Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Sosiaaliset indikaattorit"

(2002/C 221/13)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 15. tammikuuta 2002 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Sosiaaliset indikaattorit".

Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus"-jaosto antoi lausuntonsa 13. toukokuuta 2002. Esittelijä oli Giacomina Cassina.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. ja 30. toukokuuta 2002 pitämässään 391. täysistunnossa (toukokuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 104 ääntä puolesta, ei yhtään vastaan yhden pidättyessä äänestämästä.

1. Raportti köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä koskevista indikaattoreista

1.1. Sosiaalisen suojelun komitea julkaisi lokakuussa 2001 neuvoston antaman toimeksiannon perusteella raportin köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä koskevista indikaattoreista(1). Se pohjautuu indikaattoreita käsittelevän teknisen alakomitean työhön. Nizzassa ja Tukholmassa kokoontuneiden Eurooppa-neuvostojen päätelmien mukaan neuvoston oli hyväksyttävä vuoden 2001 loppuun mennessä indikaattorijärjestelmä, jonka avulla voitaisiin entistä paremmin ymmärtää köyhyyden ja syrjäytymisen syitä EU:ssa sekä vertailla kyseisiä ilmiöitä. Näin noudatettiin myös Lissabonissa määriteltyjä suuntaviivoja, joiden mukaan köyhyyttä ja syrjäytyneisyyttä on selkeästi vähennettävä vuoteen 2010 mennessä. Lisäksi tuetaan köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumista koskevia kansallisia toimintasuunnitelmia, kun kyseisten ilmiöiden syitä ymmärretään entistä paremmin ja edistetään hyvien käytänteiden vaihtoa alaa koskevan avoimen koordinointimenetelmän sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä perustetun asianomaisen yhteisön toimintaohjelman puitteissa(2). Ehdotettua indikaattoripakettia on tarkasteltava kokonaisuutena, ei yksittäisten indikaattorien luettelona. Se on määritelty siten, että siinä viitataan sosiaalisiin tuloksiin, ei niinkään keinoihin, joilla niihin päästään.

1.2. Indikaattoreita käsittelevän alakomitean noudattamat metodologiset periaatteet mahdollistavat sosiaalista osallisuutta edistävien kansallisten toimintasuunnitelmien analyysin ja vertailun seuraavilta osin: ongelman ytimen ilmentäminen, hyväksyttävyys, määritelmien oikeudellinen ja tieteellinen perusta, ajankohtaisuus, tarkistettavuus, indikaattorien keskinäinen johdonmukaisuus, avoimuus ja hyväksyttävyys kansalaisten keskuudessa.

1.3. Indikaattoripaketti jakautuu ensisijaisiin indikaattoreihin (jotka kattavat laaja-alaisimpia ja merkittävimpiä sosiaaliseen syrjäytymiseen johtavia tekijöitä) ja toissijaisiin indikaattoreihin (jotka tukevat ensisijaisia indikaattoreita ja kuvaavat ongelman muita ulottuvuuksia). Jäsenvaltiot ovat yhteisesti määritelleet kyseiset tasot, ja niitä hyödynnetään sosiaalista osallisuutta edistävien kansallisten toimintasuunnitelmien seuraavalla kierroksella. On myös mahdollista määritellä kolmas indikaattoritaso, jonka jäsenvaltiot voisivat sisällyttää itsenäisesti sosiaalista osallisuutta edistäviin kansallisiin toimintasuunnitelmiinsa. Näin voitaisiin ottaa huomioon tiettyjen alojen erityispiirteitä ja vaikuttaa ensi- ja toissijaisten indikaattoreiden tulkintaan.

1.4. Ensisijaiset indikaattorit:

- pienituloisten osuus tulonsiirtojen jälkeen (indikaattorit 1a, 1b, 1c, 1d ja 1e),

- tulojen jakautuminen (indikaattori 2),

- pienituloisuuden pysyvyys (indikaattori 3),

- pienituloisuuden aste, mediaaniarvo (indikaattori 4),

- alueellinen koheesio (indikaattori 5),

- pitkäaikaistyöttömyyden aste (indikaattori 6),

- työttömien kotitalouksissa elävät henkilöt (indikaattori 7),

- oppivelvollisuuskoulun keskeyttäneet nuoret, jotka eivät ole yleissivistävässä tai ammatillisessa jatkokoulutuksessa (indikaattori 8),

- eliniänodote syntymähetkellä (indikaattori 9),

- käsitys omasta terveydentilasta, eriteltynä tulotason mukaan (indikaattori 10).

1.5. Toissijaiset indikaattorit:

- hajonta pienituloisuuden rajan ympärillä (60 % mediaanitulosta) (indikaattori 11),

- pienituloisten osuus tiettynä ajankohtana (indikaattori 12),

- pienituloisten osuus ennen tulonsiirtoja (indikaattori 13),

- tulojen jakautuminen (Gini-kerroin) (indikaattori 14),

- pienituloisuuden pysyvyys, perustana 50 % mediaanitulosta (indikaattori 15),

- pitkäaikaistyöttömyyden aste (indikaattori 16),

- erittäin pitkäaikaisen työttömyyden aste (indikaattori 17),

- alhaisen koulutuksen saaneet henkilöt (indikaattori 18).

1.6. Sosiaalisen suojelun komitean mukaan kyseisten indikaattorien avulla voidaan mitata vertailukelpoisesti luonteeltaan monimuotoisen köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen eri näkökohtia. Sosiaalisen suojelun komitea suosittaa työn jatkamista. Ennen kaikkea tulisi:

- määritellä lisäindikaattoreita, jotka käsittelevät seuraavia seikkoja: elinolot, sosiaalinen osallisuus mukaan luettuna; toistuva ja tilapäinen köyhyys; julkisten ja yksityisten palvelujen saatavuus; alueelliset kysymykset ja paikalliset indikaattorit; köyhyys ja työ; velkaantuneisuus; riippuvuus etuuksista ja perhetuesta;

- mitata nykyistä paremmin köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen sukupuoliulottuvuutta;

- parantaa seuraavia seikkoja koskevien indikaattorien tarkkuutta ja vertailukelpoisuutta: asuminen (asuinolot, asumiskustannukset ja asunnottomuus); luku-, kirjoitus- ja laskutaito; elämänlaatuun perustuva eliniänodote; sosiaalis-taloudelliseen asemaan suhteutettu ennenaikainen kuolevuus; terveydenhuoltopalvelujen saatavuus; henkilöt, jotka eivät asu yksityistalouksissa, etenkin asunnottomat ja laitoksissa (lastenkodeissa, orpokodeissa, hoitokodeissa ja vankiloissa) asuvat.

1.7. Sosiaalisen suojelun komitean mielestä on tärkeää, että syrjäytyneet henkilöt osallistuvat nykyistä enemmän indikaattorien kehittämiseen ja että pyritään löytämään tehokkaimmat keinot syrjäytyneiden äänen saamiseksi kuuluville.

2. Yleistä

2.1. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on äskettäin antamissaan, erilaisia sosiaalisia ongelmia käsitelleissä lausunnoissa korostanut, että on välttämätöntä kehittää pikaisesti laadukkaita ja vertailukelpoisia sekä "riittävän eriteltyjä indikaattoreita, jotka todella mahdollistavat (- -) kaikkien vaikutusten arvioinnin(3)". Kyseisten vaatimusten mukaisia indikaattoreita tarvitaan erityisesti sosiaalisen syrjäytymisen yhteydessä ilmiön monimutkaisuuden ja moninaisuuden vuoksi. Tässä tarkasteltavassa raportissa tarjotaan käyttöön ensimmäiset välttämättömät indikaattorit. ETSK arvostaa erityisen paljon indikaattoreita käsittelevän alakomitean sekä sosiaalisen suojelun komitean työtä. ETSK toivoo, että kyseistä työtä jatketaan menestyksekkäästi, ja vahvistaa(4) olevansa valmis tekemään yhteistyötä sosiaalisen suojelun komitean kanssa ja tukemaan sen toimintaa. Lisäksi ETSK katsoo, että sosiaalisen suojelun komitea on avainasemassa kehitettäessä tehokkaasti sosiaalisen syrjäytymisen torjumista koskevia kansallisia toimintasuunnitelmia.

2.2. ETSK on erityisen tyytyväinen dynaamiseen lähestymistapaan, joka tarjoaa mahdollisuuden mukauttaa ja kehittää indikaattoreita. Tämä on erityisen tarpeellista, jotta voitaisiin täysin hyödyntää avoimen koordinointimenettelyn mahdollisuuksia kyseisellä alalla, jolla on voitava vertailla yhä paremmin ja ajantasaisemmin kulloisiakin olosuhteita sekä parhaita menettelytapoja eri jäsenvaltioissa. ETSK on erityisen iloinen siitä, että indikaattoreita käsittelevä alakomitea on jo alkanut perehtyä syvällisesti ratkaiseviin seikkoihin - esim. lukutaidottomuus, kulttuurinen osallisuus ja asuminen - kehittääkseen uusia ja muokatakseen jo määriteltyjä indikaattoreita.

2.3. On kuitenkin tutkittava, ovatko indikaattorien määritelmät sekä niiden sisältö, avoimuus ja hyväksyttävyys riittäviä vai tulisiko tiettyjä indikaattoreita piakkoin eriyttää nykyistä enemmän. ETSK antaa mielellään panoksensa tähän työhön ja esittää seuraavassa huomioitaan ja ehdotuksiaan työn seuraavia vaiheita varten.

3. Erityistä

3.1. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea toteaa, että useimmat indikaattorit koskevat tuloja. Komitea katsoo, että näin syntyy tietty epätasapaino niihin indikaattoreihin nähden, joiden avulla voidaan selvittää ja vertailla myös köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen laadullisia näkökohtia. ETSK on tietoinen siitä, että ensisijassa on päätetty käyttää konkreettisia (tai puolueettomia) indikaattoreita. Sen mielestä on kuitenkin määriteltävä pikaisesti indikaattorit, joiden avulla voidaan selvittää sosiaalisen osallisuuden aste, palvelujen saatavuus ja tietoisuus omasta syrjäytyneisyydestä. ETSK on useissa lausunnoissaan esittänyt, että omalla työllä ansaitut riittävät tulot ovat välttämätön mutta eivät ainoa edellytys köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen ehkäisemiseksi tai torjumiseksi. Komitean toteamus ei ole ristiriidassa Barcelonassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien kanssa(5), joiden mukaan "paras väline osallisuuden aikaansaamiseksi on työ", vaan täydentää päätelmiä tarkoituksenmukaisesti asian monitahoisuuden vuoksi.

3.2. Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunta sisältyy Lissabonin huippukokouksen strategisiin päätöksiin, ja asia vahvistettiin Barcelonan huippukokouksessa, jonka päätelmissä muistutetaan, että on pyrittävä "vuoteen 2010 mennessä vähentämään huomattavasti sellaisten ihmisten määrää, joita uhkaa köyhyys ja sosiaalinen syrjäytyminen(6)". Myös komissio on yhteenvetoraportissaan todennut, että tavoitteena on alentaa köyhyysriskiä 50 prosentilla vuoteen 2010 mennessä. Koska Lissabonin strategia perustuu eurooppalaisen kehitysmallin korkeaan taloudelliseen, sosiaaliseen ja tekniseen laatuun, ETSK kehottaa ottamaan jatkuvasti huomioon laatu-ulottuvuuden sekä edistettäessä syrjäytyneiden tai syrjäytymisuhan alaisten henkilöiden työllistyvyyttä että laadittaessa tilastollisia välineitä.

3.3. Tietoja ja taitoja koskevia indikaattoreita tulisi täydentää ja täsmentää. Esimerkiksi alhaisen koulutustason (tai koulumenestyksen) kriteerin yhteydessä ei oteta riittävästi huomioon sitä oleellista ja useimmille syrjäytyneille henkilöille luonteenomaista seikkaa, etteivät he miellä itseään oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan tietoisiksi kansalaisiksi. Tämä johtuu pitkälti puutteellisista perustiedoista mutta ennen kaikkea menetetystä itsetunnosta ja todellisuudentajusta, sillä omien perustarpeiden tyydyttäminen aiheuttaa kohtuuttomasti huolta. On myös välttämättä toimittava uuslukutaidottomuuden torjumiseksi, mitä varten tarvitaan asianmukaisia välineitä ilmiön analysoimiseksi ja kvantifioimiseksi. ETSK muistuttaa, että se on köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaa koskevaa toimintaohjelmaa käsittelevässä lausunnossaan(7) kiinnittänyt huomiota teknologian kehittymisen myötä kasvavaan uusien syrjäytymistapausten ja köyhyyden lisääntymisen vaaraan. Mikäli syrjäytyneiden integroimista myös tietoyhteiskuntaan ei taata, uhkaa syntyä uusia syrjäytymisen muotoja. Uusia indikaattoreita kehitettäessä olisi otettava myös tämä näkökohta huomioon.

3.4. "Tulonsiirtoihin" viitattaessa (indikaattorit 1a, 1b, 1c ja 1d) tarkoitetaan sosiaaliturvajärjestelmiin kuuluvia tulonsiirtoja henkilöille tai perheille. ETSK on sitä mieltä, että jollei myös veroja ja maksuja - jotka tunnetusti vaihtelevat tietyissä tapauksissa huomattavasti jäsenvaltioittain - oteta huomioon, tulonsiirtojen vertailukelpoisuus uhkaa vääristyä voimakkaasti.

3.5. Ostovoimastandardin laskeminen on myös ongelmallista. Koska ostovoimastandardia sovelletaan automaattisesti Eurostatin kriteerien mukaisesti, kuten tehdään taloudellista ja sosiaalista koheesiota koskevien tilastotutkimusten ja arviointien yhteydessä, ei alueellisia ja paikallisia erityispiirteitä oteta huomioon. Ostovoima voi tunnetusti vaihdella voimakkaasti valtioiden sisällä eri alueilla ja jopa samassa kaupungissa. Kolmannen indikaattoritason avulla jäsenvaltiot voisivat laatia omia, alueittain eriytettyjä laskentataulukkoja. ETSK toivoo, että jäsenvaltiot alkaisivat kiinnittää huomiota tähän ongelmaan indikaattoreita määriteltäessä ja toteutettaessa sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaa koskevia kansallisia toimintasuunnitelmia.

3.6. Indikaattorin 1b ("pienituloisten osuus tulonsiirtojen jälkeen, viimeisimmän ammattiaseman mukaan eriteltynä") määritelmää tulisi täydentää ottamalla huomioon myös erittäin epäsäännöllinen tai tilapäinen työ sekä työ, josta ei ole tehty virallista ilmoitusta (laiton tai pimeä työ). Syrjäytyneet henkilöt tekevät hyvin usein tällaisia töitä ja vaikuttavat näin osaltaan syrjäytymisen alkamiseen tai vaikeutumiseen.

3.6.1. ETSK on tietoinen siitä, että laittoman tai pimeän työn kartoittaminen on äärimmäisen vaikeaa, mutta korostaa kuitenkin, että vaikka pimeän työn tekijät ansaitsisivatkin näin elantonsa, he jäävät kuitenkin sekä työsopimusten turvaamien vähimmäistakuiden että yhteiskunnan ja lopulta lainsäädännön ulkopuolelle. Tämän vuoksi on kaikin mahdollisin tavoin pyrittävä kartoittamaan laiton työ riittävän perusteellisesti, jotta voitaisiin toimia kyseistä ilmiötä ja siitä hyötyviä henkilöitä vastaan sekä estää syrjäytyneitä ja köyhiä henkilöitä alistumasta kohtaloonsa. Muutoin kyseiset henkilöt etsivät edelleen tämänkaltaista työtä ja hyväksyvät sen. Laittomasta työstä toimeentulonsa saavat henkilöt elävät omassa todellisuudessaan ja ovat paitsi syrjäytyneitä myös "näkymättömiä" muulle yhteiskunnalle. Olisikin kehitettävä indikaattori, jonka avulla voitaisiin ennustaa suorittamattomista maksuista johtuva köyhyyden uhka. Tarvitaan sosiaalisen syrjäytymisen torjumista koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien, työllisyyttä koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien sekä veropolitiikan voimakasta yhteisvaikutusta pimeästä työstä aiheutuvien haittojen käsittelemiseksi ja torjumiseksi.

3.7. Myöskään kotitalouksien tyypin mukainen erittely (indikaattori 1c) ei vaikuta ottavan riittävän tarkasti huomioon seuraavia kahta tapausta.

3.7.1. Hyvin suuret kotitaloudet ("vähintään kolme huollettavaa lasta" on liian yleinen määritelmä). On tosin vain harvoja kotitalouksia, joissa on useita huollettavia lapsia, mutta tulisi kuitenkin muistaa, että äärimmäisessä köyhyydessä elävät kotitaloudet ovat usein perheitä, joissa lasten lukumäärä on kaksi tai kolme kertaa suurempi kuin yhteiskunnassa keskimäärin.

3.7.2. Yksinhuoltajien kohdalla tilanne vaihtelee sen mukaan, onko huollettavia lapsia yksi, kaksi tai useampia, etenkin, jos lapset ovat vielä pieniä. Yksinhuoltajan, jolla on useampia huollettavia lapsia, on käytännössä mahdoton ansaita riittävästi, joten hän on jatkuvasti tai jopa yhä enemmän riippuvainen sosiaalisista tulonsiirroista.

3.8. ETSK on tyytyväinen siihen, että indikaattoria 1d ("pienituloisten osuus tulonsiirtojen jälkeen, asumismuodon mukaan eriteltynä") kehitetään piakkoin ja että Eurostat on käynnistänyt valmistelut aihetta koskevan tutkimuksen aloittamiseksi. Komitean mielestä on hyvin tärkeää, että jäsenvaltiot pääsevät sopimukseen asunnottomien henkilöiden määritelmästä, sillä sosiaalisesti syrjäytyneistä henkilöistä huomattava osuus on nimenomaan asunnottomia. Kiinteistön omistaminen ja vuokravapaus tulisi myös erottaa toisistaan. Kiinteistön omistajan on nimittäin jatkuvasti maksettava yhtiövastikkeita tai ylläpito- ja käyttökuluja, kun taas ilmaiseksi asuvan on huolehdittava vain elinkustannuksistaan.

3.9. Indikaattoriin 9 ("eliniänodote") tulisi sisällyttää "itsenäisen eliniänodotteen" (disability-free life expectancy) käsite, jonka Eurostat on jo tarjonnut jäsenvaltioiden käyttöön. Lisäksi tulisi ottaa huomioon, että apua tarvitsevien henkilöiden, etenkin iäkkäiden ja vammaisten määrä lisääntyy.

4. Jatkotoimia koskevat ehdotukset

4.1. Sosiaalisen suojelun komitea muistuttaa itse siitä, että tiettyjä uusia indikaattoreita on vielä määriteltävä ja toisia parannettava, tarkennettava ja muokattava vertailukelpoisiksi (ks. kohta 1.6). Euroopan talous- ja sosiaalikomitean mukaan tulisi ensi sijassa tarkastella indikaattoreita, joiden avulla voidaan mitata sosiaalista osallisuutta ja palvelujen saatavuutta etenkin terveydenhuollon alalla. ETSK viittaa myös edellä esittämiinsä huomioihin tiedoista ja taidoista (kohta 3.3), työn muodosta (kohta 3.6) ja eliniänodotteesta (kohta 3.9).

4.1.1. ETSK huomauttaa sosiaalisen osallisuuden suhteen, ettei sitä tulisi mitata yhteisellä standardilla, vaan mahdollisuudella osallistua sosiaaliseen toimintaan, virkistystoimintaan ja aloitteisiin kunkin maan tapoja ja kulttuuria vastaavalla tavalla. Sosiaalisella syrjäytymisellä on monia muotoja, eikä syrjäytyminen aina johdu vain tulojen puuttumisesta tai vähäisyydestä, vaan sellaisen avoimen ja mielenkiintoisen toiminnan puutteellisesta tarjonnasta, joka edistää sosiaalisia suhteita ja yhteisöllistä toimintaa perheen ja työympäristön ulkopuolella. ETSK:n mielestä kaikkien jäsenvaltioiden tulisi tässä yhteydessä kehittää omat kolmannen tason indikaattorinsa. Lisäksi keskusteluissa tulisi tutkia mahdollisuuksia määritellä tiettyjä yhteisiä parametrejä.

4.2. Tulisi myös tutkia, mikä on ajoittaisen tai tilapäisen köyhyyden sekä erittäin tilapäisen ja epäsäännöllisen työn kehittymisen keskinäinen suhde. Näin voitaisiin myös selvittää, onko kyseisten työn muotojen johdosta syntynyt uusi syrjäytyneiden luokka.

4.3. Velkaantumista koskevien indikaattoreiden yhteydessä on tärkeää erottaa velkaantuminen (jonka säännölliset tulot omaava henkilö tai perhe hallitsee) ja ylivelkaantuminen (josta velallinen ei itse selviydy). Ylivelkaantuminen vaihtelee jäsenvaltioittain, mutta se on kuitenkin usein ensimmäinen askel köyhyyteen ja syrjäytymiseen. ETSK on jo pitkään seurannut kyseistä ongelmaa ja hyväksyi huhtikuun 2002 täysistunnossaan sitä koskevan lausunnon(8). Tässä kohden muistutetaan vain siitä, ettei ylivelkaantumisongelmaa voida käsitellä vain köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumista koskevissa kansallisissa toimintasuunnitelmissa, sillä se nivoutuu verkottuneeseen pankki- ja markkinadynamiikkaan, jota on käsiteltävä kansallisten ja yhteisön toimien yhdistelmällä.

4.4. Tulisi myös kehittää syrjäytyneiden henkilöiden hygienia- ja terveysoloja mittaavat selkeät indikaattorit. Niiden yhteydessä tulisi ottaa huomioon asumis- ja työolot, sillä nykyisessä indikaattoripaketissa näkökohtaa käsittelee vain indikaattori 10 ("käsitys omasta terveydentilasta, eriteltynä tulotason mukaan"). Saattaisi olla paikallaan kehittää esimerkiksi indikaattoreita, joilla mitataan lääkäri- ja terveydenhuoltopalvelujen saatavuuden ohella myös tietoisuutta omasta terveydentilasta sekä taipumusta huolehtia terveydestä ja hyödyntää ennaltaehkäiseviä terveydenhuoltopalveluja (esim. gynekologin, hammaslääkärin, silmälääkärin jne. tarkastukset). Tässä yhteydessä tulisi ottaa huomioon köyhien ja vakavasti syrjäytyneiden henkilöiden (esimerkiksi asunnottomat) yksilölliset erot.

Bryssel, 29. toukokuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Italiankielisessä toisinnossa käytetään ilmaisua "lotta alla povertà e all'esclusione", "köyhyyden ja syrjäytymisen vastainen taistelu", huolimatta siitä, että toisinnossa siteerataan virallisten asiakirjojen otsikoita. Italiankielinen käsite "emarginazione", "syrjäytyminen", kuvaa sitä vastoin prosessia, joka saattaa johtaa syrjäytymiseen.

(2) "Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 50/2002/EY, tehty 7. joulukuuta 2001, yhteisön toimintaohjelman perustamisesta sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaa koskevan jäsenvaltioiden yhteistyön edistämiseksi", EYVL L 10, 12.1.2002.

(3) 'Työn laadun parantaminen', EYVL C 311, 7.11.2001. 'Turvatut ja kestävät eläkkeet', EYVL C 48, 21.2.2002.

(4) "Ehdotus: Neuvoston päätös sosiaalista suojelua käsittelevän komitean perustamisesta", EYVL C 204, 18.7.2000, kohdat 2.3 ja 2.3.1.

(5) Osa III, Keskusteluja varten toimitetut asiakirjat, Työllisyys ja sosiaalipolitiikka.

(6) Puheenjohtajan päätelmät, kohta 24.

(7) "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös yhteisön toimintaohjelman käynnistämisestä sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaa koskevan jäsenvaltioiden yhteistyön edistämiseksi", EYVL C 14, 16.1.2001, kohta 2.5.1.

(8) "Kotitalouksien ylivelkaantuminen", EYVL C 149, 21.6.2002.