Komission kertomus - Keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimien vientiluottovakuutusta koskevan direktiivin säännösten soveltamisesta saadut kokemukset ja saavutettu lähentyminen /* KOM/2002/0212 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS - Keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimien vientiluottovakuutusta koskevan direktiivin säännösten soveltamisesta saadut kokemukset ja saavutettu lähentyminen 1. Johdanto ja tausta 1. Neuvoston direktiivi 98/29/EY keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimien vientiluottovakuutusta koskevien keskeisten säännösten yhdenmukaistamisesta tuli voimaan 20 päivän kuluttua siitä, kun se oli julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 7. toukokuuta 1998. 2. Jäsenvaltiot velvoitettiin saattamaan voimaan tarvittavat direktiivin edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 1. huhtikuuta 1999 mennessä. 3. Direktiivin päätavoitteina on yhdenmukaistaa vientiluottovakuutusjärjestelmiä, lieventää nykyisiä kilpailuvääristymiä jäsenvaltioiden välillä (EY:n perustamissopimuksen 132 artiklan mukaisesti tämän kuitenkaan rajoittamatta 87-89 artiklassa määrättyjen valtiontukisääntöjen soveltamista), lisätä avoimuutta ja edistää yritysten välistä yhteistyötä yhteisön alueella. 4. Direktiivin 5 artiklassa (Kertomus ja tarkistaminen) säädetään, että komission on annettava neuvostolle kertomus direktiivin säännösten soveltamisesta saaduista kokemuksista ja saavutetusta lähentymisestä 31. joulukuuta 2001 mennessä. 5. Ennen kertomuksen laatimista komission yksiköt pyysivät direktiivistä lausunnot neljältä eurooppalaiselta organisaatiolta [1]. FBE ja UNICE vastasivat lausuntopyyntöön. FBE:n näkemykset on otettu kertomuksessa huomioon, kun taas UNICE:n kommentit koskivat muita vientiluottokysymyksiä. [1] Fédération Bancaire de l'Union Européenne (FBE ( EU:n pankkiyhdistysten liitto), Union of Industrial and Employers' Confederations of Europe (UNICE), Liason Group of the European Mechanical, Electrical, Electronic and Metalworking Industries (ORGALIME) ja EuroCommerce 2. Yleisarvio ja saavutetut tulokset 6. Kaikki jäsenvaltiot noudattavat direktiiviä. Vaikka direktiivistä on aiheutunut vain vähäisiä muutoksia jäsenvaltioiden vientiluottovakuutusjärjestelmiin, se toimii hyvin. 7. Direktiivillä on ollut seuraavia myönteisiä vaikutuksia: * Direktiivi on ensimmäinen vientiluottovakuutusta, vakuutusmaksua, vakuutusturvaa ja avoimuutta koskevia yhteisiä periaatteita edustava säännöskokoelma, josta jäsenvaltiot ovat sopineet. * Jäsenvaltioiden välisten jälleenvakuutussopimusten lisääntyminen viime vuosina kuvastaa sitä merkittävää edistystä, joka on saavutettu kolmansissa maissa toteutettavia yhteisiä hankkeita koskevassa yhteistyössä. Säännösten yhdenmukaistaminen esimerkiksi mainitun direktiivin muodossa tukee tätä kehitystä. * Avoimuus on keskeinen tekijä yhdenmukaistamisessa, ja sen kontrolloiva vaikutus vahvistuu ajan myötä. * Direktiivi ei palvele aiottua tarkoitustaan ainoastaan jäsenvaltioissa vaan sen heijastusvaikutukset ulottuvat myös yhteisön ulkopuolella sovellettaviin vientiluottovakuutusjärjestelmiin ja erityisesti EY:n ehdokasvaltioiden vientiluottotakuujärjestelmien käynnissä olevaan yhdenmukaistamiseen. 8. Jäsenvaltiot voivat poiketa direktiivin säännöksistä joko myöntämällä direktiiviä edullisemmat (direktiivin liitteen 47 kohta: Ennakkoilmoitus tiedoksi) tai epäedullisemmat (48 kohta: Jälki-ilmoitus tiedoksi) vakuutusturvaa koskevat ehdot. Tarkastelujakson aikana vain yksi jäsenvaltio ei ole ilmoittanut yhtään poikkeusta, kun taas kaikki muut jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet yhdestä tai useammasta seuraavia kohtia koskevasta poikkeuksesta: * Odotusaika (24 kohta ja viittaukset 6 kohdan b ja c alakohtaan): Kaksi jäsenvaltiota soveltaa samanaikaisesti sekä edullisempia että epäedullisempia ehtoja, jotka koskevat valmistusaikaisten riskien tai luottoriskien korvauskäsittelyn edellyttämää odotusaikaa. Kaksi jäsenvaltiota tarjoaa edullisempia ehtoja ja kaksi tiukempia ehtoja. * Vakuuttamaton prosenttiosuus (9 kohta): Kaksi jäsenvaltiota nimenomaisesti vaatii, että vakuuttamaton prosenttiosuus tulee vakuutuksenottajan vastattavaksi. * Muut ajoittain esiintyvät poikkeamat koskevat vakuutusturvan voimaantuloa (12 kohta), vakuutuksenantajan maan tai vakuutuksenottajan maan päätöksiä (21 kohta), korvauksen laskemista ja maksamista (27 ja 28 kohta) ja tappion minimoimiseen tai välttämiseen tähtäävistä toimista aiheutuvia lisäkustannuksia (31 kohta). Lisäksi on ilmoitettu seuraavista kohdista, jotka kuitenkin katetaan valtiovalta- tai maariskin osalta vakuutusmaksun korotuksilla tai alennuksilla OECD:n vakuutusmaksusopimuksen (OECD Premium Agreement) mukaisesti (ks. myös kertomuksen 22 kohta): * Ehdoton vakuutusturva (6 kohdan d alakohta): Ostajaluoton ehdottoman vakuutusturvan tarjoaa yksi jäsenvaltio. * Viivästyskorkojen vakuutusturva (7 kohdan b alakohta): Eräät jäsenvaltiot eivät ulota vakuutusturvaa saatavan erääntymispäivän jälkeen kertyneisiin korkoihin. * Vakuutusturvan kateprosentti (8 kohdan b alakohta): Useat jäsenvaltiot ilmoittavat myöntävänsä 95 %:a korkeamman katteen, mutta vain neljässä tapauksessa vakuutusturvan kateprosentti on 100 % (ostajaluotot, eräitä maita koskevat valtiolliset/poliittiset riskit ja rajoitetuissa oloissa). Toisaalta varsinkin kaupallista riskiä koskeva vakuutusturvan kateprosentti jää usein alle 95 %:n, tai sitten kaupallinen riski jaetaan toimitus- ja ostajaluottojen kesken. 9. Vaikka yleisesti ottaen edullisemmat ja vähemmän edulliset ehdot näyttävät jakautuvan tasaisesti jäsenvaltioiden vientiluottovakuutusjärjestelmien sisällä ja niiden kesken, joillakin niistä voi olla ratkaiseva vaikutus yhteisön viejien asemaan kilpailutilanteessa. 10. EY:n perustamissopimuksen 132 artiklassa todetaan seuraavaa: "( ( Jäsenvaltiot yhdenmukaistavat asteittain, siinä määrin kuin on tarpeen yhteisössä olevien yritysten välisen kilpailun vääristymisen estämiseksi, järjestelmänsä, joilla ne myöntävät tukea kolmansiin maihin suuntautuvaan vientiin... ( ( " Tätä taustaa vasten tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää lisäponnisteluja. 3. Puutteita ja parannusehdotuksia 3.1. EU:n pankkiyhdistysten liiton (Fédération Bancaire de l'Union Européenne FBE) esiin nostamat asiat 3.1.1. Kaupallista riskiä koskevat vakuutusmaksut 11. FBE:n mukaan direktiivin vaikutus vakuutusmaksujen suuruuteen on ollut vähäinen. Direktiivi tuli voimaan samaan aikaan (1. huhtikuuta 1999) kuin OECD:n vakuutusmaksujen määräytymistä ja liitännäisehtoja koskeva ohjeisto (OECD Guiding Principles for Setting Premia and Related Conditions), jossa määritellään valtiovalta- ja maariskiä koskevien vakuutusmaksujen vähimmäistaso riippumatta siitä, onko velallinen yksityinen vai julkisyhteisö. Sen vuoksi valtiovaltaa edustavien velallisten osalta on saavutettu merkittävä yhdenmukaisuus. Silti julkisia ja yksityisiä velallisia koskevissa vakuutusmaksuissa on edelleen merkittäviä eroja. 12. FBE uskoo, että kaupallista riskiä koskevien vakuutusmaksujen määritystä varten olisi syytä laatia löyhä ohjeisto ottaen huomioon vakuutusturvan vaihteleva kateprosentti, jotta kilpailua vääristävät vaikutukset jäisivät mahdollisimman pieniksi. 3.1.2. Vakuutusturvan kateprosentti 13. Vakuutusturvan kateprosentista FBE toteaa, että tilanne ei ole juuri parantunut direktiivin voimaantulon jälkeen. Koska täydellistä vakuutusturvaa (100 % riskistä) ei useimmissa jäsenvaltioissa sovelleta, liikepankit joutuvat kantamaan jäljelle jäävän osuuden riskistä. 14. Pankkien vakavaraisuuden arvioinnissa nojaudutaan yhä useammin kansainvälisiin luottoluokituksiin. Pankit joutuvat kattamaan (luottoluokituksensa mukaan) osan vakuuttamattomasta riskistä omalla pääomallaan. Siksi 100 %:n tason alittava vakuutusturvan kateprosentti vaikuttaa siihen, miten halukkaita pankit ovat rahoittamaan liiketointa. 3.1.3. Ilmoitusten julkisuus 15. Ilmoitusmenettelystä FBE on sitä mieltä, että julkisuuden kontrolloivan vaikutuksen periaatteen mukaisesti (46 kohta (Ilmoitus päätöksentekoa varten) ja 47 kohta (Ennakkoilmoitus tiedoksi)) ilmoitusten pitäisi olla julkisia, jolloin niiden markkinoita ohjaava vaikutus voimistuisi. 3.2. Komission yksiköiden esiin nostamat asiat 3.2.1. Vientiluottotietokanta 16. Kuten edellä todettiin, avoimuutta voidaan pitää yhdenmukaisuutta edistävänä tekijänä. Komission yksiköt ovat kehittäneet erityisen vientiluottotietokannan direktiivissä esitettyjen avoimuusperiaatteiden toteuttamiseksi. Tietokannan perimmäinen tarkoitus on tarjota jäsenvaltioille ja komissiolle tehokas työkalu, jonka avulla voidaan milloin tahansa saada ajan tasalla oleva kuva yhteisön alueella kulloinkin käytössä olevista vientiluottovakuutusjärjestelyistä. Lisäksi tietokanta helpottaa ilmoitusten tekemistä ja suo jäsenvaltioille mahdollisuuden päivittää tietonsa reaaliajassa. Kaikki käyttäjät saavat automaattisesti ilmoituksen tietokannan jokaisesta päivityksestä. 17. Tietokanta on jo käytössä. Direktiivissä ei nimenomaisesti edellytetä tietokannan käyttöä ilmoitusten tekoon. Siten muodollinen hyväksyntä sähköpostijärjestelmän korvaamisesta tietokannalla puuttuu vielä. 3.2.2. Velallisen asemaa koskeva kiista 18. Tarkastelujakson aikana jäsenvaltioiden välillä syntyi vain yksi velallisen asemaa (julkisyhteisöksi tai yksityiseksi velalliseksi luokittelua) koskeva kiista, joka ratkaistiin turvautumatta direktiivin 4 artiklassa (Komitea) säädettyyn menettelyyn. Velallisen asema vaikuttaa merkittävästi sekä vakuutusmaksun suuruuteen että vakuutusturvan kateprosenttiin. Siten tarjous voi ratketa vakuutusturvan tasoa koskevien edullisempien ehtojen perusteella. 19. Ottaen huomioon, että velallisen asemaa koskevat erimielisyydet ovat erittäin harvinaisia, voidaan harkita komitean lakkauttamista edellyttäen, että velallisen aseman aiempaa täsmällisemmästä ja selkeämmästä määrittelystä päästään yksimielisyyteen (kohta 5), jotta oikeusvarmuutta voidaan parantaa. 3.2.3. Kertomuksen ja tarkistamisen uusi määräaika 20. Tätä kertomusta laadittaessa on kulunut noin kolme ja puoli vuotta direktiivin voimaantulosta ja alle kolme vuotta siitä, kun jäsenvaltioiden oli määrä alkaa noudattaa siitä. Näin ollen vaikuttaa järkevältä asettaa asiaa koskevan seuraavan kertomuksen määräaika kolmen vuoden päähän siitä, kun direktiivin nykyinen tarkistuskierros on saatettu päätöksen. 4. Kommentit ja ehdotukset 4.1. Kaupalliseen riskiin liittyvien vakuutusmaksujen suuruus 21. Komissio katsoo, että lähentymistä kaupallisten riskien hinnoittelussa yritysriskisektorilla on jatkettava. Viejän ja pankin näkökulmasta tasapuolinen toimintaympäristö edellyttää vakuutuksen tai takuun kaikkien kustannusten yhdenmukaistamista. Toisaalta kaupallisten riskien vakuutusmaksuja koskevan työn on määrä alkaa OECD:ssä. Sen vuoksi tässä vaiheessa olisi ennenaikaista aloittaa väljän ohjeiston laatiminen kaupallista riskiä koskevien vakuutusmaksujen määrittämiseksi yhteisön alueella. 4.2. Vakuutusturvan kateprosentti 22. Vakuutusturvan erilaisista kateprosenteista voidaan todeta, että kateprosentin määrittely ja sen nostaminen 100 %:iin on jäsenvaltioiden oma asia. OECD:n vakuutusmaksusopimuksen voimaantulon jälkeen jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan valtiovalta- ja maariskin hinnoittelussa järjestelmää, joka edellyttää vakuutusmaksun korottamista silloin, kun kateprosentti ylittää 95 %. Komissio ottaa kuitenkin huomioon, että eräät jäsenvaltiot kieltäytyvät hyväksymästä riskiä kokonaisuudessaan vedoten siihen vakuutustoimen keskeiseen periaatteeseen, että vakuutuksenottaja vastaa myös osaltaan mahdollisesta vahingosta. 4.3. Ilmoitusten julkisuus 23. Komissio katsoo, että julkisuutta on lisättävä sen lähentymistä edistävän vaikutuksen hyödyntämiseksi. Direktiivin 44 kohdassa (Ilmoitusmenettelyjen lajit) säädetään seuraavasti: "Toimitettuja tietoja ei saa ilmaista kolmansille osapuolille." 24. Toisaalta julkisuuden ja avoimuuden merkitys on viime vuosina kasvanut huomattavasti. Yleensä jäsenvaltioiden vientiluottolaitokset julkaisevat erilaisia, esimerkiksi maakatepolitiikkaa, vakuutusmaksuja, vakuutusturvan ehtoja, liikevaihtoa, riskitasoa, käyttökatteita yms. koskevia tietoja, vaikka ne onkin direktiivissä julistettu luottamuksellisiksi. Tilanne on ristiriitainen ja vaikeasti perusteltavissa. 25. Edellä esitettyyn viitaten komissio esittää luopumista seuraavien ilmoituksiin sisältyvien tietojen luottamuksellisuudesta: * 45 kohdan a alakohta: vakuutusturvan kokonaismäärä, kokonaisvastuu, vakuutusmaksutulot, takaisin perityt määrät ja maksettujen korvausten kokonaismäärä. * 45 kohdan b alakohta: maakatepolitiikka ja ehdot, joita vakuutuksenantajalla on yleensä tarkoitus soveltaa (enimmäismäärien lajeja ja suuruutta lukuun ottamatta) * 46 kohta: velallisen asemaa koskevat ilmoitukset; tämä kysymys liittyy jäljempänä esitettyyn ehdotukseen, joka koskee kiistaa velallisen asemasta * 47 kohdan a alakohta: ilmoitukset säännöksiä edullisemmista vakuutusturvan ehdoista * 48 kohdan a alakohta: ilmoitukset säännöksiä epäedullisimmista vakuutusturvan ehdoista * 48 kohdan b alakohta: maakatepolitiikan oikaisut. 4.4. Velallisen asemaa koskeva kiista 26. Komissio korostaa, että käynnissä on yleinen sisäinen uudistushanke, jolla pyritään sujuvoittamaan menettelytapoja, yksinkertaistamaan toimintoja ja vähentämään hallintoa. Tarpeettomiksi katsottujen komiteoiden lakkauttaminen sopii hyvin näihin tavoitteisiin. 27. Velallisen asemaa koskevien kiistojen ratkaisemiseksi asetettu komitea ei ole vielä kokoontunut kertaakaan. Lisäksi komissio uskoo, että velallisen asemaa koskevat tulevat erimielisyydet pitäisi ja voidaan välttää täsmentämällä 5 kohdassa esitettyä velallisen aseman määritelmää. Tavoitteena pitäisi olla viejän oikeusvarmuuden takaaminen eikä komiteassa käytävä politisoituva keskustelu puhtaasti teknisestä kysymyksestä. Lisäksi edellä esitetty ehdotus 46 kohdan asioita koskevan avoimuuden laajentamisesta pyrkii lisäämään yhteisymmärrystä velallisen asemasta kaikkien osapuolten välillä. 28. Lähtökohtana velallisen aseman nykyistä määritelmää koskevassa keskustelussa voitaisiin harkita myös muita keskeisiä perusteita, kuten omistusoikeus, yhteiskunnan kannalta elintärkeiden tehtävien hoitaminen (joiden keskeytymistä pitkäksi aikaa viranomaiset eivät voi hyväksyä (vesi, sähkö, ...)), monopoliasema, velallisen tuotteiden hintasääntely yms. 29. Komissio ehdottaa neuvottelujen aloittamista EY:n perustamissopimuksen 132 artiklan ja luottovakuutuksen, luottotakuiden ja rahoitusluottopolitiikan yhteensovittamisryhmän perustamisesta tehdyn neuvoston päätöksen 2 artiklan a kohdan pohjalta direktiivin 5 kohdassa esitetyn velallisen aseman nykyisen määritelmän täsmentämiseksi. Vastapainoksi ehdotetaan direktiivin 3 artiklan (Täytäntöönpanopäätökset), 4 artiklan (Komitea) ja 46 kohdan c alakohdan kumoamista. 4.5. Vientiluottotietokanta 30. Vientiluottotietokannan käyttö ilmoitusten tekoon on osoitus teknisten välineiden kehittymisestä. Tarkoituksena on, että reaaliaikaista päivitystä aletaan soveltaa kaikkiin yleisluontoisiin ilmoituksiin (jotka koskevat esimerkiksi vakuutuksenantajan toimintaa, maakatepolitiikkaa, koko järjestelmää), kun taas sähköposti varataan yksittäisluontoisille ilmoituksille (jotka koskevat esimerkiksi tietyn yksittäisen liiketoimen ehtoja tai velallisen asemaa). Komissio ehdottaa, että 49 kohtaa (Sähköpostijärjestelmän käyttö) muutetaan vastaavasti. 4.6. Kertomuksen ja tarkistamisen uusi määräaika 31. Lopuksi komissio ehdottaa 5 artiklaan seuraavaa muutosta: "Kertomus ja tarkistaminen Komissio antaa neuvostolle viimeistään kolmen vuoden kuluttua direktiivin muutosten voimaantulosta kertomuksen tämän direktiivin säännösten soveltamisesta saaduista kokemuksista ja saavutetusta lähentymisestä." 5. Päätelmät 32. Jäsenvaltioilta pyydetään kannanottoa seuraaviin asioihin: * eräiden muille jäsenvaltioille ilmoitettujen ja tietyissä jäsenvaltioissa jopa suuren yleisön saatavana olevien tietojen paljastaminen kolmansille osapuolille * julkisen velallisen määritelmän täsmentäminen, jotta komitea voitaisiin lakkauttaa * ilmoitusten teossa käytettäviä järjestelmiä koskeva muutos (vientiluottotietokanta) * seuraavan kertomuksen ja tarkistamisen määräaikaa koskeva muutos.