Nämä tavoitteet vahvistettiin Junckerin komission poliittisissa suuntaviivoissa: ”Perusoikeus tietosuojaan on erityisen tärkeä digitaalisena aikana. Euroopan unionin yhteisten tietosuojasääntöjen lainsäädäntötyö on vietävä loppuun ripeästi ja oikeutta tietosuojaan on puolustettava myös ulkosuhteissa. Läheisten kumppaneiden, kuten Yhdysvaltojen, on viimeaikaisten laajamittaista valvontaa koskevien paljastusten jälkeen vakuutettava meidät nykyisten safe harbor -järjestelyjen turvallisuudesta tai niitä ei voida jatkaa. Yhdysvaltojen on myös taattava EU-kansalaisille oikeus vedota tietosuojaoikeuksiinsa maan tuomioistuimissa riippumatta siitä, asuvatko he Yhdysvaltojen alueella. Tämä on ratkaisevan tärkeää EU:n ja Yhdysvaltojen välisen luottamuksen palauttamiseksi.”

Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välinen vahva transatlanttinen kumppanuus on tänään aivan yhtä tärkeää kuin aikaisemminkin. Meillä on yhteiset arvot sekä samat poliittiset ja taloudelliset tavoitteet ja teemme tiivistä yhteistyötä torjuaksemme turvallisuuteemme kohdistuvia yhteisiä uhkia. Suhteemme kestävyys käy ilmi kauppavaihtomme määrästä ja tiiviistä yhteistyöstämme maailmanlaajuisissa kysymyksissä.

Siltä osin kuin on kyse tietosuojan riittävyyttä koskeviin komission päätöksiin sovellettavista säännöistä asetukseen sisältyy täsmällinen ja yksityiskohtainen luettelo tekijöistä, jotka komission on otettava huomioon arvioidessaan kolmannen maan oikeusjärjestelmän tarjoamaa tietosuojan tasoa. Tämä prosessi käsittää laajan arvioinnin, joka komission on tehtävä ja jonka olisi katettava – Schrems-tuomion mukaisesti – säännöt, jotka koskevat kolmannen maan viranomaisten pääsyä henkilötietoihin. Toiseksi arvioinnissa keskeisellä sijalla ovat yksilöiden tehokkaat ja täytäntöönpanokelpoiset tietosuojaoikeudet ja heidän käytössään olevat toimivat hallinnolliset ja oikeudelliset muutoksenhakukeinot.

Kolmanneksi lainvalvontayhteistyötä koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen: poliisidirektiivin mukaan yleisiä tietosuojaperiaatteita ja -sääntöjä sovelletaan jäsenvaltioiden poliisi- ja oikeusviranomaisten käsitellessä henkilötietoja rikoslainsäädännön täytäntöönpanoon liittyvissä asioissa. Tähän sisältyvät yhdenmukaistetut säännöt, joita sovelletaan henkilötietojen kansainvälisiin siirtoihin rikosoikeudellisen yhteistyön puitteissa. Uusi direktiivi nostaa yksilöiden suojan tasoa ja takaa, että rikoksen uhrien, todistajien ja rikoksesta epäiltyjen tiedot suojataan asianmukaisella tavalla rikostutkinnan tai lainvalvontatoimien yhteydessä. Valvonnasta huolehtivat riippumattomat kansalliset tietosuojaviranomaiset, ja henkilöille on taattava tehokkaat oikeussuojakeinot. Yhdenmukaisemmat lait mahdollistavat sen, että poliisi- ja oikeusviranomaisten yhteistyö tehostuu sekä jäsenvaltioiden kesken että jäsenvaltioiden ja niiden kansainvälisten kumppaneiden välillä rikollisuuden ja terrorismin torjumiseksi tehokkaammin. Tämä on keskeinen osa Euroopan turvallisuusagendaa.

Toiseksi tietosuojasääntöjen noudattamisen vahvempi valvonta: asetuksessa säädetään tehokkaasta seuraamusjärjestelmästä yhdenmukaistamalla kansallisten tietosuojaviranomaisten valtuudet. Niille annetaan valtuudet määrätä sakko, joka on enintään 20 miljoonaa euroa tai enintään 4 prosenttia yrityksen vuotuisesta maailmanlaajuisesta liikevaihdosta. Tämä toimivalta määrätä varoittavia seuraamuksia tietosuojasääntöjen noudattamatta jättämisestä varmistaa yhdessä edellä mainitun alueellisen soveltamisalan kanssa, että EU:ssa liiketoimintaa harjoittavilla yrityksillä on kannustin noudattaa EU:n lainsäädäntöä. Uusissa säännöissä otetaan myös käyttöön selkeämpi ja tiukempi rekisterinpitäjien ja henkilötietojen käsittelijöiden vastuujärjestelmä.

Asetuksella päivitetään, nykyaikaistetaan ja joissakin tapauksissa tiukennetaan vuoden 1995 tietosuojadirektiivin tietosuojaperiaatteita yksityisyydensuojaa koskevien oikeuksien takaamiseksi. Siinä keskitytään vahvistamaan yksilönoikeuksia, syventämään EU:n sisämarkkinoita, varmistamaan sääntöjen parempi täytäntöönpano, yksinkertaistamaan henkilötietojen kansainvälisiä siirtoja ja asettamaan maailmanlaajuiset tietosuojanormit. Sääntöjen avulla pyritään varmistamaan, että EU:n kansalaisten henkilötietoja suojataan riippumatta siitä, minne ne lähetetään tai missä niitä käsitellään taikka tallennetaan– myös EU:n ulkopuolella, kuten voi usein olla asian laita digitaalisessa maailmassa. Uudistuksessa on tiettyjä piirteitä, jotka on erityisesti syytä mainita tässä yhteydessä.

järjestelyyn osallistuvilta yhdysvaltalaisilta yrityksiltä, joiden on täytettävä järjestelyn mukaiset velvoitteensa täysin tietoisina siitä, että täytäntöönpanoa valvotaan tiukasti ja että velvoitteiden laiminlyönti johtaa seuraamuksiin. Kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi yrityksiä kannustetaan myös valitsemaan EU:n tietosuojaviranomaiset tahoksi, joka ratkaisee Privacy Shield -järjestelyn puitteissa tehtävät valitukset, sillä eurooppalaiset kääntyvät todennäköisimmin juuri kyseisten viranomaisten puoleen. Vastaavasti se, missä määrin yritykset ovat valmiit hyödyntämään Yhdysvaltojen lainsäädännön tarjoamaa mahdollisuutta julkaista avoimuusraportteja, joissa tehdään selkoa niiden saamista pyynnöistä saada käyttöön EU:sta peräisin olevia tietoja kansalliseen turvallisuuteen ja lainvalvontaan liittyvistä syistä, auttaa osaltaan säilyttämään luottamuksen siihen, että tietojen saanti on rajoitettu siihen, mikä on välttämätöntä ja oikeasuhteista;

Kolmanneksi yksittäisten EU:n kansalaisten yksityisyydensuojaa koskevien oikeuksien tehokas suojelu ja useat oikeussuojakeinot: jokaisella eurooppalaisella, joka katsoo, että hänen tietojaan on käytetty väärin uuden järjestelyn puitteissa, on käytettävissään useita helposti saatavilla olevia ja kohtuuhintaisia oikeussuojakeinoja, mukaan lukien mahdollisuus turvautua maksuttomien vaihtoehtoisten riidanratkaisuelinten palveluihin. Yritykset sitoutuvat vastaamaan valituksiin tietyssä määräajassa. Lisäksi minkä tahansa yrityksen, joka käsittelee Euroopasta peräisin olevia henkilöstötietoja, on sitouduttava noudattamaan EU:n toimivaltaisen tietosuojaviranomaisen päätöksiä. Muut yritykset voivat antaa vastaavan sitoumuksen vapaaehtoisesti. Yksityishenkilöt voivat myös osoittaa valituksensa oman maansa tietosuojaviranomaiselle, joka puolestaan voi käyttöön tulevaa muodollista menettelyä hyödyntäen saattaa valitukset Yhdysvaltojen kauppaministeriön ja liittovaltion kauppakomission käsiteltäväksi. Tämä helpottaa asian tutkintaa ja ratkaisemista kohtuullisessa ajassa. Jos asiaa ei kuitenkaan saada ratkaistua millään näistä keinoista, kansalaiset voivat viimeisenä keinona turvautua Privacy Shield -paneeliksi nimettyyn riidanratkaisumekanismiin, joka voi tehdä sitovia ja täytäntöönpanokelpoisia päätöksiä Privacy Shield -järjestelyyn kuuluvien yhdysvaltalaisten yritysten osalta. Lisäksi EU:n tietosuojaviranomaiset voivat tarjota kansalaisille apua asian valmistelussa. Kuten edellä mainittiin, tarkoituksena on myös nimittää uusi oikeusasiamies käsittelemään valituksia, jotka koskevat kansallisten tiedusteluviranomaisten mahdollisuutta päästä tietoihin, mikä tarjoaa käyttöön vielä yhden vaihtoehdon oikeussuojan saamiseen.

Toiseksi selkeät rajoitukset ja suojatoimet, jotka koskevat yhdysvaltalaisten viranomaisten pääsyä tietoihin: Yhdysvaltojen viranomaiset ovat ensimmäisen kerran antaneet EU:lle oikeusministeriön ja Yhdysvaltojen koko tiedusteluyhteisön valvonnasta vastaavan kansallisen tiedusteluviraston johtajan kirjallisen vakuutuksen siitä, että viranomaisten mahdollisuuteen saada tietoja käyttöönsä lainvalvontaan, kansalliseen turvallisuuteen ja muuhun yleiseen etuun liittyvistä syistä sovelletaan selkeitä rajoituksia, suojatoimia ja valvontamekanismeja. Yhdysvallat perustaa lisäksi EU:n kansalaisille tarkoitetun uuden oikeussuojamekanismin kansalliseen turvallisuuteen liittyviä asioita varten. Tämä toteutetaan nimittämällä oikeusasiamies, joka on riippumaton kansallisista turvallisuusviranomaisista. Oikeusasiamiehen tehtävänä on käsitellä yksittäisten EU:n kansalaisten tekemät valitukset ja tiedustelut, jotka koskevat pääsyä tietoihin kansalliseen turvallisuuteen liittyvistä syistä, ja vahvistaa heille, että asiaa koskevia lakeja on noudatettu tai että mahdolliset sääntöjenvastaisuudet on korjattu. Tämä merkittävä edistysaskel ei koske pelkästään Privacy Shield -järjestelyn puitteissa tapahtuvaa tiedonsiirtoa vaan kaikkea kaupallisessa tarkoituksessa suoritettavaa henkilötietojen siirtoa Yhdysvaltoihin riippumatta siitä, millä perusteella nämä tiedot siirretään.

Ensinnäkin yrityksille asetettavat tiukat velvoitteet ja niiden määrätietoinen valvonta: uusi järjestely on avoimempi ja sisältää tehokkaita valvontamekanismeja sen varmistamiseksi, että yritykset noudattavat sääntöjä, joihin ne ovat oikeudellisesti sitoutuneet. Jos yhdysvaltalaiset yritykset haluavat siirtää henkilötietoja Euroopasta Privacy Shield -järjestelyn mukaisesti, niiden on noudatettava tiukkoja velvoitteita siitä, miten henkilötietoja käsitellään ja yksilön oikeudet taataan. Lisäksi Privacy Shield -järjestelyyn sitoutuneisiin yrityksiin, jotka siirtävät EU:sta peräisin olevia tietoja esimerkiksi alihankintana suoritettavaa käsittelyä varten järjestelyn ulkopuolisille kolmansille osapuolille joko Yhdysvalloissa tai muissa kolmansissa maissa (nk. edelleensiirrot), sovelletaan aiempaa tiukempia edellytyksiä ja vastuusäännöksiä. Valvonnasta voidaan todeta, että Yhdysvaltojen kauppaministeriö on sitoutunut huolehtimaan jatkuvasta ja tiukasta valvonnasta, jolla varmistetaan, että yritykset noudattavat sitoumuksiaan, ja jolla kitketään pois ”vapaamatkustajat” eli yritykset, jotka valheellisesti väittävät noudattavansa järjestelmää. Yritysten sitoumukset ovat Yhdysvaltojen lainsäädännön nojalla oikeudellisesti sitovia ja niiden noudattamista valvoo liittovaltion kauppakomissio (Federal Trade Commission). Sitoumusten noudattamatta jättämisellä on yritykselle ankaria seuraamuksia.

EU:n ja Yhdysvaltojen välinen Privacy Shield -järjestely on määrätietoinen ja tehokas tapa reagoida sekä komission 13 suositukseen että asiassa Schrems annettuun tuomioon. Siinä on useita merkittäviä parannuksia aiempaan järjestelmään verrattuna niiden sitoumusten osalta, joita yhdysvaltalaisten yritysten edellytetään antavan. Järjestely sisältää myös merkittäviä uusia sitoumuksia ja tarkkoja selityksiä Yhdysvaltojen asiaa koskevista laeista ja niihin liittyvistä Yhdysvaltojen viranomaisten käytännöistä. Aiemmasta järjestelmästä poiketen Privacy Shield -järjestelyn piiriin kuuluvat kaupallisen alan sitoumusten lisäksi ensimmäistä kertaa EU:n ja Yhdysvaltojen välisissä suhteissa myös sitoumukset, jotka koskevat viranomaisten pääsyä henkilötietoihin muun muassa kansalliseen turvallisuuteen liittyvistä syistä. Tämä on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella ratkaisevan tärkeä osatekijä, jota tapahtuneiden tiedustelupaljastusten jälkeen tarvitaan luottamuksen palauttamiseksi transatlanttisiin suhteisiin.

Yhteinen vuotuinen tarkastelu ja sitä seuraava komission kertomus – samoin kuin mahdollisuus keskeyttää järjestelyn soveltaminen, jos velvoitteita ei noudateta – ovat näin ollen keskeisiä tekijöitä Privacy Shield -järjestelyn kestävyyden varmistamisessa. EU:n ja Yhdysvaltojen olisi otettava yhteiseksi kunnianhimoiseksi tavoitteekseen kehittää yhteistoimin vahva yksityisyydensuojaa ja yksilön oikeuksien suojaamista edistävä kulttuuri, joka varmistaa luottamuksen palauttamisen ja säilyttämisen.

4. EU:n ja Yhdysvaltojen välinen puitesopimus: tietosuojatakeiden lujittaminen lainvalvonta-alan yhteistyötä varten

4.1 Tausta

Transatlanttisiin suhteisiin kuuluu olennaisena osana EU:n, jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen kyky reagoida yhteisiin turvallisuusuhkiin ja -haasteisiin tehokkaasti, yhteistyössä toimien ja koordinoidusti. Tällainen yhteinen toiminta on suuresti riippuvainen valmiudestamme vaihtaa henkilötietoja rikosasioissa tehtävässä poliisi- ja oikeudellisessa yhteistyössä. Tavoitteen saavuttamiseksi on vuosien varrella tehty useita kahdenvälisiä sopimuksia jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen sekä EU:n ja Yhdysvaltojen välillä. Samaan aikaan on yhtä tärkeää varmistaa, että näissä lainvalvontasopimuksissa taataan tehokas tietosuoja. Tämä kahtalainen tavoite, eli tehokas yhteistyö yhdysvaltalaisten kumppaneiden kanssa vakavan rikollisuuden ja terrorismin torjumiseksi ja eurooppalaisille tässä tarkoituksessa tapahtuvan tietojen siirron yhteydessä tarjotun suojan tason samanaikainen edistäminen heidän perusoikeuksiaan ja EU:n tietosuojasääntöjä vastaavasti, johti maaliskuussa 2011 neuvottelujen käynnistämiseen kansainvälisestä tietosuojasopimuksesta lainvalvonnan alalla, EU:n ja Yhdysvaltojen välisestä tietosuojaa koskevasta puitesopimuksesta .

EU ja Yhdysvallat saivat neuvottelunsa päätökseen kesällä 2015. Osapuolet parafoivat puitesopimuksen 8. syyskuuta 2015 Luxemburgissa, ja se odottaa nyt ratifiointia Atlantin molemmin puolin. Puitesopimuksen allekirjoittamisen edellytyksenä oli kuitenkin se, että Yhdysvaltojen kongressi hyväksyy oikeussuojakeinoja koskevan Judicial Redress Act säädöksen, joka takaa EU:n kansalaisille ensimmäistä kertaa yhdenvertaisen kohtelun Yhdysvaltojen kansalaisten kanssa vuonna 1974 annettuun Yhdysvaltojen Privacy Act säädökseen sisältyvien oikeuksien osalta. Kongressi hyväksyi lakiehdotuksen 10. helmikuuta 2016, ja se allekirjoitettiin 24. helmikuuta 2016.

4.2 Mikä on muuttunut?

Puitesopimuksessa vahvistetaan ensimmäistä kertaa yhdenmukaiset ja kattavat tietosuojaa koskevat takeet, joita sovelletaan kaikkeen rikosoikeuden täytäntöönpanon alalla tapahtuvaan transatlanttiseen tietojenvaihtoon asianomaisten viranomaisten välillä. Kyseessä on itse asiassa perusoikeuksia koskeva sopimus, jossa vahvistettava korkeatasoinen suoja toimii pakollisena vertailukohtana nykyisten ja tulevien sopimusten tietojenvaihtoa koskevien määräysten arvioimiselle.

Ensinnäkin puitesopimuksessa vahvistettuja suojatoimenpiteitä ja takeita sovelletaan horisontaalisesti kaikkeen rikosasioissa tehtävän transatlanttisen lainvalvontayhteistyön puitteissa tapahtuvaan tietojenvaihtoon. Tämä käsittää tietojen siirrot, jotka perustuvat kansalliseen lainsäädäntöön, EU:n ja Yhdysvaltojen välisiin sopimuksiin, jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen välisiin sopimuksiin (esim. keskinäistä oikeusapua koskevat sopimukset) sekä erityissopimuksiin, joissa määrätään yksityisten tahojen suorittamasta henkilötietojen siirrosta lainvalvontatarkoituksiin. Sopimuksen määräykset parantavat siis välittömästi sitä suojelun tasoa, joka EU:n rekisteröidyille taataan tietoja Yhdysvaltoihin siirrettäessä. Lisäksi ne lisäävät transatlanttisen lainvalvontayhteistyön oikeusvarmuutta varmistamalla, että voimassa olevat sopimukset sisältävät kaikki tarvittavat suojatoimenpiteet ja pystyvät siksi kestämään mahdolliset niihin kohdistuvat oikeustoimet.

Toiseksi sopimuksen määräykset kattavat kaikki EU:n keskeiset tietosuojasäännöt, jotka koskevat käsittelyvaatimuksia (esim. tietojen laatu ja eheys, tietoturva, vastuuvelvollisuus ja valvonta), suojatoimia ja rajoituksia (esim. käyttötarkoituksen ja käytön rajoitukset, tietojen säilyttäminen, tietojen edelleensiirrot, arkaluonteisten tietojen käsittely) sekä yksilön oikeuksia (tietojen saanti, oikaisu, hallinnollinen ja oikeudellinen muutoksenhaku).

Kolmanneksi sopimus varmistaa, että käytettävissä on oikeussuojakeinoja tapauksissa, jotka koskevat tietoihin tutustumisen epäämistä, oikaisumahdollisuuden epäämistä ja laitonta luovuttamista. Kyseessä on huomattava parannus, joka edistää merkittävästi luottamuksen palauttamista transatlanttiseen tietojenvaihtoon. Tämä EU:n keskeinen ja pitkään ajama vaatimus, joka oli vuosikausien ajan jäänyt ilman vastausta, on jo otettu huomioon Yhdysvaltojen kongressin käsittelyyn maaliskuussa 2015 tuodussa Judicial Redress Act -säädöksessä, joka hyväksyttiin 10. helmikuuta 2016. Siinä ulotetaan Yhdysvaltojen vuonna 1974 antamassa Privacy Act -säädöksessä vahvistetut kolme keskeistä oikeussuojakeinoa, jotka nykyisin ovat pelkästään Yhdysvaltojen kansalaisten ja maassa vakituisesti asuvien käytettävissä, koskemaan myös EU:n kansalaisia. Tämän ansiosta EU:n kansalaisilla on ensimmäistä kertaa mahdollisuus käyttää yleisesti sovellettavia oikeuksia, kun kyse on rikosoikeuden täytäntöönpanon alalla tapahtuvasta tietojen siirrosta Atlantin yli. Sen myötä saadaan poistettua ratkaiseva ero EU:n ja Yhdysvaltojen kansalaisten kohtelussa.

Neljänneksi puitesopimuksessa määrätään riippumattoman valvonnan periaatteen yleisestä soveltamisesta ja laajennetaan se koskemaan koko lainvalvonta-alaa keskeisenä tietosuojaa koskevana vaatimuksena. Tämä vaatimus puuttuu useista voimassa olevista kahdenvälisistä sopimuksista. Se käsittää tehokkaat valtuudet tutkia ja ratkaista yksittäisiä valituksia, jotka koskevat sopimuksen määräysten noudattamista.

Viidenneksi puitesopimuksen tosiasiallista täytäntöönpanoa arvioidaan määräajoin tehtävien yhteisten tarkastelujen avulla. Tarkasteluissa kiinnitetään erityistä huomiota määräyksiin, jotka koskevat yksilön oikeuksia (tietojen saanti, oikaisu, hallinnollinen ja oikeudellinen muutoksenhaku).

Puitesopimuksella ei sinänsä anneta hyväksyntää tietojen siirroille, eikä se ole tietosuojan tason riittävyyttä koskeva päätös.

4.3 Tulevat toimet

Judicial Redress Act -säädöksen voimaantulo luo edellytykset puitesopimuksen allekirjoittamiselle. Komissio esittää lähiaikoina neuvostolle ehdotuksen päätökseksi, jolla annetaan lupa puitesopimuksen allekirjoittamiseen. Allekirjoituksen jälkeen neuvoston on Euroopan parlamentin hyväksynnän saatuaan annettava päätös sopimuksen tekemisestä. Puitesopimus tuo merkittävän parannuksen nykytilanteeseen, jolle on tyypillistä se, että yhdenmukaistamattomat ja usein heikot tietosuojasäännöt ovat hajallaan lukuisissa monenvälisissä, kahdenvälisissä, kansallisissa ja alakohtaisissa välineissä. Puitesopimuksella on takautuva vaikutus siinä mielessä, että se täydentää voimassa olevien sopimusten tietosuojatakeita, jos – ja siinä määrin kuin – ne eivät tarjoa riittävää suojan tasoa. Se tarjoaa tältä osin merkittävää lisäarvoa ”täyttämällä aukot” voimassa olevissa sopimuksissa, joiden tietosuojanormit ovat puitesopimuksessa määrättyjä heikompia. Tämä mahdollistaa lainvalvontayhteistyön jatkumisen mutta varmistaa samalla aiempaa paremman oikeusvarmuuden tietoja siirrettäessä. Tulevien sopimusten osalta puitesopimus toimii turvaverkkona, joka määrittää vähimmäissuojan tason. Tämä on erittäin tärkeä tae tulevaisuuden kannalta ja merkittävä muutos nykytilanteeseen, jossa takeista, suojatoimista ja oikeuksista on neuvoteltava uudelleen jokaisen uuden sopimuksen yhteydessä. Puitesopimus toimii siis mallina ja sisältää vakiomuotoiset suojatoimet, joiden heikennyksistä ei voida neuvotteluissa sopia. Tämä on erittäin tärkeä ennakkotapaus, joka ei koske pelkästään EU:n ja Yhdysvaltojen välisiä suhteita vaan yleisemmin kaikkia tulevia tietosuoja- tai tietojenvaihtojärjestelyjä kansainvälisellä tasolla.

Puitesopimuksesta neuvoteltiin rinnan EU:n tietosuojasäännöstön uudistuksen kanssa, ja sen määräykset on mukautettu kyseiseen säännöstöön. Erityisen tärkeä seikka on puitesopimuksen ja poliisidirektiivin välinen vuorovaikutus, sillä tietosuojan korkea ja yhdenmukainen taso on tärkeää varmistaa riippumatta siitä, käsitelläänkö henkilötietoja kansallisella tasolla vai vaihdetaanko niitä rajojen yli EU:n sisällä tai kolmansien maiden kanssa. Puitesopimus selkeyttää tältä osin uudistuksen yleisiä vaatimuksia transatlanttisten suhteiden yhteydessä.

Neuvottelujen päätökseen saattaminen puitesopimuksesta, jossa vahvistetaan yhteiset normit monitahoisella oikeuden- ja politiikanalalla, on huomattava saavutus. Tuleva puitesopimus varmistaa luottamuksen palauttamisen ja lujittamisen, tarjoaa takeet tiedonsiirtojen laillisuudesta ja helpottaa EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyötä tällä alalla.

Jatkossa on tarpeen ryhtyä yhdessä käsittelemään yhteisiä haasteita poliisiyhteistyön ja oikeudellisen yhteistyön alalla. Yksi vielä ratkaisematta olevista tärkeistä kysymyksistä on lainvalvontaviranomaisten mahdollisuus saada suoraan käyttöönsä yksityisten yritysten hallussa ulkomailla olevia henkilötietoja. Näissä tapauksissa olisi periaatteessa käytettävä virallisia yhteistyökanavia, joita tarjoavat muun muassa keskinäistä oikeusapua koskevat sopimukset tai muut alakohtaiset sopimukset. Tällä hetkellä yksityiset yritykset ovat vaarassa joutua oikeudellisesti epävarmaan tilanteeseen, joka saattaa vaikuttaa niiden kykyyn toimia eri lainkäyttöalueilla, kun niiltä pyydetään yhden maan lainsäädännön perusteella pääsyä sähköiseen todistusaineistoon, joka sisältää toisen maan lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvia henkilötietoja. EU toivoo, että tästä asiasta voitaisiin keskustella lisää EU:n ja Yhdysvaltojen keskinäistä oikeusapua koskevan sopimuksen tulevan uudelleentarkastelun yhteydessä. Samalla voitaisiin tarkastella mahdollisuutta laatia yhteiset ja aiempaa tehokkaammat säännöt sähköisten todisteiden keräämistä varten.

5. PÄÄTELMÄT