Nimen rekisteröintihakemuksen julkaiseminen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla

(2022/C 341/05)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla kolmen kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”Dalmatinska janjetina”

EU-nro: PDO-HR-02799 – 17.8.2021

SAN (X) SMM ( )

1. [SAN:n tai SMM:n] nimi tai nimet

”Dalmatinska janjetina”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Kroatia

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1. Tuotelaji

Luokka 1.1 Tuore liha (ja muut eläimenosat)

3.2. Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

”Dalmatinska janjetina” on lihaa, joka on saatu kroatialaisen kotoperäisen dalmatinska pramenka -lammasrodun karitsoista, jotka ovat syntyneet ja jotka on kasvatettu ja teurastettu yksinomaan sillä maantieteellisellä alueella, joka määritellään 4 kohdassa.

Karitsat teurastetaan Dalmatinska janjetina -karitsanlihan tuotantoa varten, kun ne ovat 70–130 päivän ikäisiä ja niiden elopaino on 15–28 kg.

Dalmatinska pramenka -karitsanruhojen tunnusomaisia piirteitä ovat lihakkuus, joka vaihtelee keskinkertaisesta erittäin hyvään, ja ruhoja peittävä rasvakerros, joka vaihtelee ohuesta kohtuullisen paksuun (luokka 2 tai 3). Ruhojen (pää mukaan lukien) paino on 8–14 kg ja pituus enintään 80 cm. Lihan saanto on vähintään 45 prosenttia lämminpainosta. Lihaskudos on väriltään hennon vaaleanpunaisesta vaaleanpunaiseen. Longissimus dorsi -lihaksen liha sisältää alle neljä prosenttia rasvaa ja vähintään viittä erilaista terpeeniryhmän haihtuvaa orgaanista kemiallista yhdistettä.

Dalmatinska janjetina -karitsanlihaa pidetään kaupan kautta vuoden yksinomaan tuoreina ja jäähdytettyinä kokoruhoina, joissa ovat mukana pää, munuaiset ja munuaisrasva (jotka jäävät ruhon yhteyteen) ja joissa voivat olla mukana muut eläimenosat (maksa, keuhkot, henkitorvi ja sydän) ja kivekset, joiden ruhon mukana ollessaan katsotaan olevan osa ruhoa, tai puoliruhoina, jotka on saatu halkaisemalla ruhot pituussuunnassa symmetrisesti pään, kaula-, selkä-, lanne- ja ristinikamien, rintalastan ja häpyliitoksen keskikohdasta.

”Dalmatinska janjetina” nautitaan aina kypsennettynä. Liha on mehevää ja mureaa. Se sulaa suussa, eikä siinä ole selvää lampaanlihan aromia tai makua.

3.3. Rehu (vain eläinperäiset tuotteet) ja raaka-aineet (vain jalostetut tuotteet)

Dalmatinska janjetina -karitsanlihan tuotantoon käytettäviä karitsoja ruokitaan teurastukseen asti yksinomaan emonmaidolla ja laidunruoholla.

Laidun on lampaiden rehun tärkein lähde ja kattaa jopa 80 prosenttia niiden ravinnontarpeesta. Loput 20 prosenttia katetaan niittyheinällä ja/tai harvemmin (lähinnä talvella) sinimailasheinällä. Rehusta vähintään 80 prosenttia on peräisin 4 kohdassa esitetyltä Dalmatinska janjetina -karitsanlihan rajatulta maantieteelliseltä tuotantoalueelta. Heinä saadaan useimmiten läheisiltä niityiltä, jotka sijaitsevat Dalmatinska zagora -alueen eli Dalmatian vuoristoseudun hedelmällisemmillä alueilla. Jos rehun tarve on suuri ja kuivuutta esiintyy, heinää saadaan myös Dalmatinska janjetina -karitsanlihan rajatun maantieteellisen tuotantoalueen ulkopuolelta, erityisesti Likan ja Gorski kotarin niityiltä, mutta ainoastaan seuraavista maakunnista: Zadar (Gračacin kaupungin alue), Lika-Senj (koko maakunta), Karlovac (ainoastaan Ogulinin kaupungin alue sekä Josipdolin, Plaškin ja Saborskon kunnat) ja Primorje-Gorski kotar (ainoastaan Vrbovskon, Delnicen ja Čabarin kaupunkien alue sekä Lokven, Fužinen, Mrkopaljin, Ravna Goran, Skradin ja Brod Moravicen kunnat). Edellä mainituilta alueilta peräisin olevaa heinää voidaan käyttää lampaiden (mutta ei karitsoiden) täydennysrehuna talvella, kun uuhet ovat ummessa (tiineenä), eikä heinä siksi vaikuta karitsanlihan laatuun eikä kemialliseen koostumukseen.

3.4. Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Kaikkien Dalmatinska janjetina -karitsanlihan tuotantovaiheiden on tapahduttava 4 kohdassa mainitulla rajatulla maantieteellisellä alueella.

Dalmatinska janjetina -karitsanlihan tuotantoprosessi käsittää dalmatinska pramenka -lampaiden kasvatuksen, astutuksen ja poikimisen sekä niiden karitsojen kasvatuksen ja teurastuksen.

3.5. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, viipalointia, raastamista ja pakkaamista koskevat erityiset säännöt

Ennen markkinoille saattamista dalmatinska pramenka -karitsojen ruhot ja puoliruhot on merkittävä teurastuksen suorittaneen hyväksytyn teurastamon leimalla ja käärittävä läpinäkyvään, itsekiinnittyvään muovikalvoon.

Pakkaaminen eli Dalmatinska janjetina -karitsojen käsiteltyjen ja jäähdytettyjen ruhojen kääriminen muovikalvoon tapahtuu 4 kohdassa mainitulla alueella sijaitsevissa teurastamoissa ennen tuotteen saattamista markkinoille. Näin voidaan ennen kaikkea taata hygieniavaatimusten täyttyminen (estää ruhojen joutuminen kosketukseen mikrobiologisten tartuntalähteiden kanssa käsittelyn ja kuljetuksen aikana) sekä säilyttää lihan tuoreus ja laatu (estää ruhojen joutuminen kosketukseen ilman kanssa ja siten hidastaa kemiallisia prosesseja, joissa lihan sisältämät rasvat ja proteiinit pilkkoutuvat).

3.6. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, merkitsemistä koskevat erityiset säännöt

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Dalmatinska janjetina -karitsanlihaa tuotetaan Lika-Senjin maakunnan (vain Novaljan kaupungin alue ja Karlobagin kunnan alueella sijaitsevat Velebitin vuorijonon rannikkorinteet) ja Zadarin maakunnan (vain Benkovacin, Biogradin, Ninin, Obrovacin, Pagin ja Zadarin kaupunkien alueet sekä Bibinjen, Galovacin, Jasenicen, Kalin, Kolanin, Kukljican, Lišane Ostrovičken, Novigradin, Pakoštanen, Pašmanin, Polačan, Poličnikin, Posedarjen, Povljanan, Prekon, Privlakan, Ražanacin, Salin, Stankovcin, Starigradin, Sukošanin, Sveti Filip i Jakovin, Škabrnjan, Tkonin, Virin, Vrsin ja Zemunik Donjin kunnat) sekä koko Šibenik-Kninin, Split-Dalmatian ja Dubrovnik-Neretvan maakuntien alueen hallinnollisten rajojen sisäpuolella.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

Maantieteellisen alueen erityisyys

Luontoon liittyvät tekijät

Dalmatian maantieteellinen alue käsittää kolme geomorfologialtaan ja ilmastoltaan erilaista vyöhykettä (rannikko- ja saarivyöhyke, jolla vallitsee Välimeren ilmasto, Dalmatinska zagora -alue, jonka ilmasto on submediterraaninen, ja vuoristovyöhyke, jolla vallitsee mannerilmasto), jotka ovat yhdessä vuosisatoja jatkuneen ihmistoiminnan kanssa vaikuttaneet suoraan alueen kasvipeitteeseen. Paikoilla, joihin bora-tuuli vaikuttaa voimakkaasti tai joilla maaperä on kasvukunnoltaan heikointa ja kivikkoista (esimerkiksi Velebitin vuorijonon juurella olevilla rinteillä) on pääasiassa ryytisalvia- ja höyhenheinälaitumia (Ass. Stipo-Salvietum officinalis). Niillä kasvaa monia illyrialaisia ja illyrialais-adrialaisia kotoperäisiä lajeja, pääasiassa lajeja, jotka ovat sopeutuneet kuivuuteen ja voimakkaaseen bora-tuuleen, erityisesti aromi- ja lääkekasveja. Dalmatia on kasvillisuudeltaan yksi Euroopan monipuolisimmista alueista, sillä alueella kasvaa arvion mukaan 3 500 eri kasvilajia, joista yli seitsemän prosenttia on kotoperäisiä lajeja ja suurempi määrä steno-endeemisiä lajeja (Ozimec et al., 2009, Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije. Tradicijske sorte i pasmine Dalmacije, s. 430). Dalmatinska zagora -alueen laitumet koostuvat pääasiassa Festuca illyrica -nadasta ja Koeleria splendens -tuposta (Ass. Festuco-Koelerietum splendentis). Kasviston koostumusta hallitsevat monet matalat, pääasiassa maanmyötäiset ruohokasvit. Tämä johtuu todennäköisesti valintaprosessista, joka on tapahtunut lampaiden laiduntaessa alueella tuhansien vuosien ajan. Näitä laitumia pidetään tyypillisinä lammaslaitumina (Rogošić, 2000, Gospodarenje mediteranskim prirodnim resursima, s. 112). Tämä on selvä osoitus paitsi siitä, että kotoperäinen dalmatinska pramenka -rotu on sopeutunut luonnonoloihin, joissa ravinteita on niukasti, myös siitä, että rotu on vaikuttanut laidunmaan kasviston koostumukseen ja ominaisuuksiin. Eri kasvilajien suuren lukumäärän lisäksi Dalmatian laidunmaiden tunnusomaisia piirteitä rannikko- ja saarivyöhykkeellä sekä Dalmatinska zagora -alueella ovat laitumen niukkuus, erityisesti vuoden kuivien ajanjaksojen aikana, ja sellaisten kasvilajien merkittävä osuus, joiden ravintoarvo on alhainen mutta jotka sisältävät runsaasti aromaattisia ja antioksidanttisia kemiallisia yhdisteitä (kaksisirkkaiset kasvit) (Liite 6.4. Krvavica et al., 2015, ”Isparljivi sastojci arome dalmatinske janjetine”, Meso 1, s. 58). Näiden ominaisuuksien ansiosta Dalmatian laitumet ovat todella ainutlaatuisia ja eroavat merkittävästi manneralueiden laitumista, kun taas vuoristovyöhykkeillä, joilla kasvien kasvu ei esty kesällä (ja joilla ei esiinny kuivuutta, toisin kuin Dalmatinska zagora -alueen sekä rannikon ja saarien alavammilla alueilla), on paitsi runsaasti kasvilajeja myös suuri määrä laidunta. Vuoristovyöhykkeitä käytetään perinteisesti niittyinä, joilla tuotetaan laadukasta heinää, tai laiduntamiseen vuoden kuivien ajanjaksojen aikana.

Inhimilliset tekijät

Nimi ”Dalmatia” liittyy läheisesti alueen lampaankasvatusperinteeseen. Jo 300-luvulla eKr. illyrialainen Dalmatae- tai Delmatae-heimo asettui asumaan nykyisen Dalmatian alueelle. Heimon nimi tulee illyrialaisesta lammasta merkitsevästä sanasta ”dalma” tai ”delma”, ja Rooman valtakunnan Dalmatian provinssi nimettiin kyseisen heimon mukaan (Ozimec et al., 2009, Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije. Tradicijsko poljoprivredno bilje i domaće životinje, s. 203 ja 204). Ensimmäiset kirjalliset todisteet Dalmatiassa harjoitetusta lampaankasvatuksesta ovat peräisin 1600-luvun lopusta ja 1800-luvun alusta. Vuodelta 1808 olevassa lähteessä viitataan lähes kahden miljoonan lampaan ja vuohen kasvatukseen (Defilippis, 2001, Dalmatinska poljoprivreda u prošlosti, s. 83; Kraljski Dalmatin, 1808, s. 218 ja 222). Historiallisissa lähteissä kerrotaan dalmatialaisten lampaankasvattajien paimentolaisuudesta. Heillä oli tapana ajaa lampaat ja vuohet kesäkuukausina (kesäkuu–elokuu) läheisille vuorille, missä he myös asuivat niiden kanssa. Tätä tapaa noudatetaan alueella (Velebitin, Dinaaristen Alppien, Svilajan, Kamešnican, Mosorin ja Biokovon vuorijonot) yhä edelleen. Lampaankasvattajat tekevät näin lähinnä siksi, että kasvillisuuden kasvu loppuu alavilla alueilla kesän aikana, eli laidunta ja vettä ei ole riittävästi.

Dalmatinska janjetina -karitsanliha kypsennetään perinteisesti paistamalla koko karitsanruho, jossa on mukana pää (Brusić, 8000 godina uzgoja ovaca na hrvatskom Jadranu, s. 416, 427, 428 ja 431). Tämä on vaikuttanut ratkaisevasti dalmatinska pramenka -rodun karitsanruhojen ominaispiirteisiin (karitsojen ikä ja paino), minkä vuoksi ruhot saatetaan aina markkinoille siten, että pää on mukana.

Tuotteen erityisyys

Kuluttajat arvostavat Dalmatinska janjetina -karitsanlihaa, jota pidetään poikkeuksellisen laatunsa ansiosta dalmatialaisena kulinaarisena erikoisuutena. Dalmatinska pramenka -karitsojen ruhot kuuluvat painonsa perusteella kevyiden karitsojen ruhojen luokkaan. Manneralueilla tai intensiivisesti sisällä lampoloissa kasvatettuihin karitsoihin verrattuna dalmatinska pramenka -rodun karitsojen ruhoilla on suurempi teurassaanto. Niiden lihaskudos on väriltään jonkin verran tummempaa ja sisältää vähemmän rasvaa. Longissimus dorsi -lihaksen liha sisältää alle neljä prosenttia rasvaa (Vnučec, 2011, Odlike trupa i kakvoća mesa janjadi iz različitih sustava uzgoja, väitöskirja, s. 61) ja enemmän erilaisia haihtuvia aromaattisia yhdisteitä, erityisesti terpeenejä (Krvavica et al., 2015, mainittu teos, s. 62). Lihan rasvahappokoostumus on sille ominainen. Kaikki nämä ominaispiirteet yhdessä saavat aikaan erityisiä aistinvaraisia ominaisuuksia, jotka kuluttajat tunnistavat ja joita he arvostavat erityisesti. Karitsojen ikä ja elopaino teurastettaessa sekä tapa, jolla ruhot käsitellään teurastamolla, johtuvat pääasiassa lampaankasvatusperinteestä, tuotteen käyttötarkoituksesta ja kuluttajien tottumuksista. Näin ollen dalmatinska pramenka -karitsojen ruhot eli ”Dalmatinska janjetina” saatetaan aina markkinoille siten, että ruhossa ovat mukana pää, munuaiset ja munuaisrasva sekä mahdollisesti muut eläimenosat ja kivekset.

Nimeä ”Dalmatinska janjetina” on perinteisesti käytetty jokapäiväisessä kielenkäytössä, minkä todistavat monien Dalmatian ja Manner-Kroatian ravintoloiden ruokalistat. Samaa nimeä käytetään myös tieteellisessä kirjallisuudessa ja ammattikirjallisuudessa.

Syy-seuraussuhde, joka yhdistää maantieteellisen alueen ja tuotteen

Maantieteellisen alueen ja Dalmatinska janjetina -tuotteen yhdistävä syy-seuraussuhde perustuu dalmatinska pramenka -karitsojen lihan erityislaatuun ja kyseisellä maantieteellisellä alueella noudatettavaan perinteiseen kasvatusmenetelmään.

”Dalmatinska janjetina” on nimetty dalmatinska pramenka -lampaiden kasvatusalueen (Dalmatia) mukaan, ja myös nimi Dalmatia tulee illyrialaisesta lammasta merkitsevästä sanasta ”dalma” tai ”delma”. Siksi voidaan todeta, että Dalmatia on ollut lampaiden ja lampaankasvattajien aluetta ammoisista ajoista asti.

Dalmatinska pramenka -rodun ominaisuudet – kuten sen karaistuneisuus ja ketteryys sekä etenkin sen pieni, suippo pää, leukojen joustavuus ja huulet – osoittavat, että tämä rotu on sopeutunut Dalmatian karstimaiseman ankariin olosuhteisiin tuhansien vuosien aikana. Sopeutumisen ansiosta rotu pystyy laiduntamaan vaikeasti saavutettavilla laitumilla Dalmatian kivikkoisilla mailla, joilla kasvaa pensaikkoa ja pensaita, ja selviytymään jopa vaikeimmin saavutettavissa olevassa ja karuimmassa maastossa rannikkoalueen hyvin jyrkillä rinteillä. Lisäksi Dalmatinska zagora -alueen laitumia pidetään tyypillisinä lammaslaitumina. Laitumet ovat todennäköisesti muotoutuneet kasvillisuuden valinnan vaikutuksesta. Valintaa on tapahtunut pääasiassa lampaiden laiduntaessa alueella tuhansien vuosien ajan. Sopeutumisprosessi on kuitenkin selvästi ollut molemminpuolinen. Kolmen eri kasvillisuusvyöhykkeen monet kasvilajit, jotka käsittävät merkittävän määrän kasveja, joiden ravintoarvo on alhainen mutta jotka sisältävät runsaasti aromaattisia ja antioksidanttisia kemiallisia yhdisteitä, ja jotka vaikuttavat ratkaisevasti tuotteelle ominaiseen kemialliseen koostumukseen, erityisesti tuotteen rasvahappokoostumukseen (Vnučec, 2011, mainittu teos, s. 67) ja haihtuvien aromaattisten yhdisteiden koostumukseen, ovat pääasiallisimmat Dalmatinska janjetina -karitsanlihalle ominaisen aromin ja maun taustalla olevat tekijät. Näin ollen Dalmatinska janjetina -karitsanlihan aromaattinen profiili käsittää merkittävästi suuremman lukumäärän erilaisia haihtuvia yhdisteitä kuin muuntyyppiset karitsanlihat. Erityisesti terpeenien lukumäärä ja kokonaisosuus on suurempi kuin manneralueiden karitsanlihassa (Krvavica et al., 2016, Isparljivi sastojci mesa janjadi iz različitih zemljopisnih područja, tiivistelmäkokoelma, s. 162). Terpeenit ovat kaksisirkkaisten kasvien aineenvaihduntatuotteita, joita esiintyy huomattavasti Dalmatian laidunten ainutlaatuisessa ja monimuotoisessa kasvistossa ja jotka imeytyvät suoraan vahingoittumattomina eläinten kudokseen (Krvavica et al., 2015, mainittu teos, s. 58). Terpeenejä pidetään siksi kirjallisuudessa ainutlaatuisina kasvien jäljitysaineina (Krvavica et al., 2016, mainittu teos, s. 162). Lisäksi koska dalmatinska pramenka -rodun kasvatusalueella on niukasti laidunta suuren osan vuodesta, lampaat ja karitsat liikkuvat pitkiä matkoja joka päivä ruokaa etsiessään. Tämän vuoksi ”Dalmatinska janjetina” sisältää vähemmän rasvaa ja on väriltään jonkin verran tummempaa (hennon vaaleanpunaisesta vaaleanpunaiseen) kuin muuntyyppiset karitsanlihat. Laidunten niukkuus tarkoittaa myös sitä, että karitsat kasvavat hitaammin ja että niillä on tämän johdosta heikommin kehittynyt ruoansulatuselimistö. Ruhojen teurassaanto on siksi suurempi kuin manneralueiden karitsoilla (Mioč et al., 2012, Dalmatinska janjetina, luentokokoelma, s. 31, 32 ja 34). Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että Dalmatinska janjetina -karitsanlihalle ominaiset selvästi erottuva aromi ja maku johtuvat paitsi rodun ominaispiirteistä sekä lampaiden ja karitsojen perinteisestä kasvatusmenetelmästä myös – ja ennen kaikkea – sen maantieteellisen alueen erityisyydestä, jolla dalmatinska pramenka -rotua kasvatetaan.

Tuote-eritelmän julkaisutiedot

https://poljoprivreda.gov.hr/UserDocsImages/dokumenti/hrana/zoi-zozp-zts/dokumenti-zoi-zozp-zts/Specifikacija%20DJ%20-%20izmijenjena_02.2022_%C4%8Distopis.pdf

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.