavälin haasteet, toimituksia ja turvallisuutta koskevat politiikat), tavoitteena taloudellisuuden ja kestävyyden kriteereihin pohjautuva energiapolitiikka. Komitea korostaa, että on tärkeää tuoda esille ja hyödyntää sen yhteistyössä asianomaisten toimijoiden, loppukäyttäjien ja jäsenvaltioiden kanssa järjestämien energiatehokkuuden teemapäivien tuloksia. Tältä pohjalta komitea kehottaa Euroopan komissiota ja uutta Euroopan parlamenttia kiinnittämään runsaasti huomiota komitean aiemmissa lausunnoissaan jo esittämiin seikkoihin. (1)

1.2 ETSK katsoo, että tehokkuuteen ja uusien, ”puhtaiden” teknologioiden suosimiseen tähtäävän energiapolitiikan toteuttaminen voisi olla yksi ratkaisu ympäristöongelmaan. Sen avulla voitaisiin myös vähentää riippuvuutta energiatoimituksista sekä raaka-aineiden korkean hinnan aiheuttamaa haittaa ja seurauksia loppukäyttäjille. ETSK kehottaa tiivistämään toimia, joiden avulla loppukäyttäjät (varsinkin kuluttajat ja pienyritykset) pyritään saamaan systemaattisesti mukaan Eurooppa-neuvoston maaliskuussa 2007 määrittelemien uusien vaatimusten noudattamiseen ja vallitsevan talouskriisin taltuttamiseen.

1.3 Komitea katsoo, että energian loppukuluttajien – erityisesti pienyritysten, niitä edustavien järjestöjen, julkisen ja yksityisen sektorin yhteenliittymien ja osuustoiminnallisten yritysten – osallistumista voitaisiin edistää eurooppalaisen ja kansallisen sosiaalisen kumppanuuden avulla. Näin myötävaikutettaisiin yhä tehokkaammin energiatehokkuutta ja ”vihreää taloutta” koskevien eurooppalaisten tavoitteiden saavuttamiseen. Kun tällainen osallistuminen sisällytetään mahdollisimman tarkoituksenmukaisessa muodossa esimerkiksi eurooppalaisen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun – myös alakohtaisen vuoropuhelun – asialistaan, voidaan toden teolla edistää työllisyyttä sekä energia-alaan ja uusien palvelujen tarjontaan liittyvien uusien, pätevyyttä vaativien ammattialojen syntyä.

1.4 ETSK katsoo, että energiapolitiikkojen eurooppalaisen ulottuvuuden vahvistamisen tulisi kannustaa myös tehostamaan sisämarkkinoilla ja kotimaisilla markkinoilla kestävän kehityksen strategiaa ja sellaista entistä laajempaa tieteellis-teknistä yhteistyötä, jonka avulla saadaan käynnistettyä uudelleen julkisia ja yksityisiä investointeja, mukaan luettuina EU:n jäsenvaltioiden ”tiiviimmän yhteistyön” muodot.

1.5 ETSK on pettynyt ja huolissaan siitä, että energian loppukäytön tehokkuudesta ei ole tarjolla riittävästi vertailukelpoista ja yksityiskohtaista tietoa. Mm. Eurooppaa koskevia, loppukäyttäjien saatavilla olevia aikasarjoja on niukasti. Tämä vaikeuttaa tilastollisesti vankkojen ja yhdenmukaisten indikaattorien laadintaa. ETSK on huolissaan jäsenvaltioista, sillä ne eivät ole laatineet kansallisia energiatehokkuutta koskevia toimintasuunnitelmiaan (NEEAP) tarkasteltavana olevassa direktiivissä säädetyssä ajassa.

1.6 ETSK:n mielestä EU:n energiatehokkuuspolitiikkojen täyden kansallisen täytäntöönpanon varmistamiseksi sekä täytäntöönpanon yhtenäistämiseksi ja tehostamiseksi tulee kiireesti ottaa käyttöön yhteinen eurooppalainen seurantajärjestelmä, jossa yhdistyvät tasapuolisuus, avoimuus ja energialaskujen vertailukelpoisuus. Järjestelmä tulee laatia Euroopan komission ja jäsenvaltioiden yhteistyönä ja sitä valmisteltaessa on kuultava järjestelmällisesti loppukäyttäjien edustajia.

1.7 Lisäksi komitea katsoo, että EU:n energiatehokkuuspolitiikkojen toteutuksen parantamiseksi tulee vahvistaa politiikkojen alakohtaisuutta, jotta niiden seurantaa ja vaikutusarviointeja voidaan lisätä. Energiapolitiikat vaikuttavat eri tavoin taloudellisen toiminnan eri muotoihin: energiaa kuluttaviin yrityksiin (niiden ongelmat vaihtelevat kulutusmäärien, prosessityyppien jne. mukaan) ja erilaisten energiaan liittyvien toimialojen yrityksiin (esim. laitevalmistajat ja -asentajat, energiapalvelujen tuottajat, rakennusyhtiöt). Niillä on paljon vielä piilossa olevia energiansäästömahdollisuuksia.

1.8 ETSK on vakuuttunut siitä, että EU:n ohjelmia – kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa (CIP), Euroopan älykäs energiahuolto -ohjelmaa (EIE) yms. – on viipymättä yksinkertaistettava, että loppukäyttäjien osallistumista niihin tulee lisätä ja että toimia tulee yhtenäistää ja niiden sirpaleisuutta tulee vähentää, kuten ympäristölainsäädännön noudattamista pk-yrityksissä tukevassa ohjelmassa (ECAP) tehdään. Niinpä komitea ehdottaa uutta integroitua ohjelmaa, jonka avulla kyseistä toimintaa voidaan koordinoida nykyistä paremmin loppukäyttäjien eduksi. ETSK kehottaa EU:ta, jäsenvaltioita ja yrityksiä suuntaamaan riittävästi voimavaroja soveltavaan tutkimukseen ja sen tulosten siirtämiseen loppukäyttäjille, uuden tieto- ja viestintätekniikan käytöstä edistyneillä tekniikan aloilla saataviin säästöihin ja energia-alan kehitys- ja innovaatiotoimintaan sekä laajentamaan alan maailmanlaajuista yhteistyötä.

1.9 ETSK katsoo, että EU:n tulee pikaisesti luoda energiansäästöä paremmin tukevia verotuksellisia ja luotonsaantia helpottavia välineitä ja politiikkoja. Niiden avulla tulee tarjota apua kaikille sellaisille loppukäyttäjille (erityisesti pk-yrityksille ja julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksille), jotka toteuttavat yksin tai yhdessä kumppaniensa kanssa nykyistä tehokkaampia ja kestävämpiä tuotantomalleja. ETSK tiedostaa koulutuksen ratkaisevan roolin energiatehokkuuden kulttuurin leviämisessä Euroopassa ja ehdottaa erityisen kuulemisen järjestämistä työmarkkinaosapuolille ja kaikille sidosryhmille sekä EU- että jäsenvaltiotasolla EU:n nykyisten taloudellisten voimavarojen uudelleensuuntaamiseksi niin, että energiatehokkuuteen liittyviä profiileja ja ammattimaisuutta vahvistetaan, sekä kansalaistiedotuksen ja -valistuksen edistämiseksi.

2. Direktiivin 2006/32/EY tavoitteet

2.1 Direktiivin 2006/32/EY tavoitteena on — ”parantaa – – energian loppukäytön tehokkuutta jäsenvaltioissa” energian toimitusvarmuuden parantamiseksi — vähentää hiilidioksidin ja muiden kasvihuonekaasujen päästöjä ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi, hyödyntää kustannustehokkaasti energiansäästömahdollisuuksia ja antaa virikkeitä myös innovointiin ja kilpailukyvyn edistämiseen. Tämän päämäärän saavuttamiseksi direktiivissä säädetään mm. seuraavista yleistavoitteista: — Säädetään jäsenvaltioille tarkoitetuista ohjeellisista säästötavoitteista ja tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavista mekanismeista. — Määritellään institutionaaliset, taloudelliset ja oikeudelliset kehykset energian tehokasta loppukäyttöä haittaavien markkinaesteiden ja markkinoiden puutteiden poistamiseksi. — Luodaan etenkin pk-yrityksille edellytykset energiapalvelujen markkinoiden kehittämiseksi. — Asetetaan direktiivin yhdeksännelle soveltamisvuodelle yhdeksän prosentin kansallinen ohjeellinen energiansäästön kokonaistavoite, joka pyritään saavuttamaan energiapalvelujen ja muiden energiatehokkuutta parantavien toimenpiteiden avulla.

3. Yleistä

3.1 Direktiivin 2006/32/EY täytäntöönpano on osoittautunut riittämättömäksi yhteisön alun perin asettamiin kunnianhimoisiin tavoitteisiin nähden. Syyt ovat seuraavat:

— Toimenpiteet ovat joskus liian heikkoja ja helposti kierrettävissä kansallisten täytäntöönpanoprosessien yhteydessä.

— Kansalliset toimintasuunnitelmat ja täytäntöönpanotoimet ovat varsin epäyhtenäisiä ja tehottomia direktiivin säännöksiin verrattuna.

— Tukiohjelmat ja -toimenpiteet ovat heikosti koordinoituja ja hajanaisia.

— Direktiivin seurannan ja loppukäyttäjiin kohdistuvien vaikutusten arvioinnin edellyttämää vertailukelpoista dataa ja tietoa on liian vähän, eikä energiatehokkuuden johdonmukaiseksi ja kestäväksi kehittämiseksi EU:ssa ole kyetty tarjoamaan tarvittavia elementtejä.

Saatu kokemus osoittaa, että vain muutamat Euroopan unionin 27 jäsenvaltiosta ovat harjoittaneet vakaata ja järjestelmällistä energiatehokkuuteen ja uusiutuvien energialähteiden kehittämiseen kannustavaa energiapolitiikkaa, käynnistäneet kyseisiin teknologioihin liittyvien uusien toimialojen kehittämisen ja keventäneet samalla pienyritysten ja kotitalouksien energiakustannuksia.

Vihreässä kirjassaan ”Kohti toimitusvarmaa, kestävää ja kilpailukykyistä Euroopan laajuista energiaverkkoa” (2) komissio kannattaa eurooppalaisen siirtoverkonhaltijan perustamista.

Kolmessa viimeaikaisessa lausunnossaan (3) ETSK on ilmaissut näkemyksensä, jonka mukaan olisi tutkittava mahdollisuutta toteuttaa energia-alan eurooppalaiset yleishyödylliset palvelut, jotka voitaisiin asettaa yhteisen energiapolitiikan käyttöön. Lyhyesti sanottuna ETSK katsoo lausunnoissaan, että aiheesta on keskusteltava etukäteen, koska tällaiset palvelut ovat osoitus eurooppalaisesta yhteisvastuusta ja vastaus unionin keskeisillä kansainvälisillä aloilla kohtaamiin haasteisiin, kuten muun muassa energian toimitusvarmuus, vesivarojen hallinta, biologisen monimuotoisuuden suojelu, ilman laadun säilyttäminen sekä sisäinen ja ulkoinen turvallisuus. Kyseisten yhteisön palvelujen olemassaolo lisäisi kaikkien loppukäyttäjien tietoisuutta vastuustaan.

3.2 Loppukäyttäjät ja EU:n energiapoliittinen visio

Eräiden jäsenvaltioiden pitkät viivästykset energiatehokkuustavoitteisiin pyrkimisessä ja vakavan talouskriisin sitkeys vahvistavat sen, että nyt tarvitaan kiireesti nykyistä koordinoidumpia, suunnitelmallisempia ja jäsennellympiä toimia Euroopan yhteisön ja jäsenvaltioiden voimavarojen hyödyntämiseksi ja julkisten ja yksityisten investointien elvyttämiseksi. Kansainvälisten ponnistelujen ohella tarvittavan tutkimustoiminnan sirpaloitumista voitaisiin välttää luomalla tehokkuuteen, hajautettuun energiantuotantoon ja uusiin ”puhtaisiin” energialähteisiin (mm. biomassapohjaisiin energialähteisiin) nojautuva kestävän kehityksen strategia ja visio ja jakamalla tutkimustuloksia Euroopan tasolla jäsenvaltioiden ja loppukäyttäjien edustajien keskuudessa.

Talouskriisin taltuttamiseksi sekä energiatehokkuuspolitiikkojen ja niihin liittyvien investointipolitiikkojen tehostamiseksi on tärkeää uudistaa myös eurooppalaista vero- ja luottopolitiikkaa loppukäyttäjien, luotonantajien ja energia-alan toimijoiden sekä asianomaisten paikallisviranomaisten tarpeiden mukaan niin, että edistetään eurooppalaisten energiapalveluyritysten järjestelmän kehitystä.

3.3 Energiatehokkuuteen liittyvä kulttuuri ja uusi taitotieto loppukäyttäjien näkökulmasta

On selvää, että loppukäyttäjille (etenkään pk-yrityksille ja muille sidosryhmille) ei tiedoteta yleisesti eikä alakohtaisesti riittävästi Euroopan unionin energiatehokkuuspolitiikoista. Myös politiikkojen vaikutusten arviointi on puutteellista. Ei ole myöskään olemassa menetelmää, jolla voitaisiin varmentaa kansainvälisten ja unionin tavoitteiden yhtenäisyys, eikä loppukäyttäjien saavuttamia tuloksia valvota.

Eräissä jäsenvaltioissa toteutetun alustavan tarkastuksen perusteella yksityiskohtaisen tiedon puute rajoittaa huomattavasti teollista tuotantoa ja energiankulutusta koskevien tietojen saatavuutta.

Tulee siis toteuttaa kyselytutkimuksia energian loppukäytön tehokkuuden ja palvelujen energiatehokkuuden seurantaa ja arviointia varten tarvittavien tietojen ja indikaattorien kokoamiseksi ja kehittämiseksi, jotta voidaan määrittää direktiivin vaikutus kussakin jäsenvaltiossa toteutettaviin strategioihin ja toimiin.

3.4 Energiatehokkuuden indikaattorit ja loppukäyttäjien tarpeet

Euroopan komissio ja jäsenvaltiot voisivat tukea ja edistää – mm. perustamalla riippumattoman asiantuntijaryhmän – sellaisten yhdenmukaisten ja luotettavien indikaattorien laadintaa, joiden avulla energiansäästö voidaan määrittää ja arvioida. Tässä yhteydessä voidaan hyödyntää myös uutta tieto- ja viestintätekniikkaa. Laatimalla tällaiset helppotajuiset indikaattorit voitaisiin varmistaa, että loppukäyttäjätkin voivat hyödyntää niitä tarkoituksenmukaisella tavalla. Näin voitaisiin myös vähentää ”vihreän” tai ”puhtaan” energian käsitteiden lisääntynyttä harhaanjohtavaa tai epätarkkaa käyttöä puhtaasti kaupallisiin tarkoituksiin ilman, että niissä pystytään osoittamaan ja mittaamaan todellisia energiansäästöjä ja päästövähennyksiä, ja ehkäistä myös hyvän kauppatavan vastaiset käytännöt.

3.5 Integroidun ja kaikille jäsenvaltioille yhteisen seuranta- ja tarkkailujärjestelmän ansiosta Euroopan unioni ja jäsenvaltiot voisivat

— hyödyntää energiatehokkuusasioissa loppukäyttäjille ja erityisesti pk- ja käsiteollisuusyrityksille suunnattua eurooppalaista asiantuntijaryhmää ja riippumattomien elinten verkostoa

— laatia säännöllisesti raportteja EU:n politiikoista ja niiden vaikutuksista loppukäyttäjiin (erityisesti pk-yrityksiin)

— saada käyttöönsä helppokäyttöisen ja avoimen monikielisen tiedotusfoorumin sekä vahvistaa ja parantaa eurooppalaisten etujärjestöjen ja tärkeimpien sidosryhmien suhteita.

3.6 Kansallisten energiatehokkuutta koskevien toimintasuunnitelmien viivästysten ja puutteiden korjaaminen

Kansallisten suunnitelmien (NEEAP) perusteella jäsenvaltiot eivät ole voimakkaasti ja toden teolla sitoutuneita toteuttamaan direktiivissä asetettuja tavoitteita etenkään kulutuksen pienentämiseksi merkittävimmillä aloilla eli liikenteessä ja asumisessa. (Suunnitelmat ovat usein hyvin yleisluonteisia, eikä niissä esitetä aikarajoja tai suunniteltujen toimenpiteiden mahdollisten vaikutusten asianmukaiseen arviointiin parhaiten soveltuvia tieteellisiä indikaattoreita.) Tarvitaan siis yhä konkreettisempia ja toteuttamiskelpoisempia energiatehokkuusaloitteita, ja ainakin jotkin toimenpiteet tulee tehdä pakollisiksi. Lisäksi tulee tarkastaa, millainen kuilu kansallisten suunnitelmien ja konkreettisten tulosten välillä on, kuten on tehty ajoneuvojen päästöjen, yleensä hiilidioksidipäästöjen vähentämisen, kasvihuonekaasupäästöjen ja uusiutuvien energialähteiden osalta.

Euroopan komission hiljattain toteuttama julkinen verkkokuuleminen energiatehokkuuden toimintasuunnitelman (KOM(2006) 545) arvioinnista ja tarkistamisesta osoittaa loppukäyttäjien kuulemisen laadulliset puutteet direktiivissä. Osa kansallisten energiatehokkuutta koskevien toimintasuunnitelmien valmistelun puutteista voitaisiin korjata esim. laatimalla vuosikertomus, johon ETSK:kin voisi antaa panoksensa, ja kuulemalla asianmukaisesti kaikkia loppukäyttäjiä.

3.7 Loppukäyttäjät nykyistä paremmin huomioivat (end-user friendly) ”uuden sukupolven” eurooppalaiset ohjelmat

Ohjelmiin (CIP- ja erityisesti EIE-ohjelmaan) osallistumisen edellyttämiä menettelyjä tulee siis yksinkertaistaa, jotta myös pienehköjen yritysten ja niitä edustavien järjestöjen sekä heikossa asemassa olevien alueiden (vuoristoalueiden ja syrjäisten alueiden) viranomaisten on helpompi osallistua niihin. Lisäksi komitea kannattaa julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien ja energiapalveluyritysten (Energy Saving Companies, ESCO) edistämistä erityisesti EU-, jäsenvaltio- ja paikallistasolla sekä pk-yritysten kannustamista osallistumaan käytännössä ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevaan EU-politiikkaan. Euroopan komissiota kehotetaan tutkimaan yksinkertaistamista ja sääntelyn parantamista koskevan prosessin yhteydessä loppukäyttäjien eurooppalaisten tai kansallisten järjestöjen edustajien kanssa, mitkä ovat tehokkaimpia menetelmiä ja käytäntöjä edistää energiatehokkuuspolitiikkojen täytäntöönpanoa loppukäyttäjien ja direktiivin soveltamisalaan kuuluvien toimijoiden keskuudessa.

4. Erityistä

4.1 Direktiivissä todetaan energia-alan toimijoilla olevan tehtävänsä energiapalveluissa (6 artikla). Tällainen säännös on erityisen kriittinen, sillä monilla kansallisilla markkinoilla on käynyt niin, että suuret energiaoperaattorit toimivat energiaketjun loppupään markkinoilla, kuten energiapalveluissa ja nk. sähkömittarin jälkeisissä toiminnoissa, ja saavat etua hallitsevasta asemasta, joka niillä on energiaketjun muissa kohdissa (tuotanto, jakelu ja myynti). Tämä haittaa voimakkaasti energiapalvelujen kehittämistä pienyrityksissä.

4.1.1 Direktiivin voimaansaattamiseen liittyy edelleen huomattavia ongelmia ja epäkohtia loppukäyttäjien kannalta. Ne koskevat esimerkiksi — energiapalvelujen toteuttamisen kannalta tärkeän tiedon saantia ja avoimuutta (usein tietoa saavat vain energia-alan toimijat ja asianomaiset viranomaiset) – 7 artikla — energiankulutuksen todenmukaista mittaamista ja riittävästi tietoja sisältävää laskutusta. Jäsenvaltioiden ja EU:n toimivaltaisten elinten tuleekin voimistaa valvonta-, tarkastus- ja kurinpalautustoimiaan ja seurata energia-alan toimijoita aiempaa tehokkaammin ja tarkemmin (ks. direktiivin 11 ja 13 artikla).

4.1.2 ”Energiansäästöön tarkoitettujen rahoitusvälineiden” saatavuutta ja tähän liittyvien mekanismien toimintaa tulee tehostaa ja pohtia perusteellisemmin teknisissä ja poliittisissa yhteyksissä loppukäyttäjien etua ajatellen. Erityishuomiota tulee kiinnittää energiaverotukseen. Tällaiset välineet ja niiden avulla saavutetut tulokset tulee ottaa erityisvalvontaan tiiviissä yhteistyössä loppukäyttäjien eurooppalaisten ja kansallisten järjestöjen kanssa. Tässä yhteydessä tulee kiinnittää huomiota varsinkin siihen, miten nk. paluuvaikutusta voidaan hillitä. ETSK:n 9. heinäkuuta 2009 Italian talous- ja työmarkkinaneuvostossa (CNEL) aiheesta ”Loppukäyttäjien rooli energiatehokkuuspolitiikoissa ja -ohjelmissa” järjestämässä kuulemisessa ilmeni, että paluuvaikutuksella (rebound effect) tarkoitetaan sitä, että toisinaan energiatehokkuustoimenpiteet lisäävät eivätkä vähennä energiankulutusta.

4.1.3 Myös energiakatselmus ja ”valkoiset todistukset” (12 artikla) ovat erittäin tärkeitä välineitä energiapalvelujen kehittämiseksi, ja jäsenvaltioiden tulisikin vahvistaa niitä edelleen. Tässä yhteydessä on toivottavaa, että myös eurooppalaisella työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulla (alakohtainen vuoropuhelu mukaan luettuna) voitaisiin edistää energiatehokkuuspolitiikkojen täytäntöönpanoa uusien työpaikkojen luomiseksi ja tuotantojärjestelmän kilpailukyvyn parantamiseksi.

4.1.4 Energiansäästön määrittämiseksi tulee luoda menetelmiä. Ne ovat toistaiseksi kehittymättömiä ja hajanaisia. Kaikissa jäsenvaltioissa loppukäyttäjien yhdenmukaisesti käytettäväksi tarkoitetut laskentamenetelmät tulee siis määritellä ja kartoittaa nykyistä paremmin. Lopuksi todettakoon, että Euroopan komissio on käynnistänyt lukuisia rikkomusmenettelyjä direktiivin voimaansaattamisen puutteellisuuden tai osittaisuuden johdosta. Tästä aiheutuu kustannuksia ja hallinnollista rasitusta loppukäyttäjille.

Bryssel 1 päivänä lokakuuta 2009 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) EUVL C 77, 31.3.2009, s. 54; EUVL C 175, 28.7.2009, s. 87; EUVL C 228, 22.9.2009, s. 84 ja EUVL C 182, 4.8.2009, s. 8.

(2) KOM(2008) 782 lopullinen/2.

(3) EUVL C 175, 28.7.2009, s. 43; ETSK:n lausunto aiheesta ”Vihreä kirja – Kohti toimitusvarmaa, kestävää ja kilpailukykyistä Euroopan laajuista energiaverkkoa”, CESE 1029/2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä); ja ETSK:n valmisteilla oleva lausunto aiheesta ”Yleistä taloudellista etua koskevat palvelut: millainen toimivallanjako EU:n ja jäsenvaltioiden välillä?”, CESE 966/2009 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).