[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 23.6.2006

KOM(2006) 328 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Toimet entistä turvallisemman Euroopan hyväksi

KOMISSION TIEDONANTOEUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Toimet entistä turvallisemman Euroopan hyväksi (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

SISÄLLYSLUETTELO

1. Tarkoitus 3

2. Vammoista aiheutuva taakka 4

3. Vammojen ehkäisy 4

4. Yhteisön toimintasuunnitelma 5

4.1. Vammojen ehkäisyn perusrakenteet 5

4.1.1. Yhteisön laajuinen vammojen seuranta 5

4.1.2. Yhteisön tuki hyvien käytäntöjen vaihtamiseksi 6

4.1.3. Yhteisön sidosryhmäverkosto 7

4.1.4. Valmiuksien lisääminen yhteisössä 7

4.1.5. Kansallisten toimintasuunnitelmien tukeminen 7

4.1.6. Riskiviestintä 8

4.2. Toimien keskeiset painopistealueet 8

4.2.1. Lasten ja murrosikäisten turvallisuus 9

4.2.2. Ikääntyneiden turvallisuus 9

4.2.3. Loukkaantumiselle alttiiden tienkäyttäjien turvallisuus 10

4.2.4. Urheiluvammojen ehkäisy 10

4.2.5. Tuotteiden ja palvelujen aiheuttamien vammojen ehkäisy 10

4.2.6. Itsensä vahingoittamisen ehkäisy 11

4.2.7. Ihmisten välisen väkivallan ehkäisy 11

5. Täytäntöönpano 11

1. TARKOITUS

T ässä tiedonannossa keskitytään tapaturmien ja vammojen ehkäisyyn Euroopassa kansanterveysalan toimien avulla. Sen tarkoituksena on muodostaa strategiset puitteet, jotta kaikki jäsenvaltiot voivat asettaa etusijalle tapaturmia ja vammoja vähentävät toimet. Näitä toimia olisi toteutettava yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelmassa (2003–2008)[1], kuluttajapoliittisessa strategiassa (2002–2006)[2] ja seuranta-aloitteissa.

Vammalla tarkoitetaan akuutista altistumisesta energialle (mekaaniselle, lämpö-, sähkö-, kemialliselle tai säteilyenergialle) tai elintoiminnon vajavuudesta (hukkuminen, kuristuminen tai paleltuminen) keholle aiheutuvaa vahinkoa. Altistumisen ja vamman ilmaantumisen välisen ajan on oltava lyhyt. Vammat luokitellaan yleensä tahattomiksi (tapaturmaisiksi) ja tahallisiksi (itsensä vahingoittamisesta tai ihmisten välisestä väkivallasta johtuviksi).

Vammat ovat merkittävä kuolemansyy Euroopassa. Tahattomien ja tahallisten vammojen arvellaan olevan tärkein kroonisen vajaakuntoisuuden aiheuttaja nuorilla, ja ne vähentävät tuntuvasti terveiden elinvuosien määrää. Tapaturmat ja vammat ovat merkittävä kuolemien ja vajaakuntoisuuden aiheuttaja myös yli 65-vuotiailla, joiden terveyttä ne heikentävät usein kohtalokkain seurauksin. Yhteisön toiminta tällä alalla toisi lisäarvoa siksi, että vammoilla on valtava vaikutus tuottavuuteen, terveyteen ja hyvinvointiin yhteisössä.

Aiemmin on toteutettu useita aloitteita tapaturmien ja väkivallan aiheuttamien vammojen vähentämiseksi, ja erityisesti liikennekuolemia, työtapaturmia, kemiallisia onnettomuuksia ja kulutustuotteisiin liittyviä vammoja onkin onnistuttu vähentämään. Lisäksi on saatu runsaasti näyttöä siitä, että vammojen hoidon parantuminen on vähentänyt merkittävästi vammoihin liittyvää kuolleisuutta.

Toimia on vielä tehostettava, jotta voidaan vähentää tapaturmista ja vammoista yhteiskunnalle aiheutuvaa valtavaa laskua, ja on tarkasteltava erityisesti sellaisia riskitilanteita ja riskiryhmiä, jotka ovat tähän mennessä jääneet vähälle huomiolle. Tapaturma- ja vammalukujen merkittävät erot jäsenvaltioiden ja väestönosien välillä osoittavat, että vammoista aiheutuvaa taakkaa voidaan vielä vähentää huomattavasti yhteisössä ja naapurimaissa. Nykyinen vammakuolleisuus vaihtelee Euroopan unionissa Yhdistyneen kuningaskunnan ja Alankomaiden 27 kuolemasta 100 000:ta asukasta kohti Baltian maiden yli 120 kuolemaan 100 000:ta asukasta kohti (129 Latviassa ja Virossa ja 143 Liettuassa).

Tässä tiedonannossa korostetaan terveydenhuoltoalan tehtävää vammojen ehkäisyssä. Tässä tehtävässä määritetään ongelmat, raportoidaan riskitekijöistä, edistetään alustavaa ehkäisyä, levitetään näyttöön perustuvia strategioita, lisätään riskiryhmien neuvontaa koskevaa ammattitaitoa, toteutetaan monialaisia toimintasuunnitelmia sekä tiedotetaan yleisölle vaaroista ja varotoimista.

2. VAMMOISTA AIHEUTUVA TAAKKA

Tapaturmista ja vammoista aiheutuu yhteiskunnille ja ihmisille yhteisössä valtava taakka. Syynä eivät ole vain niiden valtavat inhimilliset kustannukset ennenaikaisten kuolemien ja sairaiden elinvuosien mukaan mitattuina vaan myös suuret terveydenhuoltokustannukset ja menetetyn tuottavuuden kustannukset yhteiskunnalle.

Vammat ovat sydän- ja verisuonitautien, syövän ja hengityselinsairauksien jälkeen neljänneksi yleisin kuolemansyy jäsenvaltioissa. Joka vuosi noin 235 000 jäsenvaltioiden kansalaista kuolee tapaturman tai väkivallan seurauksena. Vuosittain yli 50 miljoonaa kansalaista tarvitsee sairaanhoitoa vamman takia, ja heistä 6,8 miljoonaa otetaan sairaalaan hoidettavaksi.

Seuraavassa on lisätietoa vammoista:

- Vammat ovat nuorten yleisin kuolemansyy. Tapaturmat ja vammat ovat lasten, murrosikäisten ja nuorten aikuisten tärkein kuolemansyy. Ennenaikaisten kuolemien aiheuttama taakka on erityisen raskas näennäisesti niinkin erilaisilla osa-alueilla kuin liikenneonnettomuuksissa, hukkumisissa ja itsemurhissa.

- Vammat ovat merkittävä vajaakuntoisuuden aiheuttaja. Monille henkiinjääneille jää vakavista vammoista pysyviä vaurioita. Tarkkoja tietoja ei ole saatavilla, mutta tapaturmien ja vammojen arvellaan olevan tärkein kroonisen vajaakuntoisuuden aiheuttaja nuorilla, ja ne vähentävät tuntuvasti terveiden elinvuosien määrää.

- Vammat ovat merkittävä sairastuvuuden ja terveydenhuoltokustannusten aiheuttaja. Vammojen osuus kaikista sairaalakäynneistä on kaikissa ikäryhmissä keskimäärin noin 11 prosenttia. Sen lisäksi, että vammoista aiheutuu valtava taloudellinen taakka terveydenhuolto- ja sosiaalihuoltojärjestelmille, ne vaikuttavat henkisesti, rakenteellisesti ja taloudellisesti usein koko perheeseen.

- Vammat heikentävät tuottavuutta yhteisössä. Vammoista aiheutuvien sairauslomien ja työkyvyttömyyden syistä on saatu vain vähän tietoa. Kumpikin tekijä laskee merkittävästi tuottavuutta. Kansallisten tietojen mukaan peräti 8 prosenttia työkyvyttömyyseläkkeistä ja 20 prosenttia sairauslomapäivistä on seurausta vammoista.

- Vammat vaikuttavat yhteiskuntaryhmiin eri tavoin. Riski kuolla vammaan on viisinkertainen siinä jäsenvaltiossa, jossa vammoja on eniten, verrattuna siihen jäsenvaltioon, jossa vammoja on vähiten. Vammariskille altistumisessa on myös sukupuoleen, ikään ja yhteiskunnalliseen asemaan perustuvia eroja.

3. VAMMOJEN EHKÄISY

Useilla ongelma-alueilla on edistytty merkittävästi, mutta toimia on vielä tehostettava tapaturmista ja vammoista yhteiskunnalle aiheutuvan valtavan laskun vähentämiseksi seuraavista syistä:

- Toisin kuin monia muita terveysongelmien tai ennenaikaisten kuolemien aiheuttajia, vammoja voidaan ehkäistä parantamalla elinympäristön sekä tuotteiden ja palvelujen turvallisuutta.

- On saatu runsaasti näyttöä sellaisten tapaturmien ehkäisytoimenpiteiden tehokkuudesta, joita ei vielä toteuteta yleisesti kaikkialla yhteisössä.

- Useimmat näistä toimenpiteistä ovat osoittautuneet myös kustannustehokkaiksi, sillä vammojen ehkäisyn hyödyt ovat usein kymmenkertaisia hoitokustannuksiin verrattuna.

- Parantamisen varaa on vielä ja terveyshyötyjä voidaan lisätä niissäkin maissa, joissa turvallisuus on hyvällä tolalla, ja sellaisilla riskialueilla, joilla vammoja on onnistuttu vähentämään merkittävästi.

- Voidaan siis saada vielä paljon aikaan, kun tuodaan yhteen kaikkien alojen sidosryhmät sekä edistetään yhteistyötä ja yhtenäisiä toimia yhteisössä ja naapurimaissa.

4. YHTEISÖN TOIMINTASUUNNITELMA

Seuraavan toimintasuunnitelman tarkoituksena on antaa yhteisölle näyttöön perustuvaa tietoa, jonka avulla kaikki jäsenvaltiot voivat vähentää vammoista aiheutuvaa taakkaa. Perimmäisenä tavoitteena on vähentää vammoihin liittyvää kuolleisuutta ja sairastuvuutta sekä varmistaa, että yhteisössä on entistä turvallisempaa elää. Tavoitteen toteutuminen edellyttää, että jäsenvaltiot tunnustavat vammojen ehkäisyyn liittyvät haasteet ja että ne korostavat vammojen ehkäisyä ja turvallisuuden edistämistä kansanterveysalan toimissaan.

4.1. Vammojen ehkäisyn perusrakenteet

Yhteisön toiminta kansanterveysalalla tuo seuraavanlaista lisäarvoa:

- Voidaan määrittää ongelmat, yksilöidä riskitekijät ja mitata toimenpiteiden tehokkuutta.

- Voidaan yksilöidä, mukauttaa ja ehdottaa näyttöön perustuvia ja kustannustehokkaita toimenpiteitä sekä jakaa kokemuksia.

- Voidaan tukea valmiuksien lisäämistä ongelman ratkaisemiseksi.

- Voidaan helpottaa monialaisten toimintalinjojen ja ohjelmien kehittämistä yhdessä terveydenhuoltoalan kanssa.

- Voidaan toteuttaa vammojen ehkäisyä koskevia kampanjoita.

4.1.1. Yhteisön laajuinen vammojen seuranta

Tapaturmia ja vammoja koskevan yhteisen tietojärjestelmän tavoitteena on antaa kaikille sidosryhmille parasta käytettävissä olevaa tietoa ongelman laajuudesta, kuten tärkeimmistä riskiryhmistä sekä riskien kannalta ratkaisevista tekijöistä ja tiettyihin kulutustuotteisiin ja palveluihin liittyvistä riskeistä. Tätä tietoa tarvitaan päätöksenteossa, toimien kohdentamisessa ja tulosten arvioinnissa.

Yhteisön vammatietojärjestelmä perustuu joidenkin jäsenvaltioiden kansallisista järjestelmistä saatuihin kokemuksiin, ja siitä on seuraavanlaista hyötyä:

- Siitä saadaan kattava käsitys kaikista vammariskeistä jäsenvaltioissa ja yhteisössä.

- Siihen kootaan vammatietoja Euroopan tilastojärjestelmässä kerätyistä terveystilastoista (kuolemansyyt, sairaalatilastot, terveyshaastattelututkimus ja muut kotitaloustutkimukset, kuten työvoimatutkimus ja rikosuhritutkimus) ja erityisalojen rekistereistä, kuten sairaaloiden vammatietokannasta (Injury Data Base, IDB), yhteisön liikenneonnettomuuksien tietokannasta (CARE) ja Euroopan työtapaturmatilastoista (ESAW).

- Siinä arvioidaan terveydelle aiheutuva rasitus eri seurausten (kuolemantapaukset, sairaalahoito) osalta, jolloin voidaan arvioida vammautumisen aiheuttama ja taloudellinen taakka.

- Siinä vertaillaan vammariskejä ja riskien kannalta ratkaisevia tekijöitä eri maissa kansallisten ponnistelujen keskeisenä kannustimena.

- Siinä yksilöidään riskitekijöitä, jotta pystytään arvioimaan poliittisten aloitteiden tarve.

- Siinä mitataan edistymistä ja osoitetaan, onko ehkäisysuunnitelmien tavoitteissa pysytty.

Järjestelmän tilasto-osiota kehitetään yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa käyttämällä tarvittaessa yhteisön tilasto-ohjelmaa[3] synergian edistämiseksi ja päällekkäisyyksien välttämiseksi.

4.1.2. Yhteisön tuki hyvien käytäntöjen vaihtamiseksi

T avoitteena on koota ja levittää laajalti tietoa ehkäisytoimenpiteistä, jotka ovat osoittautuneet onnistuneiksi yhteisön tai kansallisen tason hankkeissa. Tehokkaan kokemusten vaihdon avulla voidaan välttää päällekkäistä työtä, helpottaa saatavilla olevan tietämyksen täysimääräistä käyttöä ja hyödyntää entistä paremmin rajallisia voimavaroja.

Tehokkaita toimenpiteitä tarvitaan politiikan eri osa-alueilla, kuten kansanterveys-, liikenne-, työpaikka-, kuluttajansuoja-, koulutus- ja sosiaalipolitiikan alalla, sekä politiikan eri tasoilla. Tarvitaan tehokasta kokemusten vaihtoa näiden alojen välillä, ja kansanterveysalan olisi mahdollistettava se. Yhteisöohjelmissa, kuten kansanterveysalan toimintaohjelmassa[4], kuluttajapolitiikkaa tukevien yhteisön toimien rahoitusta koskevissa yleisissä puitteissa[5] ja tutkimusohjelmassa[6], olisi tuettava yhteisön laajuista tietojen ja näyttöön perustuvien käytäntöjen vaihtoa, jolloin myös edistetään tutkimuksen, kehittämisen ja täytäntöönpanon voimavarojen jakamista sekä parannetaan toimenpiteiden ja viestien johdonmukaisuutta.

4.1.3. Yhteisön sidosryhmäverkosto

Vammojen ehkäisyn onnistumiseksi on perustettava verkosto, jotta voidaan koota asiantuntemusta, ponnisteluja ja tuloksia ja siten vastata tapaturmien ja vammojen tehokasta ehkäisyä yhteisössä koskevaan välittömään tarpeeseen. Komissio tekee yhteistyötä jäsenvaltioiden viranomaisten ja erityisesti terveys- ja kuluttajansuoja-asioista vastaavien ministeriöiden kanssa, jotta voidaan tehostaa kansanterveysalan toimia vammojen ehkäisyn hyväksi sekä varmistaa synergia muiden tärkeiden politiikan osa-alueiden kanssa.

4.1.4. Valmiuksien lisääminen yhteisössä

Terveydenhoidon ammattilaiset, kuten lääkärit, pelastus- ja ensiapuhenkilökunta, sairaanhoitajat ja muut terveydenhoidon tarjoajat, voisivat tiedottaa potilaille ja asiakkaille, päättäjille ja tiedotusvälineille nykyistä tehokkaammin vaaroista ja varotoimista. Nämä ryhmät voivat tietämyksensä takia antaa tehokasta terveysvalistusta monista terveyteen liittyvistä näkökohdista, kuten tupakoinnista, ravinnosta ja liikunnasta, mutta niiltä puuttuu asianmukainen ammatillinen koulutus riskien arvioinnin ja turvallisuuden edistämisen alalla. Yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelman[7] tulevissa toimintasuunnitelmissa pidetään ensisijaisena tämän kansanterveydellisen näkökohdan sisällyttämistä terveydenhoidon ammattilaisten ammatilliseen koulutukseen.

Myös muilla yhteiskunta-aloilla ja ammattikunnilla, kuten sosiaalialan ammattilaisilla, opettajilla, arkkitehdeillä, myyjillä ja palvelujen tarjoajilla, on vastuu vammojen ehkäisystä. Näiden ryhmien ammatilliseen koulutukseen olisi sisällytettävä perustiedot vaaroista ja varotoimista, jotta voidaan varmistaa hyvä tiedotus kuluttajille. Terveydenhuoltoalan olisi tehtävä tiiviisti yhteistyötä opetussuunnitelmien suunnittelusta ja sääntelystä vastaavien kanssa sekä vaadittava vastaavia muutoksia koulutusta koskeviin säädöksiin. Myös terveyspolitiikassa olisi vaadittava tapaturma-analyysin ja vammojen ehkäisyä koskevan tutkimuksen lisäämistä yliopistoissa, varsinkin lääketieteellisissä tiedekunnissa.

4.1.5. Kansallisten toimintasuunnitelmien tukeminen

Ehdotetaan, että kaikki jäsenvaltiot laativat toimintalinjoja vammojen ehkäisyä varten eli toimintapuitteet, joissa otetaan huomioon asianomaiset kumppanit ja sidosryhmät ja joissa määritetään viranomaisten vastuualueet. Koska tällaiset toimintalinjat edellyttävät politiikan osa-alueiden koordinointia ja koska niillä pyritään parantamaan terveyttä, terveydenhuoltoalan olisi otettava itselleen koordinointitehtävä.

Kansallisten toimintalinjojen keskeisiin piirteisiin kuuluu, että ne vastaavat yhteisön näkemystä ja 4.2 kohdassa mainittuja perusluonteisia painopistealueita, että niissä otetaan huomioon kunkin maan erityiset tarpeet ja vaatimukset, että ne sisältävät erityistavoitteita, jotka on määritettävä myös saavutettavissa olevana vammojen vähentymisenä, ja että maan viranomaiset ja kansalaisjärjestöt sitoutuvat niihin vahvasti.

Komissio kannustaa jäsenvaltioita kansallisten suunnitelmien kehittämisessä seuraavin tavoin:

- Se edistää tilanneanalyyseja yhteisön laajuisen vammojen seurannan tietojen, kuten vertailevien esikuva-analyysitietojen, perusteella.

- Se tiedottaa turvallisuuskysymyksiä koskevista lupaavista ratkaisuista tukemalla yhteisön laajuista hyvien käytäntöjen vaihtoa.

- Se tukee hankkeita, joissa selvitetään nykyisiä mahdollisuuksia ehkäisystrategioiden toteuttamiseen ja suuntaviivojen kehittämiseen.

- Se auttaa yksilöimään sellaiset keskeiset kumppanit ja sidosryhmät, jotka voivat edistää ratkaisujen kestävää täytäntöönpanoa.

4.1.6. Riskiviestintä

Tehokas riskiviestintä auttaa ihmisiä tekemään entistä turvallisempia valintoja. Riskiviestinnässä otetaan huomioon, ettei monia toimintojen, tilanteiden tai tuotteiden hyödyistä voida saada hyväksymättä edes vähimmäistason riskiä. Hyvin suunnitellut kampanjat saavat ihmiset tiedostamaan tietyt vaarat, valistavat heitä turvatoimien hyödyistä ja helpottavat siirtymistä entistä turvallisempaan käyttäytymiseen. Monissa jäsenvaltioissa on toteutettu onnistuneita kampanjoita, jotka ovat koskeneet esimerkiksi autojen turvavöitä, lasten kannalta turvallisia savukkeensytyttimiä, työmaiden suojajalkineita, esteettömiä julkisia rakennuksia ja lähisuhdeväkivallan vastaista lainsäädäntöä. Kaikissa näissä on onnistuttu vähentämään estettävissä olevia vammoja.

Yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelmassa olisi tuettava kampanjoita tässä asiakirjassa mainituilla painopistealueilla. Niissä olisi painotettava välittäjien merkitystä, kestäviin tuloksiin pyrkimistä, jäsenvaltioiden tukemista, näyttöön perustuvaa tietoa ehkäisyn ja turvallisuuden edistämisen hyvistä malleista sekä arvioinnin ja asiakirja-aineiston laatua. Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien avulla voidaan lisätä näkyvyyttä ja parantaa jakelukanavia, jotta turvallisuutta koskevat viestit myös kuullaan.

4.2. Toimien keskeiset painopistealueet

Vammoja koskevien toimien keskeiset painopistealueet on määritetty seuraavien perusteiden avulla:

- vammojen yhteiskunnalliset vaikutukset erilaisten vammojen määrän, vakavuuden ja seurausten, kuten tuottavien vuosien menetyksen, vajaakuntoisuuden ja inhimillisen kärsimyksen, mukaan

- toimenpiteiden tehokkuutta ja vaihtoehtoisten toimenpiteiden kustannustehokkuutta koskeva näyttö verrattuna ensisijaisiin vaihtoehtoihin

- toimenpiteiden onnistumisen toteutettavuus Euroopan tasolla, kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden infrastruktuurien väliset suuret erot

- toimien aikaväli ja niiden keskipitkän aikavälin tulosten mitattavuus sekä niiden vaikutukset vammojen vähentymisen mukaan.

Tämän perusteella on yksilöity seitsemän painopistealuetta:

- lasten ja murrosikäisten turvallisuus

- ikääntyneiden turvallisuus

- loukkaantumiselle alttiiden tienkäyttäjien turvallisuus

- urheiluvammojen ehkäisy

- tuotteiden ja palvelujen aiheuttamien vammojen ehkäisy

- itsensä vahingoittamisen ehkäisy

- ihmisten välisen väkivallan ehkäisy.

Kaikissa yhteisön kansanterveysalan kampanjoissa tiedotetaan yleisölle ongelmien laajuudesta, vaaditaan alustavan ehkäisyn parantamista, levitetään hyviä käytäntöjä, tuetaan verkostoja sekä annetaan jäsenvaltioiden terveysviranomaisille välineitä kansallisia toimia varten.

4.2.1. Lasten ja murrosikäisten turvallisuus

Lapset ja murrosikäiset on valittu painopistealueeksi siksi, että vammoilla ja niiden seurauksilla on huomattava vaikutus terveyteen erityisesti tässä ikäryhmässä.

European Child Safety Alliance edistää parhaillaan lasten turvallisuutta koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien laatimista useimmissa jäsenvaltioissa yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelmaan kuuluvassa hankkeessa. Tärkeimpinä painopistealueina ovat jäljellä olevien jäsenvaltioiden ja jäsenehdokasvaltioiden ottaminen mukaan prosessiin sekä lasten turvallisuutta koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien täytäntöönpanon valmistelu.

Lasten turvallisuutta koskevissa kampanjoissa olisi käsiteltävä erityisesti leikki-ikäisten lasten vakavien vammojen riskiä kotona (putoaminen, palovammat, tukehtuminen, myrkytys, hukkuminen), leikkikenttien ja lastentuotteiden turvallisuutta, autojen turvajärjestelmien käyttöä ja vanhempien lasten pyöräilykypärien käyttöä. Murrosikäisille kehitetään vastaavia toimintasuunnitelmia.

4.2.2. Ikääntyneiden turvallisuus

Vammoihin liittyvät kuolleisuusluvut ovat korkeimpia yli 65-vuotiailla, ja yleisimpänä kuolemansyynä on kaatuminen. Vammat ja erityisesti kaatumisvammat aiheuttavat tässä ikäryhmässä myös keskimääräistä enemmän sairaalakäyntejä ja erittäin suuret välittömät sairaanhoitokustannukset.

Yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelman tulevissa hankkeissa käsitellään yhtenäisesti tätä painopistealuetta. Erilaisia riskiryhmiä koskevia nykyisiä hyviä käytäntöjä ja innovatiivisia lähestymistapoja levitetään ammattiryhmien, hoitolaitosten johdon ja ikääntyneiden tai eläkeläisten yhdistysten keskuudessa. Ikääntyneiden turvallisuutta koskevissa kampanjoissa olisi puututtava erityisesti kaatumisvaaroihin kotona (lattianpäällysteet, valaistus, huonekalut, kylpyhuoneiden suunnittelu), rakennuksissa ja niiden ympäristössä (portaat, kaiteet, kävelyteiden suunnittelu).

4.2.3. Loukkaantumiselle alttiiden tienkäyttäjien turvallisuus

Yleisillä teillä liikkuvat lapset, ikääntyneet, vammaiset, pyöräilijät, rullalautailijat ja jalankulkijat eivät ole vaarassa pelkästään ajoneuvojen takia. Terveystilastojen mukaan vakavia vammoja sattuu paljon ilman toista osapuolta tapahtuneissa kaatumisissa tai joukkoliikenteessä. Näihin riskeihin on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota. Voidaan esimerkiksi parantaa kävelyteiden, jalkakäytävien, suojateiden, pyöräteiden ja joukkoliikenteen suunnittelua, ja pyöräilykypärän käyttö voi liikenneonnettomuustilastojen mukaan auttaa pelastamaan ihmishenkiä. Kansanterveysalan toimet täydentävät jatkuvia yhteisön toimia loukkaantumiselle alttiiden tienkäyttäjien hyväksi liikenteen alalla[8].

Yhteistutkimuksessa selvitetään pian tämän alan kansallisia ja paikallisia hyviä käytäntöjä, jotka voivat toimia esimerkkeinä muille. Kampanjoissa olisi puututtava erityisesti edellä mainittuihin huonosta tiesuunnittelusta aiheutuviin vaaroihin, ja niissä olisi edistettävä suojavarusteiden käyttöä.

4.2.4. Urheiluvammojen ehkäisy

Liikunta ja urheilu vaikuttavat merkittävästi terveyteen ja terveisiin elintapoihin sekä fyysiseen, henkiseen ja sosiaaliseen hyvinvointiin. Liikunnan edistäminen on olennainen terveysvalistusstrategia yleistyneen liikalihavuuden torjumiseksi. Joissakin jäsenvaltioissa tehtyjen tutkimusten mukaan merkittävä osa näistä terveyshyödyistä kuitenkin menetetään urheiluvammojen takia.

Tilanteeseen voidaan vaikuttaa yhtenäisen terveyspolitiikan avulla edistämällä terveellistä urheilua eli kannustamalla urheiluun turvallisuutta unohtamatta. Tärkeimmät strategiat ovat urheilua koskeva asianmukainen tiedotus, henkilönsuojainten käyttö, valmentajien riittävä pätevyys, laadunvarmistus ja välinehuolto. Kampanjoissa olisi keskityttävä erityisesti niihin suosittuihin urheilulajeihin, joissa on suuri loukkaantumisriski, kuten jalkapalloon ja muihin palloilulajeihin, vesiurheiluun, lasketteluun ja kiipeilyyn.

4.2.5. Tuotteiden ja palvelujen aiheuttamien vammojen ehkäisy

Kuluttajien turvallisuuden korkean tason varmistaminen on yksi yhteisön päätavoitteista. Muiden kulutustuotteiden kuin elintarvikkeiden turvallisuus varmistetaan laajalla alakohtaisella lainsäädännöllä, ja sitä täydennetään yleisestä tuoteturvallisuudesta 3 päivänä joulukuuta 2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/95/EY[9]. Muihin tuotteisiin kuin elintarvikkeisiin ja/tai kuluttajapalveluihin (eli matkailupalveluihin sekä urheilu- ja vapaa-ajanpalveluihin) liittyvät tapaturmat ovat kuitenkin erittäin yleisiä. Tällaisia tapaturmia on ehkäistävä varmistamalla turvallisuusvaatimusten asianmukainen ja riittävä valvonta. Tämä edellyttää myös tehokasta vammojen seuranta- ja ilmoitusjärjestelmää, jossa yksilöidään vamman luonne, tuotteen ja/tai palvelun luonne sekä vamman olosuhteet. Sääntelyviranomaiset ja tuotekehittäjät voivat näiden tietojen avulla varmistaa, että turvallisuutta parannetaan jatkuvasti ja että vammat vähenevät kaikkialla yhteisössä.

4.2.6. Itsensä vahingoittamisen ehkäisy

Myös itsensä vahingoittaminen ja itsemurhat aiheuttavat paljon ennenaikaisia kuolemia ja sairaalakäyntejä. Itsensä vahingoittamista ja itsemurhia koskeva ongelma liittyy läheisesti mielenterveyteen ja erityisesti masennuksen ehkäisyyn.

Komissio julkaisi lokakuussa 2005 mielenterveyttä käsittelevän vihreän kirjan[10], jossa korostettiin itsemurhien ehkäisyä. Tämän vihreän kirjan perusteella kaikissa jäsenvaltioissa kehitetään ja edistetään mielenterveyttä parantavia ja psyykkistä pahoinvointia ehkäiseviä toimia. Tässä yhteydessä itsemurhia ehkäiseviin toimiin kannustetaan paikallisella, alueellisella, kansallisella ja yhteisön tasolla. Vammojen ehkäisyä koskevat toimet olisi siten liitettävä nykyisiin hankkeisiin mielenterveyden alalla, mielenterveyttä käsittelevään vihreään kirjaan ja tuleviin toimintasuunnitelmiin tällä alalla.

4.2.7. Ihmisten välisen väkivallan ehkäisy

I hmisten välinen väkivalta on kasvava yleinen ongelma, ja sillä tarkoitetaan perheväkivaltaa, lasten hyväksikäyttöä, ikääntyneiden hyväksikäyttöä ja nuorisoväkivaltaa. Ihmisten välisellä väkivallalla on monta muotoa (fyysinen, henkinen ja seksuaalinen), ja sitä esiintyy eri ympäristöissä (perheessä, parisuhteessa, yhteisössä, instituutioissa ja työelämässä).

Poliisi ei kirjaa väkivaltaa riittävän tarkasti tai yksityiskohtaisesti. Lisäksi suuri osa tapauksista jää ilmoittamatta uhrien vastahakoisuuden takia. Kansanterveysalan toimintaohjelmassa kehitetään entistä parempia ilmoitusmenetelmiä, jotta ongelman laajuudesta saataisiin selkeä käsitys. Poliisin tilastoista saatavia rajallisia tietoja pyritään täydentämään rikosuhritutkimuksista saatavalla tiedolla väkivallan ”peitellyistä” muodoista. Tähän voisi sisältyä yhdenmukaistetun tutkimuksen tai osion kehittäminen Euroopan tilastojärjestelmässä.

Tarvitaan entistä järjestelmällisempää asiakirja-aineistoa ja tietoa väkivallan ehkäisyä koskevista käytännöistä ja erityisesti sitä, että terveydenhuoltoala toimii yhteistyössä poliisin, oikeuslaitoksen ja sosiaalihuoltojärjestelmän kanssa. Sidosryhmille on annettava välineitä väkivallan ehkäisyä koskevien hankkeiden suunnitteluun, täytäntöönpanoon ja arviointiin.

Tämän alan toimet käynnistetään tiiviissä yhteistyössä muiden yhteisöohjelmien, kuten DAPHNE-ohjelman[11], kanssa.

5. TÄYTÄNTÖÖNPANO

Kohdentaminen on välttämätöntä voimavarojen järjestämisessä ja vammojen ehkäisyä koskevan kestävän lähestymistavan kehittämisessä tulevaisuutta varten. Komissio aikoo tukea tätä aloitetta kansanterveysalan toimintaohjelman kautta.

Tässä tiedonannossa on kuvattu tärkeimpiä painopistealueita, joilla toimia toteutetaan, jotta voidaan lopulta ymmärtää entistä paremmin vammoja ja kuolemia sekä niiden ehkäisyä.

Vammoja koskevan ongelman ymmärtäminen ja ratkaiseminen edellyttää jatkuvaa yhteistyötä jäsenvaltioiden kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten, kansanterveysalan asiantuntijoiden ja tutkijoiden, yritysten ja eturyhmien, kuten kuluttajajärjestöjen, välillä.

Sidosryhmillä, kuten korkeakouluilla, yrityksillä ja kansalaisyhteiskunnalla, on keskeinen tehtävä tietämyksen ja asiantuntemuksen vaihdossa kansallisella ja yhteisön tasolla. Niiden olisi osallistuttava sekä tutkimusprosessiin että hyvän käytännön mukaisten mallien täytäntöönpanoon.

[1] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1786/2002/EY, tehty 23 päivänä syyskuuta 2002, yhteisön kansanterveysalan toimintaohjelman (2003–2008) hyväksymisestä.

[2] Komission kuluttajapoliittinen strategia (2002–2006), asiak. 8907/02.

[3] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2367/2002/EY, tehty 16 päivänä joulukuuta 2002, yhteisön tilasto-ohjelmasta vuosiksi 2003–2007 (EYVL L 358, 31.12.2002, s. 1).

[4] EYVL L 271, 9.10.2002, s. 1.

[5] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 20/2004/EY, tehty 8 päivänä joulukuuta 2003, kuluttajapolitiikkaa tukevien yhteisön toimien rahoitusta koskevista yleisistä puitteista vuosille 2004–2007 (EUVL L 5, 9.1.2004, s. 1).

[6] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1513/2002/EY, tehty 27 päivänä kesäkuuta 2002, eurooppalaisen tutkimusalueen toteuttamista ja innovointia tukevasta Euroopan yhteisön kuudennesta tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelmasta (2002–2006) (EYVL L 232, 28.8.2002, s. 1).

[7] EYVL L 271, 9.10.2002, s. 1.

[8] Komission tiedonanto – Tieliikenneturvallisuuden eurooppalainen toimintaohjelma (2003–2010), KOM(2003) 311 (ei julkaistu EUVL:ssä).

[9] EYVL L 11, 15.1.2002, s. 4.

[10] Vihreä kirja – Väestön mielenterveyden parantaminen: Tavoitteena Euroopan unionin mielenterveysstrategia, KOM(2005) 484.

[11] Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 293/2000/EY, tehty 24 päivänä tammikuuta 2000, lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäiseviä torjuntatoimenpiteitä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta (EYVL L 34, 9.2.2000, s. 1).