FI Bryssel 19.7.2006 KOM(2006) 403 lopullinen 2006/0142 (COD) Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta (komission esittämä) {SEC(2006) 957} {SEC(2006) 958} PERUSTELUT 1) Ehdotuksen tausta 1 · Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Yhteinen viisumipolitiikka on määritelty tiivistetyn Schengen-yhteistyön keskeiseksi tekijäksi, kun pyritään luomaan yhteinen alue, jolla sisäiset rajatarkastukset on poistettu. Viisumipolitiikkaa koskeva Schengenin säännöstö, johon kuuluu mm. hallitustenvälisen Schengen-yhteistyön puitteissa laadittu yhteinen konsuliohjeisto, sisällytettiin Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen osaksi Euroopan unionin institutionaalista ja oikeudellista kehystä. Viisumipolitiikkaa koskeville Schengenin säännöstön määräyksille on määritelty oikeusperusta [1] (EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan b alakohta) ja ne ovat siten osa yhteisön oikeutta. Yhteinen konsuliohjeisto on nykyään perussäädös, jolla säännellään lyhytaikaista oleskelua, kauttakulkua ja lentokentän kauttakulkua varten myönnettävien viisumien myöntämisessä noudatettavia edellytyksiä ja menettelyjä. Osa periaatteista on tosin vahvistettu jo Schengenin yleissopimuksessa ja eräät määräykset sisältyvät muihin päätöksiin. Haagin ohjelmassa korostetaan, että ”yhteistä viisumipolitiikkaa on syytä kehittää edelleen osana monikerroksista järjestelmää, jonka avulla pyritään helpottamaan laillista matkustamista ja torjumaan laitonta maahanmuuttoa yhdenmukaistamalla kansallista lainsäädäntöä ja paikallisten konsuliedustustojen menettelyjä yhä enemmän”. Tätä varten neuvosto on kehottanut komissiota mm. tarkistamaan yhteistä konsuliohjeistoa. Jotta voitaisiin toteuttaa Haagin ohjelmaan kirjatut tavoitteet ja lisätä edellä mainittujen viisumityyppien myöntämistä koskevan yhteisen viisumipolitiikan johdonmukaisuutta, ehdotetussa asetuksessa – kootaan kaikki viisumipäätöksiä koskevat säännökset yhdeksi viisumisäännöstöksi, – muutetaan eräitä voimassa olevia säännöksiä, jotta voidaan ottaa huomioon viimeaikainen kehitys ja viisumien myöntämismenettelyjen uudet ulottuvuudet sekä korjata eräät aiemmat puutteet, – lisätään avoimuutta ja oikeusvarmuutta selkeyttämällä yhteisen konsuliohjeiston määräysten ja sen liitteiden oikeudellista asemaa siten, että poistetaan muiden määräysten kanssa päällekkäiset tai käytännön toimenpiteitä koskevat määräykset, – vahvistetaan menettelyllisiä takeita säätämällä, että viisumin epääminen on perusteltava, – parannetaan viisuminhakijoiden yhdenvertaista kohtelua selkeyttämällä eräitä seikkoja, joiden avulla voidaan tehostaa säännösten yhdenmukaista soveltamista. · Yleinen tausta Lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävien viisumien myöntämistä säännellään tätä nykyä monin eri säädöksin, kuten jäljempänä todetaan. Uudelleenlaatimisen myötä yhteistä viisumipolitiikkaa koskeva oikeudellinen kehys selkeytyy, kun se tästedes käsittää vain neljä säädöstä: – neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske (oikeusperusta: EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta), – neuvoston asetus (EY) N:o 1683/95, annettu 29 päivänä toukokuuta 1995, yhtenäisestä viisumin kaavasta (oikeusperusta: EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan iii alakohta), – neuvoston asetus (EY) N:o 333/2002, annettu 18 päivänä helmikuuta 2002, sellaisen lomakkeen yhtenäisestä kaavasta, johon kiinnitetään jäsenvaltioiden niille henkilöille myöntämät viisumit, joiden matkustusasiakirjaa lomakkeen laativa jäsenvaltio ei tunnusta (oikeusperusta: EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan iii alakohta), – tämä asetus yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta (oikeusperusta: EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan a alakohta, b alakohdan ii ja iv kohta sekä 62 artiklan 3 alakohta). Neljä erillistä säädöstä tarvitaan säännösten eri oikeusperustojen ja niihin liittyvien erikoismääräysten (ns. vaihteleva geometria) vuoksi. · Voimassa olevat aiemmat säännökset – neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske – neuvoston asetus (EY) N:o 1683/95, annettu 29 päivänä toukokuuta 1995, yhtenäisestä viisumin kaavasta – tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus (ja erityisesti sen 9–18 artikla, joissa vahvistetaan tätä alaa koskevat yhteiset ja yhdenmukaiset periaatteet) – neuvoston asetus (EY) N:o 415/2003, annettu 27 päivänä helmikuuta 2003, viisumien myöntämisestä rajalla, mukaan lukien tällaisten viisumien myöntäminen kauttakulkumatkalla oleville merimiehille – yhteinen konsuliohjeisto diplomaatti- ja konsuliedustustoille, jossa vahvistetaan näiden periaatteiden täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja johon on koottu miltei kaikki lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävien viisumien myöntämistä koskevat määräykset – neuvoston asetus (EY) N:o 1091/2001, annettu 28 päivänä toukokuuta 2001, vapaasta liikkuvuudesta pitkäaikaista oleskelua varten myönnetyn viisumin nojalla – Schengenin toimeenpanevan komitean päätökset (SCH/Com-ex (93) 21, SCH/Com-ex (93) 24, SCH/Com-ex (94) 25, SCH/Com-ex (98) 12 ja SCH/Com-ex (98) 57) – yhteinen toiminta 96/197/YOS, 4 päivältä maaliskuuta 1996, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella, lentokenttien kauttakulkujärjestelyistä. 140 · Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Viisumien myöntämistä koskevien voimassa olevien sääntöjen uudelleentarkastelun ja muuttamisen lisäksi tätä asetusehdotusta laadittaessa on lainsäädännön johdonmukaisuuden varmistamiseksi otettu huomioon äskettäin hyväksytty Schengenin rajasäännöstö. Viisumihakemusten käsittelyn tulisi tapahtua ammattimaisesti ja kunnioittavasti, ja toiminnan olisi oltava oikeassa suhteessa sen tavoitteisiin. Konsulaattihenkilöstö ei tehtäviään suorittaessaan saa syrjiä ketään esimerkiksi sukupuolen, rodun, etnisen alkuperän, uskonnon tai vakaumuksen, vammaisuuden, iän tai sukupuolisen suuntautumisen vuoksi. 2) Kuulemiset ja vaikutusten arviointi · Intressitahojen kuuleminen Ehdotusta laadittaessa on otettu huomioon kolmansien maiden viranomaisten esiin tuomat ongelmat siinä, miten jäsenvaltiot kohtelevat viisuminhakijoita, sekä yksittäisten viisuminhakijoiden tai heidän sukulaistensa tekemät kantelut. · Asiantuntijatiedon käyttö Huomioon on otettu myös jäsenvaltioiden edustajien neuvoston viisumityöryhmässä käymät keskustelut viisumien myöntämiseen liittyvistä ongelmista sekä paikallista konsuliyhteistyötä ja Schengen-yhteistyön arviointia koskeviin kohdennettuihin valvontavierailuihin perustuvat asiantuntijalausunnot. · Vaikutusten arviointi Komission laatimassa vaikutustenarvioinnissa tarkasteltiin kuutta eri toimintavaihtoehtoa: nykytilanteen säilyttäminen, yhteisen koulutuksen järjestäminen jäsenvaltioiden konsulaattihenkilöstöä varten, paikallisen konsuliyhteistyön vahvistaminen, voimassa olevan lainsäädännön mahdollisimman vähäinen tarkistaminen, voimassa olevan lainsäädännön uudelleenlaatiminen ja yhteisten konsulaattien perustaminen. Uudelleenlaatimisvaihtoehtoon päädyttiin, koska sen avulla voidaan luoda johdonmukainen ja tyhjentävä säännöstö ja lisätä yhdenmukaisuutta kaikkein tehokkaimmalla ja kattavimmalla tavalla. Vaikutustenarviointi esitetään tämän ehdotuksen liitteenä. 3) Ehdotukseen liittyvät oikeudelliset näkökohdat · Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Kokoamalla kaikki viisumien myöntämistä sääteleviä edellytyksiä ja menettelyjä koskevat säädökset yhteen viisumisäännöstöön, voimassa olevien sääntöjen läpinäkyvyys ja selkeys paranevat, ja toteuttamalla toimia, joilla lisätään menettelyjen yhdenmukaisuutta ja vahvistetaan oikeusvarmuutta ja menettelyllisiä takeita, luodaan kattava yhteinen viisumipolitiikka, jonka puitteissa viisuminhakijoita kohdellaan yhdenvertaisella tavalla. · Oikeusperusta Asetuksen oikeusperustaksi ehdotetaan seuraavia määräyksiä: – ensisijaisesti EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohta, koska ehdotetussa säädöksessä vahvistetaan ”enintään kolmeksi kuukaudeksi suunniteltua oleskelua varten myönnettäviä viisumeja koskevat säännöt”; – sekä EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan a alakohta eli ne ”vaatimukset ja menettelyt, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ulkorajoilla tapahtuvissa henkilötarkastuksissa”, jotta viisumisäännöstöön voidaan sisällyttää myös lentokentän kauttakulkuviisumia (ATV) koskevia säännöksiä. Lentokentän kauttakulkuviisumi ei ole varsinainen viisumi, koska se ei anna oikeutta oleskella jäsenvaltioiden alueella, eikä se siten sisälly 62 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun viisumin käsitteeseen. ATV on kolmannen maan kansalaiselle laittoman maahantulon estämiseksi etukäteen myönnetty lupa kulkea jäsenvaltioiden lentokenttien kansainvälisen alueen kautta. Tällä perusteella voidaan katsoa, että lentokentän kauttakulkuviisumi sisältyy rajatarkastuksia koskeviin ”vaatimuksiin ja menettelyihin”, joiden tarkoituksena on estää laiton maahanmuutto. Toissijaisuusperiaate EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan b alakohdan nojalla yhteisöllä on toimivalta ja jopa velvollisuus vahvistaa enintään kolmeksi kuukaudeksi suunniteltua oleskelua varten myönnettäviä viisumeja koskevat säännöt. Säännöt on vahvistettava viiden vuoden kuluessa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta. Lyhytaikaista oleskelua ja kauttakulkua varten myönnettäviä viisumeja koskevat voimassa olevat yhteisön säännöt ovat osa Schengenin säännöstöä, joka on sisällytetty osaksi Euroopan unionia. Tätä säännöstöä on kuitenkin selkeytettävä, kehitettävä ja täydennettävä. Tämä koskee myös lentokentän kauttakulkuviisumia koskevia voimassa olevia määräyksiä. On selvää, että lyhytaikaista oleskelua, kauttakulkua ja lentokentän kauttakulkua varten myönnettäviä viisumeja koskevaa voimassa olevaa säännöstöä voidaan kehittää vain hyväksymällä EY:n perustamissopimukseen perustuvia yhteisön toimenpiteitä. Koska ehdotetun aloitteen tarkoituksena on yhteisön viisumisäännöstön laatiminen, säädöslajiksi on valittu asetus, jotta voidaan varmistaa, että sitä sovelletaan samalla tavoin kaikissa Schengenin säännöstöä soveltavissa jäsenvaltioissa. Toiminnan tavoitteena on yhteistä viisumipolitiikkaa koskevan voimassa olevan yhteisön lainsäädännön uudelleentarkastelu ja yhdenmukaisuuden lisääminen. Oikeudellisista syistä tavoitetta ei olisi mahdollista toteuttaa yksittäisten jäsenvaltioiden toimin. Ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa ainoastaan yhteisön toiminnan avulla seuraavista syistä: Ehdotuksen oikeusperustan ja tavoitteiden vuoksi vain EU:n toiminta on mahdollista. Näin ollen ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen. · Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaan ”yhteisön toiminnassa ei saada ylittää sitä, mikä on tarpeen sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi”. Yhteisön toimenpiteet on toteutettava sellaisessa muodossa, että voidaan taata ehdotuksen tavoitteen toteutuminen ja sen mahdollisimman tehokas täytäntöönpano. Ehdotettu asetus ei aiheuta taloudellisia vaikutuksia jäsenvaltioiden diplomaatti- tai konsuliedustustoille, ja uusien vaatimusten hallinnolliset vaikutukset ovat oikeassa suhteessa niiden tavoitteeseen nähden. · Sääntelytavan valinta Ehdotettu säädöslaji: asetus. Asetus on ainoa soveltuva säädöslaji, koska kaikki Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavat jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan kaikkia viisumipäätöksiin liittyvistä menettelyistä annettuja säännöksiä. 4) Talousarviovaikutukset Ehdotuksella ei ole vaikutuksia yhteisön talousarvioon. 5) Lisätiedot · Yksinkertaistaminen Ehdotuksella yksinkertaistetaan lainsäädäntöä. Erilaiset viisumien myöntämistä koskevia menettelyjä ja edellytyksiä koskevat säädökset kootaan yhteen viisumisäännöstöön. · Lainsäädännön kumoaminen Ehdotuksen hyväksymisestä seuraa, että aiempaa lainsäädäntöä kumotaan. · Uudelleenlaatiminen Ehdotuksessa on kyse uudelleenlaatimisesta. · Vastaavuustaulukko Ehdotukseen on liitetty vastaavuustaulukko, josta käy ilmi, mitkä yhteisen konsuliohjeiston ja Schengenin sopimuksen määräykset on sisällytetty tähän ehdotukseen. · Ehdotuksen yksityiskohtainen kuvaus 1. Kaikki säännökset, jotka koskevat viisumien myöntämistä ja epäämistä sekä päätöksiä pidentää, peruuttaa tai kumota jo myönnetty viisumi tai lyhentää sen voimassaoloaikaa, kootaan yhteen viisumisäännöstöön 1.1. Lentokentän kauttakulkuviisumi (ATV) Edellä mainitun yhteisen toiminnan säännökset sisältyvät yhteiseen konsuliohjeistoon, jonka liitteissä esitetään luettelot niiden maiden kansalaisista, joilta vaaditaan lentokentän kauttakulkuviisumi. Läpinäkyvyyden parantamiseksi ehdotuksessa on yhtenäistetty eri jäsenvaltioiden yksipuolisesti myöntämät lukuisat (useimmiten yhtäläiset) poikkeukset, joiden perusteella tietyt henkilöryhmät on vapautettu tästä vaatimuksesta. Jotta saavutettaisiin yleistavoite eli viisumipolitiikan kaikkien eri näkökohtien yhdenmukaisuus, on luovuttu mahdollisuudesta, jonka mukaan yksittäiset jäsenvaltiot voivat vaatia lentokentän kauttakulkuviisumin tiettyjen maiden kansalaisilta. 1.2. Viisumin myöntäminen rajalla Asetukseen on sisällytetty neuvoston asetus (EY) N:o 415/2003 viisumien myöntämisestä rajalla, mukaan lukien tällaisten viisumien myöntäminen kauttakulkumatkalla oleville merimiehille. 1.3. Viisumin peruuttaminen ja kumoaminen Myönnetyn viisumin peruuttamista ja kumoamista koskevat säännöt vahvistetaan nykyään Schengenin toimeenpanevan komitean päätöksessä SCH/Com-ex (93) 24 ja yhteisen konsuliohjeiston liitteessä 14 olevassa 2 jaksossa. Kaikki nämä säännökset on nyt koottu kahteen artiklaan, joissa selkeästi määritellään näistä tehtävistä vastaavat viranomaiset. 1.4. Viisumin jatkaminen Kolmannen maan kansalaisella, joka oleskelee jäsenvaltioiden alueella voimassa olevan viisumin nojalla, voi olla perusteltu syy jäädä sinne myös alkuperäisen viisumin voimassaoloajan päätyttyä. Tällaista tilannetta sääntelevien sääntöjen (SCH/Com-ex (93) 21) näkyvyyttä on parannettu siten, että asetuksessa ehdotetaan yhdenmukaista menettelyä, jonka mukaan viisumin jatkaminen olisi merkittävä pelkällä leimalla. Leiman on oltava asetuksen liitteessä esitetyn mallin mukainen, koska jatkoviisumin myöntävät yleensä jäsenvaltioiden kansalliset viranomaiset, joilla turvallisuussyistä tuskin on varastoissaan kovin runsaasti erittäin tiukoin turvallisuusvaatimuksin suojattuja viisumitarroja. 1.5. Tilastotietojen vaihto Koska myönnettyjen ja evättyjen viisumien lukumäärää koskevien tilastotietojen analysointi on arvokas hallinnointiväline sekä paikallis- että keskusviranomaisten tasolla, asetuksessa säädetään, että näitä tietoja on vaihdettava määrätyssä muodossa ja että tiedot on ilmoitettava myös komissiolle kahdesti vuodessa (komissio vastaa tietojen julkaisemisesta) ja kullakin toimialueella kerran kuussa. Tätä nykyä ei ole saatavilla tarvittavia vertailukelpoisia tietoja myönnettyjen ja evättyjen viisumien määrästä, vaikka tilastotietojen vaihtamisesta on tehty kaksi toimeenpanevan komitean päätöstä (SCH/Com-ex (94) 25 ja (98) 12). 2. Viisumien myöntämismenettelyn uudet ulottuvuudet Viisumihakemusten käsittely mullistuu, kun käyttöön otetaan viisumitietojärjestelmä (VIS), jonka avulla jäsenvaltiot voivat vaihtaa keskenään tietoja lyhytaikaista oleskelua varten myönnetyistä viisumeista. Järjestelmän ansiosta jäsenvaltiot saavat ensinnäkin automaattisesti mahdollisuuden hankkia tietoja kaikista viisuminhakijoista (tietoja säilytetään viiden vuoden ajan), mikä helpottaa myöhempien viisumihakemusten käsittelyä. Toisaalta se, että viisuminhakijoilta on tästedes otettava biometriset tunnisteet, vaikuttaa merkittävästi viisumihakemusten vastaanottamiseen käytännössä. Koska viisumitietojärjestelmän pitäisi olla toimintakunnossa jo vuonna 2007, komissio on päättänyt päivittää yhteistä konsuliohjeistoa erillisellä säädösehdotuksella. Siinä vahvistetaan viisumihakemuksen yhteydessä kerättäviä biotunnisteita koskevat vaatimukset ja säädetään vaihtoehdoista, joiden mukaan jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot voivat käytännössä järjestää viisuminhakijoiden vastaanottamiseen liittyvän toimintansa. Lisäksi ehdotuksessa vahvistetaan sääntelykehys jäsenvaltioiden yhteistyölle ulkoisten palveluntarjoajien kanssa. Edellä mainitun ehdotuksen sisältö on otettu mukaan tähän ehdotukseen sen rakenteen edellyttämin mukautuksin. Tätä ehdotusta muutetaan heti kun tuota aiempaa ehdotusta koskevat neuvottelut on saatu päätökseen. Säännöksiä, jotka koskevat yhteistyötä kaupallisten organisaatioiden kuten matkatoimistojen ja matkanjärjestäjien kanssa, on vahvistettu, jotta tämä uusi tilanne voidaan ottaa huomioon (ks. jäljempänä). 3. Tiettyjen yhteisön säännöstön osien kehittäminen 3.1. Läpinäkyvyyden parantaminen ja viisuminhakijoiden yhdenvertaisen kohtelun vahvistaminen Ehdotuksessa säädetään erikseen, että jäsenvaltioiden on annettava suurelle yleisölle kaikki tarvittavat tiedot viisumien myöntämisestä. Lisäksi ehdotuksessa vahvistetaan seuraavat uudet vaatimukset: a) viisumihakemuksen käsittelyn enimmäiskesto b) hakemukset, joita ei oteta käsiteltäväksi, erotetaan selkeästi hakemuksista, jotka hylätään virallisesti c) luettelo niistä kolmansista maista, joiden kansalaisten osalta vaaditaan viranomaisten ennakkokuulemista, julkaistaan avoimuuden hengessä d) ennakkokuulemisen yhteydessä noudatettavia määräaikoja lyhennetään e) vierailukutsun sekä majoitus- ja ylläpitositoumuksen esittämistä varten otetaan käyttöön yhdenmukainen lomake f) jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan hylkäävä päätös tiedoksi hakijalle perusteluineen g) vahvistetaan oikeudellinen kehys, jonka myötä yhteistyö sekä jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen kesken että niiden ja ulkoisten palveluntarjoajien välillä yhdenmukaistuu h) vahvistetaan velvoittavat säännöt, jotka sääntelevät jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen yhteistyötä kaupallisten organisaatioiden kanssa. 3.1.1. Viranomaisten kuuleminen ennalta Komissio myöntää, että jäsenvaltioiden keskusviranomaisilla voi olla perustellut syyt toivoa, että niitä kuullaan ennen kuin tiettyjen kolmansien maiden kansalaisille tai tiettyihin ryhmiin kuuluville kolmansien maiden kansalaisille myönnetään viisumi. Se ehdottaa, että nykyistä ennakkokuulemismenettelyä nopeutettaisiin tekniikan avulla (tietojen nopeampi saatavuus ja vaihto), jotta voitaisiin välttää viisumihakemusten käsittelyn tarpeeton pitkittyminen ja estää haitalliset sivuvaikutukset, kuten mahdollisimman edullisen viisumikohtelun etsiminen (visa shopping). On syytä muistaa, että aiemmat määräykset soveltaa tiettyihin kolmansiin maihin tällaista pakollista ennakkokuulemista ovat usein herättäneet kyseisissä maissa poliittista ärtymystä. Kun otetaan huomioon, että ennakkokuulemista vaatii useimmiten vain yksi tai muutama jäsenvaltio, tästä aiheutuu ylimääräistä rasitusta muille jäsenvaltioille, koska niiden on odotettava ennakkokuulemista vaativien jäsenvaltioiden vastausta ennen kuin ne voivat tehdä viisumihakemuksista lopullisen päätöksen. Sitä paitsi eräät jäsenvaltiot ovat osoittaneet, että ennakkokuuleminen ei juuri tuo lisäarvoa viisumin epäämiseen. Jotta voitaisiin välttää osa näistä haittavaikutuksista, komissio esittää, että kuulemisen vastaamisaikaa lyhennetään huomattavasti. Lisäksi jäsenvaltioille voitaisiin antaa mahdollisuus vaatia vain sitä, että niille ilmoitetaan, kun tiettyjen kolmansien maiden kansalaisille tai tiettyihin ryhmiin kuuluville kolmansien maiden kansalaisille on myönnetty viisumi, koska eräät jäsenvaltiot ovat todenneet, että kuulemisen ensisijaisena tavoitteena on, että niiden keskusviranomaiset saavat tiedon viisumin myöntämisestä, eikä niinkään viisumin myöntämisen vastustaminen. Läpinäkyvyyden lisäämiseksi komissio suosittaa, että luettelot niistä kolmansista maista, joiden osalta ennakkokuulemista vaaditaan, julkistetaan, kun ne tätä nykyä kuuluvat rajoitetun jakelun piiriin (”EU RESTREINT”). Asiaa koskevan yhteisen konsuliohjeiston liitteen luottamuksellisuus on varsin suhteellinen kysymys, sillä käytännössä tiettyihin ryhmiin kuuluvien henkilöiden hakemusten käsittelyajan pituus kertoo, mitä kolmansia maita luetteloon kuuluu. Sitä paitsi näiden luottamuksellisten liitteiden sisältö on jo yleisön saatavilla jäsenvaltioiden diplomaatti- tai konsuliedustustojen verkkosivuilla. Voitaisiin myös kysyä, onko ennakkokuuleminen tarpeen sen jälkeen kun viisumitietojärjestelmä otetaan käyttöön. Vaikka järjestelmässä ei olekaan hälytystoimintoa, jäsenvaltioiden keskusviranomaisilla on pääsy kaikkien muiden jäsenvaltioiden myöntämiä viisumeita koskeviin tietoihin. 3.1.2. Hakemuksen tutkimatta jättäminen Tätä nykyä ei tehdä selkeää eroa niiden viisumihakemusten välillä, jotka hylätään virallisesti asian perusteellisen tutkimisen jälkeen, ja niiden tapausten välillä, joissa hakemusta ei edes oteta tutkittavaksi siksi, että hakija ei ole toimittanut pyydettyjä lisätietoja. Asetuksessa otetaan käyttöön ilmaus ”hakemuksen tutkimatta jättäminen”, ja viisumitietojärjestelmässä nämä tapaukset erotetaan niistä hakemuksista, jotka on virallisesti hylätty. 3.1.3. Viisumin epäämistä koskevat yhdenmukaiset säännöt Tätä nykyä viisumin hylkäämisen tiedoksiantamista ja perustelemista säännellään jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaan. Tästä seuraa, että jotkut jäsenvaltiot eivät anna tällaisia päätöksiä tiedoksi hakijalle eivätkä perustele hylkäämistä, kun taas toiset perustelevat hylkäämisen vain tiettyihin ryhmiin kuuluville hakijoille. Äskettäin hyväksytyssä Schengenin rajasäännöstössä vaaditaan toimivaltaisia viranomaisia perustelemaan maahantulon epäämistä koskevat päätökset esittämällä täsmälliset syyt vakiolomakkeessa, joka annetaan asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle. Tätä keskeistä kysymystä on käsiteltävä myös yhteisen viisumipolitiikan puitteissa, jotta voidaan varmistaa läpinäkyvyys ja viisuminhakijoiden yhdenvertainen kohtelu sekä viisumipolitiikkaan liittyvän lainsäädännön johdonmukaisuus. Tämän vuoksi asetusehdotukseen on sisällytetty säännöksiä, joilla jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot velvoitetaan antamaan viisumin epäämistä koskevat päätökset perusteluineen tiedoksi hakijalle kaikissa tapauksissa. 3.2. Käytäntöjen yhdenmukaistaminen 3.2.1. Leima, joka osoittaa, että viisumia on haettu Viisumin hakemisesta kertovan leiman käyttöä ja leiman sisältöä koskevat käytännöt vaihtelevat huomattavasti, vaikka asiasta on annettu yhteiset säännöt. Yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi asetusehdotukseen onkin sisällytetty säännöksiä kummastakin seikasta. 3.2.2. Yhdenmukainen lomake vierailukutsun sekä majoitus- ja ylläpitositoumuksen esittämistä varten Yhteisen konsuliohjeiston liitteessä 15 on jo ns. yhdenmukaisia lomakkeita, mutta vain kolme jäsenvaltiota on toimittanut niistä omat versionsa, jotka poikkeavat mallista. Tässä asetuksessa vahvistetaan yhdenmukainen lomake, jota kaikkien jäsenvaltioiden on käytettävä. 3.3 Paikallinen konsuliyhteistyö lujittaa yhteisen viisumipolitiikan yhdenmukaista soveltamista Komissio on tietoinen siitä, että vaikka jäsenvaltioiden on sovellettava keskeistä lainsäädäntöä sellaisenaan, yksittäisten tapausten ja paikallisten olosuhteiden vaihtelun vuoksi on hyvin vaikeaa laatia yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka soveltuisivat kaikkiin tilanteisiin ja olosuhteisiin. Tämän vuoksi jo nykyisessä yhteisön säännöstössä todetaan, että diplomaatti- ja konsuliedustustoilla on keskeinen asema erityisesti maahanmuuttoriskin arvioimisessa (tätä voimassa olevan säännöstön yksityiskohtaa vahvistettiin vuonna 2003 tehdyllä lainsäädäntömuutoksella). Erityisesti vuosina 2004–2005 toteutettujen paikallista konsuliyhteistyötä koskevien kohdennettujen valvontavierailujen perusteella on laadittu erityinen paikallista konsuliyhteistyötä koskeva säädöskehys, jossa vahvistetaan paikallisella tasolla toteutettavat tehtävät. Siinä varmistetaan yhteydet toimivaltaisiin keskusviranomaisiin ja neuvostoon sekä turvataan läpinäkyvyyden toteutuminen. Paikallisen konsuliyhteistyön uudelleenjärjestelyssä otetaan huomioon myös yhteisön toimielinkehys. 4. Eräiden kysymysten selkeyttäminen säännösten yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi - Kelpoisuusalueeltaan rajoitettu viisumi (LTV) Kelpoisuusalueeltaan rajoitettuja LTV-viisumeja koskevia määräyksiä on tällä hetkellä monessa eri säädöksessä ja eri artikloissa (Schengenin yleissopimus ja yhteinen konsuliohjeisto). Tämä on johtanut siihen, että tämäntyyppisen viisumin myöntämisedellytykset ovat hämärtyneet, ja jossain määrin myös väärinkäytöksiin ja vaihteleviin käytäntöihin eri jäsenvaltioissa. Lisäksi näyttää siltä, että sekä operatiivisella että keskusviranomaisten tasolla ei olla tietoisia siitä, miten laajalti velvollisuutta ilmoittaa muille valtioille LTV-viisumin myöntämisestä olisi sovellettava. Tässä ehdotuksessa kaikki kelpoisuusalueeltaan rajoitetun viisumin myöntämistä koskevat säännökset on koottu yhteen artiklaan ja vaatimus ilmoittaa muille jäsenvaltioille LTV-viisumin myöntämisestä on rajoitettu ainoastaan niihin tapauksiin, joissa tällaisen viisumin myöntäminen johtuu siitä, että jokin jäsenvaltio on suosittanut viisumin epäämistä ennakkokuulemismenettelyn yhteydessä, tai kun viisumi on myönnetty sellaiselle kolmannen maan kansalaiselle, joka ei täytä Schengenin rajasäännöstössä vahvistettuja maahantulon edellytyksiä. - Matkasairausvakuutus Neuvoston päätös 2004/17/EY, joka koskee matkasairausvakuutustodistuksen sisällyttämistä niihin asiakirjoihin, jotka vaaditaan yhtenäisen maahantuloviisumin myöntämiseksi, tuli voimaan 1. kesäkuuta 2004. Koska tämän uuden toimenpiteen soveltaminen osoittautui monessa paikassa varsin ongelmalliseksi muun muassa alkuperäiseen päätökseen sisältyvien porsaanreikien ja sääntöjen monitulkintaisuuden vuoksi, päätöksen soveltamisesta annettiin uusia ohjeita lokakuussa 2004. Tässä asetuksessa selkeytetään alkuperäistä tekstiä ja muutetaan osa annetuista lisäohjeista sitoviksi säännöiksi. Komissio pyysi jäsenvaltioilta kommentteja matkasairausvakuutusta koskevan vaatimuksen soveltamisesta lokakuussa 2005 lähetetyssä kyselyssä, ja saamiensa vastausten perusteella se ehdottaa vaatimusta koskevien säännösten yksinkertaistamista ja selkeyttämistä. Lisäksi tästä vaatimuksesta vapautetaan järjestelmällisesti henkilöt, joille (poikkeuksellisesti) myönnetään viisumi rajalla, merimiehet ammattinsa harjoittamisen yhteydessä sekä diplomaattipassin haltijat ja henkilöt, jotka hakevat lentokentän kauttakulkuviisumia. Ensimmäisessä tapauksessa olisi kohtuutonta vaatia matkasairausvakuutus henkilöltä, joka hakee viisumia kiireellisistä syistä. Merimiehillä taas on yleensä jo työsopimuksensa nojalla vakuutus, joka täyttää yhteisön säännöstön vaatimukset. 5. Yhteisen konsuliohjeiston liitteiden oikeudellisen aseman selkeyttäminen Nykyisessä yhteisessä konsuliohjeistossa on kahdeksantoista liitettä, jotka sisältävät useita oikeudellisia säännöksiä ja erilaisia tietoja, jotka perustuvat muihin oikeuslähteisiin tai jäsenvaltioiden ilmoituksiin: luettelot kolmansien maiden kansalaisia koskevista viisumivaatimuksista, tietyntyyppisten matkustusasiakirjojen haltijoita koskevat vapautukset, edustusta koskeva taulukko, asiakirjat jotka oikeuttavat maahantuloon ilman viisumia, tekniset eritelmät (viisumitarran malli, yhdenmukaiset lomakkeet mm. vierailukutsun esittämistä varten), käytännön ohjeet (viisumitarran täyttöohjeet), tiedot eri maiden käytännöistä (viitemäärät, ”huomautuksia”-kenttään täytettävät tiedot). Jotta voitaisiin selkeyttää näiden liitteiden oikeudellista asemaa, komissio on päättänyt (samalla tavoin kuin yhteisen käsikirjan äskettäisen uudelleenlaatimisen yhteydessä) säilyttää vain ne liitteet, jotka liittyvät suoraan varsinaisessa säädöksessä olevien säännösten täytäntöönpanoon eli asetuksen liitteet I–XIII. Näitä liitteitä on tarkoitus muuttaa vastaisuudessa komiteamenettelyllä EY:n perustamissopimuksen 202 artiklan ja neuvoston päätöksen 1999/468/EY mukaisesti, sillä komissio katsoo, että nämä käytännön ohjeet ovat itse asiassa asetuksen V osastossa vahvistettujen periaatteiden täytäntöönpanotoimenpiteitä. 6. Poistot 6.1. Kansalliset viisumit Koska asetus koskee lyhytaikaista oleskelua ja kauttakulkua varten myönnettävien Schengen-viisumien sekä lentokentän kauttakulkuviisumien myöntämistä, kaikki viittaukset kansallisiin viisumeihin (”D”-viisumi) on poistettu. 6.1.2. Pitkäaikaista oleskelua varten myönnetty kansallinen viisumi, joka on samalla lyhytaikaista oleskelua varten myönnetty Schengen-viisumi (”D+C”-viisumi) Tämäntyyppinen viisumi otettiin käyttöön erään jäsenvaltion aloitteesta vuonna 2001 [asetus (EY) N:o 1091/2001]. D+C-viisumi on samalla lyhytaikaista oleskelua varten myönnetty yhdenmukainen viisumi, joka on voimassa enintään kolme kuukautta alkuperäisestä voimassaolopäivästä. Käytettävissä olevien tietojen perusteella näyttää siltä, että useimmat jäsenvaltiot eivät joko myönnä lainkaan D+C-viisumeja tai myöntävät niitä hyvin harvoin. [2] On myös todettu useaan otteeseen, että konsulaattien henkilöstö ei juuri tunne tämäntyyppistä viisumia ja sen myöntämisedellytyksiä, jolloin hakijatkaan eivät saa tietoa tästä mahdollisuudesta. Lisäksi on todettu, että kansalliset viisumirekisterit ja käsittelyohjelmat eivät monissa tapauksissa edes mahdollista tämäntyyppisen viisumihakemuksen käsittelemistä tai sitä vastaavan viisumitarran painamista. Toisaalta eräiden jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot voivat myöntää oleskelulupia, jolloin D+C-viisumi on tarpeeton. Sen jälkeen kun D+C-viisumin alkuperäinen kolmen kuukauden voimassaoloaika on päättynyt, viisuminhaltijat eivät sitä paitsi enää saa liikkua kaikkien jäsenvaltioiden alueella, vaikka heillä on edelleen oikeus oleskella laillisesti viisumin myöntäneen jäsenvaltion alueella. Tämän vuoksi komissio esittää, että tämäntyyppisestä viisumista luovutaan, jotta asioita voidaan yksinkertaistaa ja jäsenvaltioita voidaan vaatia nopeuttamaan oleskelulupien myöntämistä niille kolmansien maiden kansalaisille, jotka voivat sellaisen saada. 6.2. Ryhmäviisumit Kun viisuminhakijoilta aletaan vaatia muiden tietojen ohella biometrisiä tunnisteita ja yksittäiset hakijat rekisteröidään viisumitietojärjestelmään, ryhmäviisumien käyttö ei enää ole mahdollista. Kunkin hakijan, myös samaan passiin merkittyjen puolisoiden ja lasten, on täytettävä oma hakulomakkeensa, ja kaikille on myönnettävä erillinen viisumitarra, joka kiinnitetään tätä varten tarkoitettuun erilliseen lomakkeeseen. 6.3. Yhteisen konsuliohjeiston liitteen 2 poistaminen Yhteisen konsuliohjeiston liitteessä 2 on luettelo asetuksen (EY) N:o 539/2001 liitteessä I mainituista kolmansista maista, joiden kansalaisilta ei vaadita viisumia, jos heillä on diplomaatti-, virka- tai virkamatkapassi, ja luettelo niistä asetuksen (EY) N:o 539/2001 liitteessä II mainituista kolmansista maista, joiden kansalaisilta vaaditaan viisumi siitä huolimatta, että heillä on diplomaatti-, virka- tai virkamatkapassi tai erityispassi. Menettelyjä, joiden mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava liitteen 2 muuttamisesta, säännellään tällä hetkellä asetuksella (EY) N:o 789/2001, vaikka oikeusperusta jäsenvaltioiden yksipuolisesti myöntämille viisumipakkoa koskeville poikkeuksille on asetus (EY) N:o 539/2001, jonka mukaan kyseisen asetuksen 4 artiklan nojalla myönnetyistä viisumipakkoa koskevista poikkeuksista on ilmoitettava komissiolle (joka huolehtii siitä, että nämä tiedot julkaistaan hyvissä ajoin ja säännöllisesti). Näitä tietoja ei liitetä viisumisäännöstöstä annettavaan asetukseen, jotta voidaan välttää menettelyjen päällekkäisyys ja koska asetuksen (EY) N:o 539/2001 ja toisaalta viisumien myöntämisedellytyksiä ja -menettelyjä koskevista säännöistä annetun asetuksen nojalla myönnettävien viisumipakkoa koskevien poikkeusten välillä ei ole mitään oikeudellista yhteyttä. 6.4. Liitteen 6 poistaminen Kunniakonsulit eivät enää saa myöntää viisumeja viisumitietojärjestelmästä annettavassa asetuksessa ehdotettujen sääntöjen nojalla, jotka koskevat oikeutta tutustua tietoihin. 7. Viisumisäännöstön yhdenmukainen soveltaminen käytännössä Kuten edellä todetaan, viisumisäännöstön oikeudelliset säännökset koskevat ainoastaan lyhytaikaista oleskelua ja kauttakulkua varten myönnettävien viisumien sekä lentokentän kauttakulkuviisumien myöntämistä. Jotta voidaan varmistaa, että jäsenvaltiot tästedes luopuvat nykyisestä käytännöstä, jonka mukaan ne laativat kansallisia ohjeita, joita sovelletaan ensisijaisina yhteisiin ohjeisiin nähden, on tarkoitus laatia yhdet yhteiset ohjeet siitä, miten tätä lainsäädäntöä on tarkoitus soveltaa käytännössä. Laatiessaan ehdotusta viisumisäännöstöä koskevaksi asetukseksi komissio on pohtinut ”Viisumisäännöstön käytännön soveltamista koskevien ohjeiden” muotoa ja sisältöä. Näissä ohjeissa vahvistettaisiin yhdenmukaiset käytännöt ja menettelyt, joita jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen on noudatettava viisumihakemusten käsittelyssä. Ohjeet laaditaan asetuksen V osastossa säädetyn menettelyn mukaisesti. Niissä ei lisätä viisumisäännöstöön mitään uusia oikeudellisia velvoitteita, vaan käsitellään ainoastaan näiden säännösten soveltamista käytännössä. Ohjeiden on määrä valmistua ennen viisumisäännöstön voimaantuloa. 6) Perustamissopimuksiin liitettyjen pöytäkirjojen vaikutukset Lyhytaikaista oleskelua ja kauttakulkua varten myönnettäviä viisumeja koskevista toimenpiteistä laadittujen ehdotusten oikeusperusta on EY:n perustamissopimuksen IV osasto, minkä vuoksi niihin sovelletaan Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan asemasta tehtyjen pöytäkirjojen ja Schengenin säännöstöstä tehdyn pöytäkirjan erikoismääräyksiä (ns. vaihteleva geometria). Tämä ehdotus koskee Schengenin säännöstön kehittämistä. Sen vuoksi on otettava huomioon seuraavat mainituista pöytäkirjoista johtuvat näkökohdat: Islanti ja Norja: Neuvosto on tehnyt Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan kanssa sopimuksen näiden kahden valtion osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen [3]. Sopimuksessa määrättyjä menettelyjä on sovellettava, koska tämä asetus perustuu Schengenin säännöstöön sopimuksen liitteessä A tarkoitetulla tavalla. Tanska: Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja EY:n perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen antamiseen, asetus ei sido sitä eikä asetusta sovelleta siihen. Koska asetuksen tarkoituksena on kehittää Schengenin säännöstöä perustamissopimuksen IV osaston määräysten nojalla, siihen sovelletaan mainitun pöytäkirjan 5 artiklaa. Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti: Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 4 ja 5 artiklan sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY [4] ja Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY [5] mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu tämän asetuksen antamiseen, asetus ei sido niitä eikä asetusta sovelleta niihin. Sveitsi: Sveitsin osalta tällä ehdotuksella kehitetään Schengenin säännöstön määräyksiä Euroopan unionin, Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisessä sopimuksessa Sveitsin valaliiton osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen tarkoitetulla tavalla. Kyseiset määräykset kuuluvat tämän sopimuksen tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sopimuksen tiettyjen määräysten väliaikaisesta soveltamisesta tehdyn neuvoston päätöksen 2004/860/EY [6] 4 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Sveitsin kanssa 26. lokakuuta 2004 allekirjoitetussa sopimuksessa määrätään eräiden määräysten väliaikaisesta soveltamisesta sopimuksen allekirjoittamisesta alkaen, kuten Sveitsin osallistumisesta Schengenin säännöstön kehittämistä käsittelevään sekakomiteaan. 7) Schengenin säännöstöä kehittävien säädösten kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä uusille jäsenvaltioille aiheutuvat seuraukset Liittymisasiakirjan 3 artiklan 1 kohdan mukaan Schengenin säännöstön määräykset sekä liittymisasiakirjan liitteessä I luetellut säädökset, jotka perustuvat tai muuten liittyvät Schengenin säännöstöön, sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa liittymispäivästä alkaen [7]. Myös määräykset ja säädökset, joihin ei viitata liitteessä, sitovat uusia jäsenvaltioita liittymispäivästä alkaen, mutta niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa vasta kun asiasta on tehty erityinen neuvoston päätös liittymisasiakirjan 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kyseessä on kaksivaiheinen täytäntöönpanomenettely, jonka mukaisesti tietyt Schengenin säännöstön määräykset ovat sitovia ja niitä sovelletaan liittymispäivästä alkaen, kun taas toiset määräykset, erityisesti sisärajoilla tehtävien tarkastusten poistamiseen liittyvät määräykset, ovat sitovia liittymispäivästä alkaen, mutta niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa vasta neuvoston tehtyä edellä tarkoitetun päätöksen. Liitteessä ei mainita viisumipolitiikkaa koskevia Schengenin säännöstön määräyksiä (Schengenin yleissopimuksen 9–17 artikla ja niiden täytäntöönpanoa koskevat päätökset, erityisesti yhteinen konsuliohjeisto, sen liitteitä 1, 7, 8 ja 15 lukuun ottamatta). Tämän vuoksi tätä ehdotusta, joka perustuu yhteiseen konsuliohjeistoon ja eräisiin Schengenin yleissopimuksen määräyksiin ja korvaa ne, jotta voidaan vahvistaa viisumien myöntämistä koskeva yhteisön säännöstö, ei sovelleta uusiin jäsenvaltioihin lentokentän kauttakulkuviisumin myöntämistä koskevia säännöksiä lukuun ottamatta. 8) Artiklakohtaiset huomautukset Yleinen huomautus Jotta voidaan ottaa huomioon yhteisön toimintakehys ja terminologia, määritelmissä ja koko ehdotuksessa on ilmaus ”sopimuspuoli/sopimuspuolet” korvattu ilmauksella ”jäsenvaltio/jäsenvaltiot”. Ilmaisua ”jäsenvaltio(t)” on luonnollisesti tulkittava ottaen huomioon yhtäältä Schengenin säännöstöstä tehty pöytäkirja silloin, kun on kyse Schengenin säännöstön soveltamisesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa (ks. edellä 6 kohta), ja toisaalta liittymissopimuksen 3 artikla, jossa määrätään Schengenin säännöstön kaksivaiheisesta täytäntöönpanosta uusissa jäsenvaltioissa (ks. edellä 7 kohta). Lisäksi on otettava huomioon Islannin, Norjan ja Sveitsin erityisasema Schengenin säännöstön soveltamisessa siten kuin sitä täsmennetään perustelujen 6 kohdassa. I osasto: Yleiset määräykset 1 artikla: Kohde ja soveltamisala Tämän artiklan 1 kohdassa määritellään asetuksen kohde eli viisumihakemusten käsittelyn edellytysten ja menettelyjen vahvistaminen enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana kestävää oleskelua varten. Artiklan 2 kohdassa säädetään, että asetusta sovelletaan niihin kolmansien maiden kansalaisiin, joilta vaaditaan viisumi tällaisessa tapauksessa neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 mukaisesti. Lisäksi kohdassa viitataan yleisesti vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin, jotka yhteisön lainsäädännön mukaan kuuluvat tietyille kolmansien maiden kansalaisten ryhmille. Artiklan 3 kohta koskee luetteloa niiden kolmansien maiden kansalaisista, joilta vaaditaan lentokentän kauttakulkuviisumi. Yhteinen luettelo (liite VII) määritellään tässä asetuksessa [eikä neuvoston asetuksessa (EY) N:o 539/2001]. 2 artikla: Määritelmät Useimmat tässä artiklassa esitetyistä määritelmistä ovat peräisin Schengenin yleissopimuksesta ja yhteisestä konsuliohjeistosta, mutta niitä on tarvittaessa selkeytetty ja täydennetty, ja joukkoon on lisätty eräitä uusia määritelmiä. Asetuksessa esitetyt määritelmät vastaavat asetuksessa (EY) N:o 539/2001 ja Schengenin rajasäännöstössä käytettyjä määritelmiä. ’Kolmannen maan kansalaisen’ käsite on määritelty siten, että EY:n perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa esitetyn määritelmän mukaiset unionin kansalaiset suljetaan asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Määritelmä käsittää siten myös pakolaiset ja kansalaisuudettomat henkilöt. ’Viisumin’ määritelmä vastaa asetuksessa (EY) N:o 539/2001 käytettyä määritelmää. Siihen on kuitenkin lisätty viittaus lentokentän kauttakulkuun, joka poikkeaa ’oleskelusta’ ja ’kauttakulusta’ niiden tavanomaisessa merkityksessä. Lisäys on ollut tarpeen myös siksi, että lentokentän kauttakulkua koskeva yhteinen toiminta on sisällytetty yhteisön lainsäädäntöön. Ilmauksella ’yhtenäinen’ tarkoitetaan sitä, että viisumin haltija voi maahantulon sallimisen jälkeen liikkua usean tai kaikkien jäsenvaltioiden alueella tai kulkea niiden alueen kautta. Ilmaus on säilytetty asetuksessa vastapainona ’kelpoisuusalueeltaan rajoitetulle’ viisumille (LTV), jonka haltija voi oleskella ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa tai tietyissä jäsenvaltioissa, ja ’lentokentän kauttakulkuviisumille’, joka vaaditaan tietyiltä kolmansien maiden kansalaisilta jäsenvaltioiden lentokenttien kansainvälisen alueen kauttakulkua varten. Koska yksi ’yhtenäisen’ viisumin myöntämisedellytyksistä on, että kaikki jäsenvaltiot tunnustavat hakijan matkustusasiakirjan, on katsottu tarpeelliseksi täsmentää, mitä tarkoitetaan ’tunnustetulla matkustusasiakirjalla’. Schengenin yleissopimuksen ja yleisen konsuliohjeiston voimassa olevissa määräyksissä käytetään ilmaisua ’voimassa oleva’ tarkoittamaan sekä aitoutta, voimassaoloa että tunnustamista, mikä on aiheuttanut tiettyä sekaannusta. Tällä käsitteellä on merkitystä silloin kun jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen on ratkaistava, voidaanko hakijalle myöntää yhtenäinen viisumi vai ainoastaan kelpoisuusalueeltaan rajoitettu viisumi. Tämän ehdotuksen oikeusperustan nojalla asetukseen ei voida sisällyttää Schengenin toimeenpanevan komitean päätöksiä SCH/Com-ex (98) 56 ja (99) 14, jotka koskevat käsikirjan laatimista niistä matkustusasiakirjoista, jotka oikeuttavat ulkorajan ylittämiseen ja joihin voidaan liittää viisumi. Tuntuisi kuitenkin loogiselta sisällyttää tällainen perustavanluonteinen asiakirja yhteisön lainsäädäntöön. ’Viisumitarran’ määritelmässä viitataan asetuksessa (EY) N:o 1683/95 esitettyihin määritelmiin, ja sanamuoto on peräisin viisumitietojärjestelmää koskevasta asetusehdotuksesta. ’Erillinen viisumilomake’ määritellään viittaamalla asetukseen (EY) N:o 333/2002 sellaisen lomakkeen yhtenäisestä kaavasta, johon kiinnitetään jäsenvaltioiden niille henkilöille myöntämät viisumit, joiden matkustusasiakirjaa lomakkeen laativa jäsenvaltio ei tunnusta. II osasto: Viisumihakemusten vastaanotto ja käsittely I luku: Viisumihakemusten käsittelyyn osallistuvat viranomaiset 3 artikla: Viranomaiset, joilla on toimivalta käsitellä viisumihakemukset Nämä säännökset ovat peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta ja Schengenin yleissopimuksesta. Niissä kuitenkin täsmennetään, että käsittelyllä tarkoitetaan viisumihakemusten tutkimista, jonka tulisi aina olla jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen tehtävä. Viimeaikaisen kehityksen vuoksi (viisumihakemusten määrän kasvu, konsulaattihenkilöstön turvallisuusriskit yms.) ja koska lähiaikoina otetaan käyttöön biometriset tunnisteet yhtenä viisumin hakemisen edellytyksenä, jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot eivät enää pelkästään vastaanota viisumihakemuksia. Yhteisen konsuliohjeiston liite 6 on kuitenkin kumottu, sillä kunniakonsulit eivät enää voi osallistua viisumihakemusten käsittelyyn. Artiklaan on sisällytetty neuvoston asetus (EY) N:o 415/2003 viisumien myöntämisestä rajalla (2 kohta). 4 artikla: Alueellinen toimivalta Yhteisessä konsuliohjeistossa todetaan, että ”kun” viisumia haetaan muualla kuin asuinvaltiossa, hakemus on käsiteltävä tietyllä tavalla. Koska jäsenvaltioiden käytännöt vaihtelevat tältä osin, asetuksessa säädetään selkeästi, että kolmansien maiden kansalaisten on haettava viisumia asuinmaassaan (1 kohta) ja että ainoastaan ne, jotka oleskelevat laillisesti jossakin muussa kuin asuinmaassaan ja joilla on perusteltu syy hakea viisumia kyseisessä maassa, voivat tehdä niin (2 kohta). Jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot ottavat yleensä tällaisessa tapauksessa yhteyttä hakijan asuinmaassa työskenteleviin kollegoihinsa tai näiden keskusviranomaisiin ennen viisumin myöntämistä (3 kohta). 5 artikla: Viisumihakemuksen käsittelystä vastaava jäsenvaltio Nämä säännökset on otettu yhteisestä konsuliohjeistosta. Niissä vahvistetaan kriteerit, joiden mukaan viisumihakemuksen käsittelystä vastaava diplomaatti- tai konsuliedustusto määritetään. Toistuvaisviisumia koskevat hakemukset on jätettävä sen jäsenvaltion konsulaattiin, jossa hakija useimmiten käy (ja joka on peruste useaan maahantuloon oikeuttavan viisumin hakemiselle), vaikka hakija voi matkustaa myös muihin kohteisiin jäsenvaltioiden alueella. Tällaista viisumia on mahdollista hakea ainoastaan hakijan asuinmaassa siksi, että vain kyseinen konsulaatti pystyy täysin arvioimaan hakijan vilpittömyyden. 6 artikla: Toimivalta myöntää viisumi jäsenvaltion alueella laillisesti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille Varsin suuri osa viisumeista myönnetään nykyään jäsenvaltioiden alueella henkilöille, jotka eivät itse asiassa ylitä ulkorajoja. Siitä huolimatta olisi vahvistettava yksityiskohtaiset säännöt niitä tilanteita varten, joissa jonkin jäsenvaltion alueella laillisesti oleskelevalla kolmannen maan kansalaisella on perusteltu syy matkustaa toiseen jäsenvaltioon mutta ei matkustusasiakirjaa, joka antaisi hänelle oikeuden matkustaa jäsenvaltioiden alueella ilman viisumia. 7 artikla: Edustusta koskevat järjestelyt Valtaosa tämän artiklan sisällöstä on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta. Säännökset on kuitenkin pyritty järjestelemään uudelleen entistä selkeämmin, ja niihin on lisätty erityisiä sääntöjä, joiden avulla on tarkoitus varmistaa, että sekä viisuminhakijat että muiden jäsenvaltioiden paikallis- ja keskusviranomaiset saavat hyvissä ajoin tiedon edustusta koskevien järjestelyjen voimaantulosta tai lakkaamisesta. Jos jäsenvaltiot haluavat ulkoistaa osan viisumihakemusten käsittelystä, niiden on ilmoitettava tästä edustamilleen jäsenvaltioille ennen kuin ne aloittavat tällaisen yhteistyön ulkoisten palveluntarjoajien kanssa. Artiklan 6 kohdassa täsmennetään ohjeet sellaista tilannetta varten, jossa edustavan jäsenvaltion diplomaatti- tai konsuliedustusto aikoo evätä viisumin. Tällaisessa tapauksessa koko hakemus on toimitettava edustetun jäsenvaltion keskusviranomaisille, jotta nämä voivat tehdä viisumin epäämistä koskevan lopullisen päätöksen. Sovelletaan 23 artiklan 3 kohtaa, joka koskee viisumin epäämistä koskevan päätöksen tiedoksiantamista hakijalle. Näin voidaan varmistaa, että hakemuksesta tehdään lopullinen päätös sen sijaan, että hakijaa vain kehotettaisiin toimittamaan uusi hakemus edustetun jäsenvaltion lähimpään konsulaattiin, kuten nykyään usein tapahtuu. Artiklan 2 kohtaa muutetaan myöhemmin, jotta voidaan ottaa huomioon yhteisen konsuliohjeiston muuttamista koskevan ehdotuksen yhteydessä käytävät neuvottelut biometriikan käyttöönotosta ja yhteisten viisumikeskusten perustamisesta. 8 artikla: Jäsenvaltion omien keskusviranomaisten kuuleminen ennalta Jo nyt on olemassa menettely, jonka mukaan viisumin myöntävän diplomaatti- tai konsuliedustuston keskusviranomaisia on kuultava ennen kuin tiettyjen kolmansien maiden kansalaisille tai tiettyihin ryhmiin kuuluville kolmansien maiden kansalaisille myönnetään viisumi. Luettelo kolmansista maista, joihin tätä menettelyä sovelletaan, esitetään yhteisen konsuliohjeiston liitteessä 5 (rajoitettu jakelu, ”EU RESTREINT”). Artiklan 2 kohdassa säädetään, että tällainen kuuleminen ei saa viivyttää viisumihakemuksen käsittelyä. Artiklan 3 kohdassa säädetään, että edustusta koskevien järjestelyjen puitteissa edustavan jäsenvaltion keskusviranomaisten on kuultava edustetun jäsenvaltion keskusviranomaisia (liitteessä I lueteltujen kolmansien maiden osalta). 9 artikla: Muiden jäsenvaltioiden keskusviranomaisten kuuleminen ennalta ja niille ilmoittaminen Artiklan 1 kohdassa säädetään jäsenvaltioiden keskusviranomaisten pyynnöstä, jonka mukaan niitä olisi kuultava ennen kuin muiden jäsenvaltioiden diplomaatti- tai konsuliedustustot myöntävät viisumeja tiettyjen kolmansien maiden kansalaisille tai tiettyihin ryhmiin kuuluville kolmansien maiden kansalaisille. Artiklan 2 kohdassa säädetään määräaika, johon mennessä jäsenvaltion on vastattava lausuntopyyntöön. Määräaika on kolme työpäivää. Jos vastausta ei saada määräaikaan mennessä, lausuntoa pyytänyt jäsenvaltio voi antaa diplomaatti- tai konsuliedustustolleen luvan myöntää viisumi, jonka osalta lausuntoa pyydettiin. Artiklan 3 kohdassa säädetään pelkästä ilmoittamismenettelystä jäsenvaltioiden kanssa vuonna 2002–2003 käytyjen keskustelujen perusteella. Kuulemisen sijasta jäsenvaltioiden keskusviranomaiset haluavat vain saada tiedon siitä, että tiettyjen kolmansien maiden kansalaisille tai tiettyihin ryhmiin kuuluvien kolmansien maiden kansalaisille on myönnetty viisumi. Artiklan 5 kohdassa säädetään, että edustusta koskevien järjestelyjen puitteissa edustavan jäsenvaltion keskusviranomaisten on kuultava muiden jäsenvaltioiden keskusviranomaisia (liitteessä II lueteltujen kolmansien maiden osalta). II luku: Hakemus 10 artikla: Hakemuksen jättämistä koskevat käytännön ohjeet Kyseessä on uusi artikla siinä mielessä, että siinä säädetään hakemusten jättämistä koskevat yleiset käytännön periaatteet. Se liittyy 11 artiklaan, jossa otetaan käyttöön hakemuksen tutkittavaksi ottamisen käsite. Artiklan 1 kohdassa säädetään, että viisumihakemuksen voi jättää aikaisintaan kolme kuukautta ennen suunniteltua matkaa. Tällä hetkellä tämä sääntö mainitaan ainoastaan yhteisen konsuliohjeiston liitteessä 13 olevassa huomautuksessa. On tärkeää, että viisumia ei myönnetä kovin kauan ennen suunniteltua matkaa. Näin voidaan välttää se, että hakijan tilanne muuttuu siitä, millainen se on viisumia myönnettäessä. Artiklan 2 kohdassa säädetään vaatimuksesta, jonka mukaan hakemus on jätettävä henkilökohtaisesti silloin kun viisumia haetaan ensimmäistä kertaa, koska silloin kerätään biometriset tunnisteet. Artiklan 3 ja 4 kohta ovat tarpeen, koska yhä useammissa jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustoissa on otettu käyttöön tapaamisjärjestelyt. Artiklan 5 kohtaa on tulkittava yhdessä 11 ja 19 artiklan kanssa. 11 artikla: Biometristen tunnistetietojen kerääminen Tässä artiklassa säädetään biometristen tunnistetietojen keräämistä koskevista vaatimuksista sekä niistä henkilöryhmistä, joita tämä vaatimus ei koske. Artiklan sisältö vastaa komission 31. toukokuuta 2006 esittämää ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi diplomaatti- ja konsuliedustustoille annetun yhteisen konsuliohjeiston muuttamisesta biometristen tunnisteiden käyttöönoton ja viisumihakemusten vastaanoton ja käsittelyn järjestämistä koskevien määräysten osalta [KOM(2006) 269]. 12 artikla: Viisumihakemuksen jättäminen Tässä artiklassa luetellaan asiakirjat, jotka hakijan on toimitettava hakemuksensa liitteeksi, jotta se otetaan käsiteltäväksi. Näiden sääntöjen avulla hakijoiden on helpompi valmistella hakemuksensa. Sitä paitsi hakemuksen käsittely nopeutuu, kun diplomaatti- tai konsuliedustustot saavat heti täydelliset hakemukset. Koska jäsenvaltiot sallivat diplomaatti- ja konsuliedustustojen tehdä yhä enemmän yhteistyötä ulkoisten palveluntarjoajien kanssa, niin että hakija ei ole suoraan tekemisissä hakemuksia käsittelevän henkilöstön kanssa, on erityisen tärkeää, että käytettävissä on alusta lähtien täsmälliset tiedot. Hakijalta säästyy aikaa, kun hänen ei tarvitse toimittaa lisätietoja erikseen. Artiklassa määritellään, missä vaiheessa viisumihakemus katsotaan jätetyksi. Jos kaikki 12 artiklassa luetellut selvitykset on toimitettu, viisumihakemus ”voidaan ottaa käsiteltäväksi”. Tämä on tärkeää myös siksi, että voidaan erottaa toisistaan hakemukset, joita ei oteta lainkaan käsiteltäväksi, ja hakemukset, jotka hylätään virallisesti käsittelyn perusteella. Selventämällä tätä eroa voidaan tuottaa realistisempia tilastotietoja, kun virallisesti hylätyt hakemukset voidaan erottaa hakemuksista, joita ei ole edes käsitelty loppuun, niin että hylkäysprosentit antavat todellisen kuvan tilanteesta. Viisumihakemusten hylkäämisprosenttien vertailu on samalla alueella toimiville jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustoille tärkeä hallinnointiväline. 13 artikla: Hakulomake Artiklan 1 kohta on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta. Siihen on kuitenkin lisätty vaatimus, jonka mukaan jokaisen hakijan passiin merkityn ja hänen mukanaan matkustavan henkilön on täytettävä erillinen viisumihakemus. Tämän jälkeen kullekin hakijalle voidaan myöntää erillinen viisumitarra (26 artikla), sillä ryhmäviisumeista luovutaan. Artiklan 2 kohta koskee eräitä käytännön seikkoja, joista ei aiemmin ole säädetty. Artiklan 3 kohdassa säädetään hakemuksen mahdollisesta kääntämisestä edustuston sijaintimaan kielelle ja tällaisten käännösten saatavilla pitämisestä. Samalla alueella toimivien jäsenvaltioiden diplomaattiedustustojen tulisi yhdenmukaisuus- ja kustannussyistä käyttää samaa käännöstä. Artiklan 2 ja 3 kohta perustuvat lähinnä komission yksiköiden valmisteluasiakirjaan JAI/723/2003. Artiklan 4 kohdassa vaaditaan jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustoja varmistamaan, että hakijat saavat tietoa siitä, millä kielellä tai kielillä hakemuslomakkeen voi täyttää. 14 artikla: Hakemuksen liitteet Tämä artikla ja liite IV, jossa esitetään esimerkkejä hakijoilta vaadittavista liiteasiakirjoista, perustuvat yhteiseen konsuliohjeistoon, ja niitä on jäsennelty uudelleen luettavuuden parantamiseksi. Lisäksi liiteasiakirjat on luetteloitu suunnitellun oleskelun tai kauttakulun tarkoituksen mukaan. On myös laadittu uusi yhdenmukainen lomake vierailukutsun sekä majoituksen ja ylläpidon tarjoamista varten, jotta voidaan korjata tämä voimassa olevan lainsäädännön puute. Yhteisessä konsuliohjeistossa on liite, johon on pyritty kokoamaan eri jäsenvaltioiden käyttämät ns. yhdenmukaiset lomakkeet, mutta tähän mennessä vain kolme jäsenvaltiota on toimittanut tällaiset lomakkeet ja nekin poikkeavat toisistaan varsin paljon. Tämä artikla on yhdenmukainen Schengenin rajasäännöstön kanssa. Liiteasiakirjoja koskevia vaatimuksia saattaa olla tarpeen eriyttää sen mukaan, mitä asiakirjoja hakijoiden on toimitettava tai mitä he pystyvät toimittamaan paikallisten olosuhteiden puitteissa. Paikallisen konsuliyhteistyön yhteydessä onkin tarkoitus arvioida, olisiko tarpeen laatia luettelot tässä artiklassa ja sitä vastaavassa liitteessä mainittuja tarkoituksia varten vaadittavista asiakirjoista, jotta voitaisiin torjua suotuisimman viisumikohtelun etsimistä (visa shopping). 15 artikla: Matkasairausvakuutus Tämä artikla on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta. Säännöksiä on kuitenkin muutettu, jotta voidaan tukkia tietyt porsaanreiät ja selkeyttää eräitä alkuperäiseen päätökseen sisältyviä monitulkintaisia kohtia. Lisäksi huomioon on otettu sekä tämän toimenpiteen soveltamisesta vuonna 2004 annetut ohjeet että sen soveltamista koskeva arviointi, joka toteutettiin vuonna 2005 jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustoille jaetun kyselylomakkeen avulla. Diplomaattipassin haltijat ja merimiehet on vapautettu matkasairausvakuutusta koskevasta vaatimuksesta yleisen poikkeuksen nojalla, koska heillä katsotaan olevan ammattinsa puolesta riittävä vakuutus. Tämä vaatimus ei koske myöskään niitä kolmansien maiden kansalaisia, jotka kiireellisten syiden vuoksi hakevat viisumia rajalla (minkä pitäisi olla poikkeustilanne), koska tällaisissa tapauksissa matkasairausvakuutuksen vaatiminen olisi kohtuutonta ja hakijoiden olisi sitä paitsi usein mahdotonta hankkia sellaista. 16 artikla: Käsittelymaksu Tässä artiklassa säädetään hakijoilta perittävää käsittelymaksua koskevat säännöt. Maksulla katetaan viisumihakemuksen käsittelystä aiheutuvat hallinnolliset kustannukset. Sen suuruus vahvistetaan 1. kesäkuuta 2006 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2006/440/EY [8]. Artiklan 1 kohdan säännös, jonka mukaan käsittelymaksu peritään euroina tai edustuston sijaintimaan rahana ja jonka mukaan sitä ei palauteta, pysyy edelleen voimassa. Artiklan 2 kohdan tarkoituksena on varmistaa, että hakijat saavat maksusta kuitin ja kirjallisen ilmoituksen siitä, että maksua ei palauteta. Artiklan 3 kohta koskee ongelmia, jotka liittyvät siihen, että käsittelymaksu peritään paikallisena rahana. Jotta hakijoille ei aiheudu haittaa siitä, että jäsenvaltiot vaihtaisivat sovellettavia vaihtokursseja eri aikoina, ehdotetaan, että kaikki käyttävät samaa vaihtokurssia eli EKP:n päiväkohtaista euron valuuttaviitekurssia. Artiklan 4 kohdassa luetellaan henkilöryhmät, joilta käsittelymaksua ei peritä neuvoston päätöksen 2006/440/EY mukaisesti. Artiklan 5 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat myöntää vapautuksen käsittelymaksusta tai alentaa sitä tapauskohtaisesti. Tämä jo nyt käytössä oleva mahdollisuus vahvistetaan myös neuvoston päätöksessä 2006/444/EY. Artiklan 6 kohdan mukaan maksu peritään toistaiseksi nykyisen suuruisena niiden kolmansien maiden kansalaisilta, joiden osalta toimeksianto neuvotella viisumien myöntämisen helpottamista koskevasta sopimuksesta hyväksytään ennen 1. päivää tammikuuta 2007. Artiklan 7 kohta on lisätty, jotta kolmansien maiden kansalaiset eivät joutuisi kärsimään siitä, että jokin jäsenvaltio ei tunnusta heidän matkustusasiakirjaansa, niin että heille on tämän vuoksi myönnetty kelpoisuusalueeltaan rajoitettu viisumi; tällaisten henkilöiden ei tarvitse maksaa toista käsittelymaksua sen vuoksi, että he joutuvat hakemaan toista viisumia voidakseen matkustaa sellaiseen jäsenvaltioon, jossa heille ensiksi myönnetty viisumi ei ole voimassa. Artiklan 8 kohdassa otetaan käyttöön kiireellisissä tapauksissa perittävä maksu. Jos hakemus jätetään hyvin myöhään ilman perusteltua syytä, sen käsittelystä peritään kaksinkertainen maksu. 17 artikla: Leima, joka osoittaa, että viisumia on haettu Vaatimus, jonka mukaan jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen on leimattava hakijan matkustusasiakirja merkiksi viisumihakemuksen jättämisestä, perustuu yhteiseen konsuliohjeistoon. Tarkoituksena on estää samaa henkilöä jättämästä hakemuksia useaan jäsenvaltioon samanaikaisesti. Koska tämän toimenpiteen soveltaminen käytännössä on aiheuttanut huomattavia ongelmia, asetuksessa täsmennetään leiman käyttöä koskevat säännöt, minkä lisäksi leimaa varten on laadittu yhdenmukainen malli. Malli on katsottu tarpeelliseksi, koska vuosien kuluessa on tullut esiin lukuisia sekä vääriä leimoja että vääriä koodeja. Artiklan 1 kohdassa on otettu huomioon viisumihakemusten vastaanottamisessa tapahtuneet muutokset (ks. 33 artikla), koska hakijan matkustusasiakirjan leimaamisesta vastaa diplomaatti- tai konsuliedustusto. Yhteisen konsuliohjeiston mukaan jäsenvaltiot voivat yksipuolisesti päättää, että ne eivät merkitse tätä leimaa diplomaattipasseihin. Yhtenäisen käytännön luomiseksi tästä poikkeuksesta on tehty yleinen sääntö. Sen sijaan jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen on sovittava paikallisen konsuliyhteistyön puitteissa siitä, mitkä muut henkilöryhmät mahdollisesti vapautetaan leiman merkitsemisestä. Jotta hakijat tai paikallisviranomaiset eivät ymmärtäisi leiman tarkoitusta väärin, jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen on ilmoitettava suurelle yleisölle, että leimalla ei ole oikeusvaikutuksia ja että sen tarkoituksena on vain osoittaa, että viisumia on haettu. Sen jälkeen kun jäsenvaltiot alkavat tallentaa tietoja viisumitietojärjestelmään, tätä leimaa ei enää tarvita, koska muiden jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot voivat tarkistaa järjestelmästä, onko hakija jättänyt samanaikaisesti hakemuksia myös muihin konsulaatteihin. III luku: Viisumihakemusten tutkiminen ja käsittely 18 artikla: Hakemuksen tutkiminen Artiklan 1 ja 2 kohta ovat peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta. Niissä säädetään viisumihakemuksen käsittelyn peruskriteerit eli kaksi tärkeintä asiaa, joihin konsulaattihenkilöstön on kiinnitettävä huomiota viisumihakemuksia tutkiessaan, nimittäin maahanmuutto- ja turvallisuusriskit. Koska viisumihakemuksen voi nykyään jättää erilaisten välittäjien kautta, asetuksessa korostetaan, että silloin kun oleskelun tarkoitusta ja paluuaikomusta ei voida riittävässä määrin selvittää kirjallisten dokumenttien perusteella, hakija voidaan kutsua henkilökohtaiseen haastatteluun. Artiklan 4 kohdan sisältö on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta, mutta siinä luetellaan yksityiskohtaisemmin, minkätyyppisiä tarkistuksia voidaan tehdä. Erityistä huomiota on syytä kiinnittää toimeentuloon tarvittavia varoja koskevaan e alakohtaan. Siinä säädetään, että näiden varojen arvioinnissa on otettava huomioon Schengenin rajasäännöstössä säädetyt viitemäärät sekä majoituksen tai ylläpidon tarjoamista koskeva sitoumus (liite IV). Jäsenvaltioiden vahvistamat viitemäärät mainittiin aiemmin yhteisen konsuliohjeiston liitteessä 7. Koska jäsenvaltioiden on Schengenin rajasäännöstön mukaan annettava nämä viitemäärät tiedoksi, niitä ei tarvitse enää kirjata viisumisäännöstön erilliseen liitteeseen. Käytännön syistä viitemäärät kuitenkin luetellaan myöhemmin laadittavissa ”Viisumisäännöstön käytännön soveltamista koskevissa ohjeissa” (45 artikla). Koska lentokentän kauttakulkuviisumin haltijat eivät tule jäsenvaltioiden alueelle, artiklan 6 kohdassa säädetään, että tällaisen hakemuksen osalta olisi tarkistettava ainoastaan seuraavien vaatimusten täyttyminen: 2 kohdan a alakohta (matkustusasiakirjan aitous ja voimassaolo), b alakohta (henkilö ei muodosta uhkaa yleiselle järjestykselle tai turvallisuudelle, kansanterveydelle eikä kansainvälisille suhteille) ja d alakohta (aiempien yhtenäisten viisumien käyttö). Lisäksi on tarkistettava jatkomatkan tarkoitus. Artiklan 7 kohta on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta, ja sen sisältö voidaan tiivistää ajatukseen ”jos hakemus herättää epäilyksiä, viisumia ei pidä myöntää”. 19 artikla: Hakemuksen tutkimatta jättäminen Tämä artikla liittyy suoraan 10 artiklan 4 kohtaan. Jos hakija ei toimita pyydettyjä lisätietoja, hänen hakemustaan ei oteta käsiteltäväksi, ja tämä tieto merkitään myös viisumitietojärjestelmään. Tutkimatta jättämisen käsite on otettu käyttöön, jotta voidaan erottaa toisistaan viisumihakemukset, jotka hylätään virallisesti niiden tutkimisen perusteella, ja tapaukset, joissa hakemusta ei ole tutkittu, koska hakija ei ole toimittanut pyydettyjä lisätietoja. Tätä nykyä tilastoissa niputetaan usein yhteen sekä virallisesti hylätyt että vain osittain tutkitut hakemukset luokkaan ”hylätyt hakemukset/evätyt viisumit”, jolloin todellisuudessa evättyjen viisumien lukumäärä ja niiden osuus kaikista hakemuksista jää epäselväksi. Koska tutkimatta jättäminen ei tarkoita, että hakemus olisi virallisesti hylätty, hakijalla ei ole muutoksenhakuoikeutta. Tämän vuoksi päätöksen siitä, että hakemusta ei oteta käsiteltäväksi, voi tehdä myös edustavan jäsenvaltion diplomaatti- tai konsuliedustusto. 20 artikla: Viisumihakemusta koskevan päätöksen tekeminen Viisuminhakijoiden yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi tämän artiklan 1 kohdassa säädetään käsittelyn enimmäiskestosta. Artiklan 2 kohdassa vahvistetaan yleinen periaate, jonka mukaan määritetään, millainen viisumi hakijalle on myönnettävä, ja viisumin voimassaoloaika sekä sallitun oleskelun kesto. Jotta suunnitellun matkan aikataulussa tapahtuvat odottamattomat muutokset, joihin hakija ei voi vaikuttaa (esimerkiksi lentojen peruuntuminen, kaupallisten tai kulttuuritapahtumien tai liiketapaamisten lykkääminen), eivät aiheuttaisi hakijalle ongelmia, vierailua tai kauttakulkua tai lentokenttien kansainvälisen alueen kauttakulkua varten myönnetyn viisumin voimassaoloaikaan lisätään kohtuullinen määrä lisäpäiviä. On huomattava, että nykyisen yhteisen konsuliohjeiston liitettä 13, jossa esitetään esimerkkejä täytetyistä viisumitarroista, on tarkoitus päivittää. Siitä tulee osa ”Viisumisäännöstön käytännön soveltamista koskevia ohjeita”, jotka täydentävät viisumisäännöstön lopullista versiota. Artiklan 3 kohta, joka koskee toistuvaisviisumien myöntämistä, on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta, mutta siinä määritellään yksityiskohtaisesti, millaisille hakijoille tällainen viisumi voidaan myöntää (esimerkiksi tarve matkustaa jäsenvaltioihin säännöllisesti ja hakijan vilpittömyys). 21 artikla: Kelpoisuusalueeltaan rajoitettu viisumi (LTV) Tähän artiklaan on koottu kaikki ne kelpoisuusalueeltaan rajoitetun viisumin myöntämiseen liittyvät seikat, jotka tätä nykyä ovat hajallaan eri säädöksissä ja jotka usein myös ovat keskenään päällekkäisiä (Schengenin yleissopimuksen 11 artiklan 2 kohta, 14 artiklan 1 kohta ja 16 artikla sekä yhteisen konsuliohjeiston V osan 3 kohta ja liite 14). Artiklan 1 kohdassa luetellaan yksityiskohtaisesti tapaukset, joissa on myönnettävä kelpoisuusalueeltaan rajoitettu viisumi. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, milloin tällaisen viisumin myöntämisestä on ilmoitettava muille jäsenvaltioille. Vaikka tiedot myönnetyistä viisumeista tallennetaan viisumitietojärjestelmään, keskusviranomaisille on ilmoitettava aktiivisesti yksittäisistä tapauksista, minkä jälkeen ne voivat tarkistaa yksityiskohdat viisumitietojärjestelmästä. Koska henkilöt, jotka eivät täytä tavanomaisia edellytyksiä jäsenvaltioiden alueelle tuloa varten, voivat a ja b alakohdan nojalla myönnetyn, kelpoisuusalueeltaan rajoitetun viisumin nojalla tulla viisumin myöntäneen jäsenvaltion alueelle, kyseisen jäsenvaltion keskusviranomaisten on ilmoitettava tästä muiden jäsenvaltioiden keskusviranomaisille. Sen sijaan kelpoisuusalueeltaan rajoitetun viisumin myöntämisestä ei tarvitse ilmoittaa 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa, koska sellaisen matkustusasiakirjan haltija, jota yksi tai useampi muu jäsenvaltio ei tunnusta, täyttää maahantulon edellytykset. Tällaisen viisumin myöntämisestä ei tarvitse ilmoittaa muille jäsenvaltioille myöskään silloin, kun 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu tarve myöntää viisumi, joka on voimassa ainoastaan sen myöntäneen jäsenvaltion alueella, ei liity mihinkään a tai b alakohdassa mainittuun syyhyn, ja kun asianomainen henkilö, jolle on aiemmin myönnetty viisumeja lyhytaikaista oleskelua varten, ei ole käyttänyt niitä väärin. 22 artikla: Lentokentän kauttakulkuviisumi Tässä artiklassa vahvistetaan lentokentän kauttakulkuviisumeja koskeva yhdenmukainen menettely. Artikla perustuu yhteisen konsuliohjeiston määräyksiin. Läpinäkyvyyden parantamiseksi säädetään, että jäsenvaltioiden yksilölliset (lähinnä diplomaattipassin haltijoita koskevat) poikkeukset lentokentän kauttakulkuviisumia koskevasta vaatimuksesta yleistetään koskemaan kaikkia yhteisessä luettelossa mainittujen kolmansien maiden kansalaisia. Artiklan 2 kohdan a–d alakohdassa luetellaan ryhmät, jotka vapautetaan tästä vaatimuksesta. Yhteisessä konsuliohjeistossa mainittujen ryhmien lisäksi näihin kuuluvat nyt myös EU:n kansalaisten perheenjäsenet. 23 artikla: Viisumin epääminen Nykyisessä yhteisessä konsuliohjeistossa viitataan viisumin epäämisestä ilmoittamisen ja perustelemisen yhteydessä kansalliseen lainsäädäntöön. Epäämisestä on ilmoitettava yhdenmukaista mallia käyttäen vain siinä tapauksessa, että kansallisessa lainsäädännössä vaaditaan ilmoittamaan viisumin epäämisestä ja perustelemaan se. Tässä artiklassa säädetään, että tämä menettely on pakollinen, jotta voidaan vahvistaa yhteisön yhteistä menettelyä ja edistää hakijoiden yhdenvertaista kohtelua. Artiklan 1 kohdassa luetellaan tiettyjä kriteerejä, joiden nojalla viisumi voidaan evätä, mikä on yhdenmukaista Schengenin rajasäännöstön kanssa. Nykyisessä yhteisessä konsuliohjeistossa ei ole tällaista yksityiskohtaista luetteloa. Artiklan 2 kohdassa säädetään, että viisumin epääminen on annettava tiedoksi kirjallisesti liitteessä IX olevalla lomakkeella. Yhdenmukaisia lomakkeita on käytettävä myös silloin kun viisumihakemus hylätään rajalla (vrt. 32 ja 33 artikla). Artiklan 3 kohdassa täsmennetään, että viisumin epäämistä koskeva muutoksenhaku kuuluu jäsenvaltioiden toimivallan piiriin. Artiklan 4 kohdassa viitataan tilanteisiin, joissa jäsenvaltio edustaa toista jäsenvaltiota viisumien myöntämistä varten ja joissa edustettu jäsenvaltio tekee lopullisen päätöksen viisumin epäämisestä. Edustavan jäsenvaltion diplomaattiedustuston on tällöin ilmoitettava hakijalle edustetun jäsenvaltion tekemästä kielteisestä päätöksestä. Artiklan 5 kohdassa säädetään muodolliset takeet sille, että kukin hakemus käsitellään erikseen siinä esitettyjen tietojen perusteella ja että hakijan tilanne hakemuksen esittämisajankohtana otetaan huomioon asianmukaisella tavalla. 24 artikla: Myönnettyyn viisumiin liittyvät oikeudet On syytä korostaa sitä keskeistä perusperiaatetta, että viisumi antaa haltijalleen ainoastaan oikeuden tulla jäsenvaltioiden ulkorajalle. On katsottu tarpeelliseksi tuoda tämä esiin tässä artiklassa ja muistuttaa siitä, että rajavalvontaviranomaiset tarkistavat maahantuloedellytysten täyttymisen, kun viisuminhaltija saapuu ulkorajalle. 25 artikla: Viisumitarran täyttöohjeet Tämä artikla on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta. Lisäohjeita on liitteessä X. Vaikka viisumisäännöstö ei koske pitkäaikaista oleskelua varten myönnettäviä kansallisia viisumeja, liitteessä X olevassa 7 kohdassa mainitaan tällaisten viisumien viisumitarraan merkittävä koodi. Schengenin yleissopimuksen 18 artiklan mukaan pitkäaikaista oleskelua varten myönnettävä kansallinen viisumi (D-viisumi) antaa haltijalleen oikeuden kulkea muiden jäsenvaltioiden alueen kautta D-viisumin myöntäneen jäsenvaltion alueelle pääsyä varten, jos kyseisessä artiklassa mainitut muut edellytykset täyttyvät. Siksi komissio katsoo, että koodin mainitseminen on tarpeen. 26 artikla: Täytetyn viisumitarran mitätöinti Tämä artikla perustuu yhteiseen konsuliohjeistoon. Eräitä säännöksiä on lisätty sen varmistamiseksi, että viisumitarran mitätöinti kirjataan viisumitietojärjestelmään. 27 artikla: Viisumitarran kiinnittäminen matkustusasiakirjoihin Tämä artikla on peräisin yhteisestä konsuliohjeistosta. Artiklan 1–3 kohdassa säädetään kaikkein tavallisimmasta tilanteesta, jossa viisumin myöntävä jäsenvaltio tunnustaa hakijan matkustusasiakirjan. Artiklan 1 kohdan toinen alakohta on peräisin liitteestä X (joka on muilta osin poistettu), koska käytännössä on usein käynyt ilmi, että konsulaattihenkilöstö kiinnittää viisumitarran niin, ettei sitä voida lukea koneellisesti. Artiklan 4 kohta koskee tilannetta, jossa viisumin myöntävä jäsenvaltio ei tunnusta hakijan matkustusasiakirjaa. Tällöin olisi käytettävä viisumin kiinnittämiseen tarkoitettua erillistä lomaketta. IV luku: Myönnetyn viisumin voimassaoloajan muuttaminen 28 artikla: Viisumin jatkaminen Schengenin toimeenpanevan komitean päätös SCH/Com-ex (93) 21 viisumin voimassaoloajan pidentämisestä ei sisälly yhteiseen konsuliohjeistoon, minkä vuoksi se on otettu tähän asetukseen ja sitä on täydennetty yksityiskohtaisemmin säännöksin. Artiklassa säädetään, että viisumin jatkaminen tapahtuu jäsenvaltioiden alueella. Jos viisuminhaltijan tilanne on muuttunut ennen kuin hän on ehtinyt käyttää hänelle myönnettyä viisumia, sen myöntänyt diplomaatti- tai konsuliedustusto on vastuussa myönnetyn viisumin peruuttamisesta ja tarvittaessa uuden viisumin myöntämisestä. Artiklan 1 kohdassa esitetään syyt, joiden perusteella lyhytaikaista oleskelua tai kauttakulkua varten myönnetyn viisumin voimassaoloaikaa ja/tai sallitun oleskelun kestoa voidaan jatkaa ilman että viisumilajia vaihdetaan tai sallitun oleskelun kesto ylittää 90 päivää (2 kohta). Voimassa olevassa lainsäädännössä ei määritellä kauttakulun enimmäiskestoa kauttakulkuviisumin jatkamisen yhteydessä. Tässä asetuksessa on otettu käyttöön yhteiset vaatimukset säätämällä kauttakulun enimmäiskestoksi 10 päivää, mikä saattaa tuntua liioittelulta, sillä se on kaksinkertainen kauttakulun enimmäiskestoon eli viiteen päivään nähden. Hallintoviranomainen voi päättää rajoittaa jo myönnetyn viisumin alueellista voimassaoloa niin, että viisumi on voimassa ainoastaan sen jäsenvaltion alueella, missä sen jatkamista on pyydetty (3 kohta) tai ainoastaan tiettyjen jäsenvaltioiden alueella. Artiklan 4 kohta perustuu osittain Schengenin toimeenpanevan komitean päätökseen. Siinä säädetään, että komissiolle on annettava tiedoksi asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten tiedot (ne on julkaistu kyseisessä toimeenpanevan komitean päätöksessä, jota on päivitetty viimeksi vuonna 2000). Komissio julkaisee tiedot luettelon muodossa (vrt. 46 artikla). Käytäntöjen yhdenmukaistamiseksi artiklan 5 kohdassa säädetään, että viisumin jatkamisesta peritään pakollinen 30 euron maksu. Koska jatkaminen ei edellytä biometristen tunnisteiden keräämistä, maksun ei tarvitse olla sama kuin viisumin myöntämisestä perittävä käsittelymaksu. Tätä nykyä jäsenvaltiot voivat jatkaa viisumia joko myöntämällä uuden viisumitarran tai kiinnittämällä uuden tarran alkuperäisen päälle. Artiklan 6 kohdassa säädetään, että jatkoviisumi voidaan myöntää ainoastaan liitteessä XI esitetyn yhdenmukaisen leiman muodossa. Ottamalla käyttöön yksi ainoa hyväksytty toimintatapa voidaan varmistaa jatkoviisumien aitous, eikä viisumin jatkamisesta vastaavien paikallisviranomaisten (usein poliisi) tarvitse jatkuvasti säilyttää suuria määriä erittäin tiukoin turvallisuusvaatimuksin suojattuja viisumitarroja. Tieto viisumin jatkamisesta on kirjattava myös viisumitietojärjestelmään 7 kohdan mukaisesti. 29 artikla: Viisumin peruuttaminen Asetuksen 28, 29 ja 30 artiklan säännökset on tätä nykyä ”piilotettu” yhteisen konsuliohjeiston liitteeseen 14, jossa lähinnä vain toistetaan Schengenin toimeenpanevan komitean päätös SCH/Com-ex (93) 24. Selkeyden vuoksi nämä kolme kysymystä on erotettu kukin omaan artiklaansa, jotta niiden tarkoitusta voidaan selventää. Viisumin peruuttamisen tarkoituksena on estää viisuminhaltijan tulo jäsenvaltioiden alueelle. Asetuksen 29 artiklan 1 kohdassa säädetään, mitkä viranomaiset voivat peruuttaa viisumin missäkin vaiheessa. A alakohdassa säädetään tilanteesta, jossa viisuminhaltija ei ole vielä käyttänyt hänelle myönnettyä viisumia: tällöin viisumin voi peruuttaa se diplomaatti- tai konsuliedustusto, joka on viisumin myöntänytkin. B alakohdan mukaan viisumin voivat peruuttaa myös rajavalvontaviranomaiset, jos viisuminhaltija ei täytä maahantulon edellytyksiä. Viime kädessä viisumin voivat peruuttaa myös jäsenvaltion alueella toimivat lainvalvontaviranomaiset, jos viisuminhaltija ei enää täytä maassa oleskelun edellytyksiä siitä huolimatta, että viisumi on edelleen voimassa. Jos viisumin peruuttavat jonkin muun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset kuin sen, jonka diplomaatti- tai konsuliedustusto oli myöntänyt viisumin, peruuttamisesta on ilmoitettava viisumin myöntäneelle jäsenvaltiolle. 30 artikla: Viisumin kumoaminen Viisumin kumoaminen tarkoittaa, että viisumin jäljellä oleva voimassaoloaika mitätöidään sen jälkeen, kun viisuminhaltija on tullut jäsenvaltioiden alueelle. Artiklan 1 kohdassa säädetään kahdesta tilanteesta, joissa viisumi voidaan kumota: a) viisuminhaltija voi itse pyytää viisumin kumoamista tai b) toimivaltaiset viranomaiset katsovat, että viisuminhaltija ei enää täytä maahantulon edellytyksiä sen jälkeen, kun hän on jo saapunut jäsenvaltioiden alueelle. Jos viisumin kumoavat jonkin muun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset kuin sen, jonka diplomaatti- tai konsuliedustusto oli myöntänyt viisumin, kumoamisesta on ilmoitettava viisumin myöntäneelle jäsenvaltiolle. 31 artikla: Viisumissa sallitun oleskelun keston lyhentäminen Jos rajavalvontaviranomaiset katsovat, että viisuminhaltijalla ei ole riittäviä varoja suunnitellun oleskelun ajaksi, ne voivat lyhentää viisumissa sallitun oleskelun kestoa niin, että viisuminhaltijan mukana olevat varat riittävät toimeentuloon oleskelun ajan. V Luku: Ulkorajalla myönnettävä viisumi 32 artikla: Ulkorajalla myönnettävä viisumi Asetuksen 32 ja 33 artikla perustuvat neuvoston asetukseen (EY) N:o 415/2003. Sen sisältö on jaettu kahteen eri artiklaan, jotta viisumien myöntämistä rajalla koskevat yleiset säännökset voidaan erottaa kauttakulkumatkalla olevia merimiehiä koskevasta erityistapauksesta. Asetuksen 32 artiklan 6 kohdassa täsmennetään, että myös silloin kun viisumia haetaan rajalla ja se evätään, hakijalle on ilmoitettava viisumin epäämisestä perusteluineen. Hakijalle on ilmoitettava myös muutoksenhakuoikeuksista. 33 artikla: Merimiehille ulkorajalla myönnettävä viisumi Tämä artikla sisältää erityissäännökset, jotka koskevat viisumin myöntämistä rajalla kauttakulkumatkalla oleville merimiehille. Asetuksen liitteessä XII oleva 1 ja 2 osa käsittävät neuvoston asetuksen (EY) N:o 415/2003 kaksi liitettä (”Toimintaohjeet” ja ”Lomake kauttakulumatkalla oleville merimiehille”). III OSASTO: Hallinnollisten asioiden hoito ja järjestäminen 34 artikla: Viisumipalveluiden järjestäminen Tämä artikla perustuu lähinnä yhteisen konsuliohjeiston VII osaan. Vaikka viisuminhakijoiden vastaanottoa koskevia säännöksiä on muutettu 37 artiklan mukaisesti, jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot ovat edelleen vastuussa viisumihakemusten käsittelystä ja joissain tapauksissa myös niitä koskevien päätösten tekemisestä. Yksittäisten asiakirjakansioiden (paperiversion) säilyttämisaika, josta säädetään 3 kohdan toisessa alakohdassa, vastaa viisumitietojärjestelmästä annettavassa asetuksessa säädettyä määräaikaa. 35 artikla: Viisumihakemusten käsittelyä ja diplomaatti- ja konsuliedustustojen valvontaa varten tarvittavat resurssit Tämä artikla vastaa Schengenin rajasäännöstön samoja seikkoja koskevaa artiklaa. 36 artikla: Viisumihakemuksia käsittelevän henkilöstön käytös Tämän artiklan tarkoituksena on varmistaa, että jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen henkilöstö noudattaa viisuminhakijoiden kohtelun ja hakemusten käsittelyn yhteydessä Euroopan unionin perusoikeuskirjaa. 37, 38 ja 39 artikla: Viisumihakemusten vastaanottamisessa ja käsittelyssä noudatettavat yhteistyömuodot Näiden artiklojen tarkoituksena on antaa jäsenvaltioiden käyttöön oikeudellinen kehys, jonka perusteella ne voivat valita, minkä vaihtoehdon mukaan ne haluavat järjestää biometristen tietojen keräämisen viisuminhakijoilta. Asetuksen 38 artiklassa esitetään erityiset säännökset, joita jäsenvaltioiden on noudatettava, jos ne haluavat tehdä yhteistyötä ulkoisten palveluntarjoajien kanssa. Asetuksen 39 artikla koskee eräitä organisatorisia näkökohtia, joiden avulla pyritään varmistamaan erityisesti valittujen yhteistyömuotojen läpinäkyvyys. Artiklan 2 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat päättää, että viisuminhakijat voivat valitusta yhteistyömuodosta riippumatta ottaa yhteyttä myös suoraan niiden konsulaatteihin. Näitä artikloja muutetaan myöhemmin, jotta voidaan ottaa huomioon yhteisen konsuliohjeiston muuttamista koskevan ehdotuksen yhteydessä käytävät neuvottelut biometriikan käyttöönotosta ja yhteisten viisumikeskusten perustamisesta. 40 artikla: Viisumihakemuksen jättäminen kaupallisten organisaatioiden välityksellä Tämä artikla perustuu VIII osan 5 jaksoon, jonka alkuperäinen sanamuoto on varsin epäselvä ja vanhentunut. Artiklan 1 kohdassa määritellään tehtävät, jotka voidaan luovuttaa kaupallisten organisaatioiden toteutettavaksi, sen sijaan että yritettäisiin yhteisen konsuliohjeiston tavoin määritellä, millaisten organisaatioiden kanssa yhteistyötä voidaan tehdä, koska tämä on väistämättä varsin epätäsmällistä. On huomattava, että kaupalliset organisaatiot eivät saa kerätä hakijoiden biometrisiä tietoja, mikä vuoksi ensi kertaa viisumia hakevat eivät voi jättää hakemustaan kaupallisten organisaatioiden välityksellä. Artiklan 2 kohdassa luetellaan seikat, jotka on tarkistettava ennen valtuutuksen antamista. Artiklan 3 kohdassa säädetään näiden organisaatioiden jatkuvasta valvonnasta, ja 4 kohdassa säädetään, että valvonnan yhteydessä esiin tulleet kielteiset havainnot on ilmoitettava paikallisen konsuliyhteistyön puitteissa samalla alueella toimiville muiden jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustoille. Yleensäkin luettelot valtuutetuista kaupallisista organisaatioista on annettava tiedoksi sekä muille diplomaatti- ja konsuliedustustoille että suurelle yleisölle (5 kohta). 41 artikla: Yleisölle suunnattu tiedotus On erittäin tärkeää, että hakijat saavat riittävästi tietoa ennen kaikkea viisumin hakemiseen liittyvistä vaatimuksista ja menettelyistä. Viimeaikaisen kehityksen myötä, kun käyttöön otetaan puhelinpalvelukeskuksia, tapaamisjärjestelyjä ja ulkoistamiseen perustuvia yhteistyömuotoja, on samalla pyrittävä varmistamaan, että hakijat saavat riittävästi tietoa siitä, minne ja miten viisumihakemus on jätettävä. Artiklan 2 kohdassa muistutetaan, että jäsenvaltioiden on sovittava edustusjärjestelyistä, niin että ne voivat ilmoittaa niistä suurelle yleisölle vähintään kolme kuukautta ennen tällaisen yhteistyön aloittamista. Samalla on täsmennettävä, mitä hakijaryhmiä edustus koskee. Vastaavaa kolmen kuukauden määräaikaa sovelletaan myös viisumihakemuksen jättämiseen; sen voi tehdä aikaisintaan kolme kuukautta ennen suunniteltua matkaa (10 artiklan 1 kohta). Käytännössä esiin tulleiden ongelmien vuoksi artiklan 3 kohdassa säädetään, että suurelle yleisölle on ilmoitettava siitä, että leimalla, joka osoittaa, että viisumia on haettu, ei ole oikeusvaikutuksia. Artiklan 4 kohdassa todetaan, että yleisölle on ilmoitettava selkeästi viisumien myöntämiseen liittyvistä määräajoista ja vaatimuksesta, jonka mukaan tiettyjen kolmansien maiden kansalaisten tai tiettyihin ryhmiin kuuluvien kolmansien maiden kansalaisten osalta on tarpeen kuulla viranomaisia etukäteen. Artiklan 5 kohdassa vahvistetaan vaatimukset, joiden mukaan yleisölle on ilmoitettava hakijoiden oikeuksista viisumin epäämisen yhteydessä. Artiklan 6 kohdassa korostetaan, että yleisölle on ilmoitettava siitä, että pelkkä viisumi ei automaattisesti anna oikeutta maahantuloon, vaan että viisuminhaltijaa voidaan vaatia esittämään lisäselvityksiä, kun maahantuloedellytysten täyttyminen tarkistetaan rajalla. Viimeksi mainittua seikkaa ei mainita nykyisessä yhteisön säännöstössä. IV OSASTO: Paikallinen konsuliyhteistyö 42 artikla: Jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen paikallinen konsuliyhteistyö Yhteisessä konsuliohjeistossa on paikallista konsuliyhteistyötä koskeva luku, jossa säädetään tällaista yhteistyötä koskevat yleiset puitteet sekä mainitaan tiettyjä seikkoja, joiden yhteydessä on otettava huomioon paikalliset olosuhteet. Koska viisumien myöntämiseen liittyvä paikallinen konsuliyhteistyö on kuitenkin käytännössä ollut tähän mennessä jokseenkin epätyydyttävää (kuten kohdennettujen valvontavierailujen perusteella laadituista raporteista käy ilmi), asetuksessa säädetään selkeästi, mitkä tehtävät kuuluvat millekin taholle ja kuinka usein ne on toteutettava. Säännökset perustuvat valvontavierailuja koskeviin raportteihin ja eri kysymyksiä käsittelevien neuvoston työryhmien työhön. Lisäksi paikallisen konsuliyhteistyön järjestelyissä otetaan huomioon yhteisön toimielinjärjestelmä. Toimielinjärjestelmän perusteella jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot eivät voi tehdä päätöksiä, jotka luovat viisuminhakijoille oikeudellisesti sitovia oikeuksia ja velvollisuuksia. Tämän vuoksi paikallisen konsuliyhteistyön puitteissa olisi arvioitava, olisiko tiettyjä säännöksiä mukautettava paikallisiin olosuhteisiin. Jos arvioinnissa päädytään myöntävään vastaukseen, on yhteisen konsuliyhteistyön pohjalta laadittava yhteiset ”paikallissäännöt”, luonnollisesti komitologiamenettelyä noudattaen. Artiklan 1 kohdan säännösten tarkoituksena on arvioida, olisiko samalla alueella toimivien jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustojen yhdenmukaistettava käytäntöjään sen suhteen, mitä tietoja hakijoille annetaan ennen hakemuksen jättämistä, sekä hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi hakemuksen jättämisen jälkeen (a–c alakohta). Yhdenvertainen kohtelu vähentää osaltaan myös suotuisimman viisumikohtelun etsimistä (visa shopping). C alakohdassa mainitaan kolmansien maiden myöntämät matkustusasiakirjat, koska on erittäin tärkeää, että sekä paikallis- että keskusviranomaisilla on jatkuvasti saatavilla niitä koskeva ajantasainen luettelo. Alakohdan viimeisessä virkkeessä viitataan siihen tosiseikkaan, että eräät jäsenvaltiot vaativat nykyään tietyntyyppisten virallisten matkustusasiakirjojen lisäksi verbaalinootin, toiset taas eivät. Paikallisesti on syytä arvioida myös tarvetta ottaa käyttöön yhdenmukaiset menettelyt sen suhteen, miten suotuisimman viisumikohtelun etsimistä voidaan vähentää, kun tehdään yhteistyötä ulkoisten palveluntarjoajien tai kaupallisten organisaatioiden kanssa (d alakohta). Artiklan 2 kohdassa säädetään, että läpinäkyvyyden ja yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi olisi paikallisen konsuliyhteistyön puitteissa laadittava yhteinen tiedote. Artiklan 3 kohdassa vahvistetaan luettelo tiedoista, joita on vaihdettava joko kuukausittain (a - tilastotiedot) tai muutoin säännöllisesti (b - eri toimialueita erityisesti koskevat tiedot). Vaihtamalla ja tarkastelemalla tilastotietoja kuukausittain paikalliset diplomaatti- ja konsuliedustustot saavat ajantasaisen kuvan toimialueellaan ilmenevistä suuntauksista ja äkillisistä muutoksista, niin että mahdollisiin ongelmiin voidaan löytää ratkaisut välittömästi. Keräämällä yleistietoja edustuston sijaintimaasta tai -paikasta (sosioekonomisista rakenteista, paikallisista tietolähteistä, väärien ja väärennettyjen asiakirjojen käytöstä, laittoman maahanmuuton reiteistä yms.) voidaan varmistaa, että tämä olennainen kollektiivinen tieto ei häviä, vaikka konsulaattihenkilöstöä vaihdetaan säännöllisesti. Näin myös kotimaasta lähetetyt uudet työntekijät voivat päästä kiinni normaaliin työtahtiin ja perehtyä paikallisiin oloihin nopeammin. Artiklan 4 kohdassa säädetään, miten yhteiseen viisumipolitiikkaan liittyvää konsuliyhteistyötä voidaan tehostaa ottamalla huomioon EY:n toimielinjärjestelmä. Koska konsuliyhteistyön puitteissa käsitellään yleensä erittäin monenlaisia asioita, on tärkeää järjestää viisumien myöntämiseen liittyvistä teknisistä kysymyksistä erillisiä kokouksia, joihin osallistuvat niiden jäsenvaltioiden edustajat, jotka soveltavat yhteisön säännöstöä täysimääräisesti ja jotka itse käsittelevät viisumihakemuksia. Artiklan 5 kohdassa säädetään, että jokaisesta kokouksesta on laadittava raportti, joka kunkin diplomaatti- ja konsuliedustuston on toimitettava maansa keskusviranomaisille. Näin muodostuu yhteys käytännön työstä vastaavien viranomaisten ja keskusviranomaisten ja edelleen (7 kohdan osalta) [asiaa käsittelevissä neuvoston elimissä toimivien] lainsäätäjien välille. Artiklan 6 kohdassa säädetään mahdollisuudesta kutsua tarvittaessa koolle niiden jäsenvaltioiden edustajia, jotka eivät sovella yhteisön säännöstöä täysimääräisesti, tai kolmansien maiden edustajia, jotta he voivat tuoda esiin näkemyksensä erityiskysymyksistä, joita liittyy viisumien myöntämiseen kyseisellä toimialueella. V osasto: Loppusäännökset 43 artikla: Poikkeusjärjestelyt Vuonna 2004 olympialaiset ja paralympialaiset järjestettiin ensimmäisen kerran Schengenin säännöstöä soveltavassa jäsenvaltiossa. Jotta kyseinen jäsenvaltio olisi voinut noudattaa Schengenin säännöstön vaatimuksia täyttäessään olympialaisen peruskirjan mukaiset sitoumuksensa ja jotta toisaalta olisi voitu välttää vahingoittamasta tulevia tarjouksia järjestää tällaisia tapahtumia muissa Schengenin säännöstöä soveltavissa jäsenvaltioissa, katsottiin parhaaksi vahvistaa asetuksella erityistoimenpiteitä viisumien myöntämisen ja ulkorajojen ylittämisen helpottamiseksi. Kreikka sovelsi kyseistä asetusta menestyksellisesti vuonna 2004, ja siihen tehtiin tarvittavat muutokset vuonna 2005, niin että Italia saattoi noudattaa samaa menettelyä myöntäessään viisumeja olympialaisten osanottajille. Jotta myös jatkossa voidaan tältä osin helpottaa olympialaisten järjestämistä Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavissa jäsenvaltioissa, sovellettavat erityismenettelyt ja -edellytykset on sisällytetty viisumisäännöstöön, sillä näin niitä voidaan soveltaa nopeasti ja välttää pitkälliset lainsäädäntömenettelyt. 44 artikla: Liitteisiin tehtävät muutokset Asetuksen liitteitä III, IV, V, VI, VIII, IX, X ja XI muutetaan 46 artiklan 2 kohdassa säädettyä komitologiamenettelyä noudattaen. Komitologiamenettelyn käyttö on perusteltua siksi, että kyseisissä liitteissä määritellään tämän asetuksen II osastossa säädettyjen, viisumihakemusten vastaanottamista ja käsittelyä koskevien säännösten täytäntöönpanotoimenpiteet. 45 artikla: ”Viisumisäännöstön käytännön soveltamista koskevat ohjeet” Artiklassa säädetään, että viisumikomitea laatii viisumisäännöstön käytännön soveltamista koskevat ohjeet. Tällaiset ohjeet ovat tarpeen, jotta voidaan varmistaa lainsäädännön yhdenmukainen soveltaminen käytännössä ja välttää se, että jäsenvaltiot ryhtyisivät laatimaan rinnakkaisia kansallisia ohjeita. Ohjeet valmistuvat siihen mennessä kun yhteisön viisumisäännöstö tulee voimaan. 46 artikla: Komitologia Kyseessä on vakiosäännös komitologiamenettelystä, jota on noudatettava tämän asetuksen soveltamista koskevien toimenpiteiden hyväksymiseksi päätöksen 1999/468/EY mukaisesti. Noudatettava menettely on sääntelymenettely, koska sen tarkoituksena on antaa edellä mainitun päätöksen 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä; lisäksi sovelletaan saman päätöksen 5 ja 7 artiklaa. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika, jonka kuluessa neuvoston on tehtävä määräenemmistöllä päätös komission ehdotuksen perusteella toteutettavista toimenpiteistä, jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia, on kaksi kuukautta. 47 artikla: Ilmoittaminen Jäsenvaltioiden on ilmoitettava 1 kohdassa luetellut tiedot komissiolle, joka julkaisee ne. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle myös liitteitä I ja II (ennakkokuuleminen) koskevista muutossuunnitelmista. Koska tällaiset muutokset vaikuttavat suoraan viisuminhakijoiden oikeuksiin ja velvollisuuksiin, pelkkä ilmoittamismenettely ei EY:n toimielinjärjestelmän huomioon ottaen riitä. Siksi liitteiden muuttamisesta on päätettävä komitologiamenettelyä noudattaen. 48 artikla: Kumoaminen Tässä artiklassa luetellaan asetuksella kumottavat säädökset. Koska asetus viisumitietojärjestelmästä perustuu nykyiseen yhteisön säännöstöön, sitä on mukautettava, kun yhteisön säännöstöä muutetaan viisumisäännöstöllä. Kyseisen ehdotuksen tulee perustua asianmukaiseen oikeusperustaan (EY:n perustamissopimuksen 66 artikla). Koska viisumitietojärjestelmää koskevaa asetusta ei ole vielä annettu, tässä vaiheessa on mahdotonta ennakoida kovin tarkasti, miten sitä olisi muutettava. 49 artikla: Voimaantulo Kyseessä on vakiosäännös, jossa säädetään asetuksen voimaantulosta ja sen välittömistä vaikutuksista. Asetuksen soveltaminen alkaa vasta 6 kuukautta sen voimaantulon jälkeen, koska [kyseessä on mittava tehtävä ja koska] on tarpeen laatia myös viisumisäännöstön käytännön soveltamista koskevat ohjeet. Jäsenvaltioiden on kuitenkin ryhdyttävä ilmoittamaan komissiolle 47 artiklassa lueteltuja tietoja välittömästi asetuksen voimaantulon jälkeen. Lisäksi komitean pitäisi kyetä valmistelemaan täytäntöönpanotoimia, minkä vuoksi myös 44 artiklaa olisi sovellettava heti voimaantulosta alkaen. Liitteet Liitteet esitetään samassa järjestyksessä kuin asiat käsitellään asetuksessa. Viittaukset kumottuja määräyksiä vastaaviin yhteisen konsuliohjeiston kohtiin esitetään seuraavassa taulukossa. Yhteisen konsuliohjeiston määräykset, joita ei ole sisällytetty asetukseen Yhteisen konsuliohjeiston määräykset, joita ei ole sisällytetty asetukseen | Perustelu(t) | I osa, 2.1.4 kohtaRyhmäviisumi | Ryhmäviisumeja ei enää myönnetä turvallisuussyistä ja siksi, että kaikkien viisuminhakijoiden on täytettävä erillinen hakemus ja kaikilta ensi kertaa viisumia hakevilta kerätään hakemuksen jättämisen yhteydessä biometriset tunnistetiedot. | I osa, 2.2 kohtaViisumi pitkäaikaista oleskelua varten | Yhteisön viisumisäännöstö ei koske yli kolmen kuukauden oleskelua varten myönnettäviä viisumeja (1 artiklan 1 kohta), ja pitkäaikaista oleskelua varten myönnettävät viisumit, jotka samalla ovat lyhytaikaista oleskelua varten myönnettyjä yhtenäisiä viisumeja, on poistettu. | IV osaOikeusperusta | Tämä kohta on tarpeeton, koska siinä vain toistetaan eräät Schengenin yleissopimuksen määräykset (5 artikla, 11 artiklan 2 kohta, 14 artiklan 1 kohta sekä 15 ja 16 artikla). | V osa, 2.3 kohtaMenettely tapauksissa, joissa on kuultava etukäteen muiden sopimuspuolten keskusviranomaisia | Kohta sisältää pikemminkin käytännön ohjeita kuin oikeudellisia säännöksiä. | LIITTEET | Liite 1 Yhteinen luettelo kolmansista maista, joiden kansalaisilta vaativat viisumin jäsenvaltiot, joita sitoo asetuksilla (EY) N:o 2414/2001 [9]** ja (EY) N:o 453/2003 [10]*** muutettu asetus (EY) N:o 539/2001 [11]* Yhteinen luettelo kolmansista maista, joiden kansalaisilta eivät vaadi viisumia jäsenvaltiot, joita sitoo asetuksilla (EY) N:o 2414/2001** ja (EY) N:o 453/2003*** muutettu asetus (EY) N:o 539/2001* | Liitteessä vain toistetaan ao. asetuksiin sisältyvät luettelot. | Liite 2Diplomaatti-, virka- ja virkamatkapassien sekä eräiden kansainvälisten hallitustenvälisten järjestöjen virkamiehilleen myöntämien kulkulupien haltijoiden matkustamista koskevat säännöt Luettelot A ja B | Tätä liitettä ei pidä sisällyttää viisumisäännöstöön, koska diplomaatti-, virka- ja virkamatkapassin ja muun virallisen tai erityispassin haltijoille myönnettäviä viisumivapautuksia säännellään asetuksella (EY) N:o 539/2001 ja sen muutosasetuksilla. | Liitteessä 3 oleva II osa | Käyttöön otetaan kokonaan yhdenmukaistettu luettelo kolmansista maista, joiden kansalaisilta vaaditaan lentokentän kauttakulkuviisumi. Jäsenvaltiot eivät voi enää vaatia tällaista viisumia muiden kolmansien maiden kansalaisilta. | Liite 4Luettelo asiakirjoista, jotka oikeuttavat maahantuloon ilman viisumia. | Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että kolmansien maiden kansalaiset, joilla on voimassa oleva oleskelulupa, voivat tulla jäsenvaltioiden alueelle, ja 34 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että komissiolle on toimitettava luettelo tällaisista oleskeluluvista. Tätä luetteloa on siten turha toistaa viisumisäännöstössä. | Liite 6 Luettelo kunniakonsuleista, joilla on poikkeustapauksissa tilapäinen oikeus myöntää yhtenäisiä viisumeita | Liitettä ei ole sisällytetty tähän asetukseen, koska asetuksen 3 artiklan mukaan viisumihakemuksia voivat käsitellä ainoastaan jäsenvaltioiden diplomaatti- ja konsuliedustustot sekä poikkeustapauksissa rajavalvontaviranomaiset. | Liite 7Kansallisten viranomaisten vuosittain vahvistamat ohjeelliset rahamäärät rajojen ylityksiä varten. | Kuten liitteen otsikosta käy ilmi, rahamääriä koskevat säännökset liittyvät rajojen ylittämiseen ja kuuluvat siten Schengenin rajasäännöstön soveltamisalaan (5 artiklan 3 kohta). | Liite 8Yhtenäisen viisumitarran malli sekä sen tekniset ja turvaominaisuudet | Liitettä ei tarvita viisumisäännöstössä, koska siinä vain toistetaan neuvoston asetus (EY) N:o 1683/95 ja asetus (EY) N:o 334/2002. | Liite 9Tiedot, jotka sopimuspuolet merkitsevät tarvittaessa ”huomautuksia”-kenttään | Kansalliset huomautukset on asetuksen 46 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti annettava tiedoksi komissiolle, joka julkaisee ne. | Liite 10Koneellisesti luettavan kentän täyttöohjeet | Liitteeseen sisältyvät määritelmät (1) ovat tarpeettomia ja koneellisesti luettavan kentän kuvaus vanhentunut, koska se oli laadittu niitä konsulaatteja varten, joilla ei ollut käytössään tietokoneita. | Liite 11Matkustusasiakirjat, joihin viisumi voidaan myöntää | Liitettä ei ole sisällytetty asetukseen, koska sen sisältö ei kuulu viisumisäännöstön oikeusperustan piiriin. Sisältö liittyy Schengenin toimeenpanevan komitean päätökseen SCH/Com-ex (98) 57, joka olisi otettava osaksi yhteisön säädöskehystä. | Liite 12Viisumihakemuksen käsittelyn hallinnollisista kuluista euroina perittävät maksut | Taulukkoa ei tarvitse toistaa, koska vuonna 2003 otettiin käyttöön kaikentyyppisten viisumihakemusten käsittelystä perittävä kiinteämääräinen maksu. Sitä paitsi viisumisäännöstössä ei käsitellä D-viisumeja, D+C-viisumit on poistettu, eikä ulkorajoilla haettavien viisumien osalta pitäisi myöntää yleistä vapautusta käsittelymaksusta.Asetukseen sisältyneet kolme sääntöä on sisällytetty itse asetukseen (16 artikla). | Liite 13Viisumitarran täyttöohjeet | Liitteessä esitetään malleja täytetyistä viisumitarroista. Tällaiset käytännön ohjeet eivät kuulu säädökseen. Siksi liitteen päivitetty versio olisi liitettävä viisumisäännöstön soveltamista koskeviin käytännön ohjeisiin (43 artikla).Liitteen sivulla 1 esitetty sääntö, joka koskee viisumihakemuksen esittämisen aikaisinta ajankohtaa, on sisällytetty asetuksen 10 artiklan 1 kohtaan. | Liite 14Sopimuspuolten ilmoittamisvelvoitteet alueellisesti rajoitettujen viisumien myöntämisen, yhtenäisen viisumin peruutuksen, kumoamisen ja voimassaoloajan lyhentämisen sekä kansallisten oleskelulupien myöntämisen osalta | Tässä liitteessä mainitut seikat eivät liity toisiinsa. Ne on jaettu seuraavasti:- kelpoisuusalueeltaan rajoitettua viisumia koskevat säännökset on sisällytetty 21 artiklaan- viisumin peruuttamisesta säädetään 29 artiklassa- viisumin kumoamisesta säädetään 30 artiklassa- viisumin nojalla sallitun oleskelun lyhentämisestä säädetään 31 artiklassa.Nykyisessä liitteessä 14 oleva 3 osa koskee oleskelulupia, mikä ei ole olennaista viisumisäännöstön kannalta. | Liite 17 Kauttakulkua helpottava asiakirja (FTD)Rautateitse tapahtuvaa kauttakulkua helpottava asiakirja (FRTD) | Liitettä ei tarvita viisumisäännöstössä, koska siinä vain toistetaan neuvoston asetus (EY) N:o 693/2003 ja asetus (EY) N:o 694/2003. | Liite 18Taulukko yhtenäisiä viisumeita myöntävistä edustustoista | Edustusjärjestelyistä on asetuksen 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti ilmoitettava komissiolle, joka julkaisee tiedot. | 2006/0142 (COD) Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja b alakohdan ii alakohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [12], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [13], sekä katsovat seuraavaa: (1) Sellaisen alueen luomista, jolla toteutetaan henkilöiden vapaa liikkuvuus, olisi EY:n perustamissopimuksen 61 artiklan mukaisesti tuettava ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia, turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevin toimenpitein. (2) Perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevilla toimenpiteillä vahvistetaan enintään kolmeksi kuukaudeksi suunniteltua oleskelua varten myönnettäviä viisumeja koskevat säännöt, erityisesti viisumia myönnettäessä jäsenvaltioissa noudatettavat menettelyt ja edellytykset. (3) Viisumipolitiikkaa koskevan yhteisen säännöstön laatiminen erityisesti konsolidoimalla ja kehittämällä voimassa olevaa yhteisön säännöstöä (14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen [14] ja yhteisen konsuliohjeiston [15] asiaa koskevat määräykset) on olennainen osa vapauden,