Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi erityisravinnoksi tarkoitetuista rehuista annetun neuvoston direktiivin 93/74/ETY sekä direktiivien 74/63/ETY, 79/373/ETY ja 82/471/ETY muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 129 , 27/04/1998 s. 0054



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi erityisravinnoksi tarkoitetuista rehuista annetun neuvoston direktiivin 93/74/ETY sekä direktiivien 74/63/ETY, 79/373/ETY ja 82/471/ETY muuttamisesta" () (98/C 129/12) Neuvosto päätti 6. marraskuuta 1997 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 43 artiklan nojalla ja 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut maa- ja kalatalousjaosto antoi lausuntonsa 5. helmikuuta 1998. Esittelijä oli Kenneth Gardner. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. 26. helmikuuta 1998 pitämässään 352. täysistunnossa (helmikuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 76 ääntä puolesta ja 5 vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä. 1. Yleistä i) Ehdotus tuo yhteisön lainsäädäntöön uuden tuoteluokan "eläinten ravintolisät". Tähän luokkaan luetaan mm. ravinnon lisäksi annettavat tiivistetyt hivenaine- ja vitamiinisekoitukset. Uusi luokka on lisäys aiheeseen liittyvään huomattavan laajaan EU-lainsäädäntökokoelmaan, joka sisältää nykyisin jo rehuseokset; tiivisteet; valmiit seokset; rehut, joilla on erityinen ravitsemuksellinen tarkoitus. ii) Ravintolisiä käytetään jäsenvaltioissa runsaasti. Tietyissä jäsenvaltioissa ne sallitaan erikseen, esim. ANSA-ravintolisät (Apports Nutritionnels Spécifiques d'Adaptation) Ranskassa. Muissa jäsenvaltioissa ei ole erillistä lainsäädäntöä, vaan tuotteet on sovitettu nykyisiin luokkiin kunkin jäsenvaltion tekemistä nykydirektiivien tulkinnoista riippuen. iii) Komitea ei ole näin ollen täysin vakuuttunut uuden luokan tarpeellisuudesta EU-tasolla. Mikäli uusi luokka otetaan käyttöön, järjestelmästä tulee yhä monimutkaisempi. Nykyisestäkin järjestelmästä on saatava entistä avoimempi. Siinä kodifiointi olisi ensimmäinen edistysaskel. iv) Edellä ja jäljempänä esitetyt yleishuomiot koskevat koko lausuntoa. 1.1. Oikeusperusta 1.1.1. Komissio teki käsillä olevan ehdotuksen perustamissopimuksen 100 a artiklan nojalla (sisämarkkinat), vaikka tämäntyyppisten lainsäädäntöehdotusten oikeusperustana on yleensä 43 artikla (maatalous), koska kyseessä on liitteessä II mainittujen tuotteiden tuotanto ja myynti. Neuvoston oikeudellinen yksikkö on vahvistanut 43 artiklan valittua 100 a artiklaa sopivammaksi oikeusperustaksi (suositus 11180/97, 10. lokakuuta 1997). 1.1.2. Komitea ymmärtää syyt, joiden perusteella komissio on ottanut 100 a artiklan kyseisen direktiivin oikeusperustaksi. Se muistuttaa kuitenkin, että nämä perusteet otetaan huomioon myös 43 artiklassa. 1.1.3. Jotta vältytään 100 a artiklan soveltamiseen liittyvältä pitkältä ja monimutkaiselta prosessilta, komitea suosittelee oikeusperustana käytettävän 43 artiklaa, johon kaikki muut maatalouteen liittyvät säädökset nykyään perustuvat. Tätä täytyy tarkistaa, kun Amsterdamin sopimuksen uusi 129 artikla astuu voimaan. 1.2. Määritelmät 1.2.1. Määritelmistä ei käy selvästi ilmi, mitkä nykyiset ja tulevat tuotteet kuuluvat mainittuihin luokkiin ja mikä on erityisravinnoksi tarkoitetuttujen rehujen, ravintolisien, valmiiden seosten ja muiden rehuseosten välinen ero. On erittäin tärkeää valvoa, ettei mistään tuotteesta tule laiton tämän ehdotuksen myötä. Se on tärkeää myös tämän ehdotuksen sekä nykyisen ja tulevan lisäainelainsäädännön vuorovaikutuksen kannalta. Myös oikeudellisen sääntelemättömyyden vaara on olemassa, mikäli kaikille tuotteille ei voida selvästi osoittaa tiettyä luokkaa. 1.2.2. Selkeästä lisäravinteiden luettelosta olisi paljon apua, ja sellainen tulisikin liittää kaikkiin direktiiveihin. Liite A on nimenomaan tämäntyyppinen luettelo, mutta se kuvastaa ainoastaan yhden jäsenvaltion käytäntöä. 1.2.3. EU:n kattavaa luetteloa ei valitettavasti ole olemassa. Näin ollen komission tulisikin laatia sellainen. 2. Yksityiskohtaiset kommentit 2.1. 2 artikla 2.1.1. Sana "väliaikainen" on liian väljä lakitekstiin, ja siksi se pitäisi poistaa. 2.1.1.1. Komission näkemys "väliaikaisesta" vaihtelee muutamasta päivästä viikkoon. Ravintolisiä on annettava usein viikkojen tai jopa kuukausien ajan, jotta niillä olisi toivottuja vaikutuksia. Tämä koskee mm. hivenainelisiä, silloin kun karja laiduntaa vähäravinteisilla laitumilla. Samoin niiden käyttö vieroituksen, eläimen harjoittamisen ja rasituksesta palautumisen yhteydessä voi viedä viikkoja. Esimerkiksi kilpahevosia harjoitetaan ja kilpailutetaan yli kuuden kuukauden jaksoissa. 2.1.1.2. Seuraavat termit vaativat selkiyttämistä. 2.1.1.2.1. "Erityiset karjankasvatus- tai elinolosuhteet". Komissio ajattelee tässä kohdin eläimiä, joilla on fysiologisia tai aineenvaihduntahäiriöitä. Esimerkkinä mainitaan kanojen lämpöhalvaus. Monia ravintolisiä annetaan kuitenkin täysin normaaleille, terveille eläimille oikean ravintotasapainon säilyttämiseksi. 2.1.1.2.2. 1 kohdan e alakohdan "particular nutritional purposes" näyttää olevan aivan sama asia kuin 1 kohdan d alakohdassa esiintyvä "specific nutritional purposes" (). Samaa termiä olisi käytettävä kaikkialla. Sanaa "väliaikainen" käytetään kahdesti mainitsematta, millaisesta aikavälistä on kyse. 2.2. 4 artikla Antibiootit, kokkidioosin hoitoon käytettävät aineet (coccidiostats) ja muut lääkinnälliset tuotteet on erikseen erotettava lisäravinteista. 2.3. 7 artikla Tämän artiklan useassa kohdassa tuntuu olevan epäselvyyttä sanavalinnoissa (mm. sanat "information" ja "claim"). 2.3.1. Esimerkiksi 7 artiklan 5 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan pitäisi luultavasti kuulua seuraavasti: " näiden tietojen tarkoitus ei ole väittää tuotteen sisältävän muita ravintoainepitoisuuksia kuin ne, jotka on mainittu 1 kohdan d alakohdassa;" 2.3.2. Nykyisessä muodossaan alakohta estää kuluttajia saamasta tietoa tuoteanalyyseista. Vastaavia muutoksia olisi tehtävä tekstin muihinkin osiin. 2.3.3. 7 artiklan 5 kohdan kolmas luetelmakohta 2.3.3.1. Tätä luetelmakohtaa olisi selkiytettävä seuraavalla täydennyksellä: "näillä tiedoilla ei viitata muihin kuin 6 artiklan 3 kohdassa mainittuihin taudin ehkäisemiseen, hoitamiseen tai parantamiseen liittyviin ominaisuuksiin; näillä tiedoilla voidaan kuitenkin " 2.4. 9 artikla Kyseisessä artiklassa ehdotetaan hakemusasiakirjoja sekä uusille lisäravinteille että erityisen ravitsemuksellisen tarkoituksen omaaville rehuille. Viimeksi mainittuja on säädelty direktiivillä (ETY) vuodesta 1993 lähtien eikä mainittuja asiakirjoja siis tarvita. Perusteluissa ei valitettavasti ole asiasta mainintaa. 2.4.1. Sanan "asiakirja" käyttö on harhaanjohtavaa, koska sillä viitataan yleensä farmaseuttisilta tuotteilta tai uusilta lisäaineilta vaadittaviin hyvin yksityiskohtaisiin perusteluihin. 2.4.2. Sana "asiakirja" olisi korvattava seuraavalla ilmaisulla: "Liitteissä A ja B esitetty tieto asianmukaisin tieteellisin perusteluin". Näin ollen vaatimukset olisivat samat kuin nykyisin dieettiravintoa koskevat. 2.5. 3 artikla (ehdotuksen lopussa) 2.5.1. Annettu määräaika on täysin epärealistinen, varsinkin komission ehdottama oikeusperusta huomioon ottaen. Määräaika olisi muutettava seuraavasti: "Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan kahden vuoden kuluessa direktiivin julkaisemisesta." 2.6. Lausunto vaikutuksista 2.6.1. Ehdotuksen vaikutuksista ei anneta lausuntoa. Ehdotuksen vaikutuksia erityisesti maatiloihin ja muihin pk-yrityksiin olisi pitänyt tutkia, ja niistä olisi pitänyt antaa lausunto. Bryssel, 25. helmikuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 298, 30.9.1997, s. 10. () Suomenkielisessä versiossa on molemmissa kohdissa käytetty ilmausta "erityinen ravitsemuksellinen tarkoitus" (suom.huom.). LIITE A talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon >TAULUKON PAIKKA>