EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 27.03.1996 
KOM(96) 88 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE 
EUROOPAN YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN 17 LOKAKUUTA 1995 
ASIASSA C-450/93, KALANKE VASTAAN BREMENIN OSAVALTIO 
(FREIE HANSESTADT BREMEN), ANTAMAN TUOMION TULKINNASTA 

KOMISSION TIEDONANTO 
EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE 
EUROOPAN YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN 17 LOKAKUUTA 1995 
ASIASSA C-450/93, KALANKE VASTAAN BREMENIN OSAVALTIO 
(FREIE HANSESTADT BREMEN), ANTAMAN TUOMION TULKINNASTA 
1. Johdanto 
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin antoi 17 lokakuuta 1995 asiaa C-450/93 (Eckhard Kalanke 
vastaan Bremenin osavaltio)(1) koskevan tuomionsa, josta on kiistelty ympäri Eurooppaa. 
Kiistan aiheuttaja on päätöksen aikaansaama epätietoisuus kiintiöiden ja muiden positiivisten 
toimenpiteitten lainmukaisuudesta pyrittäessä lisäämään naisten määrää tietyillä 
työmarkkinoiden aloilla tai tasoilla. 
Kalanken asiaa koskeva tuomio on hyvin merkittävä, sillä nyt, sen antamisaikana, myönnetään 
yhä laajemmin, että kaksikymmentä vuotta sitten säädettyjen syrjinnän vastaisten lakien avulla 
ei enää voida saavuttaa naisten tasa-arvoa työnsaannin ja urakehityksen osalta. Huolimatta 
viime vuosikymmenen aikana tällä alalla saavutetuista joistakin todellisista kehitysaskelista 
naisten työttömyysaste on suurempi kuin miesten suurimmassa osassa yhteisöä. 
Pitkäaikaistyöttömien enemmistö on edelleen naisia, naiset tekevät usein vähäistä 
ammattitaitoa vaativia, heikosti palkattuja ja jatkuvuudeltaan epävarmoja töitä, ja naisten ja 
miesten palkkauksessa on yhä eroja. Edelleenkin on liian vähän naisia, jotka saavat paikan 
päättäjien joukossa ja joille poliittinen ja talouselämä on kaikilta osin avoinna. 
Naisten ja miesten tasa-arvoinen kohtelu työelämässä on perusoikeus, kuten Euroopan 
yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 149/77 Defrcnne m(2) 15 päivänä kesäkuuta 1978 
antamassa tuomiossa tunnustetaan. Tuomioistuin lausui erityisesti työllistämiseen ja 
työehtoihin liittyvän sukupuoleen perustuvan syrjinnän kieltävän perusperiaatteen osalta, että 
tällaisen syrjinnän poistaminen on osa niitä perusoikeuksia, joista yksi yhteisön oikeuden 
periaatteista koostuu ja että tuomioistuimen velvollisuus on varmistaa yhteisön oikeuden 
huomioon ottaminen. Periaate, jonka mukaan unionin tulee kunnioittaa perusoikeuksia, on 
sittemmin sisällytetty sopimukseen Euroopan unionista (F artiklan 2 kohta). 
Komission kanta on, että nyt kun naisten yhtäläiset mahdollisuudet on korkeimmalla tasolla 
(Eurooppa-neuvoston Essenin, Cannesin ja Madridin kokouksissa) tunnustettu ensiarvoisen 
tärkeäksi tehtäväksi yhdessä työttömyyttä vastaan käytävän taistelun kanssa, on välttämätöntä 
vahvistaa asianmukaisissa yhteyksissä tarve käyttää positiivisia toimenpiteitä, joilla edistetään 
naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia erityisesti poistamalla olemassa olevia 
eriarvoistavia tekijöitä, jotka vaikuttavat naisten mahdollisuuksiin työelämässä. 
Positiivisia toimenpiteitä ei ole virallisesti määritelty yhteisön tasolla. Ympäri Euroopan 
yhteisöä vallitsee kuitenkin laaja yksimielisyys siitä, että positiivisen toimenpiteen käsite 
kattaa kaikki toimenpiteet, joilla tähdätään aiemman syrjinnän vaikutusten korjaamiseen, 
(1) Kok. 1995, SI-3051. 
(2) Kok. 1978, s. 1365. 
olemassa olevan syrjinnän poistamiseen, sekä naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien 
edistämiseen erityisesti silloin, kun kyse on sellaisista tai sen tasoisista töistä, joissa 
jompikumpi sukupuoli on merkittävästi aliedustettu. Yhä laajemmin tunnustetaan, että kyse 
ei ole pelkästään tasa-arvosta vaan myös henkilöstövoimavarojen tehokkaasta käytöstä. 
Positiiviset toimenpiteet voivat olla monenlaisia. Yksi malli koostuu toimenpiteistä, joilla 
pyritään korjaamaan niitä epäsuotuisia tilanteita, jotka liittyvät tyypillisesti naisten asemaan 
työmarkkinoilla. Tavoitteena on poistaa naisten alhaisemman työllisyyden tai vähäisempien 
urakehitysmahdollisuuksien taustalla olevat syyt puuttumalla erityisesti ammatilliseen 
ohjaukseen ja ammatilliseen koulutukseen Toisena mallina voidaan pitää toimenpiteitä, joilla 
edistetään perhe- ja työelämän tasapainottamista ja näihin liittyvien vastuitten tehokkaampaa 
jakamista sukupuolten kesken. Tässä tapauksessa etusija annetaan toimenpiteille, jotka liittyvät 
työaikajärjestelyihin, lastenhoitorakenteiden kehittämiseen sekä työntekijöiden integroimiseen 
uudelleen työmarkkinoille työnteossa tapahtuneiden keskeytysten jälkeen. 
Kolmas malli perustuu ajatukseen, jonka mukaan positiivisilla toimenpiteillä pitäisi pyrkiä 
korjaamaan tai hyvittämään aiempaa syrjintää. Tässä yhteydessä käytetään joitakin 
ihmisryhmiä suosivaa kohtelua. Keinoina voidaan käyttää kiintiöjärjestelmiä tai erityisiä 
tavoitteita. Kiintiöt voivat vaihdella tiukkuudeltaan. Tiukkoina pidetään sellaisia kiintiöitä, 
joilla määritetään tietty tavoitekynnys ottamatta huomioon asianomaisten ihmisten pätevyyksiä 
ja ansioita tai joilla asetetaan täytettäväksi vähimmäisvaatimukset, joiden yhteydessä ei ole 
mahdollista ottaa huomioon kulloisiakin erityisolosuhteita. Vähemmän tiukkojen eli joustavien 
kiintiöiden yhteydessä sitä vastoin käytetään tiettyä ryhmää suosivaa kohtelua edellyttäen, että 
osapuolet ovat työtehtäviin nähden pätevyydeltään yhtäläisiä ja että erityisolosuhteet voidaan 
ottaa huomioon. 
2. Yhteisön lähestymistapa, positiivisiin toimenpiteisiin 
Komissio on aina suhtautunut hyvin myönteisesti positiivisiin toimenpiteisiin. Se esitti vuonna 
1984 ehdotuksen positiivisten toimenpiteiden edistämistä koskevaksi suosirukseksi(3), jonka 
neuvosto hyväksyi. 
Suosituksessa toivotaan jäsenvaltioiden omaksuvan sellaisen positiivisia toimenpiteitä 
koskevan politiikan, jonka tavoitteena on olemassa olevan, naisiin työelämässä kohdistuvan 
eriarvoisuuden poistaminen sekä sukupuolten välisen tasapainon edistäminen työssä. Näin 
pyrittäisiin poistamaan yhteiskunnan perinteiseen miesten ja naisten väliseen tehtäväjakoon 
perustuvista asenteista, käyttäytymisestä ja rakenteista kumpuavien ennakkoluulojen vaikutus 
työssäkäyviin tai työtä hakeviin naisiin. Jäsenvaltioiden toivotaan lisäksi edistävän naisten 
osallistumista erilaisiin tehtäviin niillä työelämän aloilla, joilla he tällä hetkellä ovat 
aliedustettuja, erityisesti tulevaisuuden aloilla sekä vastuullisissa tehtävissä, jotta 
henkilöstövoimavaroja voidaan käyttää entistä paremmin. Suosituksessa kehotetaan lisäksi 
jäsenvaltioita ryhtymään toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että positiivisiin toimenpiteisiin 
sisällytetään mahdollisimman laajalti muiden muassa sellaisia toimia, joilla kannustetaan 
naisia hakemaan paikkoja aloilla, ammateissa ja hierarkian tasoilla, joissa he ovat 
aliedustettuja, samoin kuin naisten paikkaamista ja heidän ylentämistään näillä aloilla. 
Erityisesti mainitaan vastuulliset tehtävät. 
(3) Neuvoston suositus 84/635/ETY, annettu 13 päivänä joulukuuta 1984, naisia koskevien 
positiivisten toimenpiteiden edistämisestä (EYVL N:o L 33Î, 19.12.1984, s. 34). 
Lisäksi on tärkeää muistaa, että komissio on kolmannessa yhtäläisiä mahdollisuuksia 
koskevassa keskipitkän aikavälin toimintaohjelmassa (1991-1995), joka hyväksyttiin 
21 päivänä toukokuuta 1991 annetulla neuvoston päätöslauselmalla(4), korostanut positiivisten 
toimenpiteitten tarvetta ja että se on laatinut joukon ohjelmia, joilla tähdätään erityisesti 
naisten työmarkkinoille integroimisen sekä heidän työnsä laadun edistämiseen. Neuvoston 
päätöksellä 95/593/EY(5) joulukuussa 1995 hyväksytyssä neljännessä toimintaohjelmassa 
(1996-2000) asetetaan yhdeksi tavoitteeksi työmarkkinoilla tapahtuvan syrjinnän poistaminen 
muiden muassa positiivisten toimenpiteitten avulla. 
Komission sisällä on käynnistetty toinen naispuoliseen henkilöstöön liittyviä positiivisia 
toimenpiteitä koskeva toimintaohjelma (1992-1996), jonka tarkoituksena on tasapainottaa 
naisten osuutta henkilöstöstä niillä ura-alueilla ja niissä tehtävissä, joissa naiset ovat 
aliedustettuna, edistää naisten urakehitystä sekä ottaa käyttöön lisätoimenpiteitä, joiden avulla 
virkamiehet voivat sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämänsä. Useita toimenpiteitä kaavaillaan 
osana yhtenäistä strategiaa tosiasiallisen eriarvoisuuden poistamiseksi. Yksiköitä kannustetaan 
erityisesti asettamaan pätevyydeltään ja ansioiltaan yhtäläisistä hakijoista etusijalle nainen 
johtotehtäviin liittyvissä työhönottomenettelyissä, ylennyksissä ja nimityksissä edellyttäen, että 
naiset ovat kyseisen palkkaluokan tai ura-alueen osalta aliedustettuja. Tätä tarkoitusta varten 
on asetettu tavoitteita ja laadittu toteuttamissuunnitelmia, joihin sisältyy kehittyvän tilanteen 
laadullinen ja määrällinen analyysi, johdonmukaisia menetelmiä henkilöstön sukupuoli­
jakauman tasapainottamiseksi sekä määräajoin tehtäviä arviointeja. 
3. Kalanken asian tosiasiat 
Kalanken asiassa oli kyse siitä, noudattiko saksalainen positiivisia toimenpiteitä koskeva laki 
direktiiviä 76/207/ETY*6* vai oliko direktiivin 2 artiklan 4 kohdassa(7) säädetyn positiivisiin 
toimenpiteisiin liittyvän poikkeuksen soveltamisala ylitetty. Bremenin osavaltion yhtäläisiä 
mahdollisuuksia koskevassa lainsäädännössä säädetään, että yhtä pätevien hakijoiden 
kohtelussa naispuolinen hakija on asetettava miespuoliseen hakijaan nähden etusijalle silloin, 
kun kyse on työhönotosta ja ylennyksistä sellaisilla aloilla, joilla naiset ovat aliedustettuina, 
millä tarkoitetaan naisten alle 50 prosentin osuutta kyseisen ura-alueen palkkaluokkien 
henkilöstöstä. 
Herra Kalanke ei saanut tiettyä ylennystä mainitun säännön johdosta, jolloin hän asetti sen 
pätevyyden kyseenalaiseksi Saksan oikeuslaitoksessa. Kansallinen tuomioistuin totesi että 
tapahtunut ylennys oli Saksan lainsäädännön, myös perustuslain, mukainen. Kysymys siitä, 
oliko päätös direktiivin 76/207/ETY mukainen, alistettiin Euroopan yhteisöjen 
tuomioistuimelle. 
(4) EYVL N.o C 142, 31.5.1991, s. 1. 
(5) EYVL N:o L 335, 30.12.1995, s. 35. 
(6) Neuvoston direktiivi 76/207/ETY, annettu 9 päivänä helmikuuta 1976, miesten ja naisten 
tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, 
ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa (EYVL N:o L 39, 
14.2.1976, s. 40). 
(7) Direktiivin 2 artiklan 4 kohta kuuluu seuraavasti: 
"Tämä direktiivi ei estä toteuttamasta miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia 
edistäviä toimenpiteitä erityisesti poistamalla eriarvoisuutta, joka vaikuttaa naisten 
mahdollisuuksiin 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa kysymyksissä". 
Miesten ja naisten yhdenvertaista kohtelua koskevan Bremenin osavaltion lainsäädännön 
soveltuvat osat kuuluvat seuraavasti. 
"Nimitys julkiseen virkaan sekä ylennykset. 
Sellaisissa virkanimitystapauksissa (mukaan lukien nimitys virkamieheksi tai tuomariksi), 
joissa kyse ei ole koulutuksesta, yhtä pätevistä samaa virkaa hakevista henkilöistä on 
naispuolinen hakija asetettava etusijalle miespuoliseen hakijaan nähden aloilla, joilla 
naiset ovat aliedustettuja 
Aliedustuksen katsotaan vallitsevan silloin, kun naisten osuus on alle puolet 
henkilökunnasta kyseisen yksikön palkkatasolla. Sama koskee työntekijäryhmiä, joiden 
työtehtävät ovat organisaatiokaavion mukaan samalla tasolla." 
4. Tuomio 
Tuomiossaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuin huomauttaa, että 
direktiivin tarkoitus on, kuten sen 1 artiklan 1 kohdassa mainitaan, toteuttaa 
jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate, muiden muassa 
työnsaantimahdollisuuksissa johon kuuluu uralla eteneminen. Tasa-arvoisen kohtelun 
periaate tarkoittaa 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti, että "minkäänlaista sukupuoleen 
perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi eikä välillisesti". 
sellaiseen kansalliseen säännökseen, jonka mukaan samaa ylennystä varten ehdolla 
olevista yhtä pätevistä mies-ja naispuolisista hakijoista nainen asetetaan automaattisesti 
etusijalle aloilla, joilla naiset ovat aliedustettuja, sisältyy sukupuoleen perustuvaa 
syrjintää. 
Tuomioistuimen mielestä on kuitenkin tärkeää tutkia, salliiko direktiivin 2 artiklan 4 kohta 
tällaisen kansallisen säännöksen. Tältä osin tuomioistuin lausuu, että 
artiklan kyseinen säännös on tarkoiteltu mahdollistamaan sellaiset toimenpiteet, joilla 
pyritään niiden näennäisestä erottelevasta luonteesta huolimatta yhteiskunnassa 
tosiasiallisesti esiintyvän eriarvoisuuden poistamiseen tai vähentämiseen, 
säännöksellä tehdään mahdollisiksi sellaiset työnsaantiin, johon kuuluu myös uralla 
eteneminen, liittyvät kansalliset toimenpiteet, joilla annetaan erityisetuja naisille ja joilla 
pyritään parantamaan naisten kilpailukykyä työmarkkinoilla ja kykyä edetä uralla samoin 
edellytyksin kuin miehet, 
koska säännös on poikkeus direktiivissä säädetystä yksilön oikeudesta, sitä on tulkittava 
ahtaasti. 
Lopuksi tuomioistuin tekee tiettäväksi, että 
sellaisia kansallisia säännöksiä, jotka takaavat naisille nimitystä tai ylennystä koskevan 
täyden ja ehdottoman etusijasi, ei voida enää pitää yhtäläisten mahdollisuuksien 
edistämisenä vaan ne ylittävät direktiivin 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun poikkeuksen 
soveltamisalan. 
Päätelmänään yhteisöjen tuomioistuin esittää seuraavansisältöisen vastauksen kansallisen 
tuomioistuimen esittämään kysymykseen: Direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1 ja 4 kohta 
ehkäisee tässä tapauksessa kysymyksessä olevan kaltaisten kansallisten säännösten 
soveltamisen, joissa säädetään, että silloin kun yhtä pätevät ehdokkaat ovat eri sukupuolta, 
ylennettäessä etusija annetaan automaattisesti naispuolisille ehdokkaille niillä aloilla, joilla 
naiset ovat aliedustettuina, millä tarkoitetaan sitä, että he eivät edusta vähintään puolta 
henkilökunnasta kyseisen yksikön palkkatasolla, saman koskiessa työntekijäryhmiä, joiden 
työtehtävät ovat organisaatiokaavion mukaan samalla tasolla. 
5. Tuomion herättämät kysymykset 
Vaikuttaa siltä, että tuomioistuimen kielteinen suhtautuminen Bremenin osavaltion lain 
lainmukaisuuteen perustuu yksinomaan tulkintaan, joka direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 
4 kodalla pitäisi antaa. Tuomiosta käy selvästi ilmi, että 4 kohdan säännös ei kata sentyyppistä 
kiintiöjärjestelmää, jonka perusteella naiset asetetaan automaattisesti etusijalle miehiin nähden 
nimitys- ja ylennystapauksissa. 2 artiklan 4 kohtaan liittyen voidaan silti esittää joitakin 
kysymyksiä. Rajoittuuko 4 kohdan säännös turvaamaan sellaiset työssäkäyviä naisia suosivat 
positiiviset toimenpiteet kuin erityinen avustaminen ammatillisessa koulutuksessa, perhesyistä 
myönnettävät vapaat jne. vai onko säännöksen perusteella lisäksi mahdollista toteuttaa 
työhönottoon ja ylennyksiin liittyvää positiivista erottelua tai syrjintää asettamalla tietyissä 
olosuhteissa nainen etusijalle? Pitäisikö jälkimmäisessä tapauksessa erottaa tarpeet tai 
suhteellisuuden huomioon ottavat positiiviset toimenpiteet sellaisista, jotka eivät niitä ota 
huomioon? 
5. a) Yhdysvaltain korkeimman oikeuden lähestymistapa vähemmistöjä tukeviin 
toimenpiteisiin 
Tässä yhteydessä on mielenkiintoista palauttaa mieliin Yhdysvaltain korkeimman oikeuden 
prejudikaattioikeus vähemmistöjä tukevien toimenpiteitten (affirmative action) osalta, mikä 
osoittaa asiaan liittyvien kysymysten olevan erittäin monimutkaisia. Termillä Vähemmistöjä 
tukevat toimenpiteet' viitataan joko toimenpiteisiin, joita käytetään työelämässä esiintyvän 
syrjinnän määrittämiseen ja poistamiseen tai joilla pyritään lisäämään suojeltavien ryhmien 
eli vähemmistöjen ja naisten osuutta työvoimasta. Julkisen (Yhdysvaltain perustuslain 
yhtäläistä oikeussuojaa koskeva lauseke) ja yksityisen alan (kansalaisoikeuslain VII osasto 
vuodelta 1964) arviointimenettelyt poikkeavat toisistaan. 
Julkisella alalla vähemmistöjä tukevat toimenpiteet on arvioitava "ahtaan tutkinnan" 
menettelyä käyttäen, jolloin toimenpiteen edellytyksenä on "pakottava valtion etu" sekä 
toimenpiteen "räätälöinti" tätä etua palvelemaan, toisin sanoen suhteellisuusvaatimus. 
Korkeimman oikeuden asenne yksityisen alan vapaaehtoisia, vähemmistöjä tukevia 
toimenpiteitä kohtaan on ahtaan tutkinnan menettelyä joustavampi, sillä tällöin keskitytään 
ainoastaan räätalöintitestin peruspiirteisiin. 
Ainoa sukupuolta koskeva tapaus, Johnsonin tapaus(8), liittyy yksityisten työnantajien 
toteuttamiin vapaaehtoisiin vähemmistöjä tukeviin toimenpiteisiin. Tapauksessa sovellettiin 
suunnitelmaa vähemmistöjä tukeviksi toimenpiteiksi, jotta voitaisiin lisätä naisten osuutta 
eräällä perinteisesti miesvaltaisella alalla. Työpaikkaan valittiin miespuolisen asemesta 
(8) Johnson v Transportation Agency, 480 US 616 (1987). 
6 
naispuolinen hakija, vaikka valitun hakijan saavuttama koepistemäärä oli hieman aiempi kuin 
miehen. 
Toimenpiteen katsottiin olevan vuoden 1964 kansalaisoikeuksia koskevan lain VII osastossa 
tarkoitetun, työhönottosyrjinnän kieltävän määräyksen mukainen muiden muassa sillä 
perusteella, että hakijan sukupuolen huomioon ottaminen oli perusteltua sen vuoksi, että 
kyseessä oli selvä epätasapaino, naisten aliedustus joka ilmeni "perinteisesti sukupuolten 
kesken jaotelluissa työtehtävissä*. 
Korkeimman oikeuden käsiteltävänä ei ole ollut sukupuolta koskevia tapauksia julkiselta 
alalta. On kuitenkin kiintoisaa palauttaa mieliin äskeinen Adawrandin(9) tapaus, joka koski 
rotutasapainon parantamiseen julkisten hankintojen alalla tähtääviä positiivisia toimenpiteitä. 
Kyseisessä tapauksessa korkein oikeus sovelsi ensi kertaa tarkkaa oikeudellista tarkastelua 
liittovaltion hallituksen toteuttamiin positiivisiin toimenpiteisiin. Vaikka oikeus katsoi, että tätä 
nimenomaista toimenpidettä ei ollut riiaavan yksityiskohtaisesti räätälöity vaaditun tavoitteen 
saavuttamiseksi, on tärkeää huomata, että seitsemän yhdeksästä korkeimman oikeuden 
jäsenestä erityisesti vahvisti tavoitesuuntautuneen, vähäosaisia ryhmiä suosivan kohtelun 
olevan periaatteessa lainmukaista, sillä edellytyksellä, että tiukan tutkinnan vaatimukset 
täytetään. 
5. b) Kansainvälinen ihmigoikeuslairosSäd&iitte 
Sukupuoleen perustuva syrjintä on kielletty' myös kansainvälisellä lainsäädännöllä. 
Yhdistyneiden Kansakuntien ja Euroopan neuvoston kansainvälisissä oikeudellisissa 
asiakirjoissa tunnustetaan usein tiettyjen sellaisten erityistoimenpiteitten laillisuus, joilla 
tähdätään tosiasiallisen tasa-arvon luomiseen suosimalla joitakin vähäosaisia ryhmiä. 
Joulukuun 18 päivänä 1979 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien kaikkinaisen naisten syrjinnän 
poistamista koskevan yleissopimuksen 4 artiklassa tunnustetaan, että vaikka .naisille taataan 
lailla tasa-arvo, se ei automaattisesti takaa heidän tasa-arvoista kohteluaan todellisuudessa. 
Naisten tosiasiallisen tasa-arvon toteutumisen jouduttamiseksi yhteiskunnassa ja työpaikoilla 
sopimusvaltiot saavat käyttää erityisiä korjaustoimia niin kauan kuin eriarvoisuutta esiintyy. 
Yhdistyneiden Kansakuntien naisten syrjinnän poistamista käsittelevä komitea antoi vuonna 
1988 yleissuosituksen N:o 5, jossa komitea suositteli jäsenvaltioille, että nämä lisäisivät 
väliaikaistoimien kuten positiivisten toimenpiteitten, suosivan kohtelun tai kiintiöjärjestelmien 
käyttöä edistääkseen naisten osallistumista koulutukseen, talouteen, politiikkaan ja työelämään. 
Näitä erityistoimia olisi käytettävä ainoastaan naisten tosiasiallisen tasa-arvon toteutumisen 
jouduttamiseen, eikä niillä pidä luoda erillisiä naisia ja miehiä koskevia arviointiperusteita. 
Toimien asianmukaisuus pitäisi arvioida syrjivien käytäntöjen tosiasiallista esiintymistä vasten. 
Nämä toimet tulevat siten tarpeettomiksi, Icun yhtäläisten mahdollisuuksien ja tasa-arvoisen 
kohtelun päämäärät on saavutettu, ja niistä on silloin luovuttava. 
Kesäkuun 4 päivänä 1958 tehdyssä työmarkkinoilla ja ammatin harjoittamisen yhteydessä 
tapahtuvaa syrjintää koskevan kansainvälisen työjärjestön ILO:n yleissopimuksen 
N:o 1Î1 2 artiklassa viitataan sekä yhtäläisiin mahdollisuuksiin että tasa-arvoiseen kohteluun 
lausumalla, että kaikki ne sopimusvaltiot, joissa yleissopimus on voimassa, sitoutuvat 
(9) Adarand Constructors Inc v Peliä, Secretary of Transportation, 63 USLW 4523 (1995). 
toteuttamaan sellaista politiikkaa, jolla pyritään edistämään kansallisten olojen ja käytäntöjen 
kannalta sopivin menetelmin yhtäläisiä mahdollisuuksia ja tasa-arvoista kohtelua 
työmarkkinoilla ja ammatin harjoittamisen yhteydessä sekä poistamaan kaikkinainen asiaan 
liittyvä syrjintä. 
Kyseisen ILO:n yleissopimuksen 5 artikla on erityisen merkittävä, sillä siinä lausutaan 
seuraavaa: 
"1. Erityisiä suojelu- tai auttamistoimenpiteitä, joihin on ryhdyttävä muiden Kansainvälisen 
työkonferenssin hyväksymien sopimusten tai suositusten johdosta, ei ole pidettävä 
syrjintänä. 
2. Jäsenvaltio voi kuultuaan edustavia työnantajain ja työntekijäin järjestöjä, mikäli niitä on, 
päättää, ettei syrjinnäksi ole katsottava muita erityistoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on 
turvata sellaisten henkilöiden erityiset tarpeet, joiden sukupuolensa, ikänsä, 
työkyvyttömyytensä, perheenhuoltovelvollisuuksiensa tai sosiaalisen asemansa tahi 
sivistystasonsa vuoksi yleisesti myönnetään tarvitsevan erityistä suojelua tai apua." 
Kaikkien työntekijöiden yhtäläisten mahdollisuuksien ja tasa-arvoisen kohtelun periaate on 
kirjattu myös ILO:n 25 heinäkuuta 1975 antamaan naispuolisten työntekijöiden yhtäläisten 
mahdollisuuksien ja tasa-arvoisen kohtelun julistukseen. Sen 1 artiklassa kielletään 
kaikkinainen sukupuoleen perustuva syrjintä, joka estää tasa-arvon toteutumisen tai rajoittaa 
sitä. Artiklassa määrätään lisäksi, että siirtymäaikana tapahtuvaa tosiasialliseen tasa-arvoon 
sukupuolten kesken tähtäävää positiivista erityiskohtelua ei pidetä syrjivänä. 
Toukokuun 5 päivänä 1988 allekirjoitettavaksi avatun Euroopan sosiaalisen peruskirjan 
lisäpöytäkirjan II osan 1 artiklassa määrätään, että sopimuspuolet sitoutuvat tunnustamaan 
oikeuden yhtäläisiin mahdollisuuksiin ja tasavertaiseen kohteluun työ- ja ammattiasioissa 
ilman sukupuoleen perustuvaa syrjintää sekä ryhtymään asianmukaisiin toimenpiteisiin 
varmistaakseen kyseisen oikeuden soveltamisen ja edistääkseen sen soveltamista useilla aloilla, 
joihin kuuluvat myös urakehitys ja uralla eteneminen. Erityisesti lausutaan, ettei tämä määräys 
estä erityistoimenpiteisiin ryhtymistä tosiasiallisen tasa-arvon saavuttamiseksi. 
Kansainvälisen ihmisoikeuslainsäädännön yhteydessä käydään edelleen keskustelua siitä, 
voidaanko ja miten laajalti naisten asettamista automaattisesti etusijalle työhönotossa tai uralla 
etenemisen yhteydessä hyväksyä. Samanaikaisesti on selvää että kansainvälinen 
ihmisoikeuslainsäädäntö ei sulje pois, ja joissakin tapauksissa jopa vaatii, miesten ja naisten 
välistä erottelua, minkä tavoitteena on nopeuttaa naisten tosiasiallisen, yhteiskunnallisen tasa-
arvon saavuttamista. Toisaalta tällaisen erottelun tulisi perustua objektiivisiin ja kohtuullisiin 
kriteereihin eikä sen tarkoituksena saisi olla pysyvien erillisten tai epätasa-arvoisten 
arviointiperusteiden ylläpitäminen miesten ja naisten välillä. 
6. Kuinka Kalanken tuomiota tulisi tulkita 
Kuten edellä on jo mainittu, positiivisia toimenpiteitä on monenlaisia. Yksi malli on kiintiö-
tai tavoitejärjestelmä, kuten oli laita Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tarkastelemassa 
tapauksessa. Tuomioistuimen oli päätettävä, oliko lainmukaista asettaa mainitunlaisen 
järjestelmän mukaisesti naispuolinen hakija miespuoliseen nähden etusijalle uralla etenemisen 
yhteydessä aloilla, joilla naiset ovat aliedustettuna, edellyttäen, että hakijat olivat 
pätevyydeltään samanveroiset. 
8 
Tuomioistuimen kysymykseen antama vastaus voitaisiin tulkita kahdella tavalla: 
joko tuomioistuin torjui mahdollisuuden oikeuttaa minkäänlaisen kiintiöjärjestelmän 
ylläpidon jopa sellaisen, johon sisältyy kunkin tapauksen erityisolosuhteet huomioon 
ottava turvalauseke 
tai tuomioistuin rajoittui tarkoittamaan Bremenin osavaltion laissa määrättyjä ahtaita 
kiintiöitä, joita herra Kalankeen sovellettiin automaattisesti. 
Komission kanta on, että tuomioistuin on ainoastaan tuominnut Bremenin osavaltion 
automaattisen kiintiöjärjestelmän. Tämä tulkinta perustuu itse tuomion sanamuotoon. Siinä 
tuomioistuin tekee selväksi, että sellaiset kansalliset määräykset, jotka takaavat naisille täyden 
ja ehdottoman etusijan työhönoton tai uralla etenemisen yhteydessä, ovat direktiivin 
76/207/ETY 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun positiivisia toimenpiteitä koskevan poikkeuksen 
soveltamisalan ulkopuolella (katso tuomion perustelua 22). 
Tuomioistuin viittaa kieltämättä perustelussa 23 ongelmaan yhtäläisten mahdollisuuksien 
korvaamisesta, johon päästään vain toteuttamalla yhtäläiset mahdollisuudet miehille ja naisille. 
Tämä kappale on kuitenkin selvästi lisäys tuomioistuimen pääajatukseen, joka sisältyy 
perusteluun 22 ja jonka mukaan Bremenin järjestelmässä juuri naisille myönnettävän etusijan 
täysi ja ehdoton luonne tekee järjestelmästä lainvastaisen. Tuomioistuimen perustelussa 
23 esittämät huomiot pohjautuvat selvästi käsitykseen, että kyse on jäykästä ja ehdottomasta 
kiintiöjärjestelmästä. Mainitun kappaleen tarkoituksena vaikuttaa lisäksi olevan arvostella 
Kalanken asiaan liittyvän suunnitelman ylettömän kunnianhimoisia piirteitä eli tavoitetta, 
jonka mukaan "kaikissa palkkaluokissa ja kaikilla tasoilla" miesten ja naisten osuudet 
työvoimasta olisivat samansuuruiset. Lopuksi on selvää, että asia vietiin tuomioistuimen 
käsiteltäväksi, jotta se antaisi tuomion luonteeltaan Bremenissä käytössä olevan kaltaisista 
järjestelmistä, ja tuomion operationaalinen puoli rajoittuu luonnollisesti lausumaan tällaisten 
järjestelmien laillisuudesta. On huomattava lisäksi, että tuomioistuin tunnusti selvästi, että 
tarvitaan klassisia määräyksiä pidemmälle vietyjä syrjinnän vastaisia toimenpiteitä, jotta tasa-
arvo saavutetaan käytännössä (perustelu 20). 
Yllä olevan vuoksi komission kanta on, että tuomioistuimen tuomio ei koske sellaisia kiintiö­
järjestelmiä, jotka eivät ole jäykkyydeltään ja automaattisuudeltaan Bremenin lainsäädännön 
kaltaisia, ja että tällaisia järjestelmiä on siksi pidettävä lainmukaisina. 
Tässä yhteydessä komissio katsoo, että seuraavat positiiviset toimenpiteet ovat esimerkkejä 
toimenpiteistä, joita Kalanken asiasta annettu tuomio ei koske - luonnollisesti sen mukaan, 
mitä toimenpiteitä jäsenvaltiot päättävät ottaa käyttöön: 
työtehtävien pätevyysedellytyksiin liittyvät kiintiöt edellyttäen, että niiden yhteydessä 
voidaan ottaa huomioon erityisolosuhteet, joiden johdosta saattaa joissakin tapauksissa 
olla perusteltua tehdä poikkeus aliedustetulle sukupuolelle etusijan antamista koskevasta 
periaatteesta, 
naisten uralla etenemistä koskevat suunnitelmat, joissa määritellään tavoiteosuus 
henkilöstöstä ja aikarajat naisten lukumäärän kohottamiselle mutta joiden perusteella ei 
sovelleta automaattista suosimismääräystä yksittäisissä työhönottoa tai ylennystä 
koskevissa päätöksissä, 
periaatteellinen velvoite työnantajalle asettaa työhönotossa tai ylennyksessä etusijalle 
aliedustetun sukupuolen edustaja; tällaisessa tapauksessa kenellekään ei anneta yksittäistä 
oikeutta suosituimmuusasemaan, 
sosiaaliturvamaksujen alentaminen yrityksiltä, kun ne palkkaavat työmarkkinoille 
palaavan naisen sellaisen alan työtehtäviin, jossa naiset ovat aliedustettuja, 
työnantajille myönnettävä valtionapu, kun nämä palkkaavat naisia sellaisille aloille, joilla 
naiset ovat aliedustettuja, 
muut koulutukseen, ammatilliseen ohjaukseen, työaikajärjestelyihin, lastenhoitoon jne. 
keskittyvät positiiviset toimenpiteet. 
Komission toimeenpaneman sen omaan naispuoliseen henkilöstöön liittyviä positiivisia 
toimenpiteitä koskevan toimintaohjelman osalta on syytä todeta, että Kalanken asiassa annettu 
tuomio ei estä ohjelman toteuttamista sen vuoksi, että ohjelmassa ei myönnetä naisille 
automaattista etusijaa (etusijan periaate tulee kysymykseen lähinnä pätevyyksiltään 
samanvertaisten hakijoiden yhteydessä). 
Päätelmät 
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tuomioistuin on tuominnut ainoastaan 
Bremenin osavaltion lainsäädäntöön sisältyvän, toimenpiteen automaattisuuteen liittyvän 
erityispiirteen, jonka perusteella naisille annetaan täysi ja ehdoton oikeus nimitykseen tai 
ylennykseen. Sen vuoksi komission kanta on se, että lainvastaisia ovat ainoastaan sentyyppiset 
kiintiöjärjestelmät, jotka ovat ehdottoman jäykkiä ja jotka eivät jätä tilaa yksittäisten 
olosuhteitten huomioon ottamiselle. Jäsenvaltiot ja työnantajat voivat siten vapaasti käyttää 
kaikkia muunlaisia positiivisia toimenpiteitä, joihin kuuluvat myös joustavat kiintiöt. 
Komission mielestä Kalanken asian nostamat epäselvyydet on saatava ehdottomasti 
loppumaan. Sen vuoksi komissio uskoo, huolimatta tuomion vaikutusten rajallisuudesta sitä 
asianmukaisesti tulkittaessa, että olisi hyödyllistä muuttaa direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 
4 kohdan sanamuotoa siten, että säännöstekstissä erityisesti sallittaisiin sellaiset positiiviset 
toimenpiteet, joita Kalanken asiassa annettu tuomio ei koske. Tällainen tulkitseva muutos 
tekisi selväksi, että jäykkiä kiintiöitä sisältämättömät positiiviset toimenpiteet ovat yhteisön 
lainsäädännön mukaisia ja että tuomioistuimen päätökseen perustuvana direktiivin teksti 
kuvastaisi selvemmin tosiasiallista lainsäädännöllistä tilannetta. 
Komissio esittää sen vuoksi ehdotuksen direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan 4 kohdan 
muuttamiseksi siten, että sen sisältämässä säännöksessä hahmotellut toimenpiteet kattavat 
sellaiset toimenpiteet, joilla suositaan jompaakumpaa sukupuolta olevien hakijoiden 
työhönottoa tai ylentämistä siinä tapauksessa, että kyseinen sukupuoli on aliedustettu, ja 
edellyttäen, että työnantajalla on aina mahdollisuus ottaa huomioon kussakin tapauksessa 
vallitsevat erityiset olosuhteet. 
10 
ISSN 1024-4492 
KOM(96) 88 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 04 06 
Luettelonumero : CB-CO-96-159-FI-C 
ISBN 92-78-02540-2 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
11