Ehdotus: neuvoston asetus viljelijöille yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti maksettavien suorien tukien järjestelmää koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä /* KOM/2008/0306 lopull. - CNS 2008/0103 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 20.5.2008 KOM(2008) 306 lopullinen 2008/0103 (CNS) 2008/0104 (CNS) 2008/0105 (CNS) 2008/0106 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS viljelijöille yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti maksettavien suorien tukien järjestelmää koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS, yhteisen maatalouspolitiikan muuttamisesta asetuksia (EY) N:o 320/2006, (EY) N:o 1234/2007, (EY) N:o 3/2008 ja (EY) N:o […]/2008 muuttamalla Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 muuttamisesta Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS, maaseudun kehittämistä koskevista yhteisön strategisista suuntaviivoista (ohjelmakausi 2007–2013) tehdyn päätöksen 2006/144/EY muuttamisesta (komission esittämä) {SEK(2008) 1885}{SEK(2008) 1886} PERUSTELUT EHDOTUKSEN SYYT JA TAVOITTEET Marraskuun 20. päivänä 2007 annetussa komission tiedonannossa ”YMP:n uudistuksen ”terveystarkastuksen” valmistelu” esitetyt päätavoitteet olivat YMP:n uudistuksen täytäntöönpanon arviointi sekä tarvittavien muutosten tekeminen uudistusprosessiin politiikan yksinkertaistamiseksi, uusien markkinamahdollisuuksien hyödyntämiseksi sekä ilmastonmuutoksen, vesihuollon ja bioenergian kaltaisiin uusiin haasteisiin vastaamiseksi. Viime kuukausina yksi edellä mainituista tavoitteista eli uusien markkinamahdollisuuksien hyödyntäminen on noussut entistä enemmän esille, kun monien maataloushyödykkeiden hinnat ovat äkisti nousseet poikkeuksellisen korkealle. Hintojen jatkuva nousu vuonna 2006 ja vuoden 2007 ensimmäisellä puoliskolla antoi pontta jo marraskuun tiedonannon päätelmille, joiden mukaan loputkin YMP:n tarjonnan sääntelyvälineet olisi poistettava (tämä koski erityisesti maitokiintiöitä ja kesannointivelvoitetta). Tällaisen kehityksen syntysyitä ja sitä, miten EU voisi parhaiten tilanteeseen reagoida, käsitellään erillisessä komission tiedonannossa. Marraskuussa julkaistun terveystarkastusta koskevan tiedonannon tärkeimmät päätelmät YMP:n tuoreimmista uudistuksista pätevät kuitenkin edelleen. Uudistukset käynnistivät uuden vaiheen YMP:n uudistusprosessissa: suurin osa suorista tuista irrotettiin tuotannosta tilatukijärjestelmän käyttöönoton myötä. Vuonna 2003 tätä sovellettiin peltokasvi-, naudanliha-, lampaanliha- ja maito-aloihin, vuonna 2004 oliiviöljy-, puuvilla- ja tupakka-aloihin. Osana vuoden 2003 uudistusta myös maaseudun kehittämispolitiikkaa vahvistettiin myöntämällä lisävaroja ja uudistamalla sen välineitä vuonna 2005. Uudistusprosessi jatkui vuonna 2006 sokerialalla ja vuonna 2007 hedelmä- ja vihannesalalla sekä viinialalla. Edellä mainitut uudistukset ovat merkki YMP:n merkittävästä suunnanmuutoksesta; tänään YMP pystyy paremmin saavuttamaan perustavoitteensa. - Tuottajien saama tuki on pitkälti (90-prosenttisesti) irrotettu tuotantopäätöksistä, joten EU:n viljelijät voivat tehdä valintansa markkinasignaalien perusteella sekä luottaa tilansa potentiaaliin ja omiin mieltymyksiinsä mukautuessaan talousympäristönsä muutoksiin. Tämä on tehokkain tapa antaa viljelijöille tulotukea. - Siirtyminen pois tuotantotuesta (jota yleisesti pidetään aiempien ylijäämäongelmien alkulähteenä) ja EU:n tukihintojen alentaminen ovat tuoneet EU:n maatalouden paljon lähemmäksi maailmanmarkkinoilta, parantaneet markkinatasapainoa ja vähentäneet budjettikustannuksia, jotka liittyivät interventiovarastoihin ja ylijäämien hävittämiseen. - Uudistusprosessi paransi EU:n maatalouden kilpailukykyä. Riippumatta siitä että EU:n osuus useimmista perustuotteiden markkinoista pieneni, EU:sta tuli maatalousalan suurin, lähinnä kalliiden tuotteiden viejä. Samalla EU säilyi maailman suurimpana maataloustuotteiden tuojana ja kehitysmaiden ehdottomasti suurimpana markkina-alueena. - YMP auttaa enenevässä määrin vähentämään ympäristön pilaantumisvaaroja ja tarjoamaan yhteisöjemme odottamia julkishyödykkeitä. Tuottajien saama tuki nimittäin perustuu nyt täydentävien ehtojen kautta ympäristöä, elintarvikkeiden turvallisuutta ja eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten noudattamiseen. - Vahvistetulla maaseudun kehittämispolitiikalla puolestaan tuetaan myös ympäristön ja maaseutumaisemien suojelemista sekä luodaan kasvua, työpaikkoja ja innovointia maaseutualueilla ja erityisesti syrjäisillä, harvaan asutuilla ja selvästi maataloudesta riippuvaisilla alueilla. Edellä esitetty osoittaa, että YMP on tänään perin juurin erilainen kuin ennen. Tiedonannossa ”YMP:n uudistuksen ”terveystarkastuksen” valmistelu” todetaan seuraavaa: "Jotta YMP kuitenkin olisi edelleen nykyiseen ja tulevaan tähtäävä politiikka, sen on pystyttävä arvioimaan välineitään ja selvittämään, toimivatko ne niin kuin niiden pitäisi ja minkälaisia mukautuksia tarvitaan asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen, ja pystyttävä mukautumaan uusiin haasteisiin". Komissio on tiedonannossa esitetyn mukaisesti laatinut lainsäädäntöehdotuksia, joihin liittyy YMP:n terveystarkastuksen vaikutuksia koskeva arviointi. Sidosryhmiä ja muita EU:n toimielimiä on kuultu laajalti. Lainsäädäntöehdotukset liittyvät kolmeen perusasetukseen: - Neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003, annettu 29 päivänä syyskuuta 2003, yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä, - Neuvoston asetus (EY) N:o 1234/2007, annettu 22 päivänä lokakuuta 2007, maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus), - Neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005, annettu 20 päivänä syyskuuta 2005, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen. Vaikka nämä ehdotukset eivät johdakaan perusteelliseen uudistukseen, ne vaikuttavat YMP:n tulevaisuuden kehitykseen, joka on johdonmukainen komission yleistavoitteen ja perustamissopimuksen vaatimusten kanssa kestävän ja markkinasuuntautuneen maatalousalan edistämiseksi. TILATUKIJÄRJESTELMÄ JA YHTENÄISEN PINTA-ALATUEN JÄRJESTELMÄ Yksinkertaistaminen Sääntelyn parantaminen ja lainsäädännön yksinkertaistaminen on yksi komission poliittisista prioriteeteista vuosina 2004–2009. YMP:n vuoden 2003 uudistus avasi pääväylän kohti lainsäädännön yksinkertaistamista siirtämällä valtaosan viljelijöille maksettavista suorista tuista tilatukijärjestelmään ja ottamalla vuonna 2007 käyttöön maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn. Kokemukset osoittavat, että tilatukijärjestelmä on vähentänyt hallinnollista taakkaa, estänyt tarpeettomia julkisia menoja, kohentanut YMP:n kuvaa yleisön keskuudessa ja parantanut YMP:n kilpailukykyä. Yksinkertaistamista voidaan silti jatkaa erityisesti täydentävien ehtojen ja vielä tuotantoon osittain sidottujen tukien osalta. Täydentävät ehdot YMP:n vuoden 2003 uudistus toi tilatukijärjestelmään täydentävät ehdot. Tämä tarkoittaa, että tilatuen saamisen edellytyksenä ovat ympäristöön, elintarviketurvallisuuteen ja eläinten hyvinvointiin liittyvän lainsäädännön noudattaminen sekä vaatimus pitää maa hyvässä kunnossa maatalouden ja ympäristön kannalta. Täydentävien ehtojen täytäntöönpanoon liittyy jäsenvaltioissa käytännön ongelmia, kuten myös komissiossa tilien tarkastukseen ja hyväksymiseen liittyvien tarkastusten yhteydessä. Tämän vuoksi komissio ryhtyi tarkastelemaan täydentävien ehtojen soveltamisalaa järjestelmän yksinkertaistamiseksi ja tavoitteiden tarkentamiseksi. Ehdotuksilla halutaan poistaa eräät lakisääteiset hoitovaatimukset, joita ei pidetä asianmukaisina tai viljelijän vastuualueeseen kuuluvina. Samoin niillä otetaan käyttöön hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimukset, joilla säilytetään kesannoinnin ympäristöhyödyt ja vastataan vesihuollon asettamiin haasteisiin. Tuotantoon osittain sidottu tuki Eräät jäsenvaltiot katsoivat vuoden 2003 uudistuksen yhteydessä, että tukien irrottaminen kokonaan tuotannosta synnyttäisi lukuisia riskejä, joita voivat olla tuotannon lopettaminen, jalostusteollisuuden raaka-ainepula tai sosiaaliset ja ympäristöongelmat alueilla, joilla on vähän elinkeinovaihtoehtoja. Tämän vuoksi eräillä aloilla päätettiin pitää tietty osuus tuista tuotantoon sidottuna. Kokemukset, jotka on saatu tuen tuotannosta irrottamisesta, osoittavat, ettei se yleisesti ottaen ole tuonut dramaattisia muutoksia tuotantorakenteisiin EU:n tasolla ja että se on saanut viljelijät tuottamaan tuotteita markkinoiden kysynnän mukaisesti kestävämmällä tavalla. On myös korostettava, että kahden rinnakkaisen järjestelmän ylläpito (tuotantoon sidotut tuet ja tuotannosta irrotetut tuet) ei ole edistänyt jäsenvaltioiden kansallisten ja alueellisten hallintojen yksinkertaistamista. Sen vuoksi nyt ehdotetaan tuotantoon sidottujen tukien saattamista YMP:n uudistuksen periaatteiden mukaisiksi siten, että ne poistetaan ja siirretään tilatukijärjestelmään. Poikkeuksena ovat kuitenkin emolehmäpalkkio sekä lammas- ja vuohipalkkio. Näissä tapauksissa jäsenvaltiot voisivat säilyttää nykyisen tuotantoon sidotun tuen säilyttääkseen taloudellisen toiminnan alueilla, joilla elinkeinovaihtoehdot ovat vähäiset tai olemattomat. Muut lainsäädännön yksinkertaistamiseen liittyvät kysymykset Ehdotus sisältää myös muita toimenpiteitä, joilla pyritään yksinkertaistamaan tilatukijärjestelmää. Erityisesti kansallisten varantojen käyttöä, tukioikeuksien siirtoa, tukioikeuksien muuttamismahdollisuutta ja maksumääräaikoja on joustavoitettu. Kesannointioikeuksien poistamista ehdotetaan. Kohti kiinteämääräisempää tuotannosta irrotettua tukea Vuoden 2003 uudistuksella YMP:n avaintekijäksi tuli tuotannosta irrotettu tilatuki. Sen päätavoitteena oli luoda suorien tukien järjestelmä, jossa viljelijä voi toimia markkinasuuntautuneesti, joka on hallinnollisesti mahdollisimman yksinkertainen ja joka on yhteensopiva WTO:n kanssa. Jäsenvaltioilla oli mahdollisuus panna järjestelmä täytäntöön joko historiallista tai alueellista mallia noudattaen: - historiallinen malli: tukioikeudet perustuvat tuottajakohtaisiin historiallisiin viitemääriin, - alueellinen malli: kiinteämääräiset tukioikeudet perustuvat viljelijöiden tietyllä alueella viitekaudella saamiin määriin. Nykyisen lainsäädännön mukaan jäsenvaltiot eivät voi muuttaa tilatukijärjestelmän täytäntöönpanomallista tekemäänsä päätöstä. Kokemuksen mukaan nykyjärjestelmiin on tarpeen tai suotavaa tehdä eräitä muutoksia. Esimerkiksi historiallisessa mallissa tuen eroja on tulevaisuudessa yhä vaikeampi perustella, kun viitekaudet jäävät kauemmas menneisyyteen. Toisaalta alueellisessa mallissa viljelijöiden tuet jakaantuvat tasapuolisemmin, vaikka tukea aluksi jaettiin jonkin verran uudelleen. Sen vuoksi komissio on ehdottanut, että jäsenvaltiot voisivat mukauttaa tilatukijärjestelmäänsä siirtymällä asteittain kohti kiinteämääräisempiä tukioikeuskohtaisia tukia. Näin tilatukijärjestelmästä tulisi tehokkaampi ja yksinkertaisempi. Samalla ehdotuksiin sisältyy joukko toimenpiteitä tilatukijärjestelmän täytäntöönpanon yksinkertaistamiseksi. Yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmän voimassaolon jatkaminen Yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmä otettiin EU:hun 1. toukokuuta 2004 liittyneissä jäsenvaltioissa käyttöön alustavana vaiheena matkalla kohti tilatukijärjestelmää. Tarkoituksena oli helpottaa uusien jäsenvaltioiden maatalousalojen mukautumista EU:hun. Yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmä on siirtymäkauden järjestelmä, jossa autetaan EU-10- ja EU-2-maita sopeutumaan EU:hun joustavasti ottaen huomioon, että niiden yleinen ja maaseudun elinkeinoelämä on hyvin eri tasolla kuin EU-15:ssä. Yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää soveltavien jäsenvaltioiden on siirryttävä tilatukijärjestelmään vuonna 2011 (Bulgarian ja Romanian vuonna 2012). Näyttää kuitenkin asianmukaiselta sallia niiden jatkaa yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää vuoteen 2013 saakka. Tämä on yhdenmukaista EU-15:tä koskevan päätöksen kanssa, sillä nämä jäsenvaltiot voivat tarkistaa tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa ja siirtyä kohti kiinteämääräisempiä tukia. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 69 artiklan tarkistus Viljelijöille myönnettävien suorien tukien järjestelmiä koskevan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 69 artiklan mukaan tilatukijärjestelmää soveltavat jäsenvaltiot voivat tietyillä aloilla pidättää enintään 10 prosenttia suorille tuille vahvistetuista kansallisista enimmäismääristään ja osoittaa ne kyseisillä aloilla toimenpiteisiin, jotka liittyvät ympäristönsuojeluun, ympäristön tilan parantamiseen tai maataloustuotteiden laadun ja kaupan pitämiseen parantamiseen. Jotta jäsenvaltiot voisivat joustavammin vastata YMP:n yleissuuntauksen mukaisiin tarpeisiin, 69 artiklaa ehdotetaan laajennettavaksi seuraavasti: - poistetaan rajoitus, jonka mukaan lineaariset vähennykset on tehtävä ja säilytettävä samalla alalla, - otetaan mukaan toimenpiteet, joilla korvataan tuottajille eräillä maitoon, naudanlihaan, lampaanlihaan, vuohenlihaan ja riisiin erikoistuneilla alueilla aiheutuvia erityishaittoja, - annetaan mahdollisuus käyttää pidätettyjä määriä täydentämään tukioikeuksia alueilla, joilla sovelletaan rakenneuudistus- ja/tai kehittämisohjelmia, - säädetään eräin edellytyksin tuesta tiettyihin riskinhallintatoimenpiteisiin (satovakuutus luonnonmullistusten varalta ja eläintauteihin liittyvät sijoitusrahastot), - rajoitetaan 2,5 prosenttiin enimmäismäärästä toimenpiteet, jotka eivät varmuudella ole WTO:n vihreään laatikkoon liittyvien edellytysten mukaisia, - sallitaan myös yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää soveltavien jäsenvaltioiden soveltaa tätä säännöstä. Tuen mukauttaminen Tuen mukauttaminen on talousarviomäärärahojen siirtoa, jossa viljelijöille maksettaviin suoriin tukiin (ensimmäinen pilari) sovelletaan prosenttimääräistä vähennystä, ja näin saadut varat osoitetaan maaseudun kehittämistoimenpiteisiin (toinen pilari). Vuoden 2003 uudistuksessa sovittiin kaikkiin EU-15-jäsenvaltioihin sovellettavasta pakollisesta tuen mukauttamisesta siten, että vuodesta 2005 taso on 3 prosenttia ja taso nousee 4 prosenttiin vuonna 2006 ja 5 prosenttiin vuodesta 2007 alkaen. Käyttöön otettiin 5 000 euron vapaaosa, jonka alittavalta osuudelta suoria tukia ei vähennetä. Tiedonannossa ”YMP:n uudistuksen ”terveystarkastuksen” valmistelu” esitetään joukko YMP:n uusia ja nykyisiä haasteita, kuten ilmastonmuutos, riskinhallinta, bioenergia, vesihuolto ja biologinen monimuotoisuus, ja katsotaan maaseudun kehittämispolitiikan olevan yksi mahdollisuus vastata näihin haasteisiin. Maaseudun kehittämispolitiikan toimenpiteet tarjoavat jo nyt useita vaihtoehtoja uusiin haasteisiin vastaamiseksi, ja jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet vastaavia toimenpiteitä vuosien 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmiinsa. Maaseudun kehittämisen määrärahojen käytöstä vuonna 2007 saadut ensimmäiset kokemukset osoittavat kuitenkin, että jäsenvaltiot tarvitsevat budjetoitua enemmän määrärahoja. Jotta jäsenvaltiot voisivat käsitellä yhä lisääntyviä tarpeita uusiin haasteisiin vastaamiseksi maaseudun kehittämistoimenpiteitä soveltamalla, pakollista tuen mukauttamista ehdotetaan korotettavaksi 8 prosentilla. Lisäksi uuteen järjestelmään ehdotetaan lisättäväksi progressiivinen lisäosio, joka perustuu seuraaviin periaatteisiin: - kaikki tuen mukauttamisesta saatavat uudet varat jäävät siihen jäsenvaltioon, jossa ne ovat kertyneet, - EU-15:ssä tuen mukauttamismekanismia, jota sovelletaan kaikkiin 5 000 euroa ylittäviin tukiin, korotetaan 2 prosentilla vuosittain vuodesta 2009 alkaen, kunnes vuonna 2012 saavutetaan ylimääräiset 8 prosenttia (nykyisten 5 prosentin lisäksi), - otetaan käyttöön progressiivinen menetelmä, jolla tukia vähennetään 3 prosentin lisävähennyksillä tiettyjen kynnysten mukaisesti; suorien tukien varainhoitoa varten ehdotetaan uutta järjestelmää, jossa vahvistetaan jäsenvaltiokohtaiset nettoenimmäismäärät; - seuraavassa taulukossa esitetään tuen mukauttamisen kokonaisprosentit (nykyiset ja lisäprosentit): Kynnys | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 1–5 000 | 0 | 0 | 0 | 0 | 5 000–99 999 | 5 % + 2 % | 5 % + 4 % | 5 % + 6 % | 5 % + 8 % | 100 000–199 999 | 5 % + 5 % | 5 % + 7 % | 5 % + 9 % | 5 % + 11 % | 200 000–299 999 | 5 % + 8 % | 5 % + 10 % | 5 % + 12 % | 5 % + 14 % | yli 300 000 | 5 % + 11 % | 5 % + 13 % | 5 % + 15 % | 5 % + 17 % | - tuen mukauttamista aletaan soveltaa EU-10:een vuonna 2012 kolmen prosentin perusvelvoitteella (13 prosentin sijasta). Bulgaria ja Romania jätetään mekanismin ulkopuolelle suorien tukien asteittaisen käyttöönoton osalta. Tukirajoitukset EU-25:ssä 46,6 prosenttia suorien tukien saajista saa alle 500 euroa. Lukuun sisältyy pääasiassa pienviljelijöitä, mutta eräissä jäsenvaltioissa myös sellaisia tuensaajia, joiden tuen arvo on pienempi kuin sen hallinnointikustannukset. Suorien tukien hallinnon yksinkertaistamiseksi ja kustannusten karsimiseksi ehdotetaan, että jäsenvaltioiden on otettava kriteeriksi joko tuen tilakohtainen vähimmäismäärä (250 euroa) tai tukikelpoisen alan vähimmäiskoko (1 hehtaari) tai molemmat. Niiden jäsenvaltioiden osalta, joissa maatilat ovat pääasiassa hyvin pieniä, säädetään kuitenkin erityissäännöksestä. MAATALOUDEN YHTEINEN MARKKINAJÄRJESTELY Markkinoiden interventiomekanismit Komissio on analyysien perusteella tullut siihen johtopäätökseen, että markkinoiden tarjonnan sääntelyvälineiden ei pitäisi olla hidaste EU:n viljelijöille, jotka pyrkivät vastaamaan markkinasignaaleihin, vaan niistä pitäisi tehdä todellinen turvaverkko. Sen vuoksi julkista interventiota koskevia säännöksiä ehdotetaan yksinkertaistettaviksi ja yhdenmukaistettaviksi tarjouskilpailujärjestelmää laajentamalla. Vilja-alalla ehdotetaan leipävehnää koskevan tarjouskilpailumenettelyn käyttöönottoa, ja rehuviljoihin taas sovellettaisiin samaa mallia kuin maissiin (interventiomäärä lasketaan nollaan). Durumvehnän interventio ehdotetaan poistettavaksi nykyisten ja odotettujen markkinaolosuhteiden perusteella. Samasta syystä myös riisin ja sianlihan interventio ehdotetaan poistettavaksi. Voita ja rasvatonta maitojauhetta koskevia tarjouskilpailusäännöksiä sovelletaan myös. Kesannointivelvoitteen poistaminen Kesannointivelvoite tarjonnan sääntelyvälineenä ehdotetaan poistettavaksi ottaen huomioon markkinanäkymät ja tilatukijärjestelmän täytäntöönpano. Täydentäviä ehtoja ja maaseudun kehittämistä koskevissa ehdotuksissa jäsenvaltioille annetaan kuitenkin riittävät välineet sen varmistamiseksi, että nykyiset kesannoinnin ympäristöhyödyt voidaan säilyttää. Maitokiintiöiden asteittainen lakkauttaminen Maitokiintiöt otettiin vuonna 1984 käyttöön liikatuotannon vuoksi. Nykyisten markkinanäkymien mukaan olosuhteita, joiden vuoksi maitokiintiöt otettiin tuolloin käyttöön, ei enää ole. Koska maitokiintiöt raukeavat vuonna 2015, maitoalaa on asianmukaista auttaa asteittaisilla siirtymätoimenpiteillä sopeutumaan markkinoihin ilman maitokiintiöitä vuoden 2015 jälkeen. Jotta maitoala saisi pehmeän laskun maitokiintiöiden poistuttua, kiintiöihin ehdotetaan asteittaista vuotuista lisäystä. Maitokiintiöiden asteittaisen lakkauttamisen arvellaan yleisesti laajentavan tuotantoa, alentavan hintoja ja lisäävän alan kilpailukykyä. Joillakin alueilla, erityisesti vuoristoalueilla (muttei yksinomaan niillä) vähimmäistuotannon säilyttämisen odotetaan kuitenkin olevan ongelmallista. Näitä ongelmia voidaan ratkaista soveltamalla erityistoimenpiteitä suorien tukien järjestelmää koskevan asetuksen 68 artiklan nojalla. Maitoalan erityistuet Ehdotuksen mukaan juuston yksityisen varastoinnin tuki kuten myös konditoriatuotteiden ja jäätelöiden valmistukseen sekä suoraan kulutukseen tarkoitetun voin myyntituki poistetaan. Näitä järjestelmiä ei enää tarvita tukemaan markkinoita, minkä vuoksi ne olisi poistettava. Nykyisessä asetuksessa säädetään pakollisesta tuesta voin yksityisen varastoinnin tuen, eläinten rehuksi tarkoitetun rasvattoman maitojauheen tuen ja kaseiinin tuotantotuen osalta. Nyt ehdotetaan, että komissio voisi päättää markkinatilanteen perusteella, onko tällainen tuki tarpeen. Muut tukijärjestelmät Eräät pienet tukijärjestelmät ehdotetaan irrotettaviksi tuotannosta ja siirrettäviksi tilatukijärjestelmään kilpailukyvyn parantamiseksi ja järjestelmien yksinkertaistamiseksi. Hamppu, valkuaiskasvit ja pähkinät voidaan siirtää tilatukijärjestelmään ilman siirtymäkautta. Riisin, kuivatun rehun, tärkkelysperunoiden ja pitkäkuituisen pellavan tilatukijärjestelmään sisällyttämiselle ehdotetaan siirtymäaikaa viljelijöiden auttamiseksi ja jalostusteollisuuden asteittaisen mukautumisen mahdollistamiseksi. Energiakasvien tukijärjestelmä ehdotetaan lakkautettavaksi bioenergian erittäin suuren kysynnän vuoksi. UUDET HAASTEET JA MAASEUDUN KEHITTÄMISPOLITIIKKA Koska YMP:n kokonaismäärärahoille on vahvistettu enimmäismäärä vuoteen 2013 saakka, maaseudun kehittämiseen saadaan lisävaroja vain lisäämällä pakollista tuen mukauttamista. Lisävaroja tarvitaan EU:n ponnistelujen lisäämiseksi kysymyksissä, jotka liittyvät ilmastonmuutokseen, uusiutuvaan energiaan, vesihuoltoon ja biologiseen monimuotoisuuteen. - Ilmastosta ja energiasta on tullut ensisijaisia tavoitteita, sillä EU johtaa pyrkimyksiä maailmanlaajuiseen vähähiiliseen talouteen. EU:n johtajat puolsivat maaliskuussa 2007 komission ehdotuksia hiilidioksidipäästöjen leikkaamiseksi vähintään 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä (30 prosenttia, jos maailmanlaajuisista tavoitteista päästään sopuun) ja sitovan 20 prosentin tavoitteen asettamiseksi uudistuvien energialähteiden käytölle, mukaan luettuna biopolttoaineiden 10 prosentin osuus bensiinin ja dieselpolttoaineen kulutuksesta. Maa- ja metsätalous voi omalta osaltaan merkittävästi edistää bioenergian raaka-aineiden tuotantoa, hiilidioksidin talteenottoa ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä entisestään. - EU:n vesipolitiikkaa koskevat tavoitteet esitetään vesipuitedirektiivissä, jota aletaan panna täysimääräisesti täytäntöön vuosina 2010–2012. Koska maa- ja metsätalous on merkittävin veden ja vesivarojen käyttäjä, sillä on myös tärkeä rooli kestävässä vesihuollossa sekä määrällisesti että laadullisesti. Vesihuollon merkitys tulee yhä kasvamaan pyrittäessä selviytymään väistämättömästä ilmastonmuutoksesta. - Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet pysäyttämään biologisen monimuotoisuuden vähenemisen vuoteen 2010 mennessä, mihin tavoitteeseen ei todennäköisesti päästä. Suuri osa Euroopan biologisesta monimuotoisuudesta riippuu maa- ja metsätaloudesta; ponnisteluja biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi on lisättävä erityisesti ilmastonmuutoksen odotettujen vaikutusten ja veden lisääntyvän kysynnän vuoksi. Jäsenvaltioita kannustetaan hyödyntämään vuosina 2010–2013 käytettävissä oleva lisärahoitus täysimääräisesti ja mukauttamaan strategioitaan ja ohjelmiaan sen mukaisesti. Erityisesti toimintalinjan 1 alaisia investointitukia voidaan suunnata energiaa, vettä ja muita tuotantopanoksia säästäviin koneisiin ja laitteisiin sekä uusiutuvan energian (ja sen raaka-aineiden) tuotantoon tiloilla ja niiden ulkopuolella. Toimintalinjassa 2 maatalouden ympäristö- ja metsätoimenpiteitä voidaan käyttää erityisesti biologiseen monimuotoisuuteen, vesihuoltoon ja ilmastonmuutoksen lieventämiseen liittyvien toimien toteuttamiseksi. Toimintalinjoissa 3 ja 4 voidaan tukea paikallisia uusiutuvaan energiaan liittyviä hankkeita. Tältä osin uusiin haasteisiin vastaamisessa auttaa seitsemäs tutkimuksen puiteohjelma, josta saadaan arvokasta tukea maatalousalan innovaatioihin ja politiikan kohdentamiseen. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET YMP:n vuoden 2003 uudistuksessa säädettiin sisäänrakennetusta rahoituskurimekanismista, jota on sovellettu varainhoitovuodesta 2007 alkaen, jos odotetut menot uhkaavat ylittää markkinamenoille ja suorille tuille vahvistetut enimmäismäärät. Ehdotuksessa ei kajota mekanismin soveltamisperiaatteisiin, jotka vahvistettiin vuoden 2003 uudistuksessa ja joita muutettiin EU-12:n liittyessä EU:hun. Suurin osa YMP-tuista on nyt vahvistettu, ja markkinanäkymät ovat merkittävästi parantuneet vuodesta 2003. Sen vuoksi rahoituskurin soveltamisriski (eli suorien tukien alentamisriski) on pienentynyt aiemmista oletuksista. Tilatukijärjestelmässä sovellettavaa tuen mukauttamista ja maaseudun kehittämistä koskevat ehdotukset ovat EU:n talousarvion kannalta neutraaleja, sillä kyseessä on silkka määrärahojen pakollinen siirto YMP:n ensimmäisen ja toisen pilarin välillä. Tuen mukauttamisasteen korottaminen voi lisätä kansallisten talousarvioiden lisämenoja maaseudun kehittämiseen tarvittavan osarahoituksen vuoksi. Joillakin jäsenvaltioilla voi näin ollen olla mahdollisuus palata (korkeampaan) kansalliseen menotasoon, joka vahvistettiin ennen vuoden 2007–2013 rahoituskehyksestä tehtyä päätöstä. Toimenpiteiden siirroilla tilatukijärjestelmään voi olla jonkinlaisia vaikutuksia EU:n talousarvioon, mutta useimmiten ei. Markkinatoimenpiteiden osalta maailmanmarkkinahintojen hiljattainen nousu on selvästi parantanut näkymiä siitä, millaiset odotukset olivat vuoden 2003 uudistuksesta päätettäessä. Maissin interventiouudistus on ratkaissut osan viljamarkkinoiden odotetuista ongelmista, ja nyt tehtävät viljan interventiota koskevat ehdotukset parantavat tilannetta entisestään. Nykyisen rahoituskehyksen loppupuolella syntyvät lisämenot ovat varsin vähäisiä. Maitoalalla vaikutus riippuu menojen ajoituksesta (ennen vuotta 2013 vai sen jälkeen). Maitokiintiöiden poistaminen tuo lisäpainetta voialalle kaikissa vaihtoehdoissa. Tämän ehdotuksen mukainen kiintiöiden asteittaisen poiston aloittaminen on yleisesti enemmän hyödyllinen paitsi maitoalalle myös YMP:n pitkän aikavälin kehitykselle. Voin viennistä saattaa kuitenkin aiheutua joitakin lisämenoja. Se riippuu tekijöistä, joita tässä vaiheessa ei vielä tunneta (Dohan kehitysohjelman sopimus, maailmanmarkkinoiden kehitys). Sen vuoksi näihin ehdotuksiin sisältyy vuoden 2012 tarkistuslauseke, jonka ansiosta maitomarkkinoiden kehitystä voidaan arvioida ja päättää, tarvitaanko lisätoimenpiteitä talousarvion kasvun välttämiseksi. Nykyisten toimenpiteiden poistamisesta syntynee hieman säästöjä. Maitokiintiöiden poistamiseen liittyvän pehmeän laskun suurin talousarviovaikutus on budjettitulojen menetys maidon lisämaksujen vähenemisen vuoksi. 2008/0103 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS viljelijöille yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti maksettavien suorien tukien järjestelmää koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan sekä 299 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon Kreikan liittymisasiakirjan[1] ja erityisesti sen puuvillaa koskevan pöytäkirjan N:o 4 6 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen[2], ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[3], ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[4], ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon[5], sekä katsoo seuraavaa: 1. Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (ETY) N:o 2019/93, (EY) N:o 1452/2001, (EY) N:o 1453/2001, (EY) N:o 1454/2001, (EY) N:o 1868/94, (EY) N:o 1251/1999, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1673/2000, (ETY) N:o 2358/71, (EY) N:o 1254/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta 29 päivänä syyskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003[6] täytäntöönpanosta saadut kokemukset osoittavat, että tukijärjestelmän eräitä osia on tarpeen mukauttaa. Erityisesti olisi laajennettava suorien tukien irrottamista tuotannosta ja yksinkertaistettava tilatukijärjestelmän toimintaa. Todettakoon myös, että asetusta (EY) N:o 1782/2003 on sen voimaantulon jälkeen muutettu huomattavasti. Tämän vuoksi ja selkeyden parantamiseksi se olisi kumottava ja korvattava uudella asetuksella. 2. Asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 vahvistetaan periaate, jonka mukaan suoria tukia on vähennettävä tai evättävä viljelijöiltä, jotka eivät noudata eräitä kansanterveyteen, eläinten ja kasvien terveyteen, ympäristöön ja eläinten hyvinvointiin liittyviä vaatimuksia. Tämä täydentävien ehtojen järjestelmä on olennainen osa yhteisön suorien tukien järjestelmää, ja se olisi säilytettävä. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että eräät täydentävien ehtojen vaatimukset eivät liity riittävästi maataloustoimintaan tai maatalousmaahan taikka liittyvät enemmänkin kansallisiin viranomaisiin kuin viljelijöihin. Sen vuoksi täydentävien ehtojen soveltamisalaa on syytä mukauttaa. 3. Koska asetuksella (EY) N:o 1782/2003 pyritään estämään maatalousmaan käytöstäpoisto ja varmistamaan, että se pidetään viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa, siinä vahvistetaan yhteisön puitteet, joiden mukaisesti jäsenvaltiot vahvistavat vaatimuksia ottaen huomioon asianomaisten alueiden erityispiirteet, mukaan luettuina maaperä ja ilmasto-olosuhteet, viljelyjärjestelmät (maankäyttö, viljelykierto, viljelykäytännöt) sekä tilarakenteet. Pakollisen kesannoinnin jättäminen pois tilatukijärjestelmästä on joissakin tapauksissa saattanut vaikuttaa haitallisesti ympäristöön erityisesti joidenkin maiseman ominaispiirteiden osalta. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa yhteisön nykyisiä säännöksiä, joilla pyritään suojelemaan tiettyjä maiseman ominaispiirteitä. 4. Vesien suojelu ja vesihuolto maataloustoiminnassa ovat yhä suurempi ongelma eräillä alueilla. Sen vuoksi olisi vahvistettava myös hyvän viljelykunnon ja ympäristön vaatimukseen liittyviä yhteisön puitteita vesien suojelemiseksi saastumiselta ja valumilta sekä vedenkäytön hallinnoimiseksi. 5. Koska pysyvillä laitumilla on myönteisiä ympäristövaikutuksia, on aiheellista soveltaa toimenpiteitä, joilla kannustetaan nykyisten pysyvien laidunten säilyttämiseen entisellään ja vältetään suurten alueiden muuttaminen peltomaaksi. 6. Asetuksella (EY) N:o 1782/2003 otettiin käyttöön pakollinen järjestelmä suorien tukien vähentämiseksi asteittain (tukien mukauttaminen) tavoitteena saavuttaa parempi tasapaino kestävän maatalouden edistämiseen ja maaseudun kehittämiseen tähtäävien toimintavälineiden välillä. Kyseinen järjestelmä olisi säilytettävä, kuten myös siinä ensimmäisiä 5 000 euron suuruisia tukiosuuksia koskeva poikkeus. 7. Asetuksella (EY) N:o 1782/2003 käyttöön otetulla tuen mukauttamismekanismilla saadut määrät käytetään maaseudun kehittämistoimenpiteiden rahoittamiseen. Kyseisen asetuksen antamisen jälkeen maatalousala on joutunut kohtaamaan lukuisia uusia ja vaikeita haasteita, kuten ilmastonmuutos, bioenergia, paremman vesihuollon tarve ja biologisen monimuotoisuuden tehokkaampi suojeleminen. Euroopan yhteisön on Kioton pöytäkirjan[7] sopimuspuolena mukautettava politiikkojansa ilmastonmuutokseen liittyvien näkökohtien perusteella. Lisäksi vesihuoltoon liittyviin kysymyksiin olisi kiinnitettävä yhä enemmän huomiota vedenniukkuuteen ja kuivuuteen liittyvien vakavien ongelmien vuoksi[8]. Biologisen monimuotoisuuden suojeleminen on merkittävä haaste, ja vaikka huomattavaa kehitystä on tapahtunut, Euroopan yhteisön biologiseen monimuotoisuuteen liittyvän tavoitteen saavuttaminen vuonna 2010 vaatii lisäponnisteluja[9]. Yhteisö ymmärtää, että näihin uusiin haasteisiin on tarpeen pyrkiä vastaamaan yhteisön politiikoilla. Maatalousalalla sopiva väline tähän ovat maaseudun kehittämisohjelmat, jotka laaditaan Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005[10] mukaisesti. Jotta jäsenvaltiot voivat tarkistaa maaseudun kehittämisohjelmiaan joutumatta supistamaan nykyisiä maaseudun kehittämistoimia muilla aloilla, lisärahoitus on tarpeen. Vuosien 2007–2013 rahoituskehyksissä ei kuitenkaan ole varoja yhteisön maaseudun kehittämispolitiikan vahvistamiseksi tarvittavalla tavalla. Tässä tilanteessa on asianmukaista hankkia valtaosa tarvittavista varoista siten, että suoriin tukiin tuen mukauttamismekanismilla tehtävän vähennyksen osuutta korotetaan asteittain. 8. Suorien tukien jakautumiselle on ominaista, että suuri osa tuista myönnetään varsin rajalliselle määrälle suurtuensaajia. On selvää, että suuremmat tuensaajat eivät tarvitse samaa yksikkötuen tasoa, jotta tulotukeen liittyvä tavoite saavutettaisiin tehokkaasti. Lisäksi suurempien tuensaajien mahdollisuudet tehdä mukautuksia auttavat niitä toimimaan, vaikka tukitaso olisi alhaisempikin. Korkeita tukimääriä saavien viljelijöiden olisi tasapuolisuuden vuoksi osallistuttava uusiin haasteisiin vastaavien maaseudun tukitoimenpiteiden rahoitukseen erityisellä tavalla. Sen vuoksi näyttäisi olevan asianmukaista vahvistaa mekanismi, jolla suurimpia tukia alennetaan enemmän, ja näin saatavat varat olisi myös käytettävä uusiin haasteisiin vastaamiseksi maaseudun kehittämisen puitteissa. Mekanismin oikeasuhteisuuden varmistamiseksi lisävähennyksiä olisi korotettava asteittain asianomaisten tukimäärien mukaan. 9. Syrjäisimpien alueiden maantieteellinen sijainti, saaristoluonne, vähäinen pinta-ala, vuorisuus ja ilmasto aiheuttavat niiden maatalousalalle lisätaakkoja. Näiden hankaluuksien ja rajoitteiden lieventämiseksi on asianmukaista poiketa velvollisuudesta soveltaa tuen mukauttamista syrjäisimpien alueiden viljelijöihin. 10. Jäsenvaltioiden, jotka ovat valinneet vapaaehtoisen mukauttamisen järjestelmän, olisi otettava huomioon pakollisen mukauttamisen korotukset. Sen vuoksi yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen suorien tukien vapaaehtoista mukauttamista koskevista säännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1290/2005 muuttamisesta 27 päivänä maaliskuuta 2007 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 378/2007[11] olisi muutettava. 11. Asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyä tuen mukauttamista vastaavan 5 prosenttiyksikön vähennyksen soveltamisesta johtuvat määrät olisi jaettava jäsenvaltioille puolueettomin perustein. On kuitenkin aiheellista säätää, että tietyn prosenttiosuuden kyseisistä määristä olisi jäätävä siihen jäsenvaltioon, jossa ne ovat kertyneet. Ottaen huomioon rukiin intervention poistamisesta aiheutuvat rakennesopeutukset on aiheellista säätää tiettyjen rukiin tuotantoalueiden osalta erityisistä toimenpiteistä, jotka rahoitetaan tuen mukauttamisesta kertyneistä varoista. Tuen lisämukauttamisesta saatavien varojen olisi kuitenkin oltava sen jäsenvaltion käytettävissä, jossa ne ovat kertyneet. 12. Jotta tuen mukauttamismekanismin toimintaa helpotettaisiin erityisesti sen osalta, miten suorat tuet myönnetään viljelijöille ja miten siirrot maaseudun kehittämisohjelmiin tehdään, olisi vahvistettava jäsenvaltiokohtaiset nettoenimmäismäärät rajoittamaan tukia, jotka myönnetään viljelijöille tuen mukauttamisen jälkeen. Sen vuoksi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1290/2005[12] olisi muutettava. 13. Uusien jäsenvaltioiden maataloustuottajille myönnetään suoria tukia asteittaisen käyttöönottomenettelyn mukaisesti. Jotta saavutettaisiin asianmukainen tasapaino kestävän maatalouden edistämiseen ja maaseudun kehittämiseen tähtäävien toimintavälineiden välillä, tuen mukauttamisjärjestelmää ei pitäisi soveltaa uusien jäsenvaltioiden viljelijöihin ennen kuin niissä maksettavien suorien tukien taso on vähintään samansuuruinen kuin muissa jäsenvaltioissa. 14. Tuen mukauttamisen ei pitäisi johtaa siihen, että viljelijälle uusissa jäsenvaltioissa maksettava nettomäärä on pienempi kuin määrä, joka maksetaan vastaavalle viljelijälle muissa jäsenvaltioissa. Kun tuen mukauttamista aletaan soveltaa viljelijöihin uusissa jäsenvaltioissa, vähennyksen taso olisi rajoitettava asteittaista käyttöönottoa koskevan aikataulun mukaisen tason ja muissa jäsenvaltioissa tuen mukauttamisen jälkeen sovellettavan tason väliseen erotukseen. Lisäksi uusien jäsenvaltioiden viljelijöiden, joihin sovelletaan tuen mukauttamista, ei pitäisi enää saada täydentävää kansallista suoraa tukea, jotta tukitaso ei ylittäisi muiden jäsenvaltioiden tukitasoa. 15. Sen varmistamiseksi, etteivät yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamiseen käytettävät määrät ylitä rahoituskehyksissä vahvistettuja vuotuisia enimmäismääriä, on aiheellista säätää rahoitusmekanismista, jolla suoria tukia voidaan tarvittaessa tarkistaa. Suoria tukia olisi tarkistettava, kun ennusteet osoittavat, että alaotsake 2, johon liittyy 300 miljoonan euron turvamarginaali, ylittyy tiettynä varainhoitovuotena. Ottaen huomioon uusien jäsenvaltioiden viljelijöille tukien asteittaisen käyttöönoton vuoksi maksettavien suorien tukien tasot olisi säädettävä, että silloin kun tukien asteittaisen käyttöönoton mekanismia sovelletaan kaikkiin uusissa jäsenvaltioissa myönnettäviin suoriin tukiin, rahoituskurin välinettä ei pitäisi soveltaa uusissa jäsenvaltioissa ennen kuin niissä sovellettavien suorien tukien taso on vähintään samansuuruinen kuin muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa. 16. Jotta viljelijät voisivat noudattaa nykyaikaista korkealaatuista maataloutta koskevia vaatimuksia, jäsenvaltioilla on tarpeen olla kattava järjestelmä, jossa kaupallisille tiloille tarjotaan neuvontapalveluja. Maatilojen neuvontajärjestelmän olisi lisättävä viljelijöiden tietämystä materiaalivirroista ja maatilan toiminnoista, jotka liittyvät ympäristöä, elintarvikkeiden turvallisuutta sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskeviin vaatimuksiin. Järjestelmä ei kuitenkaan saa mitenkään vaikuttaa viljelijöiden velvollisuuksiin ja vastuuseen noudattaa näitä vaatimuksia. 17. Jäsenvaltioiden on asetuksen (EY) N:o 1290/2005 9 artiklan mukaisesti toteutettava toimenpiteet varmistuakseen Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) rahoitettavien toimien tosiasiallisesta ja asianmukaisesta toteuttamisesta sekä estääkseen sääntöjenvastaisuudet ja rangaistakseen niistä. Sen vuoksi niillä on oltava suoria tukia koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä. Jäsenvaltioiden olisi yhteisön tuen tehokkuuden ja valvonnan parantamiseksi sallittava käyttää yhdennettyä järjestelmää myös tämän asetuksen soveltamisalaan kuulumattomien yhteisön järjestelmien osalta. 18. Olisi säädettävä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän tärkeimmistä osista ja erityisesti säännöksistä, jotka koskevat sähköistä tietokantaa, viljelylohkojen tunnistusjärjestelmää, viljelijöiden tukihakemuksia, yhdenmukaistettua valvontajärjestelmää ja tilatukijärjestelmän osalta tukioikeuksien tunnistamista ja rekisteröintiä koskevaa järjestelmää. 19. Pienten määrien hallinnointi on vaivalloista jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Liiallisen hallinnollisen taakan hillitsemiseksi jäsenvaltioiden ei pitäisi myöntää suoria tukia, jos tuki olisi pienempi kuin yhteisön keskimääräinen tuki yhdelle hehtaarille tai jos tilan tukikelpoinen ala, jolle tukea haetaan, on vähemmän kuin yksi hehtaari. Olisi säädettävä erityissäännöksestä, joka koskee jäsenvaltioita, joiden tilarakenne poikkeaa merkittävästi yhteisön keskimääräisestä tilarakenteesta. Jäsenvaltion olisi maatalousalansa rakenteiden perusteella voitava valita, kumpaako vaihtoehtoa se soveltaa. Koska viljelijöille, joiden tiloihin ei liity maatalousmaata, on jaettu erityistukioikeuksia, hehtaariperustaisen kynnyksen soveltaminen olisi tehotonta. Tällaisiin viljelijöihin olisi siksi sovellettava vähimmäismäärää, joka perustuu keskimääräiseen vähimmäistukeen. 20. Tilatukijärjestelmän soveltamisesta saatujen kokemusten mukaan tuotannosta irrotettua tulotukea on eräissä tapauksissa myönnetty edunsaajille, jotka ovat muita kuin luonnollisia henkilöitä ja joiden pääasiallisena tarkoituksena ei ole maataloustoiminnan harjoittaminen. Jotta maatalousalan tulotukea ei myönnettäisi tällaisille yhtiöille ja yrityksille ja jotta yhteisön tuki käytettäisiin maatalousväestön kohtuullisen elintason varmistamiseen, jäsenvaltioille olisi annettava lupa olla myöntämättä kyseisille edunsaajille tämän asetuksen mukaisia suoria tukia. 21. Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi maksettava yhteisön tukijärjestelmien mukaiset tuet täysimääräisesti edunsaajille säädettyjen maksuaikojen kuluessa, jollei tässä asetuksessa säädetyistä tuen vähennyksistä muuta johdu. Suorien tukien hallinnoinnin joustavoittamiseksi jäsenvaltioiden olisi sallittava maksaa suorat tuet kahdessa vuosierässä. 22. Yhteisen maatalouspolitiikan mukaisissa tukijärjestelmissä säädetään suorasta tilatuesta erityisesti maatalousväestön kohtuullisen elintason turvaamiseksi. Tämä tavoite liittyy läheisesti maaseutualueiden säilyttämiseen. Yhteisön varojen virheellisen kohdentamisen estämiseksi tukea ei pitäisi maksaa viljelijöille, jotka ovat keinotekoisesti luoneet tukien saamiseen vaaditut edellytykset. 23. Yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi yhteisiä tukijärjestelmiä on muutettava muuttuvien tilanteiden vuoksi lyhyessäkin määräajassa. Edunsaajat eivät näin ollen voi olettaa tukiedellytysten pysyvän muuttumattomina, vaan heidän olisi oltava valmiita siihen, että järjestelmiä saatetaan tarkistaa talouskehityksen tai talousarviotilanteen perusteella. 24. Asetuksella (EY) N:o 1782/2003 otettiin käyttöön tilatukijärjestelmä, jossa silloiset eri tukimekanismit yhdistettiin yhdeksi järjestelmäksi, jossa suorat tuet ovat tuotannosta riippumattomia. Tilatukijärjestelmän soveltamisesta saatujen kokemusten mukaan eräitä sen osia voidaan yksinkertaistaa viljelijöiden ja hallinnon kannalta. Koska tilatukijärjestelmä on nyttemmin pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa, joiden velvollisuus on ollut niin tehdä, eräät sen täytäntöönpanon alkuun liittyvät säännökset ovat vanhentuneet ja niitä olisi sen vuoksi tarkistettava. Tässä yhteydessä on eräissä tapauksissa havaittu tukioikeuksien merkittävää alikäyttöä. Tällaisten tilanteiden välttämiseksi ja ottaen huomioon, että viljelijät jo tuntevat tilatukijärjestelmän toiminnan, alun perin vahvistettua määräaikaa käyttämättömien tukioikeuksien palauttamiseksi kansalliseen varantoon olisi lyhennettävä kahdeksi vuodeksi. 25. Tilatukijärjestelmän tärkeimmät osat olisi säilytettävä. Erityisesti vahvistamalla kansalliset enimmäismäärät voidaan varmistaa, ettei tuen ja tukioikeuksien kokonaismäärä ylitä nykyisiä talousarviovaroja. Jäsenvaltioilla olisi myös oltava kansallinen varanto, jota voidaan käyttää uusien viljelijöiden järjestelmään osallistumisen helpottamiseksi tai eräiden alueiden erityistarpeiden huomioon ottamiseksi. Olisi vahvistettava tukioikeuksien siirtoa ja käyttöä koskevat säännöt, jotta estettäisiin keinottelumielessä tehdyt siirrot ja tukioikeuksien kasautuminen ilman vastaavaa maatalouspohjaa. 26. Uusien alojen asteittainen sisällyttäminen tilatukijärjestelmään edellyttää, että tarkistetaan määritelmä maasta, joka on järjestelmässä tukikelpoinen tai jonka osalta voidaan aktivoida tukioikeuksia. Olisi kuitenkin säädettävä, että hedelmien ja vihannesten viljelyalat jätetään pois tuen piiristä, jos jäsenvaltio on päättänyt lykätä kyseisen alan sisällyttämistä tilatukijärjestelmään. Olisi vahvistettava hamppua koskevat erityistoimenpiteet, jotta tukea ei myönnettäisi laittomille viljelmille. 27. Kesannointivelvoite otettiin käyttöön tarjonnan sääntelymekanismiksi. Kun otetaan huomioon peltokasvien markkinatilanteen kehitys yhdessä tuotannosta irrotettujen tukien kanssa, kyseinen mekanismi ei ole enää tarpeen, ja se olisi sen vuoksi poistettava. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 53 artiklan ja 63 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetut kesannointioikeudet olisi sen vuoksi aktivoitava hehtaarien perusteella soveltaen samoja tukikelpoisuusedellytyksiä kuin muihinkin oikeuksiin. 28. Kun aiemmin tuotantoon sidotut markkinatuet sisällytettiin tilatukijärjestelmään, tukioikeuksien arvo perustui historiallisen mallin valinneissa jäsenvaltioissa aiempiin tilakohtaisiin tukiin. Koska tilatukijärjestelmän käyttöönotosta on jo vuosia ja siihen on onnistuneesti sisällytetty muita aloja, on yhä vaikeampi perustella, miksi aiempaan tukeen perustuvien tukitasojen välillä voi olla merkittäviä tilakohtaisia eroja. Sen vuoksi historiallisen mallin valinneiden jäsenvaltioiden olisi sallittava eräin edellytyksin tarkistaa jaettuja tukioikeuksia niiden yksikköarvon yhdenmukaistamiseksi yhteisön oikeuden yleisperiaatteita ja yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteita noudattaen. Jäsenvaltiot voivat yhdenmukaisempia arvoja vahvistaessaan ottaa huomioon maantieteellisten alueiden ominaispiirteet. Jotta viljelijät voisivat mukautua muuttuviin tukitasoihin, tukioikeuksien arvon yhdenmukaistaminen olisi tehtävä riittävän siirtymäkauden kuluessa ja vain muutamia vähennyksiä soveltaen. 29. Vuoden 2003 uudistuksen myötä jäsenvaltiot pystyivät valitsemaan, soveltavatko ne tilatukijärjestelmää historiallisen vai alueellisen täytäntöönpanomallin mukaisesti. Jäsenvaltioilla on sen jälkeen ollut mahdollisuus arvioida valintojensa vaikutuksia sekä taloudelliselta että hallinnon kannalta. Jäsenvaltioiden olisi sallittava tarkistaa alkuperäistä valintaansa kokemustensa perusteella. Tästä syystä historiallisen mallin valinneiden jäsenvaltioiden olisi sallittava siirtyä alueelliseen malliin, sen lisäksi että niillä on mahdollisuus yhdenmukaistaa tukioikeuksien arvoa. Alueellisen mallin valinneiden jäsenvaltioiden olisi lisäksi eräin edellytyksin sallittava tarkistaa päätöksiään tukioikeuksien arvon yhdenmukaistamiseksi etukäteen vahvistetuilla menettelyillä yhteisön oikeuden yleisperiaatteita ja yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteita noudattaen. Jotta viljelijät voisivat mukautua muuttuviin tukitasoihin, tällaiset muutokset olisi tehtävä riittävän siirtymäkauden kuluessa ja vain muutamia vähennyksiä soveltaen. 30. Vaikka asetuksella (EY) N:o 1782/2003 otettiin käyttöön tuotannosta irrotettu tilatukijärjestelmä, siinä myös sallittiin jäsenvaltioiden jättää eräät tuet järjestelmän ulkopuolelle. Kyseisen asetuksen 64 artiklan 3 kohdassa säädetään, että kyseisen asetuksen III osaston 5 luvun 2 ja 3 jaksoissa säädettyjä vaihtoehtoja tarkistetaan markkinoiden ja rakenteiden kehityksen perusteella. Kokemusten perusteella tuen irrottaminen tuotantomääristä lisää tuottajien valinnanmahdollisuuksia, sillä he voivat tehdä tuotantopäätöksensä kannattavuuden ja markkinoiden palautteen perusteella. Tämä pätee erityisesti peltokasveihin, humalaan ja siemeniin ja jossain määrin myös naudanliha-alaan. Sen vuoksi näiden alojen osittain tuotantoon sidotut tuet olisi sisällytettävä tilatukijärjestelmään. Jotta naudanliha-alan tuottajat voisivat vähitellen mukautua uusiin tukijärjestelyihin, olisi säädettävä, että urospuolisista nautaeläimistä myönnettävä erityispalkkio ja teurastuspalkkio sisällytetään tilatukijärjestelmään asteittain. Koska hedelmä- ja vihannesalan tuotantomääriin osittain sidotut tuet on otettu käyttöön vasta hiljattain siirtymävaiheen toimenpiteenä, näiden järjestelmien tarkistaminen ei ole tarpeen. 31. Emolehmien sekä lammas- ja vuohialan osalta eräillä alueilla näyttää edelleen olevan maatalouselinkeinon kannalta tarpeen säilyttää maataloustuotannon vähimmäistaso etenkin, jos viljelijöillä ei ole muita taloudellisia vaihtoehtoja. Sen vuoksi jäsenvaltioiden olisi sallittava päättää, että ne säilyttävät tuotantoon sidottujen tukien nykytason tai emolehmien osalta alhaisemman tason. Tällöin olisi säädettävä, että Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1760/2000[13] sekä neuvoston asetuksessa (EY) N:o 21/2004[14] säädettyjä tunnistus- ja rekisteröintivaatimuksia on noudatettava erityisesti eläinten jäljitettävyyden varmistamiseksi. 32. Jäsenvaltioiden olisi sallittava käyttää enintään 10 prosenttia enimmäismääristään erityistuen myöntämiseksi tarkoin määritellyissä tapauksissa. Jäsenvaltion pitäisi kohdistaa tällainen tuki ympäristönhoitoon sekä maataloustuotteiden laadun ja kaupan pitämisen parantamiseen. Erityistukea pitäisi olla käytettävissä myös maitokiintiöiden asteittaisen lakkauttamisen vaikutusten vähentämiseksi ja tuen irrottamiseksi tuotantomääristä erityisen herkillä aloilla. Koska riskienhallinnan merkitys kasvaa, jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus osallistua viljelijöiden satovakuutusten kustannuksiin sekä eräiden eläin- tai kasvitaudeista johtuvien taloudellisten tappioiden korvaamiseen. Yhteisön kansainvälisten velvollisuuksien noudattamiseksi tuotantoon sidottuihin tukitoimenpiteisiin käytettävissä olevat varat olisi rajoitettava asianmukaiselle tasolle. Olisi vahvistettava edellytykset, jotka koskevat satovakuutusten kustannuksiin osallistumista ja eläin- tai kasvitaudeista johtuvia korvauksia. 33. Tilatukijärjestelmässä myönnettävät suorat tuet perustuvat aiemmin saatujen suorien tukien viitemääriin tai alueellisiin hehtaarikohtaisiin tukiin. Uusien jäsenvaltioiden viljelijät eivät saaneet yhteisön suoria tukia kalenterivuosina 2000, 2001 ja 2002, eikä niillä näin ollen ole viitetietoja näiltä vuosilta. Sen vuoksi asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädetään, että tilatukijärjestelmän on uusissa jäsenvaltioissa perustuttava alueellisiin hehtaarikohtaisiin tukiin. Koska uudet jäsenvaltiot ovat olleet yhteisön jäseniä jo vuosia, voitaisiin harkita viitekausien käyttöönottoa niille jäsenvaltioille, jotka eivät ole vielä siirtyneet tilatukijärjestelmään. Jotta tilatukijärjestelmään siirtyminen olisi helpompaa ja erityisesti keinottelumielessä tehtyjen hakemusten torjumiseksi uusien jäsenvaltioiden olisi sallittava tilatukijärjestelmän tukioikeuksien laskemiseksi ottaa huomioon alat, joiden osalta ne saivat aiemmin tukea yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä. 34. Kun tilatukijärjestelmä pannaan täytäntöön alueellisesti, uusilla jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus mukauttaa hehtaarikohtaisten tukioikeuksien arvoa puolueettomin perustein varmistaakseen maataloustuottajien tasapuolisen kohtelun ja välttääkseen markkinoiden vääristymisen. 35. Uusilla jäsenvaltioilla olisi oltava samat mahdollisuudet kuin muilla jäsenvaltiolla panna tilatukijärjestelmä täytäntöön osittain. 36. Suorien tukien tuotannosta irrottaminen ja tilatukijärjestelmän käyttöönotto olivat yhteisen maatalouspolitiikan uudistusprosessin olennaisia osatekijöitä. Vuonna 2003 oli kuitenkin useita syitä säilyttää eräiden viljelykasvien erityistuki. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 täytäntöönpanosta saadut kokemukset yhdessä markkinatilanteen kehityksen kanssa osoittavat, että tilatukijärjestelmän ulkopuolelle vuonna 2003 jätetyt järjestelmät voidaan nyt sisällyttää siihen markkinasuuntautuneemman ja kestävän maatalouden edistämiseksi. Tämä koskee erityisesti oliiviöljyalaa, jolla tuet sidottiin tuotantomääriin vain vähäisessä määrin. Myös durumvehnän, valkuaiskasvien, riisin, perunatärkkelyksen ja pähkinöiden osalta jäljellä olevien tuotantoon sidottujen tukien lisääntyvä tehottomuus puoltaa tuen irrottamista tuotantomääristä. Pellava-alalla jalostustuki on syytä poistaa ja sisällyttää asianomaiset määrät tilatukijärjestelmään. Riisi-, kuivarehu-, perunatärkkelys- ja pellava-aloilla olisi säädettävä siirtymäkaudesta, jotta niiden siirtyminen tuotannosta irrotettuun tukeen olisi mahdollisimman joustavaa. Pähkinöiden osalta jäsenvaltioiden olisi sallittava edelleen säilyttää tuen kansallinen osa tuotantoon sidottuna, jotta tuotannosta irrottamisen vaikutukset vaimenisivat. 37. Kun tilatukijärjestelmään sisällytetään uusia järjestelmiä, olisi säädettävä tilatukijärjestelmässä myönnettävien tuottajakohtaisten uusien tulotukien laskennasta. Pähkinä-, perunatärkkelys-, pellava- ja kuivarehualoilla lisätuki olisi myönnettävä viljelijän viimeksi kuluneina vuosina saaman tuen perusteella. Kun kyseessä on sellaisten tukien sisällyttäminen tilatukijärjestelmään, jotka oli jätetty sen ulkopuolelle vain osittain, jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava käyttää alkuperäisiä viitekausia. 38. Asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 otetaan käyttöön erityistuki energiakasveille alan kehityksen edistämiseksi. Energiakasvien erityistuen myöntämiselle ei ole enää riittävästi perusteita ottaen huomioon bioenergia-alan viimeaikainen kehitys, tällaisten tuotteiden suuri kysyntä kansainvälisillä markkinoilla ja sitovat tavoitteet, jotka on asetettu bioenergian osuudelle kaikista polttoaineista vuoteen 2020 mennessä. 39. Kun puuvilla-ala sisällytettiin tilatukijärjestelmään, katsottiin tarpeelliseksi säilyttää osa tuesta sidottuna puuvillan viljelyyn maksamalla tukikelpoisille hehtaareille lajikohtaista tukea, jotta vältettäisiin tuotannon keskeyttämisriski yhteisön puuvillatuotantoalueilla. Tätä olisi syytä soveltaa edelleen Kreikan liittymisasiakirjaan liitetyssä puuvillaa koskevassa pöytäkirjassa nro 4 esitettyjen tavoitteiden mukaisesti. 40. Rakenneuudistuksen vaikutusten lieventämiseksi niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat myöntäneet yhteisön sokerialan väliaikaisesta rakenneuudistusjärjestelmästä 20 päivänä helmikuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 320/2006[15] mukaista rakenneuudistustukea, sokerijuurikkaan ja sokeriruo'on viljelijöille olisi myönnettävä tukea enintään viitenä peräkkäisenä vuotena. 41. Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisasiakirjassa sekä Bulgarian ja Romanian liittymisasiakirjassa määrätään, että uusien jäsenvaltioiden viljelijöille myönnetään suoria tukia asteittaisen käyttöönottomenettelyn mukaisesti. 42. Lisäksi kyseisissä liittymisasiakirjoissa määrätään yksinkertaistetusta siirtymäkauden tukijärjestelmästä suorien tukien myöntämiseksi pinta-alaperusteisesti uusissa jäsenvaltioissa. Kyseisen mekanismin tärkeimmät osatekijät olisi vahvistettava. Yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmä on osoittautunut tehokkaaksi ja yksinkertaiseksi järjestelmäksi myöntää viljelijöille tulotukea. Yksinkertaisuuden vuoksi uusien jäsenvaltioiden olisi sallittava jatkaa sen soveltamista vuoden 2013 loppuun. 43. Ottaen huomioon sokerialan sekä hedelmä- ja vihannesalan uudistukset ja niiden tilatukijärjestelmään sisällyttäminen jäsenvaltioiden, jotka päättivät soveltaa yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää, olisi voitava myöntää tulotukea erillistuen muodossa sokerijuurikkaan, sokeriruo'on ja juurisikurin tuottajille sekä eräiden hedelmien ja vihannesten tuottajille. Samojen jäsenvaltioiden olisi sallittava myös myöntää erillistä erityistukea samoin edellytyksin kuin muissa jäsenvaltioissa. 44. Koska suorat tuet otetaan uusissa jäsenvaltioissa käyttöön asteittain, liittymisasiakirjoissa määrätään puitteista, joissa uudet jäsenvaltiot voivat maksaa täydentävää kansallista suoraa tukea. Olisi vahvistettava tällaisten tukien myöntämisedellytykset. 45. Kun jäsenvaltiot alun perin jakoivat tukioikeuksia, eräiden virheiden vuoksi tuet viljelijöille muodostuivat erityisen suuriksi. Tällaiseen sääntöjenvastaisuuteen sovelletaan tavallisesti rahoitusoikaisua, kunnes korjaavat toimenpiteet toteutetaan. Kun otetaan huomioon tukioikeuksien ensimmäisestä jakamisesta kulunut aika, tarvittavan oikaisun tekeminen johtaisi jäsenvaltioissa suhteettomiin oikeudellisiin ja hallinnollisiin velvollisuuksiin. Oikeusvarmuuden vuoksi tällaisten tukien jako olisi säännönmukaistettava. 46. Espanja, Ranska ja Portugali päättivät asetuksen (EY) N:o 1782/2003 70 artiklan 1 kohdan mukaisesti jättää Ranskan merentakaisissa departementeissa, Azoreilla, Madeiralla ja Kanariansaarilla myönnettävät tuet tilatukijärjestelmän ulkopuolelle ja myöntää ne kyseisen asetuksen IV osastossa vahvistettujen edellytysten mukaisesti. Jotkin kyseisessä osastossa säädetyistä tuista on sisällytetty kokonaan tilatukijärjestelmään. Yksinkertaisuuden vuoksi ja ottaen huomioon syrjäisimpien alueiden erityisolosuhteet tällaista tukea on asianmukaista hallinnoida asetuksessa (EY) N:o 247/2006 vahvistetuissa tukiohjelmissa. Tätä varten olisi siirrettävä asianomaiset varat suoria tukia koskevista kansallisista enimmäismääristä kyseisen asetuksen 23 artiklan 2 kohdassa vahvistettuihin määriin. Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 247/2006 olisi muutettava. 47. Olisi säädettävä, että jollei toisin säädetä, tämän asetuksen säännökset, joiden perusteella jäsenvaltiot voisivat toimia tavalla, joka voidaan tulkita valtiontueksi, olisi jätettävä valtiontukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle, koska kyseisiin säännöksiin sisältyy asianmukaiset tuen myöntämisedellytykset tai koska niissä säädetään, että komissio vahvistaa tällaiset edellytykset kilpailun kohtuuttoman vääristymisen estämiseksi. 48. Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[16] mukaisesti. 49. Asetus (EY) N:o 1782/2003 olisi kumottava. 50. Jäsenvaltioille olisi annettava riittävästi aikaa panna täytäntöön säännökset, joiden mukaisesti suoria tukia irrotetaan lisää tuotantomääristä ja joiden mukaisesti ne voivat tarkistaa vuoden 2003 uudistuksen yhteydessä tekemiään päätöksiä. Sen vuoksi asianomaisia säännöksiä olisi sovellettava vasta vuodesta 2010. Asetusta (EY) N:o 1782/2003 olisi sovellettava vuonna 2009 niihin tukijärjestelmiin, jotka sisällytetään tilatukijärjestelmään vuodesta 2010 alkaen, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: I OSASTO SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Soveltamisala Tässä asetuksessa vahvistetaan a) suoria tukia koskevat yhteiset säännöt; b) viljelijöiden tilatukijärjestelmä, jäljempänä 'tilatukijärjestelmä'; c) yksinkertaistettu siirtymäkauden tulotukijärjestelmä uusien jäsenvaltioiden viljelijöille, jäljempänä 'yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmä'; d) tukijärjestelmät riisiä, tärkkelysperunaa, puuvillaa, sokeria, hedelmiä ja vihanneksia, lampaan- ja vuohenlihaa sekä naudanlihaa tuottaville viljelijöille; e) puitteet suorien tukien täydentämiseksi uusissa jäsenvaltioissa. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) 'viljelijällä' tarkoitetaan sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmää riippumatta ryhmän ja sen jäsenten oikeudellisesta asemasta kansallisessa lainsäädännössä, jonka tila sijaitsee yhteisön alueella, siten kuin perustamissopimuksen 299 artiklassa tarkoitetaan ja joka harjoittaa maataloustoimintaa; b) 'tilalla' tarkoitetaan kaikkia viljelijän johtamia, saman jäsenvaltion alueella sijaitsevia tuotantoyksiköitä; c) 'maataloustoiminnalla' tarkoitetaan maataloustuotteiden tuotantoa, kasvatusta tai viljelyä, myös sadonkorjuuta, lypsämistä ja tuotantoeläinten kasvatusta ja pitoa, tai maan säilyttämistä viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa, kuten tämän asetuksen 6 artiklassa säädetään; d) 'suoralla tuella' tarkoitetaan viljelijälle suoraan tämän asetuksen liitteessä I luetellussa tukijärjestelmässä myönnettävää tukea; e) 'tietyn kalenterivuoden tuella' tai ’edustavan kauden tuella' tarkoitetaan asianomaisen vuoden/asianomaisten vuosien osalta myönnettyä tai myönnettävää tukea, myös kaikkia tukia, jotka myönnetään kyseisenä kalenterivuonna / kyseisinä kalenterivuosina alkavien muiden ajanjaksojen osalta; f) 'maataloustuotteilla' tarkoitetaan perustamissopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita, puuvilla mukaan luettuna mutta kalastustuotteita lukuun ottamatta; g) 'uusilla jäsenvaltioilla' tarkoitetaan Bulgariaa, Tšekkiä, Viroa, Kyprosta, Latviaa, Liettuaa, Unkaria, Maltaa, Puolaa, Romaniaa, Sloveniaa ja Slovakiaa; h) 'maatalousmaalla' tarkoitetaan pellon, pysyvien laidunten ja pysyvien viljelmien pinta-alaa. 3 artikla (ent. 32 artikla) Suorien tukien rahoittaminen Tämän asetuksen liitteessä I luetellut tukijärjestelmät rahoitetaan asetuksen (EY) N:o 1290/2005 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti. II OSASTOSUORIA TUKIA KOSKEVAT YLEISSÄÄNNÖKSET 1 LUKU TÄYDENTÄVÄT EHDOT 4 artikla Pääasialliset vaatimukset 1. Suoria tukia saavan viljelijän on noudatettava liitteessä II lueteltuja lakisääteisiä hoitovaatimuksia sekä 6 artiklan mukaisesti vahvistettua hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta. 2. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on esitettävä viljelijälle luettelo noudatettavista lakisääteisistä hoitovaatimuksista sekä hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksesta. 5 artikla Lakisääteiset hoitovaatimukset 1. Liitteessä II luetellut lakisääteiset hoitovaatimukset vahvistetaan yhteisön lainsäädännössä seuraavilla aloilla: a) kansanterveys sekä eläinten ja kasvien terveys; b) ympäristö; c) eläinten hyvinvointi. 2. Liitteessä II tarkoitettuja säädöksiä sovelletaan tämän asetuksen yhteydessä niiden ajoittain muutettavien toisintojen mukaisesti, ja kun on kyse direktiiveistä, sellaisina kuin jäsenvaltiot ovat panneet ne täytäntöön. 6 artikla Hyvän viljelykunnon ja ympäristön vaatimus 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maatalousmaa, erityisesti maa, jota ei enää käytetä tuotantoon, säilytetään viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa. Jäsenvaltioiden on määriteltävä kansallisella tai alueellisella tasolla hyvää viljelykuntoa ja ympäristöä koskevat vähimmäisvaatimukset liitteessä III esitetyn kehyksen perusteella ottaen huomioon kyseisten alueiden erityispiirteet, mukaan luettuina maaperä ja ilmasto-olosuhteet, olemassa olevat viljelyjärjestelmät, maankäyttö, viljelykierto, viljelykäytännöt ja tilarakenteet. 2. Muiden kuin uusien jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden vuoden 2003 pinta-alatukihakemusten määräpäivänä pysyvänä laitumena ollut maa-ala säilytetään pysyvänä laitumena. Uusien jäsenvaltioiden on varmistettava, että pysyvänä laitumena 1 päivänä toukokuuta 2004 ollut maa-ala säilytetään pysyvänä laitumena. Bulgarian ja Romanian on kuitenkin varmistettava, että pysyvänä laitumena 1 päivänä tammikuuta 2007 ollut maa-ala säilytetään pysyvänä laitumena. Jäsenvaltio voi kuitenkin asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa poiketa ensimmäisestä alakohdasta, edellyttäen että se toteuttaa toimia estääkseen pysyvien laidunten kokonaisalan merkittävän pienenemisen. Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta metsitettäväksi tarkoitettuun pysyvään laitumeen, jos metsitys on hyvän ympäristön mukaista; tähän ei lueta joulukuusiviljelmiä eikä lyhytaikaisesti viljeltäviä, nopeakasvuisia lajeja. 2 LUKU TUEN MUKAUTTAMINEN JA RAHOITUSKURI 7 artikla Tuen mukauttaminen 1. Kaikkia viljelijälle tiettynä kalenterivuonna myönnettäviä suoria tukia, joiden määrä ylittää 5 000 euroa, vähennetään kunakin vuonna vuoteen 2012 saakka seuraavien prosenttimäärien mukaisesti: a) 2009: 7 prosenttia, b) 2010: 9 prosenttia, c) 2011: 11 prosenttia, d) 2012: 13 prosenttia. 2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettuja vähennyksiä korotetaan a) 3 prosenttiyksiköllä, jos määrä on 100 000–199 999 euroa; b) 6 prosenttiyksiköllä, jos määrä on 200 000–299 999 euroa; c) 9 prosenttiyksiköllä, jos määrä on vähintään 300 000 euroa. 3. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta Ranskan merentakaisten departementtien, Azorien ja Madeiran, Kanariansaarten sekä Egeanmeren saarten viljelijöille myönnettävään suoraan tukeen. 8 artikla Nettoenimmäismäärät 1. Suorien tukien kokonaisnettomäärät, jotka voidaan myöntää jäsenvaltiossa tiettynä kalenterivuonna tämän asetuksen 7 ja 10 artiklan sekä asetuksen (EY) N:o 378/2007 1 artiklan soveltamisen jälkeen, eivät saa ylittää tämän asetuksen liitteessä IV esitettyjä enimmäismääriä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 11 artiklan soveltamista. Jäsenvaltion on liitteessä IV esitettyjen enimmäismäärien noudattamiseksi tarvittaessa vähennettävä suoria tukia lineaarisesti. 2. Komissio tarkistaa liitteessä IV esitetyt kansalliset enimmäismäärät 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen ottaakseen huomioon a) muutokset enimmäismääriin, jotka voidaan myöntää suorien tukien yhteydessä; b) muutokset asetuksessa (EY) N:o 378/2007 tarkoitettuun vapaaehtoiseen tuen mukauttamiseen; c) muutokset tilojen rakenteissa. 9 artikla Tuen mukauttamisesta saadut määrät 1. Määrät, jotka saadaan 7 artiklassa säädettyjen vähennysten soveltamisesta muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa, ovat käytettävissä yhteisön lisätukena Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) toimenpiteisiin asetuksen (EY) N:o 1698/2005 ja seuraavissa kohdissa esitettyjen edellytysten mukaisesti. 2. Määrät, jotka vastaavat viiden prosenttiyksikön vähennystä, jaetaan asianomaisille jäsenvaltioille 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen seuraavien perusteiden mukaisesti: a) maatalousmaa; b) maatalouden työpaikat; c) bruttokansantuote (BKT) asukasta kohti ostovoimana mitattuna. Asianomaisen jäsenvaltion on kuitenkin saatava vähintään 80 prosenttia tuen mukauttamisesta kyseisessä jäsenvaltiossa kertyneistä kokonaismääristä. 3. Poiketen siitä, mitä 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, jos jäsenvaltion rukiin tuotannon osuus ylitti keskimäärin viisi prosenttia sen viljatuotannon kokonaismäärästä vuosina 2000–2002 ja jos sen rukiin tuotannon osuus ylitti 50 prosenttia yhteisön rukiin tuotannon kokonaismäärästä samalla aikavälillä, kyseisessä jäsenvaltiossa kertyneistä mukauttamisvaroista jaetaan vähintään 90 prosenttia uudelleen kyseiselle jäsenvaltiolle vuoden 2013 loppuun saakka. Tällaisessa tapauksessa vähintään 10 prosenttia kyseiselle jäsenvaltiolle jaetusta määrästä on voitava kohdistaa tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin rukiin tuotantoalueilla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 58 artiklassa säädetyn mahdollisuuden soveltamista. Tämän kohdan soveltamiseksi 'viljalla' tarkoitetaan liitteessä V olevassa I kohdassa lueteltuja tuotteita. 4. Edellä 7 artiklan 1 kohdan soveltamisesta saatu jäljelle jäävä määrä ja 7 artiklan 2 kohdan soveltamisesta saadut määrät jaetaan 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen sille jäsenvaltiolle, jossa vastaavat määrät ovat kertyneet. Ne on käytettävä asetuksen (EY) N:o 1698/2005 69 artiklan 5 a kohdan mukaisesti. 10 artikla Tuen mukauttamista koskevat erityissäännöt uusissa jäsenvaltioissa 1. Edellä 7 artiklaa sovelletaan viljelijöihin uudessa jäsenvaltiossa minä tahansa kalenterivuonna vain, jos kyseisessä jäsenvaltiossa kyseisenä kalenterivuonna 110 artiklan mukaisesti sovellettava suorien tukien taso on vähintään yhtä suuri kuin muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa, kun otetaan huomioon 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettavat vähennykset. 2. Jos 7 artiklaa sovelletaan uudessa jäsenvaltiossa, 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettava prosenttiosuus on enintään samansuuruinen kuin erotus 110 artiklan mukaisesti asianomaisessa jäsenvaltiossa sovellettavan suorien tukien tason ja muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa sovellettavan suorien tukien tason välillä, kun otetaan huomioon 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettavat vähennykset. 3. Jos 7 artiklassa tarkoitettuja vähennyksiä sovelletaan viljelijöihin uusissa jäsenvaltioissa, viljelijälle ei saa myöntää 120 artiklassa tarkoitettua täydentävää kansallista suoraa tukea. 4. Edellä 7 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamisesta saadut määrät jaetaan 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen sille uudelle jäsenvaltiolle, jossa vastaavat määrät ovat kertyneet. Ne on käytettävä asetuksen (EY) N:o 1698/2005 69 artiklan 5 a kohdan mukaisesti. 11 artikla Rahoituskuri 1. Suorien tukien tarkistamisesta päätetään, kun ennusteet talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja moitteettomasta varainhoidosta tehdyn toimielinten sopimuksen [17] liitteessä I olevan otsakkeen 2 mukaisten toimenpiteiden rahoittamiseksi, korotettuina tämän asetuksen 122 ja 123 artiklassa tarkoitetuilla määrillä ja ennen tämän asetuksen 7 ja 10 artiklassa sekä asetuksen (EY) N:o 378/2007 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuen mukauttamista, osoittavat edellä tarkoitetun vuotuisen enimmäismäärän ylittyvän jonakin varainhoitovuonna, ottaen huomioon 300 miljoonan euron marginaali kyseisen enimmäismäärän alapuolella. 2. Neuvosto vahvistaa viimeistään 1 kohdassa tarkoitettujen tarkistusten soveltamiskalenterivuoden maaliskuun 31 päivänä esitettävän komission ehdotuksen pohjalta kyseiset tarkistukset viimeistään tarkistusten soveltamiskalenterivuoden 30 päivänä kesäkuuta. 3. Sovellettaessa 110 artiklassa vahvistettua tukien lisäystä koskevaa aikataulua kaikkiin uusissa jäsenvaltioissa myönnettäviin suoriin tukiin ei sovelleta 1 kohtaa ennen sen kalenterivuoden alkua, jolloin uusissa jäsenvaltioissa sovellettavien suorien tukien taso on vähintään yhtä suuri kuin muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa kyseisenä ajankohtana sovellettava tällaisten tukien taso. 3 LUKUMAATILOJEN NEUVONTAJÄRJESTELMÄ 12 artikla Maatilojen neuvontajärjestelmä 1. Jäsenvaltioissa on oltava järjestelmä, jossa viljelijöille annetaan maatalousmaata ja tilanhoitoa koskevia neuvoja, jäljempänä 'maatilojen neuvontajärjestelmä', ja jota hoitaa yksi tai useampi nimetty viranomainen tai yksityiset laitokset. 2. Neuvontapalvelujen on katettava vähintään 1 luvussa tarkoitetut lakisääteiset hoitovaatimukset sekä hyvän viljelykunnon ja ympäristön vaatimus. 13 artikla Edellytykset 1. Viljelijöiden osallistuminen maatilojen neuvontajärjestelmään on vapaaehtoista. 2. Jäsenvaltioiden on annettava etusija viljelijöille, jotka saavat enemmän kuin 15 000 euroa suoraa tukea vuosittain. 14 artikla Hyväksyttyjen yksityisten laitosten ja nimettyjen viranomaisten velvollisuudet Rajoittamatta yleisön tiedonsaantioikeutta koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamista jäsenvaltioiden on varmistettava, etteivät 12 artiklassa tarkoitetut yksityiset laitokset ja nimetyt viranomaiset paljasta neuvontatoimintansa yhteydessä tietoonsa tulleita henkilökohtaisia tai yksityisiä tietoja muille henkilöille kuin kyseistä tilaa hoitavalle viljelijälle, lukuun ottamatta toimintansa yhteydessä havaitsemiaan säännönvastaisuuksia tai säännösten rikkomisia, joita koskee yhteisön tai kansallisessa lainsäädännössä säädetty velvoite julkisille viranomaisille ilmoittamisesta erityisesti rikostapauksissa. 15 artikla Tarkistaminen Komissio antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2010 maatilojen neuvontajärjestelmän soveltamisesta kertomuksen, johon tarvittaessa liittyy ehdotuksia sen tekemiseksi pakolliseksi. 4 LUKU YHDENNETTY HALLINTO- JA VALVONTAJÄRJESTELMÄ 16 artikla Soveltamisala Kunkin jäsenvaltion on perustettava ja pidettävä käynnissä yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä, jäljempänä 'yhdennetty järjestelmä'. Yhdennettyä järjestelmää sovelletaan liitteessä I lueteltuihin tukijärjestelmiin. Sitä sovelletaan tarvittavissa määrin myös 1 ja 2 luvussa säädettyihin hallinto- ja valvontasääntöihin. 17 artikla Yhdennetyn järjestelmän osat 1. Yhdennetyn järjestelmän on sisällettävä seuraavat osat: a) sähköinen tietokanta; b) viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä; c) 20 artiklassa tarkoitettu tukioikeuksien tunnistamista ja rekisteröintiä koskeva järjestelmä; d) tukihakemukset; e) yhdennetty valvontajärjestelmä; f) yhtenäinen järjestelmä, johon kirjataan kaikkien tukihakemuksen jättävien viljelijöiden tunnistetiedot. 2. Jos sovelletaan tämän asetuksen 55 ja 56 artiklaa, yhdennetyn järjestelmän on käsitettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1760/2000 sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 21/2004 mukaisesti perustettu eläinten tunnistamis- ja rekisteröintijärjestelmä. 3. Viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä voi tarvittaessa käsittää oliivialan paikkatietojärjestelmän. 18 artikla Sähköinen tietokanta 1. Sähköiseen tietokantaan on kirjattava kunkin maatilan osalta tukihakemuksista saadut tiedot. Tämän tietokannan on mahdollistettava erityisesti se, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen saa suoraan ja viipymättä käyttöönsä kalenterivuotta ja/tai markkinointivuotta koskevat tiedot vuodesta 2000 alkaen. 2. Jäsenvaltiot voivat luoda hajautettuja tietokantoja, jos ne sekä tietojen kirjaamista ja saantia koskevat hallinnolliset menettelyt laaditaan yhdenmukaisesti koko jäsenvaltion alueella ja ne ovat keskenään yhteensopivia niin että ristiintarkastukset ovat mahdollisia. 19 artikla Viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä Viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä on laadittava karttojen tai maarekisteriasiakirjojen tai muun kartta-aineiston perusteella. On käytettävä hyväksi sähköistä paikkatietojärjestelmätekniikkaa (GIS), johon on suotavaa sisällyttää ilmaortokuvaus tai satelliittiortokuvaus ja joka noudattaa yhtenäistä standardia. Kyseinen standardi takaa vähintään mittakaavaltaan 1:10 000 olevia karttoja vastaavan tarkkuuden. 20 artikla Tukioikeuksien tunnistamis- ja rekisteröintijärjestelmä 1. On perustettava tukioikeuksien tunnistamis- ja rekisteröintijärjestelmä, joka mahdollistaa oikeuksien tarkastamisen ja ristiintarkastukset tukihakemusten ja viljelylohkojen tunnistusjärjestelmän kanssa. 2. Tämän järjestelmän on mahdollistettava se, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen saa suoraan ja viipymättä käyttöönsä vähintään kolmea edeltävää kalenterivuotta ja/tai markkinointivuotta koskevat tiedot. 21 artikla Tukihakemukset 1. Kunkin viljelijän on vuosittain jätettävä suoria tukia koskeva hakemus, jossa on tapauksen mukaan ilmoitettava a) kaikki tilan viljelylohkot, ja jos jäsenvaltio soveltaa 17 artiklan 3 kohtaa, oliivipuiden lukumäärä ja niiden sijainti lohkolla; b) aktivoitaviksi ilmoitettujen tukioikeuksien numero ja määrä; c) kaikki muut tässä asetuksessa säädetyt tai asianomaisen jäsenvaltion säätämät tiedot. 2. Jäsenvaltio voi päättää, että tukihakemukseen on sisällyttävä ainoastaan edellisenä vuonna jätettyyn tukihakemukseen tehdyt muutokset. Jäsenvaltiot jakavat edellisinä vuosina määritettyihin aloihin perustuvat esipainetut lomakkeet ja toimittavat kyseisten alojen ja tapauksen mukaan oliivipuiden sijainnin osoittavaa graafista aineistoa. 3. Jäsenvaltio voi päättää, että useista tai kaikista liitteessä I luetelluista tukijärjestelmistä tai muista tukijärjestelmistä tehdään yksi yhtenäinen hakemus. 22 artikla Tukikelpoisuusedellytysten valvonta 1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tukihakemuksille hallinnollisia tarkastuksia tukikelpoisuusedellytysten tarkistamiseksi. 2. Hallinnollisia tarkastuksia on täydennettävä paikalla tehtävien tarkastusten järjestelmällä tukikelpoisuuden tarkastamiseksi. Tätä tarkoitusta varten jäsenvaltioiden on laadittava maatilojen otantasuunnitelma. Jäsenvaltiot voivat käyttää kaukokartoitusta tai satelliittipaikannusjärjestelmää (GNSS) viljelylohkojen tarkastamiseksi paikalla. 3. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä viranomainen vastaamaan tässä luvussa säädettyjen tarkastusten koordinoinnista. Jos jäsenvaltiot siirtävät erikoistuneille laitoksille tai yrityksille tiettyjä osia tämän luvun nojalla tehtävistä töistä, nimetyllä viranomaisella on säilyttävä töiden valvonta ja niihin liittyvä vastuu. 23 artikla Tuen vähentäminen ja epääminen, jos tukikelpoisuussääntöjä ei noudateta 1. Jos havaitaan, että viljelijä ei täytä tässä asetuksessa säädettyjä tuen myöntämiseen liittyviä tukikelpoisuusedellytyksiä, myönnettyyn tai myönnettävään tukeen tai sen osaan, jonka osalta tukikelpoisuusedellytykset täyttyvät, sovelletaan 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettavia tuen vähentämisiä tai epäämisiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 25 artiklassa säädetyn tuen vähentämisen ja epäämisen soveltamista. 2. Vähennysprosentit luokitellaan tapahtuneen havaitun noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden mukaan, ja kyseeseen voi myös tulla täydellinen yhden tai useamman tukijärjestelmän ulkopuolelle sulkeminen yhden tai useamman kalenterivuoden ajan. 24 artikla Täydentäviä ehtoja koskevat tarkastukset 1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tarkastuksia paikalla todetakseen, noudattavatko viljelijät 1 luvussa tarkoitettuja velvoitteita. 2. Jäsenvaltiot voivat käyttää nykyisiä hallinto- ja valvontajärjestelmiään varmistaakseen 1 luvussa tarkoitettujen lakisääteisten hoitovaatimusten sekä hyvän viljelykunnon ja ympäristön vaatimuksen noudattamisen. Näiden järjestelmien sekä erityisesti asetusten (EY) N:o 1760/2000 ja (EY) N:o 21/2004 mukaisesti perustetun eläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän on oltava tämän asetuksen 28 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhteensopivia yhdennetyn järjestelmän kanssa. 25 artikla Tuen vähentäminen ja epääminen, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta 1. Jos lakisääteisiä hoitovaatimuksia tai hyvän viljelykunnon ja ympäristön vaatimusta ei jonkin kalenterivuoden, jäljempänä 'asianomainen kalenterivuosi', jonain aikana noudateta ja kyseinen noudattamatta jättäminen johtuu suoraan tukihakemuksen asianomaisena kalenterivuonna jättäneen viljelijän toiminnasta tai laiminlyönnistä, viljelijälle myönnettävien suorien tukien kokonaismäärää alennetaan tai se evätään 26 artiklassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti sen jälkeen kun on sovellettu 7, 10 ja 11 artiklaa. Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös, jos kyseinen noudattamatta jättäminen johtuu suoraan sellaisen henkilön toiminnasta tai laiminlyönnistä, jolle tai jolta maatalousmaa on siirtynyt. Tässä kohdassa 'siirtymisellä' tarkoitetaan minkä tahansa tyyppistä toimea, jolla maatalousmaa lakkaa olemasta siirtäjän käytössä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja tuen vähentämisiä ja epäämisiä sovelletaan ainoastaan, jos noudattamatta jättäminen liittyy a) maataloustoimintaan; tai b) tilan maatalousmaahan. 3. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltio voi 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa yksityiskohtaisissa säännöissä säädettyjen edellytysten mukaisesti päättää olla vähentämättä tai epäämättä tukea, jos kyseinen määrä on asetuksen (EY) N:o 1698/2005 51 artiklan 1 kohdan mukaisten tuen vähentämisten tai epäämisten jälkeen enintään 100 euroa viljelijää ja kalenterivuotta kohti. Jos jäsenvaltio päättää käyttää ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua vaihtoehtoa, toimivaltaisen viranomaisen on seuraavana vuonna toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että viljelijä oikaisee havaitun noudattamatta jättämisen. Havainnot ja tilanteen korjaamiseksi toteutettavat toimet on ilmoitettava viljelijälle. 26 artikla Tuen vähentämistä ja epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta 1. Edellä 25 artiklassa tarkoitettuja tuen vähentämisiä tai epäämisiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Tässä yhteydessä huomioon otetaan havaitun noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus sekä tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa vahvistetut perusteet. 2. Jos kyseessä on laiminlyönti, vähennys ei saa olla enempää kuin 5 prosenttia, ja jos kyseessä on toistuva noudattamatta jättäminen, vähennys ei saa olla enempää kuin 15 prosenttia. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa jäsenvaltiot voivat päättää olla vähentämättä tukea, kun noudattamatta jättämistä on sen vakavuuden, laajuuden ja keston vuoksi pidettävä vähäisenä. Vähäisenä ei kuitenkaan pidetä noudattamatta jättämistä, joka aiheuttaa välittömän vaaran kansanterveydelle tai eläinten terveydelle. Jos viljelijä ei välittömästi toteuta toimia havaitun noudattamatta jättämisen oikaisemiseksi, toimivaltaisen viranomaisen on seuraavana vuonna toteutettava toimet sen varmistamiseksi, että viljelijä oikaisee havaitun noudattamatta jättämisen; nämä toimet voivat asianmukaisessa tapauksessa tarkoittaa vain hallinnollista tarkastusta. Kaikki havainnot vähäisestä noudattamatta jättämisestä ja tilanteen korjaamiseksi toteutettavat toimet on ilmoitettava viljelijälle. 3. Jos kyseessä on tarkoituksellinen noudattamatta jättäminen, vähennysprosentin on pääsääntöisesti oltava vähintään 20, ja kyseeseen voi myös tulla täydellinen yhden tai useamman tukijärjestelmän ulkopuolelle sulkeminen, ja nämä seuraamukset voivat jatkua yhden tai useamman kalenterivuoden ajan. 4. Tuen vähentämisten ja epäämisten kokonaismäärä ei voi kuitenkaan yhden kalenterivuoden osalta ylittää 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kokonaismäärää. 27 artikla Täydentävien ehtojen soveltamisesta johtuvat määrät Määrät, jotka saadaan tuen vähentämisistä ja epäämisistä 1 luvun noudattamatta jättämisen vuoksi, on tilitettävä maataloustukirahastolle. Jäsenvaltiot voivat pitää itsellään 25 prosenttia näistä määristä. 28 artikla Yhteensopivuus yhdennetyn järjestelmän kanssa 1. Liitteessä VI lueteltujen tukijärjestelmien soveltamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että järjestelmiin sovellettavat hallinto- ja valvontajärjestelmät ovat yhteensopivia yhdennetyn järjestelmän kanssa seuraavilta osin: a) sähköinen tietokanta; b) viljelylohkojen tunnistusjärjestelmät; c) hallinnolliset tarkastukset. Tätä varten järjestelmät on luotava niin, että järjestelmät toimivat yhdessä tai että niiden välinen tietojenvaihto on mahdollista ilman ongelmia ja ristiriitoja. 2. Jäsenvaltiot voivat muiden kuin liitteessä VI lueteltujen yhteisön tai kansallisten tukijärjestelmien soveltamiseksi sisällyttää yhdennetyn järjestelmän osan tai osia hallinto- ja valvontamenettelyihinsä. 29 artikla Tiedonannot ja valvonta 1. Komissiolle on tiedotettava säännöllisesti yhdennetyn järjestelmän soveltamisesta. Se järjestää asiaa koskevan mielipiteiden vaihdon jäsenvaltioiden kanssa. 2. Komission nimittämät valtuutetut edustajat voivat asetuksen (EY) N:o 1290/2005 37 artiklan mukaisesti – ilmoitettuaan asiasta hyvissä ajoin toimivaltaisille viranomaisille – tehdä a) tutkimuksia tai tarkastuksia, jotka koskevat yhdennetyn järjestelmän perustamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi toteutettuja toimenpiteitä; b) 22 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja erikoistuneita laitoksia ja yrityksiä koskevia tarkastuksia. 3. Komissio voi käyttää asiantuntijoiden tai erikoistuneiden laitosten palveluja yhdennetyn järjestelmän käyttöönoton, seurannan ja käytön edistämiseksi ja erityisesti teknisen avun antamiseksi jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille niiden pyynnöstä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden yhdennetyn järjestelmän käyttöönottoa ja soveltamista koskevia velvollisuuksia. 5 LUKUMUUT YLEISET SÄÄNNÖKSET 30 artikla Suorien tukien saamisen vähimmäisedellytykset 1. Jäsenvaltio ei saa myöntää suoria tukia viljelijälle seuraavissa tapauksissa: a) jos sellaisten suorien tukien kokonaismäärä, joita on haettu tai jotka aiotaan myöntää, ei tiettynä kalenterivuonna ole enempää kuin 250 euroa; tai b) jos tilan tukikelpoinen ala, josta haetaan suoria tukia tai joista aiotaan myöntää suoria tukia, on enintään yksi hehtaari. Kypros voi kuitenkin vahvistaa tukikelpoiseksi vähimmäisalaksi 0,3 hehtaaria ja Malta 0,1 hehtaaria. Viljelijöihin, joilla on 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja erityistukioikeuksia, sovelletaan kuitenkin a alakohdassa tarkoitettua edellytystä. 2. Jäsenvaltio voi puolueettomalla ja syrjimättömällä tavalla olla myöntämättä suoria tukia perustamissopimuksen 48 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetuille yhtiöille, joiden pääasiallisena tarkoituksena ei ole maataloustoiminnan harjoittaminen. 31 artikla Maksaminen 1. Jollei tässä asetuksessa muuta säädetä, liitteessä I luetelluissa tukijärjestelmissä myönnettävät tuet maksetaan kokonaisuudessaan edunsaajille. 2. Tuet maksetaan enintään kaksi kertaa vuodessa 1 päivän joulukuuta ja seuraavan kalenterivuoden 30 päivän kesäkuuta välisenä aikana. 3. Liitteessä I lueteltujen tukijärjestelmien mukaisia tukia ei saa maksaa ennen kuin tukikelpoisuusedellytyksiä koskevat tarkastukset, jotka tekee jäsenvaltio 22 artiklan mukaisesti, on saatu päätökseen. 4. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 2 kohdassa säädetään, komissio voi 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen a) säätää ennakkomaksuista; b) antaa jäsenvaltioille talousarviotilanteesta riippuen luvan maksaa ennakkona ennen 1 päivää joulukuuta sellaisilla alueilla, joilla viljelijöillä on poikkeuksellisten olojen vuoksi suuria taloudellisia vaikeuksia, i) enintään 50 prosenttia tuista; tai ii) enintään 80 prosenttia tuista, jos ennakkomaksuista on jo säädetty. 32 artikla Säännösten kiertämistä koskeva lauseke Tukea ei makseta edunsaajille, joiden osalta on osoitettu, että he ovat keinotekoisesti luoneet tukien saamiseen vaaditut edellytykset saadakseen hyötyä asianomaisen tukijärjestelmän tavoitteiden vastaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yksittäisten tukijärjestelmien erityissäännösten soveltamista. 33 artikla Tarkistaminen Liitteessä I lueteltujen tukijärjestelmien soveltaminen ei rajoita niiden mahdollista tarkistamista milloin tahansa talouskehityksen tai talousarviotilanteen perusteella. III OSASTOTILATUKIJÄRJESTELMÄ 1 LUKU YLEINEN TÄYTÄNTÖÖNPANO 34 artikla Tukioikeudet 1. Tilatukijärjestelmässä voidaan maksaa tukea viljelijälle, a) jolla on asetuksen (EY) N:o 1782/2003 mukaisesti saatuja tukioikeuksia; b) joka saa tukioikeuksia tämän asetuksen mukaisesti i) siirron kautta; ii) kansallisesta varannosta; iii) liitteen VII nojalla; iv) 68 artiklan 4 kohdan c alakohdan ja 65 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan nojalla. 2. Tämän osaston soveltamiseksi viljelijällä, jolla on tukioikeuksia, tarkoitetaan viljelijää, jolle on jaettu tai lopullisesti siirretty tukioikeuksia. 35 artikla Tukikelpoisiin hehtaareihin liittyvien tukioikeuksien aktivoiminen 1. Viljelijälle maksetaan tilatukijärjestelmässä tukea, kun tukikelpoisiin hehtaareihin liittyvät tukioikeudet on aktivoitu. Aktivoidut tukioikeudet antavat oikeuden niissä vahvistettujen määrien saamiseen. 2. 'Tukikelpoisella hehtaarilla' tarkoitetaan a) tilan maatalousmaata, mukaan luettuina alat, joille on istutettu lyhytkiertoista energiapuuta (CN-koodi ex 0602 90 41), jota käytetään maataloustoimintaan tai silloin kun maata käytetään myös muuhun kuin maataloustoimintaan, sitä käytetään valtaosin maataloustoimintaan. Komissio vahvistaa tämän asetuksen 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat tukikelpoisilla hehtaareilla sallittua muuta kuin maatalouskäyttöä; b) aloja, jotka olivat tukikelpoisia vuonna 2007 ja jotka i) eivät ole enää tukikelpoisuusmääritelmän mukaisia neuvoston direktiivin 79/409/ETY[18] sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY[19] täytäntöönpanon vuoksi; tai ii) on asianomaisen järjestelmän keston ajaksi metsitetty neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artiklan tai asetuksen (EY) N:o 1698/2005 43 artiklan mukaisesti. Hehtaarien on oltava tukikelpoisuusedellytysten mukaisia koko kalenterivuoden ajan. 36 artikla Tukikelpoisten hehtaarien ilmoittaminen 1. Viljelijän on ilmoitettava viljelylohkot, jotka vastaavat johonkin tukioikeuteen liittyvää tukikelpoista hehtaaria. Jollei kyseessä ole ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet, kyseisten lohkojen on oltava viljelijän käytössä jäsenvaltion vahvistamana päivänä, joka ei saa olla myöhempi kuin kyseisessä jäsenvaltiossa vahvistettu määräpäivä tukihakemuksen muuttamiselle. Toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä ylivoimaiseksi esteeksi tai poikkeuksellisiksi olosuhteiksi esimerkiksi seuraavat: a) viljelijän kuolema; b) viljelijän pitkäaikainen työkyvyttömyys; c) vakava luonnononnettomuus, joka koskee merkittävää osaa tilan maatalousmaasta; d) kotieläintuotantoon tarkoitettujen tilan rakennusten tuhoutuminen onnettomuudessa; e) eläinkulkutauti, joka koskee viljelijän koko karjaa tai osaa siitä. 2. Jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa sallia, että viljelijä muuttaa ilmoitustaan, sillä edellytyksellä että viljelijä noudattaa tukioikeuksiinsa liittyvien hehtaarien määrää ja edellytyksiä, jotka koskevat tilatuen myöntämistä asianomaiselle alalle. 37 artikla Tukioikeuksien muuttaminen Hehtaarikohtaisia tukioikeuksia ei saa muuttaa, jollei toisin säädetä. Komissio vahvistaa tämän asetuksen 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat tukioikeuksien muuttamista erityisesti tukioikeuksien osien osalta. 38 artikla Useampi hakemus Tukikelpoisten hehtaarien määrää vastaavasta pinta-alasta, josta toimitetaan tilatukijärjestelmän mukainen hakemus, voidaan tehdä muita suoria tukia koskeva hakemus sekä tämän asetuksen ulkopuolelle jääviä tukia koskeva hakemus, jollei toisin säädetä. 39 artikla Maan käyttö, kun hedelmä- ja vihannesalan sisällyttämistä tilatukijärjestelmään lykätään Jos jäsenvaltio on käyttänyt asetuksen (EY) N:o 1782/2003 51 artiklan toisessa kohdassa säädettyä mahdollisuutta, jäljempänä 'hedelmä- ja vihannesalan lykätty sisällyttäminen tilatukijärjestelmään', päätöksen kohteena olevilla alueilla sijaitsevat lohkot eivät ole 31 päivään joulukuuta 2010 asti tukikelpoisia, jos niitä käytetään a) hedelmien ja vihannesten tuotantoon; b) ruokaperunoiden tuotantoon; ja/tai c) taimitarhoina. Jos tilatukijärjestelmään sisällyttämistä lykätään ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun mukaisesti, jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää sallia kerääjäkasvien viljelyn tukikelpoisilla hehtaareilla enintään kolmen kuukauden pituisena ajanjaksona, joka alkaa kunakin vuonna 15 päivänä elokuuta. Kyseistä päivämäärää voidaan kuitenkin jäsenvaltion pyynnöstä muuttaa 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen niiden alueiden osalta, joilla vilja normaalisti korjataan aikaisemmin ilmastollisista syistä. 40 artikla Maan käyttö hampun tuotantoon 1. Hampun tuotantoon käytetty ala on tukikelpoista vain, jos käytettyjen lajikkeiden tetrahydrokannabinolipitoisuus on enintään 0,2 prosenttia. Jäsenvaltioiden on perustettava järjestelmä, jonka avulla tetrahydrokannabinolipitoisuus voidaan tarkastaa vähintään 30 prosentilla hamppualoista viljellyistä kasveista. Jos jäsenvaltiot kuitenkin ottavat käyttöön tällaisen viljelyn ennakkohyväksyntäjärjestelmän, vähimmäismäärä on 20 prosenttia. 2. Tuen myöntämisen edellytykseksi asetetaan 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen tiettyjen lajikkeiden varmennettujen siementen käyttö. 41 artikla Enimmäismäärä 1. Jäsenvaltion kaikkien tukioikeuksien kokonaisarvo ei saa olla suurempi kuin liitteessä VIII tarkoitettu kansallinen enimmäismäärä. Kun tukioikeuksia jaetaan viininviljelijöille, komissio mukauttaa tämän asetuksen 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen tämän asetuksen liitteessä VIII vahvistettuja kansallisia enimmäismääriä ottaen huomioon viimeisimmät tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet komission käytettäviksi asetuksen (EY) N:o [ viiniasetus ]* [4 a artiklan ja 92 artiklan 6 kohdan] mukaisesti. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän asetuksen liitteessä VII olevassa B kohdassa tarkoitettujen tukioikeuksien alueellinen keskiarvo viimeistään kansallisten enimmäismäärien mukauttamista edeltävän vuoden 1 päivänä joulukuuta. 2. Jäsenvaltion on tarvittaessa alennettava tukioikeuksien arvoa lineaarisesti enimmäismääränsä noudattamiseksi. 42 artikla Kansallinen varanto 1. Jäsenvaltioilla on oltava kansallinen varanto, joka sisältää liitteessä VIII vahvistetun enimmäismäärän ja kaikkien jaettujen tukioikeuksien kokonaisarvon välisen erotuksen. 2. Jäsenvaltiot voivat käyttää kansallista varantoa jakaakseen tukioikeuksia ensisijaisesti viljelijöille, jotka aloittavat maataloustoimintansa, puolueettomin perustein ja tavalla, jolla taataan viljelijöiden tasapuolinen kohtelu ja ehkäistään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen. 3. Jäsenvaltiot, jotka eivät sovella 68 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, voivat käyttää kansallista varantoaan puolueettomin perustein ja siten, että varmistetaan viljelijöiden yhtäläinen kohtelu sekä ehkäistään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen, vahvistaakseen sellaisilla alueilla oleville viljelijöille tarkoitettuja tukioikeuksia, joihin sovelletaan johonkin julkisen interventioon liittyviä rakenneuudistus- ja/tai kehittämisohjelmia, jotta vältetään maan viljelemättä jättäminen ja/tai korvataan näillä alueilla oleville viljelijöille aiheutuvat erityiset haitat. 4. Jäsenvaltiot voivat tämän artiklan mukaisesti korottaa viljelijöille jaettujen tukioikeuksien yksikköarvoa ja/tai lukumäärää. 43 artikla Käyttämättömät tukioikeudet Tukioikeudet, joita ei ole aktivoitu kahteen vuoteen, on luovutettava kansalliseen varantoon, jolleivät kyseessä ole 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ylivoimaiset esteet tai poikkeukselliset olosuhteet. 44 artikla Tukioikeuksien siirtäminen 1. Tukioikeuksia voidaan siirtää ainoastaan samaan jäsenvaltioon sijoittuneelle toiselle viljelijälle, paitsi kun on kyse perintönä tai ennakkoperintönä annettavista oikeuksista. Jälkimmäisessä tapauksessa tukioikeuksia voidaan kuitenkin käyttää ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa ne vahvistettiin. Jäsenvaltio voi päättää, että tukioikeuksia voidaan siirtää tai käyttää ainoastaan saman alueen sisällä. 2. Tukioikeudet voidaan siirtää myymällä tai muutoin lopullisesti siirtämällä ne maa-alan kanssa tai ilman. Tukioikeuksien vuokraus tai muu samantyyppinen liiketoimi sallitaan sitä vastoin ainoastaan, jos siirrettyihin tukioikeuksiin liittyy vastaavan tukikelpoisen hehtaarimäärän siirto. 3. Jos tukioikeudet myydään maa-alan kanssa tai ilman, jäsenvaltiot voivat yhteisön oikeuden yleisperiaatetta noudattaen päättää, että osa myydyistä tukioikeuksista palautetaan kansalliseen varantoon tai että niiden yksikköarvoa alennetaan kansallisen varannon hyväksi noudattaen perusteita, jotka komissio vahvistaa 128 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 45 artikla Erityistukioikeuksia koskevat edellytykset 1. Jollei toisin säädetä, asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 3 luvun 2 jaksossa ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 71 m artiklassa säädettyihin tukioikeuksiin, jäljempänä 'erityistukioikeudet', sovelletaan tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä. 2. Poiketen siitä, mitä 35 artiklan 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltion on sallittava viljelijän, jolla on erityistukioikeuksia, poiketa velvollisuudesta aktivoida tukioikeudet vastaavalla määrällä tukikelpoisia hehtaareita, sillä edellytyksellä, että viljelijä säilyttää vähintään 50 prosenttia kalenterivuosina 2000, 2001 ja 2002 harjoitetusta maataloustoiminnasta nautayksikköinä ilmaistuna. Edellä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua edellytystä ei sovelleta Maltaan. Erityistukioikeuksia ei voi muuttaa. 3. Jos erityistukioikeuksia siirretään, siirronsaaja voi hyötyä 2 kohdassa säädetystä poikkeuksesta ainoastaan, jos kyse on perinnöstä tai ennakkoperinnöstä. 46 artikla Tukioikeuksien tarkistaminen Jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa yhteisön oikeuden yleisperiaatteita noudattaen päättää viimeistään 1 päivänä elokuuta 2009, että se ryhtyy vuodesta 2010 alkaen yhdenmukaistamaan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 1–4 luvun mukaisesti vahvistettujen tukioikeuksien arvoa. Tätä varten tukioikeuksia voidaan muuttaa asteittain vähintään kolmella etukäteen vahvistetulla vuosittaisella menettelyllä puolueettomin ja syrjimättömin perustein. Tukioikeuden arvoa voidaan minä tahansa näistä vuosittaisista menettelyistä alentaa enintään 50 prosenttia tukioikeuden alkuarvon ja viimeisen vuosittaisen menettelyn täytäntöönpanon hetkellä sovellettavan arvon erotuksesta. Jäsenvaltio voi päättää soveltaa edeltäviä alakohtia asianmukaisella maantieteellisellä tasolla, joka on määriteltävä puolueettomin ja syrjimättömin perustein, jollaisia ovat esimerkiksi sen toimielin- tai hallintorakenne ja/tai alueelliset maatalouden harjoittamismahdollisuudet. 2 LUKUALUEELLINEN JA OSITTAINEN TÄYTÄNTÖÖNPANO 1 jaksoAlueellinen täytäntöönpano 47 ARTIKLA 41 artiklassa tarkoitetun enimmäismäärän alueellinen jakaminen 1. Jäsenvaltio, joka on ottanut tilatukijärjestelmän käyttöön asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 1–4 luvun mukaisesti, voi päättää viimeistään 1 päivänä elokuuta 2009 soveltaa tilatukijärjestelmää alueellisesti vuodesta 2010 alkaen tässä jaksossa vahvistetuin edellytyksin. 2. Jäsenvaltion on määriteltävä alueet puolueettomin ja syrjimättömin perustein, jollaisia ovat esimerkiksi sen toimielin- tai hallintorakenne ja/tai alueelliset maatalouden harjoittamismahdollisuudet. Jäsenvaltioita, joissa on alle kolme miljoonaa tukikelpoista hehtaaria, voidaan pitää yhtenä alueena. 3. Jäsenvaltion on jaettava 41 artiklassa tarkoitettu enimmäismäärä alueiden kesken puolueettomin ja syrjimättömin perustein. 48 artikla Tilatukijärjestelmän alueellistaminen 1. Jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa päättää jakaa enintään 50 prosenttia 47 artiklan mukaisesti vahvistetusta alueellisesta enimmäismäärästä sellaisten viljelijöiden kesken, joiden tila sijaitsee asianomaisella alueella, mukaan luettuina viljelijät, joilla ei ole tukioikeuksia. 2. Viljelijöille jaetaan tukioikeuksia, joiden yksikköarvo lasketaan jakamalla 48 artiklan mukaisesti vahvistettua alueellista enimmäismäärää vastaava osuus alueellisella tasolla vahvistettujen, 35 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tukikelpoisten hehtaarien lukumäärällä. Kyseisten tukioikeuksien arvoa korotetaan, jos viljelijällä on 15 päivänä toukokuuta 2010 asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 1–4 luvun soveltamisalaan kuuluvia tukioikeuksia. Tällöin viljelijän jokaisen tukioikeuden alueellista yksikköarvoa korotetaan määrällä, joka lasketaan hänellä 15 päivänä toukokuuta 2010 olleiden tukioikeuksien kokonaisarvon perusteella. Korotukset lasketaan tämän artiklan 1 kohdan soveltamisen jälkeen alueellisen enimmäismäärän jäljellä olevan osuuden rajoissa. 3. Tukioikeuksien määrän viljelijää kohti on oltava yhtä suuri kuin hehtaarimäärä, jonka viljelijä vuonna 2010 ilmoittaa 35 artiklan 2 kohdan mukaisesti, 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ylivoimaisia esteitä tai poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta. 4. Viljelijällä ennen 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua jakoa olleet tukioikeudet on peruutettava ja korvattava 3 kohdassa tarkoitetuilla uusilla tukioikeuksilla. 49 artikla Tukioikeuksien tarkistaminen 1. Tämän asetuksen 48 artiklaa soveltava jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa yhteisön oikeuden yleisperiaatteita noudattaen päättää viimeistään 1 päivänä elokuuta 2009, että se ryhtyy vuodesta 2011 alkaen yhdenmukaistamaan tämän jakson tai asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 5 luvun 1 jakson mukaisesti vahvistettujen tukioikeuksien arvoa. Tätä varten jäsenvaltion on muutettava tällaisia tukioikeuksia asteittain vähintään kahdella etukäteen vahvistetulla vuosittaisella menettelyllä puolueettomin ja syrjimättömin perustein. 2. Jäsenvaltio, joka on ottanut tilatukijärjestelmän käyttöön asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 5 luvun 1 jakson mukaisesti, voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa yhteisön oikeuden yleisperiaatteita noudattaen päättää viimeistään 1 päivänä elokuuta 2009, että se ryhtyy vuodesta 2010 alkaen yhdenmukaistamaan kyseisen jakson mukaisesti vahvistettujen tukioikeuksien arvoa siten, että se muuttaa tukioikeuksia asteittain vähintään kolmella etukäteen vahvistetulla vuosittaisella menettelyllä puolueettomin ja syrjimättömin perustein. Edellä olevan 1 kohdan soveltaminen ei rajoita jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 1782/2003 63 artiklan 3 kohdan mukaisesti tekemien päätösten soveltamista. 3. Minkään tukioikeuden arvon alennus ei voi missään 1 ja 2 kohdassa tarkoitetussa vuosittaisessa menettelyssä olla yli 50 prosenttia tukioikeuden alkuarvon ja viimeisen vuosittaisen menettelyn täytäntöönpanon hetkellä sovellettavan arvon välisestä erotuksesta. 4. Jäsenvaltio voi päättää soveltaa 1, 2 ja 3 kohtaa asianmukaisella maantieteellisellä tasolla, joka on määriteltävä puolueettomin ja syrjimättömin perustein, jollaisia ovat esimerkiksi sen toimielin- tai hallintorakenne ja/tai alueelliset maatalouden harjoittamismahdollisuudet. 50 artikla Maan käyttö Jos jäsenvaltio, joka lykkää hedelmä- ja vihannesalan sisällyttämistä tilatukijärjestelmään, on käyttänyt asetuksen (EY) N:o 1782/2003 60 artiklassa säädettyä poikkeusta, viljelijät voivat kyseisen artiklan mukaisesti käyttää tämän asetuksen 36 artiklan mukaisesti ilmoitettuja lohkoja hedelmien ja vihannesten sekä ruokaperunoiden tuotantoon. 51 artikla Nurmi Jos 48 artiklaa sovelletaan, jäsenvaltio voi puolueettomin ja syrjimättömin perustein vahvistaa alueellisen enimmäismäärän tai sen osan puitteissa erilaisia yksikköarvoja tukioikeuksille, jotka jaetaan 48 artiklan 1 kohdassa t