Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan komission pyyntö laatia valmisteleva lausunto aiheesta Komission tiedonanto yhteisön työsuojelustrategiasta"



Virallinen lehti nro C 260 , 17/09/2001 s. 0097 - 0104



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan komission pyyntö laatia valmisteleva lausunto aiheesta 'Komission tiedonanto yhteisön työsuojelustrategiasta'" (2001/C 260/18) Euroopan komission jäsen Anna Diamantopoulou pyysi 12. joulukuuta 2000 päivätyssä kirjeessä Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan valmistelevan lausunnon aiheesta "Komission tiedonanto yhteisön työsuojelustrategiasta". Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 20. kesäkuuta 2001. Esittelijä oli Thomas Etty ja apulaisesittelijä Christa Schweng. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 11. ja 12. heinäkuuta 2001 pitämässään 383. täysistunnossa (heinäkuun 11. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 123 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 4 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Nizzan huippukokouksessa hyväksyttiin Euroopan sosiaalinen toimintaohjelma seuraaviksi vuosiksi. Luvussa "Työympäristön muutosten ennakointi ja hyödyntäminen luomalla uusi tasapaino joustavuuden ja turvallisuuden välille" todetaan, että komission tulee laatia tiedonanto ja kehittää yhteisön työsuojelustrategiaa sen pohjalta. Eurooppa-neuvosto asetti uudelle strategialle neljä kulmakiveä: - Koonnetaan, mukautetaan ja tarvittaessa yksinkertaistetaan voimassa olevat säännökset. - Reagoidaan uusiin riskeihin, kuten työperäiseen stressiin laatimalla säädösaloitteita ja vaihtamalla tietoja hyvistä käytänteistä. - Edistetään säännösten soveltamista pk-yrityksissä siten, että otetaan huomioon niiden kohtaamat erityisrajoitukset ja sovelletaan säännöksiä erityisohjelman avulla. - Kehitetään vuodesta 2001 lähtien hyvien käytänteiden vaihtoa ja työsuojelutarkastuslaitosten välistä yhteistyötä, jotta voitaisiin vastata paremmin keskeisiin yhteisiin vaatimuksiin. 1.1.1. "Enemmän ja parempia työpaikkoja" -luvussa todetaan, että komissio haluaa keskittyä työllisyyspolitiikassa laadukkaiden työpaikkojen luomiseen ja sen antamaan kasvupanokseen, koska paremmat työpaikat ovat merkittävä houkutin ja kannustin työn tekemiseen. Komission tulisi kiinnittää huomiota vaikutuksiin, joita työllisyyspolitiikalla (mm. työsuojelulla) on työn laatuun. 1.2. Koska Euroopan komissio on pyytänyt talous- ja sosiaalikomitealta oma-aloitteista lausuntoa uudesta työsuojelustrategiasta, komitea kiinnittää huomiota lausuntoon(1), joka hyväksyttiin joulukuussa 1999 ja jossa esitettiin seuraavat kysymykset: - Miten Euroopan työsuojelulainsäädäntöä voidaan tehostaa? - Miten työllistettävyyden ja työsuojelun yhteyttä voidaan vahvistaa? - Miten uusiin työterveys- ja työturvallisuusriskeihin voidaan reagoida? 1.2.1. Kysymyksiin annetuissa vastauksissa tarkasteltiin ennen kaikkea mahdollisuuksia, miten Euroopan unionin ei-lainsäädännöllistä funktiota olisi edistettävä ja hyödynnettävä entistä tehokkaammin varjellen samalla unionin lainsäädäntätehtävää. Tässä kontekstissa olivat esillä tiedotus- ja valistuskampanjat, taustamateriaali, koulutus, valiovertailu ja tutkimustoiminta varsinkin pohdittaessa työsuojelun ja työllistettävyyden välistä yhteyttä sekä uusien riskien ehkäisyä. 1.3. Vaikka komissaari viittaa kirjeessään nimenomaisesti joulukuussa 1999 annettuun lausuntoon, hän pyytää komiteaa avuksi kehittämään ajatuksia teemasta "Mikä rooli lainsäädännöllä voisi olla muiden toimenpiteiden rinnalla; esim. työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu, laillisesti vähän sitovat määräykset, tulkitsevat tiedonannot ja oppaat ennen kaikkea uusista terveysriskeistä, tiedotuskampanjat jne.?" 1.3.1. Näin ollen tämän lausunnon tarkoitus on täydentää aikaisemmin annettua lausuntoa. 1.4. Jos työtapaturmien määrää pidetään tilanteen indikaattorina, Eurostatin tilastot viime ajoilta ovat hyvin rohkaisevia. 1.4.1. Tilastoista käy ilmi, että työperäiset, yli kolme sairaslomapäivää aiheuttavat tapaturmat ovat vähentyneet vuosien 1994 ja 1996 välisenä aikana 3,3 prosenttia. Kuolemaan johtaneet tapaturmat vähenivät 13 prosenttia, mikä on varsin merkittävä saavutus. Eurostatin tuoreet tilastot näyttäisivät osoittavan, että laskusuuntaus ei jatkunut vuosina 1996-1998 ja että taloudellisen toiminnan lisääntyminen ei ole johtanut työtapaturmien lisääntymiseen. Komitea on tietoinen myönteisestä kehityksestä, mutta on huolissaan absoluuttisten lukujen suuruudesta. Työtapaturmaan joutui 4,7 miljoonaa henkilöä vuonna 1996. Tämä vastaa yli 3,6 prosenttia aktiiviväestöstä. Samana vuonna yli 5500 henkilöä menehtyi työtapaturmassa. Toinen huolestuttava piirre on suuret erot jäsenvaltioiden välillä. 1.4.2. On kuitenkin otettava huomioon, että Eurostatin tilastot eivät juurikaan kerro ns. uusista riskeistä, joina stressiä, yläraajan kipuoireyhtymää (repetitive strain injury) sekä tuki- ja liikuntaelinten vaivoja (musculo-skeletal disorders) pidetään. Eurostatin toteamia myönteisiä trendejä on verrattava Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön kolmannen yleiseurooppalaisen tutkimuksen tuloksiin, jotka perustuvat yhteensä 21000 työntekijän haastatteluihin kaikissa jäsenvaltioissa(2). Vaikka työntekijöiden tietoisuus työhön liittyvistä terveys- ja turvallisuusriskeistä kohentui vuosina 1999-2000, yhä useampi ilmoittaa kärsivänsä työperäisistä terveysongelmista. Tuki- ja liikuntaelinvaivat ja yleinen väsymys lisääntyvät, kun taas stressi on säilynyt yhtä yleisenä kuin vuoden 1995 tutkimuksissa. Säätiö uskoo löytäneensä uuden suuntauksen vuodesta 1990 alkaen tehtyjen tutkimusten perusteella: työolosuhteet eivät enää parane. Jäsenvaltioiden tilastot tukevat säätiön tuloksia esimerkiksi yläraajan kipuoireyhtymän osalta. 2. Yleistä 2.1. Yhteisön työsuojelustrategialla tulisi olla suuri vaikutus pyrittäessä Nizzan huippukokouksessa päätettyyn tavoitteeseen luoda paitsi parempia myös lukumääräisesti enemmän työpaikkoja. Tavoitteeseen pääsemiseksi on kohennettava työolosuhteita ennen kaikkea saamalla hallintaan niitä vanhoja ja uusia riskejä, jotka aiheuttavat suurimman vaaran työntekijöiden terveydelle. Tämän lisäksi on tarpeen, että yhteisön työsuojelustrategialla pyritään vaikuttamaan paitsi työn terveysvaikutuksiin myös vaikutuksiin, joita terveydellä on työn tekemiseen. Tällä tarkoitetaan mm. mielekkäitä työympäristöön tehtyjä mukautuksia, joiden turvin vammaiset voivat osallistua tai palata työmarkkinoille. 2.2. Koska uudet teknologiat, uudet tuotteet ja uudet teollisuudenalat kehittyvät nopeasti, yhteisöllä on oltava käytössään strategia, joka katsoo niin menneeseen kuin tulevaankin ja jonka turvin työntekijät voivat hallita turvallisesti uusia riskejä. Sen lisäksi, että tutkitaan menneitä ja jo tunnettuja sairauksia sekä torjutaan perinteisiä riskejä kielloin, rajoituksin ja korvaavin toimenpitein, yhteisöllä on oltava strategia, jonka avulla voidaan hallita tulevaisuuden vaaratilanteita. 2.3. Jotta voidaan vastata Euroopan kansalaisten näkemykseen, että liikeyritysten vastuu työsuojelusta on keskeinen kysymys, yhteisön strategiassa on keskityttävä muuhunkin kuin erittäin tarkoin direktiivein säädettyjen työsuojelun vähimmäisstandardien noudattamiseen. Tarvitaan toimenpiteitä, jotta työnantajat ja työntekijät eivät ainoastaan noudata sääntöjä vaan osoittavat käytännössä sitoutumisensa parempien työpaikkojen ja terveellisemmän työympäristön luomiseen. Tässä yhteydessä huomiota tulee kiinnittää erityisesti uusiin riskeihin, jotka liittyvät epätyypillisiin työmuotoihin tai alihankkijoilla teetettävään työhön. Edellä esitettyyn tavoitteeseen päästään noudattamalla mottoa "hyvin hoidettu työsuojelu tuottaa voittoa"(3). Erittäin tärkeää on opastaa työnantajia sellaisten mekanismien (mukaan lukien työnantajan työsuojeluvastuu) kehittämisessä, joiden avulla niitä kannustetaan luomaan omia ratkaisuja työelämän laadun parantamiseksi. 2.4. Työsuojelu on aivan liian tärkeä aihe pelkästään asiantuntijoille, ammattilaisille ja viranomaisille jätettäväksi. Työnantajille ja työntekijöille tulisi antaa lisää vastuuta ja mahdollisuus valvoa Euroopan työsuojelujärjestelmiä. Tavoitteen osoituksena työsuojelun tulisi olla tärkeällä sijalla poliitikkojen ajattelussa ja toiminnassa. Tämä edellyttää työsuojelunäkökohtien tuomista kaikille politiikan aloille, ja erityisesti sisämarkkinapolitiikkaan ja koulutukseen sekä Euroopan sosiaalirahaston myötävaikutuksella järjestettävään valistustoimintaan. Tästä syystä on tarpeen ottaa kantaa mielipiteisiin, joita on ilmaistu näihin muihin aloihin nähden. 3. Erityistä 3.1. Lainsäädännölliset toimenpiteet 3.1.1. Lainsäädännöllisten toimenpiteiden osalta komitea katsoo edelleen, että Euroopan komissiolla on oltava politiikka, jossa lainsäädännölliset ja muut toimenpiteet ovat tasapainossa. Se toteaa, että komission lainsäädännöllinen rooli on edelleen tärkeä ja pitää oikeana komission asemaa yhteisön lainsäädännön noudattamisen arvioijana ja valvojana sekä parannusten ehdottajana. 3.1.2. Direktiivien toimeenpanon arviointi 3.1.2.1. Kaikissa työsuojeludirektiiveissä velvoitetaan jäsenvaltiot ilmoittamaan käytetyistä toimenpiteistä niiden saattaessa Euroopan yhteisöjen säädöksiä voimaan osana kansallista lainsäädäntöään ja hallintokäytäntöään sekä laatimaan jonkin ajan kuluttua selonteko (neljän tai viiden vuoden kuluttua useimmissa tapauksissa) direktiivien toteuttamisesta ja soveltamisesta. 3.1.2.2. Komitea korostaa jäsenvaltioiden selontekojen merkitystä ja katsoo, että niitä pitäisi käyttää lähtökohtana kaikille direktiiveihin tehtäville muutoksille. Jotta tämä toteutuisi täysipainoisesti, komitea pitää ensiarvoisen tärkeänä, että jäsenvaltioiden selonteoissa on myös työntekijä- ja työnantajajärjestöjen näkemys kehityksestä. Näiden pitäisi myös osallistua käytävään keskusteluun, ennen kuin selonteko toimitetaan Euroopan komissiolle. 3.1.2.3. Komission tulisi laatia yhteenveto maakohtaisista raporteista ja toimittaa se Luxemburgissa toimivalle työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyden neuvoa-antavalle kolmikantakomitealle. Luxemburgin komitealla on täten mahdollisuus muodostaa oma kantansa tiivistelmäraportin sisällön perusteella. Talous- ja sosiaalikomitea kiinnittää komission huomiota kolmikantakomitean 1999 antamaan lausuntoon direktiivien toteuttamisesta. 3.1.2.4. Tämä menettely helpottaa päätettäessä, tarvitseeko voimassa olevaa lainsäädäntöä muuttaa, tulisiko jotkin työntekijäryhmät (esim. kotitaloustyöntekijät, asevoimien palveluksessa olevat, poliisit tai väestönsuojelun erityistehtävissä toimivat), jotka eivät edelleenkään kuulu puitedirektiivin soveltamisalaan, sisällyttää siihenkin, vai tarvitaanko edelleen joitain poikkeuksia. Komitea painottaa, että täytäntöönpanotoimenpiteiden oikeudellinen valvonta on vain osa tehtävää, ja jotta saataisiin kokonaiskuva direktiivien toteuttamisesta jäsenvaltioissa, on arvioitava myös konkreettisin ja käytännön keinoin direktiivin soveltamista työpaikoilla. Komitea katsoo, että tähän tarvitaan kaikkien toimijoiden (viranomaiset, työmarkkinaosapuolet, johdon ja työntekijöiden edustajat) osallistumista ja sitoutumista kaikilla tasoilla (EU:ssa, jäsenvaltioissa, yrityksissä, eri ammattialojen välillä ja aloittain). 3.1.3. Toimenpiteet lainsäädännön tehokkuuden nostamiseksi 3.1.3.1. Komitea omisti suuren osan edellä mainittua oma-aloitteista lausuntoaan pohdinnalle, miten Euroopan yhteisön lainsäädäntöä voitaisiin tehostaa ennen kaikkea suhteessa uusiin riskeihin, jotka edellyttävät uutta toimintatapaa. Komitea toistaa tässä, miten vastuualueet voitaisiin sen mukaan jakaa jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisöjen kesken: 3.1.3.2. Euroopan unionin tasolla - määritellään tavoitteet selkeämmin - määritellään tavat, joilla voidaan valvoa ja tutkia, onko kulloinenkin tavoite saavutettu - selvitetään yhteistyössä asianomaisten alojen kanssa käytettävissä olevat keinot (tutkimus, käytännön ratkaisut, tiedotuskampanjat) - päätetään työmarkkinaosapuolten osallistumismuodoista. 3.1.3.3. Jäsenvaltiotasolla - määritellään yhteistyössä asianomaisten alojen kanssa sopivat täytäntöönpanotavat kohderyhmittäin ja toimialoittain - luodaan valvonta- ja tarkistusjärjestelmät ja -menetelmät - valveutetaan työnantajat ja työntekijät ja huolehditaan tiedotuksesta yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa. 3.1.3.4. Tässä yhteydessä komitea korostaa jälleen kerran yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen merkitystä kaikilla tasoilla ala-asteelta alkaen riskien tiedostamisessa ja niiden ehkäisyä korostavan kulttuurin edistämisessä. 3.1.3.5. Tämän lisäksi tulisi kiinnittää erityistä huomiota yritysjohdon ja työntekijöiden kouluttamiseen ennen kaikkea pienissä yrityksissä, jotta ne voivat asianmukaisesti täyttää puitedirektiivissä niille säädetyt velvoitteet. Euroopan sosiaalirahastosta voitaisiin myöntää varoja tähän tarkoitukseen. 3.1.4. Lainsäädännön täydentäminen 3.1.4.1. Kuten edellä todettiin, yritysten on ymmärrettävä nykyistä paremmin vastuunsa ja asemansa sekä oltava auliimpia sitoutumaan työsuojelukysymyksiin. Komission strategia parempien työpaikkojen takaamiseksi edellyttää monissa kohdin parannuksia terveys- ja turvallisuusinfrastruktuureissa, esimerkiksi työterveyspalveluiden uudistamista. 3.1.4.2. Vaikka erityisistä vaaroista on voimassa olevia lakeja, on toisia aloja, joiden lainsäädäntöä on joko laajennettava tai parannettava tai joilla tarvitaan eritystä lainsäädäntöä puitedirektiivin yleisten vaatimusten lisäksi. Komission on paitsi arvioitava annettujen direktiivien toimeenpanoa, otettava huomioon myös Bilbaon viraston, Dublinin säätiön ja muiden tahojen raportit tunnetuista ongelma-alueista. Esimerkkejä ongelmista ovat asbesti, melu, tärinä, työpaikkahäirintä, joista lainsäädäntöä on jo valmisteilla, sekä yksitoikkoinen ja toistotyö ja ionisoimaton säteily. Komitea viittaa tässä yhteydessä 8. joulukuuta 1999 antamaansa lausuntoon, jonka mukaan ehdotettua lainsäädäntöä tulisi arvioida ennakolta taloudelliselta ja sosiaaliselta kannalta. 3.1.5. Lainsäädännön yksinkertaistaminen ja kodifiointi 3.1.5.1. Komitea kannattaa komission aietta kodifioida ja yksinkertaistaa tarvittaessa Euroopan yhteisöjen terveys- ja turvallisuusdirektiivejä. Komitea katsoo, että yksinkertaistamista tarvitsevien säädösten määrittäminen tulisi olla ensisijaisesti seurausta direktiivien konkreettisesta soveltamisesta käydyistä keskusteluista. Kuten komissio itsekin on aikaisemmin todennut, kodifiointi ja yksinkertaistaminen eivät saa muuttaa voimassaolevien säädösten sisältöä vaan pikemminkin kohentaa työterveys- ja työturvallisuuslainsäädäntöä ja vähentää tarpeetonta byrokratiaa. 3.1.5.2. Yksinkertaistamista ja kodifiointia ei kannata rajoittaa yhteisöön, vaan siihen tulee pyrkiä jäsenvaltioissakin samojen tavoitteiden saavuttamiseksi. 3.2. Laillisesti vähän sitovat määräykset (soft law) ja muut kuin lainsäädännölliset toimenpiteet 3.2.1. Komitea korostaa, että on tärkeää vahvistaa sekä Euroopan yhteisön lainsäädäntökehystä että muita kuin lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, jotka on tarkoitettu työnantajien ja työntekijöiden tueksi käytännön työterveys- ja työsuojeluratkaisuissa. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää pk-yrityksiin. 3.2.2. Lähtökohtana on aina ollut ja tulee jatkossakin olemaan, ettei ole mitään syytä tehdä pk-yritysten osalta poikkeusta työsuojelulainsäädäntöön, mutta on toimittava kaikin mahdollisin keinoin niiden auttamiseksi, jotta ne voivat täyttää vaatimukset ja edistää työterveyttä ja työturvallisuutta toiminnassaan. Tässä kehityksessä avainasemassa on työnantajien ja työntekijöiden kouluttaminen. Komitea katsoo myös, että tarvitaan työsuojelukulttuuria, joka voidaan luoda pk-yrityksille suunnatulla valveuttamiskoulutuksella. Se edellyttää useinkin räätälöityjä ja alakohtaisia lähestymistapoja. Työmarkkinaosapuolilla ja ennen kaikkea toimialakohtaisilla järjestöillä on oma erityistehtävänsä muokattaessa koulutusohjelmia, jotka tulisi rahoittaa osittain Euroopan sosiaalirahastoista. 3.2.3. Tästä syystä komitea on tyytyväinen viittaukseen, että pk-yrityksille olisi sosiaalipoliittisessa toimintaohjelmassa oma ohjelmansa, jonka tarkoituksena on edistää lainmukaisuutta pk-yrityksissä ja ottaa huomioon niiden rajalliset mahdollisuudet. Komitea katsoo kuitenkin, että pk-yrityksiä ei pidä käsitellä homogeenisena ryhmänä. Niille laadittujen toimien optimoinnissa tarvitaan lisäerittelyä yritysten koon ja sektorin mukaan. Täten voidaan paremmin havaita kaikki alaryhmät, niiden tarpeet ja vaatimukset. Yksi esimerkki pk-yrityksille tarjotusta erityistuesta lain vaatimusten täyttämiseen on Euroopan parlamentin Bilbaon virastolle osoittamat 5 miljoonaa euroa monivuotisen pk-yritysohjelman laatimista varten. Valmistelutoimenpiteiden tuloksista Euroopan komissio saa hyödyllistä tietoa ennen kuin se ryhtyy laatimaan monivuotista pk-yritysohjelmaa. Komitea katsoo, että tämänluonteiset ohjelmat ovat paras tapa tukea konkreettisesti yhteisön säädösten toimeenpanoa. Sen vuoksi komitea toivookin, että mainitut 5 miljoonaa eivät ole yksittäinen toimi vaan laajan ohjelmakokonaisuuden alku. 3.2.4. Yksi esimerkki toimivasta puitedirektiivin mukaisesta tavasta toteuttaa työntekijöiden vastuuta hyvistä työsuojeluoloista ovat Ruotsin alueellisten työsuojeluvaltuutettujen järjestelmä. Asianmukaisimman toimintamallin valinta riippuu jäsenvaltioiden omista työsuojelujärjestelmistä. 3.3. Kohti uutta toimintatapaa työsuojelun tehostamiseksi 3.3.1. Jo vuonna 1999 antamassaan lausunnossa komitea otti esille mahdollisuuden nivoa työsuojelu työllisyyspolitiikan suuntaviivoihin. Tänä vuonna neuvosto päätti tehdä niin: suuntaviiva 14 sisältää viittauksen aiheeseen. 3.3.2. Komitea arvelee, että työsuojelun alan avoin yhteistyö on sopiva lisäkeino elvyyttää Euroopan unionin työturvallisuus- ja työterveyspolitiikkaa ja asettaa jäsenvaltioille selkeät tavoitteet työtapaturmien, ammattitautien sekä työperäisten sairastumisten ehkäisemiseksi. Tavoitteiden asettamisessa on hyödynnettävä arvioita tähänastisista kokemuksista jäsenvaltioissa, joissa tavoitteita on jo asetettu (esim. määrittelyongelmat, valvonta, noudattamisen varmistaminen, vapaaehtoiset versus pakolliset järjestelmät jne.) ja toteutettu aiheesta pilottitutkimus. Tämä voisi helpottaa ehdotetun toimintatavan valmistelua ja käyttövalmiiksi saattamista. Voitaisiin jättää täysin jäsenvaltioiden tehtäväksi ratkaista, miten yhdessä asetetut tavoitteet pystytään saavuttamaan. Tavoitteiden toteutumista on valvottava yhteisvoimin. Jäsenvaltioiden tulee raportoida politiikkansa sisällöstä, jotta onnistumisia ja epäonnistumisia sekä edistymistä voidaan arvioida yhdessä. Kun tavoitteiden asettelu ja arviointi tapahtuu Euroopan yhteisön tasolla, kyetään tarvittaessa tuottamaan räätälöityjä ratkaisuja. Komitea pitää Dublinin säätiön toimintaa erityisen tärkeänä, sillä sen puitteissa valmistellaan työn laatuosoittimia. 3.3.3. Komitea ehdottaa toimenpiteitä myös niiden riskitekijöiden suhteen, jotka eivät vielä näy riittävästi työsuojelutilastoissa. Näitä ovat mm. RSI ja psykososiaaliset tekijät (stressi, työstä selviytyminen ja uupumus). Ensimmäisiä toimenpiteitä tulisi olla yhteisten määritelmien teko, jotta kyseisistä tekijöistä voidaan tehdä valiovertailu. 3.4. Työsuojelualan toimijat Kullakin yhteisö- ja jäsenvaltiotason toimijalla on oma roolinsa työsuojelualalla. Komitea katsoo, että tehtävässä onnistuminen edellyttää kaikkien asianosaisten toimijoiden osallistumista ja sitoutumista omaan vastuualueeseensa sekä yhteistyötä yritysten, paikallistason toimijoiden, jäsenvaltioiden ja EU:n välillä. Jotta kaikki EU:n tason työterveys- ja työturvallisuusalalla toimivat tahot voisivat täyttää tehtävänsä moitteettomasti, niille on taattava riittävät taloudelliset toimintavalmiudet ja henkilöstöresurssit. 3.4.1. Euroopan komissio 3.4.1.1. Komitea katsoo, että työterveys- ja työturvallisuuspolitiikka jätetään aivan liian usein ainoastaan asiantuntijoiden työsaraksi. Se korostaa, että EU:n sosiaalipolitiikka on ensiarvoisen tärkeää työsuojeluongelmia ratkottaessa, ja sitä ei tulisi jättää suljetun piirin (teknisten asiantuntijoiden ja muiden, alaan vihkiytyneiden) käsiteltäväksi. Kysymyksen poliittista näkyvyyttä on lisättävä, ja EU:n toimielinten pitäisi taata kunnon koordinaatio työturvallisuus- ja työterveyspolitiikan sekä muiden aiheeseen kytkeytyvien EU:n politiikanlohkojen välille (työllisyys-, kansanterveys-, sisämarkkina-, tutkimus-, ympäristöpolitiikka jne.). 3.4.1.2. On selvää, että Euroopan komission kyky hoitaa oma tehtävänsä lainsäädännän aloitteentekijänä tyydyttävästi riippuu pitkälti varojen ja henkilökunnan riittävyydestä. Viime aikoina komission yksiköitä on pienennetty tuntuvasti. Komitea pyytää asianomaisia toimielimiä antamaan Euroopan komission asianomaisille yksiköille riittävästi varoja ja henkilökuntaa, jotta ne voivat täyttää niin nykyiset kuin tulevatkin tehtävänsä, joita se on itse ehdottanut. Komitea on ilmaissut huolensa tästä jo aikaisemmissakin lausunnoissaan. 3.4.1.3. Tämä on sitäkin huolestuttavampaa, kun otetaan huomioon EU:n laajentumiseen liittyvän työtaakan suuruus. 3.4.2. Eurostat Eurostat pitää tilastoja työtapaturmista. Komitea katsoo, että tilastointia on kehitettävä ennen kaikkea jäsenvaltioissa, jotta kerätty tieto on vertailukelpoisempaa ja täsmällisempää. Komitea pitää erittäin tärkeänä Eurostatin kehittämää ohjelmaa, jonka tavoitteena on yhdenmukaistaa työtapaturmatilastot tapaturmien syiden osalta. Siitä saadaan luotettava perusta ehkäisevien toimien suunnitteluun. Lisäksi on tehostettava ammattitauteja koskevien tilastojen laatimista ja käyttöön asettamista. On myös välttämätöntä huolehtia hyvin siitä, että uusiin riskeihin sekä epätyypillisten sopimusmuotojen kehittymiseen liittyvät tiedot ovat hyvin saatavilla. 3.4.3. Bilbaon virasto Vuonna 1995 Bilbaoon perustetun Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston tärkein tehtävä on hankkia ja jakaa systemaattisesti järjestettyä työsuojelualan tietoa Euroopan yhteisön elimille, jäsenvaltioille, työmarkkinaosapuolille, työnantajille sekä työntekijöille työpaikkakohtaisesti. Hiljattain tehdyssä arviossa kävi ilmi selkeästi, että viraston on onnistunut rakentaa verkosto valtakunnallisia koordinaatiokeskuksia hyödyntäen. Vielä on kuitenkin ponnisteltava kaikkien kohderyhmien tiedontarpeisiin vastaamiseksi. Komitea uskoo, että virastolla voisi olla erityinen merkitys hyvien käytänteiden havaitsemisessa ja niistä tiedottamisessa. Tämä auttaisi työnantajia ja työntekijöitä löytämään ratkaisuja erityisiin heitä koskeviin terveys- ja turvallisuusongelmiin. "Työn muuttuvassa maailmassa" virasto voisi keskittyä määrittämään ja tutkimaan uusia työsuojelusuuntauksia sekä tiedottamaan niistä. Näiltä osin viraston tulisi vahvistaa yhteistyötä Dublinin säätiön ja erityisesti muutosten tarkkailuelimen kanssa. 3.4.4. Dublinin säätiö Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö tekee tärkeää työtä työsuojelun alalla. Säännöllinen työolojen valvonta tuottaa hyödyllistä tietoa työntekijöiden näkemyksistä työskentelyoloista. Komitea pitää tärkeänä myös sitä, että säätiö kehittää välineitä, joilla voi arvioida nykyistä tehokkaammin yritysten kehittämiä menetelmiä työolojen kohentamiseksi - ennen kaikkea työterveyden ja työturvallisuuden näkökulmista. 3.4.5. Työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antava komitea (ACSHH) Talous- ja sosiaalikomitea uskoo, että ACSHH:n tulisi olla keskeisessä asemassa toteutettaessa yhteisön tulevaa työsuojelustrategiaa. Komitea pyytääkin komissiota aloittamaan uudistuksen, jota ACSHH itse ehdotti vuonna 2000 antamassaan lausunnossa. 3.4.6. Yhteiskunnallinen vuoropuhelu 3.4.6.1. Amsterdamin sopimuksessa Euroopan yhteisöjen perussopimuksiin sisällytettiin yhteiskunnallisen vuoropuhelun menettely. Tästä syystä monia työsuojelua koskevia ehdotuksia otetaan samaan työmarkkinaosapuolten konsultaatiomenettelyyn kuin muukin sosiaalipolitiikka. ACSHH:n ja työmarkkinaosapuolten suhdetta on selkiytettävä sen mukaan, mitä työmarkkinaosapuolten sopimuksessa (lokakuu 2000) todetaan sosiaalipolitiikkaa koskevan perustamissopimuksen luvun soveltamisesta työsuojeluun. 3.4.6.2. Mainitussa sopimuksessa työmarkkinaosapuolet pyysivät, ettei komissio loukkaisi niiden oikeuksia konsultoimalla työmarkkinaosapuolten sijaan ACSHH:iä. Työmarkkinaosapuolia tulee kuulla mahdollisen uuden aloitteen suuntaviivoista, mutta lausunto voidaan pyytää myös ACSHH:ltä edellyttäen, että työmarkkinaosapuolet päättävät olla käymättä neuvotteluja ko. ehdotuksesta. 3.4.6.3. Komitea tukee sopimusta. Se uskoo, että työmarkkinaosapuolten on itsensä löydettävä asianmukaiset ratkaisut, joiden avulla voidaan kytkeä alakohtaiset eurooppalaiset järjestöt eurooppalaisiin kattojärjestöihin sen takaamiseksi, että oikeus tulla kuulluksi säilyy. 3.4.6.4. Komitea uskoo edelleen, että työnantajilla ja työtekijöillä on merkittävä rooli lainsäätäjän rinnalla ensinnäkin lainsäädännön kehittämisen konsultaatiovaiheessa ja toiseksi lainsäädännön toteuttamiskeinoja kehitettäessä. 3.4.7. Jäsenvaltiot 3.4.7.1. Yhteisön työsuojelustrategiassa on perinteisesti vaadittu jäsenvaltioita asettamaan velvoitteita ainoastaan työnantajille. On syytä huomata, että jäsenvaltioillakin on työsuojeluvelvoitteita, ja näitä tulisi korostaa. Niiden tulisi olla hyvien käytänteiden esimerkkeinä komission tavoin ja noudattaa vaativimpia työsuojelustandardeja niin oman henkilöstönsä kuin myös julkisten hankintojen suhteen. 3.4.7.2. Jäsenvaltioille tulisi myös antaa selkeät ohjeet (ja edellyttää raportointia) siitä, miten yleissivistävässä ja ammatillisessa koulutuksessa edistetään tietoisuutta riskeistä, kuntoutusmahdollisuuksien sisällyttämisestä valtion korvausjärjestelmiin, työsuojelulainsäädännön laiminlyönnistä aiheutuvista seuraamuksista sekä työsuojelun valvontalaitosten toiminnasta. Jäsenvaltioiden tulisi erityisesti varmistaa, että niiden omissa terveysjärjestelmissä tavoitteena on kuntouttaa työikäiset työntekijät kykeneviksi palaamaan työmarkkinoille tapaturman, sairauden tai vammautuisen jälkeen (eikä ainoastaan hoitaa terveiksi). TSK korostaa lisäksi, että myönnettäessä julkisia varoja työturvallisuuden parantamiseen on muistettava, että niillä on myönteinen vaikutus julkiseen talousarvioon, koska niiden avulla vältytään moninkertaisesti suuremmilta sairaanhoidosta ja menetetystä työpanoksesta aiheutuvilta kuluilta. 3.5. EU:n ja jäsenvaltioiden yhteys Komitea katsoo, että yhteisön tulevan työsuojelustrategian toteutuksessa on mahdollistettava jäsenvaltioiden ja EU:n toiminnan yhteensovittaminen ja koordinointi. Tämä vaikuttaisi olevan ratkaiseva tekijä kaiken alalla kehitettävän toiminnan onnistumisen kannalta. 3.6. Laajentuminen 3.6.1. Yhteisön työsuojelusäännöstö on olennainen osa sosiaalilainsäädäntöä, joka hakijamaiden on hyväksyttävä jäsenyysneuvotteluissa. Siirtymäaikoja tulisi mahdollisuuksien mukaan välttää, jotta voidaan taata ehdokasmaiden työntekijöiden terveys ja turvallisuus sekä välttää "vanhojen" ja "uusien" jäsenvaltioiden väliset kilpailun vääristymät. 3.6.2. Jos siirtymäkausia ei voida välttää, niiden tulisi olla mahdollisimman lyhyitä. Poikkeuksia ei tulisi myöntää koko direktiivin soveltamisalaan vaan ainoastaan määräyksiin, joita ei voida heti toteuttaa. Näiden poikkeusten vuoksi ei kuitenkaan saa pidentää siirtymäaikoja. 3.6.3. Komitea muistuttaa, että on valvottava paitsi lainsäädännön toteuttamista myös sen soveltamista käytännön elämässä työpaikoilla. Tämä edellyttää toimintakykyisten työsuojelutarkastuselinten perustamista hakijamaihin. 3.6.4. Jotta hakijamaat voivat valmistautua työsuojelulainsäädännön omaksumiseen, jäsenvaltioiden elinten ja järjestöjen kumppanuusohjelmia hakijamaiden kanssa on vahvistettava ja rahoitettava riittävästi. 4. EU:n ja ILOn suhteet työsuojelun saralla 4.1. Komitea kehottaa Euroopan komissiota tiivistämään yhteistyötään ILOn kanssa työsuojelukysymyksissä. Se kiinnittää myös komission huomiota siihen tosiseikkaan, että EU:n jäsenvaltiot ovat ratifioineet ILOn puitteissa solmittuja työsuojelualan yleissopimuksia harvakseltaan viimeksi kuluneiden kahdenkymmenen vuoden aikana, vaikka näillä välineillä tuotettu turvallisuuden taso on yleensä huomattavasti EU-maissa vaadittavaa tasoa alhaisempi. Komitea on tietoinen, että ILOn yleissopimusten ratifiointi kuuluu jäsenvaltioiden päätösvaltaan, mutta toteaa kuitenkin, että komission toimivalta työterveys- ja työturvallisuuspolitiikassa on vaikuttanut jäsenvaltioiden ratifiointikäyttäytymiseen ainakin mainittuna ajanjaksona. 4.2. Tilanteen parantaminen on työnantajien sekä työntekijöiden edun mukaista paitsi EU:n alueella myös kehitysmaissa, joiden hallitukset ovat jättäneet ratifioimatta ILOn sopimuksia sillä verukkeella, että jos kehittyneetkään maat, kuten EU:n jäsenvaltiot, eivät pysty toimimaan ILOn standardien mukaan, kehitysmaiden ei ainakaan ei voi olettaa pystyvän siihen. 4.3. Tällaisessa tilanteessa komitea pyytää Euroopan komissiota neuvottelemaan aiheesta jäsenvaltioiden kanssa hyvin pian. Se toivoo, että aloitteellisuuden ansiosta asianomaisten yleissopimusten ratifiointiaste nousee lähivuosina. Bryssel 11. heinäkuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) EYVL C 51, 23.2.2000 - Työsuojelu: yhteisön toimien toteuttaminen ja uudet vaarat. (2) Ten Years of Working Conditions in the European Union. (3) Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston konferenssi Good safety and health is good business for Europe, syyskuussa 1997.