Erityiskertomus N:o 5/2011 ”Miten tilatukijärjestelmän varainhoitoa voitaisiin parantaa?”





LYHENTEET CATS : Clearance Audit Trail System (tietokanta, johon on koottu Euroopan maatalousrahastojen maksuja koskevia tietoja) EAFRD : Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto (maaseuturahasto) EAGF : Euroopan maatalouden tukirahasto (maataloustukirahasto) Eurostat : Euroopan unionin tilastotoimisto GAEC : hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimus LFA : epäsuotuisa alue LSU : nautayksikkö SAPS : yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmä SMR : lakisääteiset hoitovaatimukset (Statutory Management Requirements) SPS : tilatukijärjestelmä URAA : Uruguayn kierroksen maataloussopimus WTO : Maailman kauppajärjestö (Geneve) YMP : Yhteinen maatalouspolitiikka TERMISANASTO Agenda 2000 : Tämän uudistuksen myötä YMP rakentui kahdelle pilarille, joita rahoitetaan yhteisön talousarviosta kahden Euroopan maatalousrahaston kautta. Ensimmäinen pilari (Euroopan maatalouden tukirahasto eli maataloustukirahasto) koskee markkinatoimenpiteitä ja tulotukea suoran tuen muodossa. Toisesta pilarista (Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto eli maaseuturahasto) osarahoitetaan maaseudun kehittämistoimenpiteitä mm. seuraavilla aloilla: maatalouden ympäristötoimenpiteet, elintarvikkeiden laadun edistäminen, korkeammat tekniset standardit ja eläinten hyvinvointi. Maatalouden tuotannontekijätulo : Ilmoittaa maataloustoiminnan (sekä erottamattoman, muuhun kuin maatalouteen liittyvän toissijaisen toiminnan) nettoarvonlisäyksen tuotantokustannushintaan. Se lasketaan vähentämällä välituotekäytön arvo, kiinteän pääoman kuluminen ja tuotantoverot maataloustuotosten perushintaisesta arvosta ja lisäämällä (muiden) tuotantotukien arvo. Kotitaloudet saavat usein tuloa muista lähteistä (muu kuin maataloustoiminta, palkka, sosiaalietuudet ja omaisuustulo), joten maataloustulo ei ole välttämättä sama kuin maataloudessa toimivien kotitalouksien tosiasiallinen tulo. Maatalouden yrittäjätulo : Maataloustoiminnasta saatu tulo, jolla korvataan omien tuotantotekijöiden (työ ja/tai yritys, oma pääoma ja omistuksessa oleva maa) käyttö. Se vastaa tuotannontekijätuloa, josta on vähennetty pääoman lainaamiseen ja työvoiman palkkaamiseen liittyvät kulut. Terveystarkastus : Vuonna 2008 tehty arviointi vuonna 2003 toteutetusta YMP:n uudistuksesta. Sen yhteydessä hyväksyttiin komission ehdotukset, joiden mukaan suorien tukien irrottamista tuotantomääristä jatketaan ja lisätään tilatukijärjestelmän joustavuutta, lisätään menosiirtoja maaseudun kehittämistä koskeville toimenpiteille, muutetaan interventiojärjestelmää, lisätään maitokiintiöitä ja muiden alojen erityistoimenpiteitä. Tuotantomääristä riippumaton tuki : Prosessi, jossa suoran tuen maksut erotetaan tosiasiallisesta maataloustuotannosta. Vuoden 1992 uudistus : Ensimmäisessä YMP:n suuressa uudistuksessa ("MacSharry-uudistus") alennettiin viljelysmaan ja naudanliha-alojen interventiohintoja. Uudistuksen yhteydessä otettiin käyttöön suorat tuet, joilla peltokasvien tuottajille korvattiin ennakoidut tulomenetykset ja tuotannosta poistettava (kesannoitava) ala. Vuoden 2003 uudistus : Kyseisellä YMP:n uudistuksella ("väliarviointi") pyrittiin vähentämään hintatukea ja korvaamaan vähennys suoralla tulotuella jatkamalla vuonna 1992 alkanutta prosessia (MacSharry-uudistus), joka oli saanut vahvistuksen vuonna 1999 (Agenda 2000 -uudistus). Vuoden 2003 uudistuksen myötä otettiin käyttöön tuotantomääristä riippumaton tuki ja täydentävät ehdot ja samalla vahvistettiin maaseudun kehittämisen tukemista. WTO : n maataloussopimus: Uruguayn kierroksella vuosina 1986–1994 käytyjen neuvottelujen tulos, jonka mukaan WTO:n jäsenmaat sopivat markkinoille pääsyn parantamisesta ja kauppaa vääristävien maataloustukien vähentämisestä. TIIVISTELMÄ I. Tilatukijärjestelmä on vuonna 2003 toteutetun yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevan uudistuksen keskeisiä tekijöitä. Sen tavoitteena on kannustaa viljelijöitä vastaamaan paremmin markkinakysyntään ja tukea heidän tulojaan. Tilatukijärjestelmää sovelletaan nykyään EU:n 27 jäsenvaltiosta seitsemässätoista. Järjestelmästä aiheutui menoja vuonna 2009 noin 28,8 miljardia euroa. II. Tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskeva tilintarkastustuomioistuimen tarkastus kohdistui seuraaviin osa-alueisiin: - tukitoimenpiteiden edunsaajat, tilatukimaksujen saamisen mahdollisuudet ja tukikelpoisen alan määritelmä - järjestelmän myötävaikutus seuraavien tavoitteiden osalta: viljelijöiden tulojen tukeminen ja maan säilyttäminen maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa - järjestelmän erilaisista täytäntöönpanomalleista johtuvat vaikutukset. III. Tilatukijärjestelmän edunsaajat ovat "maataloustoimintaa" harjoittavia "viljelijöitä", joilla on "käytössään" "tukikelpoista maata". Kyseisten termien epätarkka määrittely ja tapa, jolla niihin liittyviä säännöksiä sittemmin sovellettiin, mahdollistivat sen, että tilatukimaksuja saivat henkilöt tai yhteisöt, jotka eivät harjoittaneet lainkaan maataloustoimintaa tai joiden harjoittama maataloustoiminta oli vähämerkityksistä. IV. Vuonna 2008 komissio ja neuvosto arvioivat yhteistä maatalouspolitiikkaa uudelleen eli tarkastivat sen tilan. Tämän seurauksena todettiin, että tilatukea ei pitäisi antaa "luonnollisille tai oikeushenkilöille, joiden maataloustoiminta on vain vähäinen osa koko taloudellisesta toiminnasta, tai joiden pääliiketoimintaan tai toimialaan ei kuulu maataloustoiminnan harjoittaminen". Yksikään jäsenvaltio ei kuitenkaan ole vielä käyttänyt tätä vaihtoehtoa kohdentaakseen paremmin tilatuen edunsaajat. V. Uusien edunsaajien tulo tilatukijärjestelmän piiriin oli joskus rajoitettua. Myöskään maan tukikelpoisuuden kriteerit eivät olleet riittävän selkeitä ja vaadittu maataloustoiminnan vähimmäistaso tarkoitti joskus sitä, että maataloustoimintaa ei harjoitettu lainkaan. VI. Suorat tuet – tilatuki ja tuotantoon sidottu tuki – muodostavat merkittävän osan viljelijöiden tuloista. Suuri osa tuesta menee pienelle määrälle suuria edunsaajia, kun taas kukin suureen enemmistöön kuuluvista edunsaajista saa ainoastaan vähän tukea. VII. Tilatuen saamisen ehtona on täydentäviin ehtoihin liittyvien velvoitteiden noudattaminen. Tilintarkastustuomioistuin pani kuitenkin merkille, että tilatuen ja kyseisten velvoitteiden noudattamisesta viljelijöille aiheutuneiden kulujen välillä ei ole suoraa yhteyttä. Vastaavasti ei ole voitu muodostaa suoraa yhteyttä tilatuen ja maataloustoiminnan ansiosta syntyvien julkisten positiivisten ulkoisvaikutusten välille. VIII. Jäsenvaltioiden saataville annettiin useita eri vaihtoehtoja ("malleja") panna tilatukijärjestelmä täytäntöön. Käytettävissä olevan mallin valinta vaikutti merkittävästi siihen, miten tuki jakautui jäsenvaltioissa (viljelijöiden kesken). Se tarkoittaa, että tätä nykyä tilatukijärjestelmä on huonosti kohdistettu viljelijöiden tulotukimenetelmä. IX. Suurin osa tilatukijärjestelmän käyttöön ottaneista jäsenvaltioista on pitäytynyt perusvaihtoehdossa (eli aikaisempiin tietoihin pohjautuvassa mallissa), jossa tukimäärät perustuvat ennen kaikkea vuosina 2000–2002 vahvistettuihin parametreihin, jotka eivät enää vastaa nykytoimintaa. Jos jäsenvaltiot eivät ole asettaneet kunnon rajoituksia, mallin myötä edunsaajat tekevät lisäksi mahdollisesti keinottelumielessä siirtoja ja keräilevät tukioikeuksia. X. Alueellisessa mallissa suositaan tuen tasapuolisempaa jakautumista. On kuitenkin osoitettu, että se lisää tilanteita, joissa tukea "pääomitetaan" viljelymaan hintoihin ja vuokriin. Tukea pääomitetaan kaikissa viljellyn maan pinta-alaan perustuvissa tukijärjestelmissä, mutta pääomittamista esiintyy enemmän tilatukijärjestelmän täytäntöönpanon alueellisessa muodossa. XI. Yleisesti ottaen tilatukijärjestelmä on myötävaikuttanut YMP:n tavoitteiden saavuttamiseen erityisesti kannustamalla viljelijöitä vastaamaan paremmin markkinakysyntään ja tukemalla koko maatalousalan tuloja. Tilintarkastustuomioistuin kehottaa silti komissiota pohtimaan, olisiko kyseisiä seikkoja arvioitava uudelleen jäljempänä annettavien suositusten pohjalta. XII. Tilintarkastustuomioistuin suosittaa, että - nykylainsäädäntöä olisi muutettava sen varmistamiseksi, että tilatuki ohjataan aktiivisille viljelijöille siten, että suljetaan tuen ulkopuolelle ne edunsaajat, jotka eivät harjoita maataloustoimintaa tai joiden maataloustoiminta on vähäistä - tukikelpoinen maa ja maataloustoiminta olisi määriteltävä selkeämmin, jotta tilatukijärjestelmästä eivät enää hyötyisi lohkot, joilla ei harjoiteta maataloutta, eikä toiminta, joka ei omalta osaltaan lisää maatalouden tuottavuutta (perussopimuksen 39 artikla, ks. alaviite 5) tai aktiivisesti säilytä maa-alan arvoa ympäristön kannalta - tilatuen laskentatapaa olisi muutettava siten, että laskennassa otetaan paremmin huomioon ympäristöstä ja muista ulkoisvaikutuksista johtuvat kulut - hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksissa viljelijöiltä olisi edellytettävä konkreettisia ja säännöllisiä toimia täysimääräisen tilatuen saamiseksi; täydentävien ehtojen vaatimusten laiminlyönnistä aiheutuvat tukivähennykset olisi tehtävä sellaisiksi, että niillä olisi varoittavampi vaikutus - tukea olisi pyrittävä jakamaan tasapuolisemmin viljelijöiden kesken joko jatkamalla tukimuotojen mukauttamista tai asettamalla rajat suuremmille yksittäisille tukimaksuille tai ottamalla huomioon tilojen erityisolosuhteet - tukioikeudet olisi laskettava eri alueilla vallitsevien viljelyolosuhteiden perusteella. JOHDANTO TAUSTAA 1. Vuonna 1992 toteutettuun uudistukseen saakka YMP oli riippuvainen hintatukijärjestelmästä suurimmassa osassa maatalousaloja. Keskeinen merkitys oli lisäksi maatalousmarkkinoiden interventioilla sekä rajavalvonnalla [1]. Hintatuki sai aikaiseksi keskeisten maataloustuotteiden lähes jatkuvan ylijäämän ja markkinat voitiin vakauttaa ainoastaan suurin budjettikustannuksin mm. seuraavanlaisilla toimilla: yksityinen varastointi, myyntitoimenpiteet, vientituet tai jopa maataloustuotteiden hävittäminen. Lisäksi hintatukea on kritisoitu järjestelmällisesti monenvälisissä kauppaneuvotteluissa. 2. YMP:n vuoden 1992 uudistuksella alennettiin viljojen ja naudanlihan interventiohintoja ja pakotettiin suurempia tiloja kesannoimaan osa alastaan. Samanaikaisesti uudistus toi mukanaan ympäristönsuojeluun liittyviä toimenpiteitä, viljelijöiden varhaiseläkkeet ja metsitystoimenpiteitä. Viljan ja naudanlihan hintojen alenemisesta aiheutuvien ennakoitujen tulomenetysten korvaamiseksi tuottajat saivat kylvetystä alasta tai eläinten määrästä riippuvaista suoraa tukea. Tuen kokonaismäärät määrittyivät alakohtaisten alueellisten tai kansallisten enimmäismäärien mukaan. LAATIKKO 1 VILJELIJÖIDEN TULOTUKI JA EUROOPAN UNIONIN KANSAINVÄLISET SITOUMUKSET Euroopan unionin ja Maailman kauppajärjestön (WTO) jäsenmaat tekivät vuonna 1994 Uruguayn kierroksella maataloussopimuksen. Sopimuksessa luokitellaan erilaiset viljelijöiden tukimuodot sen mukaan, miten ne vaikuttavat kansainvälisen kaupan vääristymiseen. Suoraa hintatukea pidetään erityisen vääristävänä ja WTO:n jäsenvaltiot sitoutuivat vähentämään tämäntyyppistä tukea. Tuotantomääristä riippumattomien suorien tukien ei katsota vääristävän kauppaa ja siksi ne ovat sallittuja [2]. 3. Berliinin Eurooppa-neuvosto päätti vuonna 1999, että YMP:n uudistusta jatketaan. Maataloustuki järjestyi kahden keskeisen pilarin varaan: pilarit rahoitetaan yhteisön talousarviosta kahden rahaston kautta. Euroopan maatalouden tukirahasto eli maataloustukirahasto rahoittaa edelleen markkinatoimenpiteitä ja käsittää tulotuen tuotantoon sidottujen suorien tukien muodossa. Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto eli maaseuturahasto osarahoittaa maaseudun kehittämistoimenpiteitä, joita ovat mm. ympäristönsuojelu ja kestävä maatalous, elintarvikkeiden laadun edistäminen, korkeammat tekniset ja eläinten hyvinvointia koskevat standardit. TILATUKIJÄRJESTELMÄ OTETTIIN KÄYTTÖÖN VUODEN 2003 YMP-UUDISTUKSEN YHTEYDESSÄ 4. Vuoden 2003 YMP-uudistus oli seurausta Uruguayn kierroksen yhteydessä tehdyn maataloussopimuksen täytäntöönpanosta ja muuttuvista poliittisista painopisteistä. Uudistuksen tarkoituksena oli kannustaa viljelijöitä vastaamaan markkinakysyntään ja edistämään ekologisiksi katsottavia maatalouskäytäntöjä. 5. YMP:n ensimmäisestä pilarista (maataloustukirahasto) rahoitetaan markkinatuet ja suorat tuet. Sen osalta vuoden 2003 uudistus perustui neljään keskeiseen tekijään: - Tilatukijärjestelmän käyttöönotto. Järjestelmä korvaa suurimman osan olemassa olevista suorista tukimaksuista. Tilatukijärjestelmässä tuki on tuotantovelvoitteista riippumaton. - Suoran tuen täysimääräisen maksun ehtona on, että viljelijöiden on säilytettävä koko maansa maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa (hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimus) ja noudatettava lakisääteisiä hoitovaatimuksia. Tätä kutsutaan "täydentäviksi ehdoiksi". Hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksen ja lakisääteisten hoitovaatimusten avulla määrätään käytännöistä tai estetään käytäntöjä, jotka liittyvät maatalousmaan tuotantomahdollisuuksien suojaamiseen, ympäristöön, eläinten terveyteen ja hyvinvointiin, kasveihin ja elintarvikkeiden turvallisuuteen. - Otettiin käyttöön pakollinen mekanismi, jonka avulla vähennetään tietyllä kiinteällä prosenttiosuudella kaikkia suoria tukia, joiden määrä on yli 5000 euroa/kalenterivuosi, ("tuen mukauttaminen") [3]. Mukauttamisesta kertyvät varat siirretään maaseuturahastoon. - Rahoituskuria koskeva mekanismi, jonka avulla varmistetaan, että sovittuja YMP:n pilarin I rahoitusmääriä ei ylitetä yhtenäkään vuonna [4]. Mekanismi tuli voimaan vuonna 2007, mutta sitä ei ole toistaiseksi otettu käyttöön. 6. Tilatukijärjestelmä on suunniteltu siten, että se vastaisi yhteisen maatalouspolitiikan kokonaistavoitteita, joiden avulla on tarkoitus "lisätä maatalouden tuottavuutta" ja "taata näin maatalousväestölle kohtuullinen elintaso erityisesti lisäämällä maataloudessa työskentelevien henkeä kohti laskettuja tuloja" [5]. Täten viljelijöiden tulot, jotka olivat yksi YMP:n pääasiallisista huolenaiheista alusta lähtien, on edelleen keskeinen toimintapoliittinen kysymys. 7. Maksatusvuonna 2008 (varainhoitovuosi 2009) tukioikeuksien jakoa varten käytettävissä olevat kansalliset enimmäismäärät olivat tilatukijärjestelmän siihen mennessä käyttöönottaneissa 17 jäsenvaltiossa yhteensä 31,5 miljardia euroa [6]. Vuoden 2009 talousarviossa tilatukijärjestelmän osuus oli 72,1 prosenttia EU:n suorista tukimaksuista ja 49,8 prosenttia maatalouden ja maaseudun kehittämisen alan talousarviomäärärahoista. TAULUKKO 1 TILATUKIJÄRJESTELMÄN TALOUSARVIOMÄÄRÄRAHOJEN VUOTUISET ENIMMÄISMÄÄRÄT (TUHATTA EUROA) (1000 euroa) | Jäsenvaltio | Maksatusvuosi | | 2006 | 2007 | 2008 | Belgia | 475641 | 488660 | 502200 | Tanska | 981539 | 987356 | 993338 | Saksa | 5644898 | 5693330 | 5741963 | Irlanti | 1335311 | 1337919 | 1340752 | Kreikka | 2041887 | 2069049 | 2234039 | Espanja | 3529453 | 3542583 | 3600357 | Ranska | 6060555 | 6107448 | 6159613 | Italia | 3593132 | 3612988 | 3827342 | Luxemburg | 36602 | 37051 | 37051 | Malta | | 1668 | 3017 | Alankomaat | 325103 | 730632 | 743163 | Itävalta | 540440 | 643956 | 649473 | Portugali | 365645 | 413774 | 434232 | Slovenia | | 50454 | 62902 | Suomi | 519628 | 521285 | 523362 | Ruotsi | 630000 | 714201 | 719414 | Yhdistynyt kuningaskunta | 3914945 | 3931186 | 3947375 | Yhteensä | 29994779 | 30883540 | 31519593 | TILATUKIJÄRJESTELMÄN KESKEISET OSATEKIJÄT JA TÄYTÄNTÖÖNPANOMALLIT 8. Kuten edellä todettiin, tilatukijärjestelmä oli vuonna 2003 toteutetun YMP:n uudistuksen kulmakivi ja se korvasi suurimman osan olemassa olevista suorista tukimaksuista [7]. Ainoastaan viljelijät ovat oikeutettuja tilatukeen. Viljelijä on maataloustoimintaa harjoittava henkilö. Määritelmän mukaan maataloustoiminnalla tarkoitetaan kasvien tuotantoa, eläinten kasvatusta tai maan säilyttämistä viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa [8]. 9. Voidakseen saada tilatukijärjestelmästä tukea viljelijällä on oltava "tukioikeuksia" ja tukikelpoista maatalousmaata käytössään. Jokainen tukioikeus ja yksi hehtaari viljelijän ilmoittamaa tukikelpoista viljelymaata oikeuttaa saamaan ilmoitetun tukioikeuden yksikköarvon verran tilatukea [9]. Tukioikeuksissa on pohjimmiltaan kysymys ehdollisesta oikeudesta saada EU:n maksamaa tulotukea eli ne ovat omaisuutta. Ne voidaan erottaa maa-alasta ja myydä erikseen. 10. Kansalliset viranomaiset myöntävät tukioikeudet. Kansalliset enimmäismäärät vastaavat niiden käytössä olevien kaikkien tukioikeuksien arvoa, jotka viljelijät voivat aktivoida asianomaisen jäsenvaltion alueella olevalla tukikelpoisella alalla. Kyseinen arvo on suurempi kuin tosiasiallisesti maksetut määrät seuraavista syistä: viljelijöille maksetut kaikki suorat tuet, tilatukimaksut mukaan luettuina, vähennetään tuen mukauttamisen seurauksena (esimerkiksi vuonna 2008 niiden osuus oli 5 prosenttia); jäsenvaltiot eivät ole jakaneet kaikkia käytettävissä olevia määriä; viljelijät eivät ole käyttäneet ("aktivoineet") kaikkia tukioikeuksia (esimerkiksi siksi, että tiettynä vuonna he viljelivät tukioikeuksien määrää vähemmän hehtaareja) tai tukimaksuja on vähennetty hallinnollisten seuraamusten vuoksi (esimerkiksi siitä syystä, että tukihakemus esitettiin myöhässä). Täten järjestelmästä maksettiin varainhoitovuonna 2009 yhteensä 28,8 miljardia euroa [10]. 11. Belgia, Tanska, Saksa, Irlanti, Italia, Luxemburg, Itävalta, Portugali, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ottivat käyttöön tilatukijärjestelmän vuonna 2005. Espanja, Ranska, Alankomaat, Suomi ja Kreikka sovelsivat siirtymäkautta ja ottivat tilatukijärjestelmän käyttöön vuotta myöhemmin eli vuonna 2006. 12. EU:hun vuosina 2004 tai 2007 liittyneisiin uusiin jäsenvaltioihin sovelletaan erityissääntöjä. Ne voisivat periaatteessa ottaa tilatukijärjestelmän käyttöön muiden jäsenvaltioiden lailla, mutta tähän mennessä ainoastaan Malta ja Slovenia ovat tehneet niin vuonna 2007. Bulgaria, Tšekin tasavalta, Viro, Kypros, Latvia, Liettua, Unkari, Romania, Puola ja Slovakia ovat käyttäneet hyväkseen vaihtoehtoa, joka sallii tilatukijärjestelmän käyttöönoton lykkäämisen vuoteen 2013. Tällä välin ne soveltavat yksinkertaistettua pinta-alaan perustuvaa tukijärjestelmää eli yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää (SAPS) [11]. Tässä kertomuksessa käsitelty tarkastus ei koskenut SAPS-järjestelmää. 13. Tukioikeuksien laskentaan ja jakamiseen annettiin useita eri täytäntöönpanovaihtoehtoja ja niin ollen kehitettiin jäsenvaltioiden valittaviksi useita eri malleja: aiempiin tietoihin pohjautuva perusvaihtoehto, alueellinen (kiinteämääräinen) malli ja kahdesta edellisestä muodostuvat yhdistelmämallit: a) Perusvaihtoehto [12]: Kullekin viljelijälle myönnetään tukioikeuksia, jotka tavallisesti perustuvat kolme vuoden (2000, 2001 ja 2002) viitekauden aikana saatujen tukimaksujen keskiarvoon (perusviitemäärä) ja kyseisellä kaudella mistä tahansa entisestä tuotantomääristä riippuvaisesta järjestelmästä tuettujen, viljeltyjen hehtaarien keskimäärään (viiteala) [13]. Täten tukioikeuden yksikköarvo vastaa tukioikeuksien määrällä jaettua viitemäärää. Tämä laskentamalli johtaa merkittäviin tukioikeuksien yksikköarvojen välisiin eroihin, koska tietyille maatalousaloille annetaan tukikautena erilaista tukea. b) Alueellinen (kiinteämääräinen) malli [14]: Alueellisessa mallissa kaikki määritellyn alueen / alueen osan viljelijöille jaetut tukioikeudet ovat samanarvoisia ("kiinteämääräisiä") ja kullekin viljelijälle jaetaan tukioikeus kutakin ensimmäisenä soveltamisvuonna tai vaihtoehtoisesti viimeisenä tilatukijärjestelmän käyttöönottovuotta edeltävänä vuonna ilmoitettua tukikelpoista hehtaaria kohti. c) Yhdistelmämallit ("hybridimallit"): Nämä mallit ovat perusvaihtoehdon ja alueellisen mallin yhdistelmiä. Viljelijät saavat kiinteämääräisen perusmaksun tukikelpoista hehtaaria kohti ja lisäksi kiinteän prosenttiosuuden viitekaudella saaduista tukimaksuista. Hybridimallit voivat olla joko staattisia tai dynaamisia eli edellisten vuosien arvojen tai kiinteämääräisten arvojen yhdistelmä voi pysyä muuttumattomana tai se voi muuttua ajan mittaan ja kehittyä kohti täysin alueellista kiinteämääräistä mallia. Tilatukijärjestelmää soveltavissa 17 jäsenvaltiossa tukioikeuksien laskentaan ja jakamiseen valitut mallit esitetään liitteessä I. 14. Jäsenvaltiot saivat jakaa osan perusvaihtoehtoon liittyvistä maksuista kansalliseen varantoon, josta voitiin myöntää tukioikeuksia uusille viljelijöille, jotka olivat aloittaneet toimintansa viitekauden jälkeen, erityistilanteessa oleville viljelijöille tai viljelijöille, joita koskivat rakennemuutos- tai kehitysohjelmat. YHTEISEN MAATALOUSPOLITIIKAN TILAN VUONNA 2008 TOTEUTETUN TARKASTUKSEN YHTEYDESSÄ TEHDYT MUUTOKSET 15. Vuonna 2008 komissio ja neuvosto suorittivat YMP:n arvioinnin, joka tunnetaan nimellä "terveystarkastus". Neuvosto hyväksyi komission ehdotukset, joiden mukaan tuotantomääristä edelleen riippuvaisia suoran tuen järjestelmiä muutetaan edelleen tuotantomääristä riippumattomiksi [15]. Jäljellä olevat kuivarehua, tärkkelystä, pellavaa ja hamppua koskevat tuotantomääristä riippuvat järjestelmät on määrä tehdä tuotantomääristä riippumattomiksi ja sisällyttää tilatukijärjestelmään vuoteen 2013 mennessä. Terveystarkastuksella myös jatkettiin sääntöjen yksinkertaistamista ja poistettiin velvoite, jonka mukaan viljelijöiden olisi pidettävä osa alastaan kesannolla (pakollinen kesannointi). 16. Neuvosto salli niin ikään jäsenvaltioiden tarkistaa niiden alkuperäistä päätöstä valita tietty tilatukijärjestelmän täytäntöönpanomalli. Perusvaihtoehdon valinneet jäsenvaltiot voivat joko päättää kaventaa tukioikeuksien yksikköarvojen välisiä eroja tai vaihtaa sen alueelliseen malliin (täydelliseen tai yhdistelmään). Alueellisen yhdistelmämallin jo käyttöönottaneet jäsenvaltiot voivat päättää vähentää sitä tukioikeuden arvon osuutta, joka perustuu aiempiin tietoihin, ja täten mukauttaa niitä lähemmäksi alueellista arvoa. Jäsenvaltiot voivat myös tarkistaa alueiden koostumusta [16]. Lopuksi jäsenvaltioiden sallittiin käyttää jopa 10 prosenttia niiden kansallisista enimmäismääristä erityistukiin [17]. TARKASTUKSEN SISÄLTÖ, TAVOITTEET JA LÄHESTYMISTAPA 17. Tilintarkastustuomioistuin on jo tarkastanut tilatukijärjestelmän täytäntöönpanon niissä 17 jäsenvaltiossa, jotka ovat soveltaneet järjestelmää vuodesta 2006 alkaen. Näiden tarkastusten tuloksista raportoidaan asianomaisissa vuosikertomuksissa. 18. Tilintarkastustuomioistuin päätti myös toimittaa lisää tarkastuksia vuosina 2009 ja 2010 tätä kertomusta varten. Tarkastusten yhteydessä tehtiin tarkastuskäyntejä Euroopan komissioon ja kolmeen jäsenvaltioon (Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta ja Italia), analysoitiin asiakirja-aineistoa ja tarkastettiin selvityksiä ja arviointeja. 19. Tässä kertomuksessa käsitellään seuraavia asioita: - tukitoimenpiteiden edunsaajien määrittely, tilatuen saannin ehdot ja tukikelpoisen maan määrittely - järjestelmän myötävaikutus seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: viljelijöiden tulojen tukeminen ja maan säilyttäminen maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa - järjestelmän eri täytäntöönpanomalleista johtuvat vaikutukset - tukioikeuksien vahvistamisessa vaadittaviin monimutkaisiin laskelmiin liittyvät virheet. HUOMAUTUKSET TUKITOIMENPITEIDEN EDUNSAAJAT, TILATUEN SAANNIN EHDOT JA JÄRJESTELMÄN KESKEISTEN OSATEKIJÖIDEN PERUSTAMINEN 20. Tarkastuksessa havaittiin, että tilatukijärjestelmän edunsaajat, tukikelpoinen toiminta ja tukikelpoinen maa oli määritelty epätarkasti ja että jäsenvaltioilla oli huomattavasti harkintavaltaa järjestelmän keskeisten osatekijöiden perustamisessa ja täytäntöönpanossa. "TILAN", "MAATALOUSTOIMINNAN" JA "VILJELIJÄN KÄYTÖSSÄ OLEVAN MAAN" MÄÄRITELMÄT 21. Tilatukijärjestelmän edunsaajat ovat "viljelijöitä", jotka harjoittavat "maataloustoimintaa" ja joilla on "tukikelpoista maata" "käytössään". Kyseisten termien (mm. viljelijä ja maataloustoiminta) epätarkka määrittely ja tapa, jolla niitä sittemmin sovellettiin, mahdollistivat sen, että tilatukimaksuja saivat henkilöt tai yhteisöt, jotka eivät harjoittaneet lainkaan maataloustoimintaa tai joiden harjoittama maataloustoiminta oli vähämerkityksistä. 22. Säännösten [18] määritelmän mukaan tilalla tarkoitetaan kaikkia viljelijän johtamia, saman jäsenvaltion alueella sijaitsevia tuotantoyksiköitä. Tuotantoyksiköllä tarkoitetaan vähintään yhtä maa-alaa (mukaan luettuna rehuala) tai vähintään yhtä eläintä, joka on oikeuttanut suoraan tukeen viitekaudella. Maataloustoiminnalla tarkoitetaan maataloustuotteiden tuotantoa, kasvatusta tai viljelyä, sadonkorjuuta, lypsämistä ja tuotantoeläinten kasvatusta ja pitoa tai maan säilyttämistä maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa. 23. Oikeuskehys ei niin ollen velvoita edunsaajia a) omistamaan maata tai muitakaan maatalouden tuotantokeinoja, b) tuottamaan maataloustuotteita eikä c) ansaitsemaan elantoaan maataloustoimintansa tuloksena olevien tuotteiden myynnistä markkinoilla. 24. Maan saatavuuden osalta tilatukijärjestelmän alkuperäisessä oikeuskehyksessä vaadittiin, että maan on oltava ollut hakijoiden käytössä ainakin 10 kuukauden ajan [19]; tukikelpoisen maan oli vastattava hakijoiden käytössä olevien tukioikeuksien määrää. Tätä säännöstä pidettiin liian rajoittavana ja se korvattiin vuonna 2008 velvoitteella, jonka mukaan maa-alan on oltava viljelijän käytössä vahvistettuna päivänä [20]. Säännöksissä ei kuitenkaan määritellä ilmaisuja "viljelijän käytössä" tai "tuotantoyksiköiden hallinnointi". Tästä seuraa, että ilmoitettu ala voi olla kenen tahansa muun henkilön käytössä kuinka kauan tahansa tämän vahvistetun päivämäärän ulkopuolella kyseisenä kalenterivuonna ilman, että se vaikuttaa hakijan luokitteluun "viljelijäksi". 25. Tietyt jäsenvaltiot ovat yrittäneet kohdistaa tilatukea tietyntyyppisille viljelijöille. Esimerkiksi Luxemburgissa vaaditaan, että viljelijöillä on oltava tarvittavat maatalouskoneet tai -välineet. Ranskassa viranomaiset katsovat, että viljelijä on henkilö, joka kantaa taloudellisen riskin maataloustoiminnastaan, jota hän harjoittaa tilatukijärjestelmään ilmoitetulla alalla. Viljelijä on se henkilö, joka tekee taloudelliset päätökset eli hankkii panostekijät (kuten maata, koneita ja siemeniä) ja saa tulonsa myymällä viljelemiään tuotteita. 26. Edunsaaja, joka on palkannut työvoimaa hoitamaan vaaditun maataloustoiminnan, katsotaan viljelijäksi. Siinä tapauksessa, että ala on vuokrattu ja vuokralainen kantaa maataloustoimintaan liittyvän taloudellisen riskin, hän ei saa tilatukea, jos vuokrasopimuksen määräyksissä täsmennetään, että maanomistaja pysyy edelleen harjoitetun toiminnan osalta taloudellisena edunsaajana. Tarkastuksessa kävi ilmi useita tämän kaltaisia tapauksia [21]. Niissä tilatukea maksettiin maanomistajille sillä ehdolla, että vuokralaiset pitävät maan maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa heidän puolestaan. LAATIKKO 2 MAATALOUDEN TALOUDELLISTEN RISKIEN ULOTTUMATTOMISSA OLEVAT EDUNSAAJAT, JOTKA SAAVAT TILATUKEA Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa kävi ilmi useita tapauksia, joissa vuokraviljelijälle oli maksettu epäsuotuisten alueiden tukijärjestelmästä, mutta joissa kyseiseen lohkoon liittyvä tilatuki oli maksettu toiselle edunsaajalle (maanomistajalle). Tällaisia tapauksia esiintyi usein alueellisessa (yhdistelmä-) mallissa, koska järjestelmän käyttöönottovuonna tukioikeuksia myönnettiin kaikille tukikelpoista maata ilmoittaneille henkilöille siitä huolimatta, oliko kyseinen henkilö tai oliko hän ollut maataloustuottaja. ELÄKKEELLE JÄÄNEILLE VILJELIJÖILLE HYVÄN MAATALOUDEN JA YMPÄRISTÖN VÄHIMMÄISVAATIMUSTEN NOUDATTAMISESTA MAKSETTAVA TUKI 27. Tilatukijärjestelmää edeltäneissä tuotantomääriin sidotuissa tukijärjestelmissä viljelijä ei ollut enää oikeutettu suoraan tukeen eläkkeelle jäämisen jälkeen, koska maataloustuotanto oli lakannut. Tilatukijärjestelmän käyttöönoton myötä alkuperäisestä tilastaan luopuneet viljelijät voivat pitää tukioikeutensa ja aktivoida ne vuokraamaalla maata, jolla heillä ei ollut minkäänlaista toimintaa, sellaisten monimutkaisten kehitelmien avulla, joiden tarkoituksena oli täyttää asetuksilla säädetyt vaatimukset. Tällaisissa tapauksissa alkuperäisen tilan haltuun ottaneet voivat saada uusia tukioikeuksia kansallisesta varannosta. 28. Komission teettämän selvityksen [22] mukaan tilatuen käyttöönotto viivästytti viljelijöiden tosiasiallista eläkkeelle jäämistä, koska järjestelmä salli heidän pitää tukioikeutensa ja tilansa (joka saattaa olla vain arvoltaan vähäistä vuokrattua maata, jota koskevat hyvän maatalouden ja ympäristön vähimmäisvaatimukset). Kansalliset viranomaiset eivät kuitenkaan pystyneet antamaan tilintarkastustuomioistuimelle luotettavia tietoja siitä, miten suuresta määrästä tapauksia on kyse. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että yhdessä jäsenvaltiossa (Ranskassa) oli tällaisten tapausten välttämiseksi säädetty laissa, että pääsy kansalliseen viljelijöiden eläkejärjestelmään on sallittu ainoastaan siinä tapauksessa, että viljelijä siirtää kaikki tukioikeutensa ja alansa mahdollisesti lukuun ottamatta kotitarveviljelyyn tarkoitettua lohkoa. Yleisesti ottaen on kuitenkin olemassa riski, että tilatukijärjestelmän käyttöönoton kannustamana viljelytoiminnasta luovutaan viipeellä, mikä vaikuttaa kielteisesti maatalousalan rakenneuudistukseen. LAATIKKO 3 ALKUPERÄISISTÄ TILOISTA LUOPUNEET TILATUEN EDUNSAAJAT Italiassa tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että arvokkaita tukioikeuksia oli entisillä viljan- ja tupakantuottajilla, jotka olivat siirtäneet koko alansa muille viljelijöille ja vuokrasivat alhaisin kustannuksin huomattavan kaukana heidän alkuperäisistä tiloistaan sekä asuinpaikastaan sijaitsevaa huonoa laidunmaata vuoristoalueilla. Käytännössä paikallisilla viljelijöillä oli lupa laiduntaa eläimiään kyseisellä alalla maksutta. Katsottiin, että näin maa säilytettiin asianmukaisesti maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa. Eräässä toisessa tapauksessa eläkkeelle jäänyt viljelijä oli siirtänyt tilansa perheenjäsenilleen ja ilmoittanut tuen piiriin julkista maata ainoana tarkoituksenaan aktivoida tukioikeutensa ilman käyttöoikeutta ilmoitettuun alaan [23]. UUSIA EDUNSAAJIA 29. Tilatukijärjestelmän käyttöönoton myötä tilintarkastustuomioistuin yksilöi joukon uusia edunsaajia, joiden maataloustoiminta on vain vähäinen osa koko taloudellisesta toiminnasta, tai joiden pääliiketoimintaan ei kuulu maataloustoiminnan harjoittaminen. Tällaisia tapauksia ovat esimerkiksi vapaa-ajan ja urheilukerhot, rautatiealan yritykset, luonnonsuojelualueet, lentokentät ja kunnanvaltuustot, metsästys- ja erätoimintaan tarkoitettu maa-alat, hallintoelimet, koulut ja leirintäalueet. 30. Tarkastuksessa havaittiin, että näiden uusien edunsaajien joukossa oli sijoittajia, jotka ostivat (joskus arvokkaitakin) tukioikeuksia, jotka he aktivoivat arvoltaan vähäiselle maalle ja täten he saivat sijoituksistaan varsin houkuttelevaa taattua tuloa (ks. kohdat 66 ja 67). 31. Terveystarkastuksen aikana myönnettiin, että maatalouden tulotukea ei saisi antaa "luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille, joiden maataloustoiminta on vain vähäinen osa koko taloudellisesta toiminnasta ja joiden pääliiketoimintaan tai toimialaan ei kuulu maataloustoiminnan harjoittaminen" [24]. Asetuksessa jätettiin kuitenkin jäsenvaltioiden tehtäväksi sulkea tällaiset edunsaajat tuen ulkopuolelle asianmukaisin säädöksin. Yksikään jäsenvaltio ei ole vielä hyödyntänyt tätä vaihtoehtoa ja tilatukea maksetaan edelleen kyseisille edunsaajille. Jäsenvaltiot, joissa tarkastus toimitettiin, tai komissio ei ole antanut tarkkoja tietoja tällaisten edunsaajien lukumäärästä eikä niiden saaman tilatuen määrästä. Ottaen huomioon, että tuelle on vahvistettu kansalliset enimmäismäärät, tällaisten uusien edunsaajien hyväksyminen vähentää tilatuen kohteena olevien keskeisten edunsaajien saatavilla olevan tuen määrää. JÄSENVALTIOT JÄRJESTIVÄT TILATUKIJÄRJESTELMÄN KESKEISET OSA-ALUEET VARSIN ERI TAVOIN 32. Useiden tilatukijärjestelmän keskeisten osa-alueiden yksityiskohtainen täytäntöönpano on jätetty jäsenvaltioiden tehtäväksi. Tällaisia tapauksia ovat esimerkiksi uusien toimijoiden pääsy järjestelmän piiriin, ilmoitetulla alalla harjoitettavaksi edellytetyn maataloustoiminnan vähimmäismäärän määrittely tai tukioikeuksien konsolidoinnista hyötymisen edellytykset. UUSIEN TOIMIJOIDEN PÄÄSY TILATUKIJÄRJESTELMÄN PIIRIIN RIIPPUU SUURESTI JÄSENVALTIOIDEN TÄYTÄNTÖÖNPANOA KOSKEVISTA TOIMINTATAVOISTA 33. Henkilöillä, jotka haluaisivat ryhtyä harjoittamaan maataloustoimintaa, ei periaatteessa ole oikeutta saada tilatukea, jolleivät he hanki tukikelpoista maatilaa tukioikeuksineen tai osta tällaisia tukioikeuksia markkinoilta. Jäsenvaltioiden on myös sallittu käyttää kansallisia varantojaan myöntääkseen tukioikeuksia uusille viljelijöille, jotka aloittavat maataloustoimintansa, sillä ehdolla, että he eivät ole harjoittaneet minkäänlaista maataloustoimintaa omissa nimissään ja omaan lukuunsa maataloustoiminnan aloittamista edeltäneiden viiden vuoden aikana [25]. 34. Tarkastuksessa havaittiin, että tietyt jäsenvaltiot käyttivät varantoaan toimintapolitiikan välineenä, jonka avulla edistettiin maatalousalalle ryhtymistä antamalla uusille viljelijöille tukioikeuksia. 35. Muissa jäsenvaltioissa ei kuitenkaan ollut minkäänlaista erityistä toimintatapaa eikä kansallisesta varannosta käytettävissä olevia määrärahoja, vaikka tukioikeuksille oli kysyntää uusien viljelijöiden keskuudessa. Niin ollen uusien alalle tulijoiden on siis ostettava tukioikeuksia, mikä saattaa merkitä huomattavan suuria investointeja ja estää merkittävällä tavalla pääsyä alalle. Ajan kuluessa yhä useammalla uudella viljelijällä saattaa olla vaikeuksia saada tukioikeuksia. Samanaikaisesti on otettava huomioon, että 57,5 prosenttia Euroopan unionin viljelijöistä on yli 55-vuotiaita ja kolmannes yli 65-vuotiaita [26]. Dynaamisen ja innovatiivisen maatalousalan edun mukaista on niin ollen helpottaa uusien aktiivisten viljelijöiden saamista alalle. TUKIKELPOISTA MAATA JA MAATALOUSTOIMINNAN VÄHIMMÄISTASOA EI OLE AINA MÄÄRITELTY SELKEÄSTI 36. Tukikelpoista maata on kolmea eri tyyppiä – peltoa, pysyviä laitumia ja pysyviä viljelmiä [27]. Tukikelpoisen lohkon määrittelevät yksityiskohtaiset eritelmät ovat kuitenkin jäsenvaltioiden vastuulla. Joissakin jäsenvaltioissa hyväksytään tukikelpoiseksi tilapäiseen laiduntamiseen perinteisesti käytettävät heikkotuottoiset maa-alat ja metsitetyt alueet, kun sitä vastoin joissakin jäsenvaltioissa kyseiset alat eivät kuulu tilatukijärjestelmän piiriin. Heikkotuottoinen maa voi tulla nopeasti pensaiden ja metsän peittämäksi, minkä jälkeen se ei sovellu maatalouskäyttöön. 37. Kun kyse on sellaisten konkreettisten toimien määrittelystä, joita viljelijöiden on suoritettava säilyttääkseen maan maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa, EU:n lainsäädännössä säädetään ainoastaan yleistavoitteista, jotka koskevat maaperän eroosiota, maan orgaanista ainesta, maan rakennetta ja vaadittua kunnossapidon vähimmäistasoa. Jälkimmäinen tekijä on erittäin tärkeä, kun kyseessä on ala, jota ei enää käytetä tuotantotarkoituksiin. Noudatettavien vähimmäisstandardien määrittely ja niiden mukauttaminen alueellisiin erityisolosuhteisiin on jäsenvaltioiden harkintavallassa. Tästä seuraa, että viljelijät voivat saada vuotuisia maksuja, vaikka he eivät suorittaisi minkäänlaisia maan kunnossapitotoimia tai vaikka ne suorittaisivat vain harvoin vähimmäistoimenpiteitä, kuten haitallisen kasvillisuuden leviämisen torjunta tai ruohon leikkaaminen joka kolmas tai viides vuosi. Jos viljelijät eivät tee edes vaadittuja vähimmäistoimia, riskinä on, että heidän tilatukeaan vähennetään maltillisesti täydentävien ehtojen mukaisesti [28]. LAATIKKO 4 TUKIKELPOINEN MAA JA MAATALOUSTOIMINNAN VÄHIMMÄISTASO ON MÄÄRITELTY LAAJASTI Hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta koskevilla säännöksillä on huomattava vaikutus Yhdistyneessä Kuningaskunnassa (Skotlannissa), jossa suurin osa maatalousmaasta on luonnonlaidunta, josta melkein puolet on ilmoitettu tilatukijärjestelmään [29]. Suurin osa tästä maasta sijaitsee epäsuotuisilla alueilla. Epäsuotuisiin alueisiin sovellettavissa kansallisissa säännöissä vaaditaan, että maata viljellään aktiivisesti. Tilatukijärjestelmässä sitä vastoin kyseinen maa on tukikelpoista sillä ehdolla, että hakijat sitoutuvat olemaan harjoittamatta toimintaa, joka muuttaisi kyseisen alan luonnontilaa esim. ojituksella tai kyntämällä. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi yksittäisiä edunsaajia, jotka olivat saaneet vuosittain tilatukea useasta sadasta tuhannesta jopa yli miljoonaan euroon harjoittamatta minkäänlaista maataloustoimintaa kyseisellä alalla. Mukana oli myös luonnonsuojelualue, jota ei ollut käytetty viljelyyn vuosikymmeniin. On arvioitu, että tällaisten tilatukea saavien lohkojen määrä on nykyisin noin 150000 hehtaaria. +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin. +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin. Espanjassa osittain metsitetty ja vuoristoinen laidunmaa katsottiin tukikelpoiseksi, vaikka viljelijöiltä ei vaadittu sen erityistä kunnossapitoa. Pysyvien laitumien asianmukaisen kunnossapidon varmistavat laiduntamistiheysvaatimukset olivat ainoastaan valinnaisia. Italiassa pysyvien laitumien ruoho on leikattava tai niillä on laidunnettava eläimiä. Velvoite koskee myös laiduntaan käytettäviä metsitettyjä tai vuoristoalueita. Kansalliset viranomaiset ottivat käyttöön vähennyskerroinjärjestelmän, jonka avulla yksilöidään tukeen oikeuttamattomat alueet, joilla ei kasva ruohokasveja. Kuten tilintarkastustuomioistuin on jo pannut merkille varainhoitovuotta 2007 koskevassa vuosikertomuksessaan, kyseiset alueet aliarvioitiin vähennyskertoimissa. +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin. Tilintarkastustuomioistuin totesi myös, että Italiassa edunsaajille maksettiin yhä virheellisten maan käyttöä koskevien tietojen perusteella, vaikka ilmoitetut lohkot ovat palautuneet luonnontilaansa eikä niitä enää voi käyttää tuotantoeläinten laiduntamiseen. Ranskassa viljelijöiden on kansallisten sääntöjen mukaisesti säilytettävä maa maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa laiduntamalla eläimiä tai niittämällä, mutta asiaa koskevia standardeja voidaan hyväksyä paikallistasolla. Tämä on johtanut tilanteeseen, jossa tietyillä alueilla voi saada täysimääräistä tilatukea lohkoista, joista 30 prosenttia koostuu tukeen oikeuttamattomista alueista, joilla on esimerkiksi kallioita, pensaita ja puita. +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin. MAA-ALAN VÄLIAIKAINEN KÄYTTÖ MUUHUN KUIN MAATALOUSTOIMINTAAN 38. Kun tilatukijärjestelmä otettiin käyttöön, lainsäädännössä ei sallittu, että tukea maksettaisiin lohkoille, joita käytettiin muuhun kuin maataloustoimintaan. Terveystarkastuksen [30] seurauksena kyseiset alat katsotaan nykyään tukikelpoisiksi, kunhan niillä voidaan harjoittaa maataloustoimintaa, ilman että muun kuin maataloustoiminnan teho, luonne, kesto ja ajankohta haittaa sitä merkittävästi [31]. Kyseisten tilanteiden tarkka määrittely on kuitenkin jätetty jäsenvaltioiden tehtäväksi. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi tapauksia, joissa kansalliset viranomaiset olivat jakaneet tukioikeuksia, jotka oli aktivoitu pääasiassa virkistystoimintaan käytettäville maalohkoille. TUKIOIKEUKSIEN KONSOLIDOINNIN KIELTEISET VAIKUTUKSET 39. Tilatuen maksaminen liittyy maatalousmaasta luopumisen välttämisen tavoitteeseen [32]. Perusmallissa täysimääräisen teoreettisen tukimäärän saadakseen viljelijöiden on jatkettava saman hehtaarimäärän viljelemistä kuin he viljelivät viitekaudella [33]. Lainsäädännön [34] mukaan poikkeuksen muodostavat viljelijät, jotka kuuluivat rakenneuudistus- ja kehitysohjelmien piiriin. Viljelijät, joihin sovelletaan kyseisiä toimenpiteitä, voisivat saada perinteiset tukioikeutensa vaihdettua pienempään määrään tukioikeuksia, joilla on suurempi yksikköarvo. Tätä menettelyä kutsutaan "konsolidoinniksi". Viljelijät tarvitsevat vähemmän maata aktivoidakseen tukioikeutensa mutta samalla he säilyttävät perinteisen tukitasonsa. Kyseessä voi olla esimerkiksi maatalousmaa, joka on metsitetty julkisen ohjelman puitteissa, tai viljelijät, jotka ovat menettäneet osan lohkoistaan maa-alueiden uusjaon yhteydessä tehdyn maatalousmaan uudelleenorganisoinnin vuoksi. 40. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että tukioikeuksia konsolidoitiin muissakin kuin lainsäädännön mukaisissa olosuhteissa. 41. Kyseisestä konsolidoinnista hyötyneet viljelijät tarvitsevat vähemmän maata saadakseen saman määrän tukea, niin ollen jäljellä olevan maan voi ottaa käyttöönsä kuka tahansa muu viljelijä, joka voi aktivoida sille tukioikeutensa, tai sen voi ostaa uusi viljelijä, joka saa tukioikeuksia kansallisesta varannosta. Tästä seuraa, että samalle maa-alalle maksetaan enemmän tukea. Vaihtoehtoisesti on olemassa riski, että ylijäävä maa hylätään eikä sitä enää säilytetä maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa. LAATIKKO 5 TUKIOIKEUKSIEN KONSOLIDOINTI MUISSA KUIN ASETUKSISSA TARKOITETUISSA OLOSUHTEISSA Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että Ranskassa viranomaiset eivät ottaneet huomioon kaikkea tiettyjen maidontuottajien hallussa olevaa maatalousmaata, kun lypsylehmäpalkkio irrotettiin tuotantomääristä vuonna 2006 ja kun tämän palkkion määrä jaettiin paljon aiempaa pienemmälle maa-alalle. Yhdessä tapauksessa viljelijän, joka oli aiemmin käyttänyt 70 hehtaaria maata, tukioikeudet jaettiin ainoastaan kahdelle hehtaarille. Yhtä lailla ei otettu huomioon myöskään yhteistä laidunmaata, jota laajaperäistämispalkkioiden edunsaajat olivat käyttäneet viitekaudella rehualana. Tämä salli tosiasiassa sen, että edunsaajat konsolidoivat tukioikeutensa pienemmille maa-alueille muissakin kuin asetuksissa tarkoitetuissa olosuhteissa. SUURI OSA TILATUESTA ANNETAAN SUUREMMILLE TILOILLE EIKÄ TUKIJÄRJESTELMÄ EDISTÄ PALJOAKAAN YMPÄRISTÖYSTÄVÄLLISTÄ MAANVILJELYÄ TILATUKI MUODOSTAA MERKITTÄVÄN OSAN VILJELIJÖIDEN TULOISTA, MUTTA PIENI- JA SUURITULOISTEN VILJELIJÖIDEN VÄLILLE EI TEHDÄ EROA 42. Vuonna 2008 tilatukea sai 4,49 miljoonaa edunsaajaa, ja maksatusvuodelta 2008 tilatukijärjestelmästä maksettiin kaikkiaan 28,7 miljardia euroa [35]. Tulotuen taso vaihtelee kuitenkin huomattavasti niin jäsenvaltioiden kuin viljelijöidenkin kesken. Tilatuen jakautuminen jäsenvaltioiden kesken riippuu paljon sekä valtion koosta että maatalousalan merkityksestä, joka ilmenee kansallisista enimmäismääristä. Tuen jakautuminen yksittäisten edunsaajien kesken riippuu jäsenvaltion valitsemasta täytäntöönpanomallista, viitekaudella viljellyn maatalousmaan pinta-alasta, tuen tasosta alalla, jonka osalta viljelijät ovat viitekaudella tehneet sitoumuksia, sekä heidän parhaillaan viljelemänsä alan hehtaarimäärästä. KAAVIO 1 SUO RAT TUET MAATILOITTAIN VUONNA 2008 +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin Euroopan komissiolta saatujen maksutietojen perusteella. 43. Suorat tuet, jotka käsittävät tilatuen ja tuotantoon sidotut tuet, muodostavat merkittävän osan viljelijöiden tuloista [36]. Tämä osoittaa, että koko viljelyala on hyvin riippuvainen EU:n tuesta. Tilintarkastustuomioistuin panee kuitenkin merkille, että 74,4 prosenttia EU:n viljelijöistä tekee osa-aikatyötä, toisin sanoen he eivät saa täyttä toimeentuloa maanviljelystä [37]. 44. Vaikuttaa siltä, että tilatukijärjestelmällä saavutetaan tavoite parantaa merkittävästi viljelijöiden tuloja. Tästä huolimatta yksittäisille viljelijöille jaettujen tukien määrä perustuu edelleenkin lähinnä viljellyn maan pinta-alaan: suuri osa tilatuesta annetaan – kuten edellisessäkin järjestelmässä – edelleen suurille tiloille. Tilatukijärjestelmä on ristiriitainen, sillä toisaalta sen avulla on tarkoitus antaa tuottajakohtaista tulotukea ja toisaalta tilatuen jakamisessa otetaan vain vähäisessä määrin huomioon edunsaajan erityisolosuhteet. TUEN JAKAUTUMINEN: TILATUKIJÄRJESTELMÄ HYÖDYTTÄÄ ENSISIJAISESTI HARVOJA SUURIA EDUNSAAJIA 45. Vuonna 2003 toteutetussa YMP:n uudistuksessa korvausten käsite pidettiin ennallaan, toisin sanoen uusi tilatukijärjestelmä pitäisi viljelijän korvaukset suunnilleen samansuuruisina kuin edellisen suoran tuen järjestelmän aikana. Kaikissa tukimalleissa suurten tilojen tulotukien taso on korkeampi kuin pienten [38]. 46. Aiempien tukitasojen aikana vallinneet huomattavat alakohtaiset erot yksittäisten viljelijöiden kesken säilyvät perusvaihtoehdossa ja jossain määrin myös yhdistelmämalleissa. Komissio on analysoinut, miten tukioikeuksien arvo jakautuu hehtaaria kohden. Analyysista käy ilmi, että jakautuminen on johtanut siihen, että perusvaihtoehdon ja yhdistelmämallin valinneiden jäsenvaltioiden välillä oli merkittäviä eroja [39]. Tilanne on erityisen ilmeinen sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa viljellään oliiviöljyn, puuvillan tai raakatupakan kaltaisia kasveja, joille myönnetyt hehtaarikohtaiset tukimäärät ovat suuria, vaikka tilat saattavatkin olla melko pieniä. Hehtaarikohtainen tilatuki voi olla korkea myös voimaperäistä eläintuotantoa harjoittavissa jäsenvaltioissa, kuten Alankomaissa, jos tiloilla on eläintuotantoon nähden käytössä vähän maata. Hehtaarikohtaiset maksut voivat puolestaan olla hyvin alhaiset alueilla, joilla harjoitetaan laajaperäistä viljelyä. Ainoastaan Tanskassa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Englanti) tilanne tulee muuttumaan asteittain vuoteen 2013 mennessä, koska nämä maat ovat päättäneet vähentää sen tukioikeuksien arvon osatekijän merkitystä, joka pohjautuu aiempiin tietoihin, ja pyrkiä siihen, että kunkin tukioikeuden arvosta tulee yhtä suuri. LAATIKKO 6 TUKIOIKEUKSIEN YKSIKKÖARVOJEN EROT PERUSVAIHTOEHDOSSA Oliiviöljyalalla tuotantotuki vaihteli tuotannon voimaperäisyydestä riippuen sadoista euroista tuhansiin euroihin hehtaarilta. Tupakka-alalla tukea maksettiin useita tuhansia euroja hehtaarilta. Puuvilla-alalla viitemäärään sisältyvä tuotantoon sidottu tuki vaihteli 966 eurosta (Kreikka) 1202 euroon (Portugali) hehtaarilta. Eläinpalkkioihin liittyvien tukioikeuksien yksikköarvot voivat olla voimaperäisessä tuotannossa jopa 5000 euroa hehtaarilta. Toisaalta lampaiden ja vuohien laajaperäistä tuotantoa harjoittavilla alueilla tukioikeuksien yksikköarvo saattaa olla hyvinkin vähäinen. 47. Analysoitaessa tilatuen jakautumista edunsaajien kesken voidaan havaita, että tuet ovat keskittyneet pienelle määrälle viljelijöitä. Vuonna 2009 (maksatusvuosi 2008) edunsaajista 84 prosenttia sai tukea alle 10000 euroa, mikä vastaa yhteensä 25:tä prosenttia maksujen kokonaisarvosta. Edunsaajista 0,41 prosenttia sai tukea yli 100000 euroa, eli yhteensä 12,78 prosenttia maksujen kokonaisarvosta [40]. Tämä käy ilmi taulukosta 2 ja kaaviosta 2. 48. YMP:n terveystarkastuksen yhteydessä komissio harkitsi asettavansa enimmäismäärän yksittäisten edunsaajien suorille tuille. Neuvosto päätti [41] lopulta hivenen lisätä pakollista tuen mukautusta erittäin suurten edunsaajien kohdalla siten, että vähennyksiä korotetaan neljä prosenttiyksikköä, jos tuen määrä on yli 300000 euroa. Lisämukautuksella ei ole merkittävää vaikutusta tuen yleiseen jakautumiseen, sillä se koskee vain hyvin pientä määrää edunsaajia (noin 2 500:ta). TAULUKKO 2 TILATUEN JAKAUTUMINEN (HAKUVUOSI 2008) Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin Euroopan komissiolta saatujen maksutietojen (CATS-tietokanta) perusteella. Tilatuen määrä vuodessa (euroa) | Edunsaajien lukumäärä | Osuus edunsaajien kokonaismäärästä (prosenttia) | Osuus tuen kokonaismäärästä (prosenttia) | < 500 | 1395721 | 31,08 % | 1,18 % | ≥ 500 ja < 5000 | 1912824 | 42,60 % | 12,48 % | ≥ 5000 ja < 10000 | 458464 | 10,21 % | 11,43 % | ≥10 000 ja < 50000 | 642954 | 14,32 % | 47,67 % | ≥ 50000 ja < 100000 | 62210 | 1,39 % | 14,46 % | ≥ 100000 ja < 300000 | 15927 | 0,35 % | 8,30 % | ≥ 300000 ja < 500000 | 1500 | 0,03 % | 1,99 % | ≥ 500000 ja < 1000000 | 783 | 0,02 % | 1,81 % | ≥ 1000000 | 144 | 0,00 % | 0,68 % | Kaikki yhteensä | 4490527 | | | TILATUKIJÄRJESTELMÄ EI OTA HUOMIOON MAAN SÄILYTTÄMISEN KUSTANNUKSIA EIKÄ JULKISIA POSITIIVISIA ULKOISVAIKUTUKSIA 49. Vuoden 2003 uudistuksessa asetettiin täysimääräisen tilatuen maksamisen ehdoksi ympäristöön ja kestävään viljelyyn liittyvien velvoitteiden (niin kutsutut täydentävät ehdot) noudattaminen. Velvoitteet otettiin käyttöön kyseisen uudistuksen yhteydessä, ja niistä on muodostunut viljelijöille suoritettavien maksujen tärkeä peruste. Näiden vaatimusten, joista useimmat olivat käytössä jo ennen vuoden 2003 uudistusta, katsottiin merkitsevän "tuotantokustannusten nousua yhteisön maatiloilla" [42]. 50. Maan säilyttäminen viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa on yhteisen edun mukaista, koska maan tuotantokyky säilyy. Maan säännöllisellä pitämisellä hyvässä kunnossa on myös muita myönteisiä vaikutuksia: se esimerkiksi suojelee vesiä pilaantumiselta, vähentää palovaaraa ja suojelee maisemapiirteitä ja elinympäristöjä. KAAVIO 2 TILATUKIJÄRJESTELMÄSTÄ MAKSETUN TULOTUEN JAKAUTUMINEN VUONNA 2008 (EUROA VUODESSA) +++++ TIFF +++++ Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin Euroopan komissiolta saatujen maksutietojen (CATS-tietokanta) perusteella. 51. Tilatuen ja viljelijöille täydentävistä ehdoista johtuvien viljelykäytäntöihin liittyvien pakollisten vaatimusten noudattamisesta aiheutuvien kustannusten välillä ei kuitenkaan ole suoraa yhteyttä eikä kustannusten määrää myöskään ole selvitetty. Tuottoisalla alueella sijaitsevan tilan tuen taso voi siis olla korkea, vaikka tilalla ei erityisesti noudatettaisi hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksia, kun taas vähätuottoisella alueella sijaitsevan tilan, jolla sovelletaan huomattavia hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksia, tuen taso voi jäädä alhaiseksi. 52. Täydentävien ehtojen noudattamatta jättäminen johtaa yleensä ainoastaan siihen, että viljelijälle maksettavaa tila- ja muuta tukea vähennetään. Tilintarkastustuomioistuin on havainnut, että käytännössä vähennys on useimmiten hyvin pieni ja sitä sovelletaan harvoin (noudattamatta jättämistä ei usein edes havaita – täydentävien ehtojen noudattaminen tarkistetaan vuosittain vain hyvin harvoilla tiloilla) [43]. 53. Tällä hetkellä on myöskin mahdotonta osoittaa suoraa yhteyttä tilatuen ja viljelytoiminnalla aikaansaatavien julkisten positiivisten ulkoisvaikutusten välillä. Ulkoisvaikutuksella tarkoitetaan tässä hyötyä, joka koituu kansalaisille yleensä, kun tilatuen edunsaajat noudattavat ympäristövaatimuksia ja pitävät maan viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa. TUKIJÄRJESTELMÄN RAKENTEESTA AIHEUTUVAT ERITYISVAIKUTUKSET JA JÄSENVALTIOIDEN TÄYTÄNTÖÖNPANOPERIAATTEET JÄSENVALTIOT SOVELTAVAT ERI MALLEJA, VAIHTOEHTOJA JA TÄYTÄNTÖÖNPANOPERIAATTEITA ERI TAVOIN 54. Kuten edellä todettiin, jäsenvaltiot voivat soveltaa eri täytäntöönpanovaihtoehtoja, ja kukin malli edellyttää monimutkaisia yksittäisten tukioikeuksien laskelmia. 55. Useimmat EU-17-maista valitsivat perusvaihtoehdon. Ainoastaan Malta ja Slovenia päättivät siirtyä välittömästi alueelliseen kiinteämääräiseen tukimalliin. Tanskassa, Saksassa ja yhdellä Yhdistyneen kuningaskunnan (Englanti) alueella viljelijöille on myönnetty siirtymäkausi uusiin ehtoihin sopeutumista varten, minkä jälkeen dynaamisesta yhdistelmämallista siirrytään täysin alueelliseen malliin, jossa saman alueen viljelijöiden tukioikeuksilla on yhtä suuri hehtaarikohtainen arvo. 56. Tietyillä tuotannonaloilla jäsenvaltiot saivat erottaa tuen tuotantomääristä joko osittain tai kokonaan. Jäsenvaltiot saivat lisäksi ottaa tietyillä aloilla käyttöön tuotannon laatuun liittyviä uusia erityistukia [44]. 57. Koska täytäntöönpanovaihtoehtoja on useita, kukin EU-17-jäsenvaltio on pannut tukijärjestelmää täytäntöön omalla tavallaan. Tällä hetkellä sovelletaan 20 erilaista mallia tai vaihtoehtoa [45]. Tulotukijärjestelmää haluttiin yksinkertaistaa, mutta yksinkertaistamisen vaikutus ei tämän vuoksi ole toteutunut täysimääräisenä, etenkään niissä jäsenvaltioissa, joissa osa suorista tuista on edelleen sidottu tuotantoon. YMP:n terveystarkastuksen myötä jäsenvaltioille tarjoutuneet uudet mahdollisuudet siirtyä "kiinteämääräisempään" tukijärjestelmään eivät ole merkittävästi muuttaneet tilannetta. 58. Täytäntöönpanovaihtoehtojen runsaus on vaikuttanut merkittävästi siihen, miten tilatuki jakautuu viljelijöiden kesken eri jäsenvaltioissa. Jakautuminen riippuu paljolti siitä, mitä mallia sovelletaan. Tämän vuoksi nykyinen tilatukijärjestelmä on tulotuen kohdentamismenetelmänä epätarkoituksenmukainen. AJAN MYÖTÄ PERUSVAIHTOEHTO ON ERIYTYNYT TUOTANNOSTA TILATUKIJÄRJESTELMÄ EI PERUSTU NYKYISEEN TOIMINTAAN 59. Perusvaihtoehdossa tilatuen taso riippuu siitä, oliko viljelijän toimintaan myönnetty suoraa tukea viitekaudella (yleensä vuosina 2000, 2001 ja 2002). Vastaavasti yhdistelmämallissa se tukioikeuden arvon osatekijä, joka pohjautuu aiempiin tietoihin, kuvastaa edelleen kunkin viljelijän saaman alakohtaisen tuen tasoa. Kuten aiemmin todettiin, periaatteena oli kompensoida interventiohintojen alentamista. Perusvaihtoehdon tukitasojen yhteys nykyiseen kysyntään markkinoilla, kyseisen maan viljelymahdollisuuksiin, tilojen rakenteeseen ja ympäristöehtoihin on kuitenkin hatara. 60. Viljelijät, jotka eivät saaneet tukioikeuksia siitä syystä, että heidän maataloustoimintansa ei ollut oikeutettua suoraan tuotantotukeen viitekaudella, eivät saa tilatukea, vaikka he olisivatkin myöhemmin vaihtaneet tuotannonalaa. Saadakseen tilatukea heidän on ostettava kaupan olevia tukioikeuksia. 61. Tämä voi johtaa tilanteeseen, jossa nykyisin samalla alueella samansuuruisella maa-alalla samaa lajia viljeleviä viljelijöitä kohdellaan hyvin eriarvoisesti riippuen siitä, mitä he viljelivät viitekaudella ja myönnettiinkö heille siis tukioikeuksia. 62. Terveystarkastuksen tuloksena neuvosto totesi, että ajan kuluessa oli yhä vaikeampaa perustella tukitasojen merkittäviä tapauskohtaisia eroja, jotka johtuivat ainoastaan aiemmasta toiminnasta. Tästä syystä komissio aikoi ottaa käyttöön "kiinteämääräisemmän" järjestelmän, toisin sanoen tasoittaa yksittäisten tukioikeuksien suuria eroja. Tähän mennessä yksikään jäsenvaltio ei ole kuitenkaan päättänyt soveltaa terveystarkastukseen liittyvien uudistusten mukaisesti niille tarjottuja mahdollisuuksia ja tarkistaa valitsemaansa mallia. Perusvaihtoehdossa tukioikeuksilla käytävä kauppa mahdollisti tukioikeuksien keinottelumielessä [46]tehdyt siirrot ja tukioikeuksien kasautumisen 63. Tilatukijärjestelmän käyttöönoton myötä tukioikeudet irrotettiin viljellystä maa-alasta. Toisin sanoen tukioikeuksia voidaan kaupata riippumatta siitä, siirretäänkö myös maa-ala, johon kyseiset tukioikeudet perustuvat. Tukioikeudet voidaan myös aktivoida minkälaisen tukikelpoisen maa-alan perusteella tahansa riippumatta kyseisellä maalla harjoitetun maataloustoiminnan lajista. Tämä valmisteli tietä tukioikeuksilla – sekä alueella, jolle ne on vahvistettu että sen ulkopuolella – käytävän kaupan markkinoiden syntymiselle. 64. Tukioikeusmarkkinoita pidettiin keinona lisätä tukijärjestelmän tehokkuutta. Olettamuksen taloudellisena perusteluna oli, että tukioikeuksien jakamisen jälkeen viljelijät voivat lisätä saamaansa tukea ainoastaan hankkimalla lisää tukioikeuksia muilta tukioikeuksien omistajilta, riippumatta siitä, ostaako viljelijä samalla maata. Oletettiin, että avoimilla markkinoilla tukioikeudet päätyvät niiden viljelijöiden omistukseen, jotka ovat valmiita maksamaan parhaan hinnan. Tämä puolestaan edistäisi osaltaan tuen tehokasta jakautumista. 65. EU:n lainsäädännössä säädetään erilaisista vaihtoehtoisista tavoista siirtää tukioikeuksia [47]. Eräät jäsenvaltiot rajoittivat maa-alaan liittymättömien tukioikeuksien kauppaa sallimalla niiden aktivoinnin vain alueilla, joille ne oli myönnetty (Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta (Englanti)), tai soveltamalla vähennyksiä tiettyihin maa-alaan liittyvien ja liittymättömien tukioikeuksien siirtoihin (esimerkiksi Ranska). Jälkimmäisessä tapauksessa kunkin siirretyn tukioikeuden arvoa vähennetään tietyllä prosenttiosuudella. Eräät muut jäsenvaltiot (Yhdistynyt kuningaskunta (Skotlanti)) eivät pitäneet aiheellisena rajoittaa tukioikeuksien siirtoja tai jopa kielsivät vähennykset, jotta kaupankäynti helpottuisi [48]. Vähennysten kieltämisen syynä oli huoli siitä, että viljelijät epäröisivät myydä oikeuksiaan, koska vähennykset olisivat pienentäneet tulevia tukimaksuja merkittävästi ja sen seurauksena kunkin tukioikeuden myyntihintaa. 66. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että tällaisia siirtoja koskevan sääntelyn puuttuminen ja maan viljelymahdollisuuksien erilaisuus aiheuttivat epätoivottavia vaikutuksia. Esimerkiksi mahdollisuus vuokrata vähäarvoista maata alhaisilla vaihtoehtokustannuksilla ja ilman edunsaajalle asetettuja erityisen tiukkoja hyvän viljelyn ja ympäristön vaatimuksia helpotti sijoittajien mahdollisuuksia hankkia tukioikeuksia keinottelumielessä ja kerätä tukioikeuksia, joihin ei liity maa-alaa. Tällaisissa tapauksissa sijoittajat voivat aktivoida tukioikeudet viljelylohkoille, jotka eivät edellytä todellista viljelytoimintaa. 67. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa havaittiin tapauksia, joissa sijoittaja oli hankkinut arvoltaan suuria tukioikeuksia, jotka olivat kertyneet satoisilla alueilla voimaperäisillä tuotannonaloilla, mutta jotka sijoittaja aktivoi markkina-arvoltaan pienelle vähäarvoiselle maalle, joka sijaitsi kaukana hänen tilastaan tai asuinpaikastaan ja edellytti vähän tai ei lainkaan viljelytoimintaa. Kuten edellä tuotiin esille, tilanne on jo johtanut siihen, että on muodostunut sellaisten edunsaajien luokka, joka noudattaa pienimpiä mahdollisia hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksia, mutta saa merkittävät ja varmat tulot. LAATIKKO 7 ESIMERKKEJÄ INVESTOINTITAPAUKSISTA Tilintarkastustuomioistuin raportoi vuosikertomuksessaan varainhoitovuodelta 2008 Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Skotlanti) ilmenneistä tapauksista, joissa hakijat olivat ostaneet arvoltaan korkeita tukioikeuksia ja vuokranneet edullisesti suuria maa-alueita, jotka vaativat joko vähäisiä tai eivät lainkaan kunnossapitotoimia. Vuosina 2007 ja 2008 ilman maa-alaa siirretyistä tukioikeuksista 40 prosenttia oli aktivoitu luonnonlaitumille. Skotlannissa vuodesta 2007 lähtien tilatukeen ilmoitettu lisämaa (noin 58000 hehtaaria) oli lähes kokonaan luonnonlaidunta (noin 50000 hehtaaria), vaikka lampaiden määrä Skotlannissa on vähentynyt usean vuoden ajan. Italiassa hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimukset edellyttävät, että maa on niitettävä tai sitä on laidunnettava. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi siellä edunsaajia, jotka olivat hankkineet tukioikeuksia ja vuokranneet laidunmaata vähäarvoiselta alueelta. Esimerkkinä mainittakoon eräs edunsaaja, joka osti vuonna 2008 tukioikeuksia ilman maa-alaa lähes niiden nimellisarvolla, joka oli noin 197000 euroa. Mukauttamisen jälkeen edunsaaja saisi nykyedellytysten mukaisten tukioikeuksien perusteella vuoteen 2013 asti tulotukea yhteensä noin 1088000 euroa. Edunsaaja aktivoi lähes kaikki näistä tukioikeuksista 45 hehtaarin suuruisen vuokratun laidunmaan perusteella. Kyseinen huonolaatuinen maa-ala sijaitsi 400 kilometrin päässä hänen pysyvästä asuinpaikastaan, ja sen vuotuinen vuokra oli 7650 euroa. Edunsaaja ei harjoita maa-alalla minkäänlaista viljelytoimintaa, ja paikalliselle viljelijälle on annettu korvauksetta laidunoikeudet, jotta edunsaaja täyttää hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimukset. 68. EU:n lainsäädäntö tarjosi jäsenvaltioille mahdollisuuden antaa tarkoituksenmukaisia sääntöjä, joilla vältettäisiin edunsaajien keinottelumielessä tekemät siirrot, jotka johtavat tukioikeuksien kasautumiseen ilman vastaavaa maatalouspohjaa [49]. Tällaiset säännökset ovat kuitenkin vapaaehtoisia. SATUNNAISTA VOITTOA KOSKEVAT KORJAUSMEKANISMIT EIVÄT OLE VAIKUTTAVIA 69. Perusvaihtoehdon ja alueellisen (yhdistelmä-) mallin mukaisesti viitekauden jälkeen toimintansa lopettaneisiin tai sitä vähentäneisiin viljelijöihin voidaan soveltaa niin kutsuttua satunnaisen voiton lauseketta [50]. Sen mukaan heidän viitekaudella harjoittamaansa toimintaan perustuvia tukioikeuksia vähennetään enintään 90 prosentilla. Nämä vähennykset suoritetaan kansalliseen varantoon. Satunnaisen voiton lauseketta sovelletaan kuitenkin ainoastaan ennen 15. toukokuuta 2004 tapahtuneisiin siirtoihin. 70. Belgia, Ranska, Tanska, Italia, Luxemburg, Kreikka ja Ruotsi päättivät soveltaa lauseketta, joskin ne rajasivat sen koskemaan tiettyjen alojen viljelijöitä. Muissa jäsenvaltioissa viljelijät saavat pitää kaikki perusvaihtoehdon mukaiset tukioikeutensa. 71. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi Italiassa ja Ranskassa tapauksia, joissa viljelijät olivat siirtäneet tupakkapalkkioita koskevia oikeuksia 15. toukokuuta 2004 jälkeen ja tällä tavoin saaneet aiemmasta tupakantuotannostaan johtuvia arvoltaan korkeita tukioikeuksia ilman, että viranomaisilla oli oikeutta periä takaisin osaa vastaavista määristä. 72. Tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksessa varainhoitovuodelta 2006 [51] tuotiin esiin toinen tapaus: "Kansallisesta varannosta voidaan myöntää tukioikeuksia viljelijöille, jotka ovat tehneet tuotantokapasiteettia koskevia investointeja tai ostaneet maata. Yhdistyneessä kuningaskunnassa 10 prosentin tulonlisäystä pidettiin riittävänä näyttönä investoinnista. Paradoksaalista kyllä, viljelijät saattoivat täyttää kyseisen vaatimuksen lisäämällä vuonna 2002 nautojen teurastusta (nautojen hävittämistä). Tästä johtuen karjapalkkioiden hakeminen saavutti suuren suosion." Tämän tuloksena viljelijöillä, jotka teurastivat tilan koko karjan ennen viitekauden loppua, oli oikeus pitää perusvaihtoehdon koko viitemäärä tilatukijärjestelmän soveltamisen ajan. 73. Neuvosto hyväksyi vuonna 2009 komission ehdotuksen muuttaa satunnaisia voittoja koskevia sääntöjä ja antaa jäsenvaltioille mahdollisuus periä jopa kokonaan takaisin ne satunnaisiin voittoihin perustuvat viitemäärät, joita viljelijät saattavat saada aloilla, joilla vielä sovelletaan tuotantoon sidottua tukea ja jotka liitetään tilatukijärjestelmään vuoteen 2012 mennessä [52]. Tällaiset säännökset ovat kuitenkin vapaaehtoisia eikä niillä pystytä oikaisemaan vanhoja tapauksia, joihin lauseketta ei sovellettu. ALUEELLINEN MALLI SAA KUITENKIN AIKAAN MUITA EPÄTOIVOTTUJA VAIKUTUKSIA VAIKKA ALUEELLISTAMISEN SEURAUKSENA TUKI JAKAUTUU TASAPUOLISEMMIN, SE SUOSII EDELLEEN SUURIA TILOJA 74. Alueellisessa mallissa koko kyseisen alueen tukioikeuksien yksikköarvot ovat samansuuruiset riippumatta siitä, millaista viljelytoimintaa siellä on harjoitettu ennen tilatukijärjestelmän käyttöönottoa. Dynaamista yhdistelmämallia sovelletaan nykyisin Tanskassa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Englanti). Tarkoituksena on ottaa vähitellen käyttöön alueellinen malli siten, että aiempiin tietoihin pohjautuvan tukioikeuden arvon osatekijän merkitystä vähennetään asteittain, ja se jaetaan uudelleen kaikkien alueen tukioikeuksien kesken. Tilintarkastustuomioistuin totesi jo vuosikertomuksessaan varainhoitovuodelta 2006, että "EU:n suorat tuet tullaan jakamaan suurelta osin uudestaan – viljelyä todellisuudessa harjoittavilta viljelijöiltä maanomistajille, joiden oikeuksien arvo tulee nelinkertaistumaan Tanskassa ja Saksassa ja kymmenkertaistumaan Englannissa" [53]. Tämä vaikuttaa erityisesti uusiin edunsaajiin, jotka eivät saaneet suoria tukia aikaisemman tuotantoon sidotun tukijärjestelmän mukaisesti. 75. Uudelleenjakamisella on oma vaikutuksensa, mutta alueellisen mallin ja yhdistelmämallin mukaiset tukioikeudet myönnetään ensimmäisenä vuonna tiukasti hehtaariperusteisesti, joten suuret tilat ovat edelleenkin suurimpia edunsaajia. Tästä johtuen pienempää maa-alaa hyödyntävien viljelijöiden – esimerkiksi voimaperäistä naudankasvatusta harjoittavat viljelijät – tulotuki pienenee verrattuna aiempaan tasoon, joka perustui tuotantoon. Komission mukaan nykyisin taloudellisissa vaikeuksissa olevat alat, kuten maidontuotanto, saisivat vähemmän tukea, jos kyseiset jäsenvaltiot siirtyisivät alueellistamiseen. Tämä johtuu siitä, että näitä tuotannonaloja harjoitetaan muita tuotannonaloja pienemmällä maa-alalla [54]. ALUEELLISTAMINEN JA TUEN MAHDOLLINEN PÄÄOMITTAMINEN MAAN HINTOIHIN 76. Alueellisessa (ja yhdistelmä-) mallissa tukioikeuksien lukumäärä vastaa melko tarkasti tukikelpoisen maatalousmaan hehtaarimäärää [55]. Tällä oli suuri vaikutus maan hintoihin, sillä viljelijöiden, joilla oli enemmän tukioikeuksia kuin maa-alaa, oli nopeasti vuokrattava maata aktivoidakseen mahdollisimman suuri osuus tukioikeuksistaan. Ilmiö lisää vuokrattavan maan yleistä kysyntää ja korottaa maan vuokrahintoja. 77. Tuen "pääomittamista" maan hintoihin ilmeni jo aiemmissa pinta-alaperusteisissa tukijärjestelmissä, mutta toisistaan riippumattomista tutkimuksista on käynyt ilmi, että tilatukijärjestelmän käyttöönoton myötä "pääomittaminen" ei ole vähentynyt, vaan joskus suorastaan lisääntynyt. Näin on käynyt erityisesti niissä alueellisen mallin valinneissa jäsenvaltioissa, joissa vuokratun maatalousmaan merkitys on hyvin suuri. Tilanne heikentää tukimaksujen tehokkuutta, sillä viljelijöiden on maksettava viljelymaasta enemmän kuin ennen uudistusta. Tilatukijärjestelmän vaikutusta maan vuokrahintoihin pidetään suurempana kuin vaikutusta myyntihintoihin ja "pääomittaminen" riippuu vuokrattavan viljelymaan osuudesta. Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että maatilojen kannattavuus voi vaarantua merkittävästi, jos alueellistaminen ulotetaan myös muihin jäsenvaltioihin, kuten terveystarkastuksessa on tuotu esille [56]. ALUEJAON MUKAUTTAMINEN JA TUKIOIKEUKSIEN YKSIKKÖARVOJEN TARKISTAMINEN ON VAPAAEHTOISTA 78. Kun tilatukijärjestelmä otettiin käyttöön, alueellisen täytäntöönpanomallin valinneiden jäsenvaltioiden oli määriteltävä alueiden rajat objektiivisin perustein. Jäsenvaltiot perustelivat päätöksensä hallinnollisen rakenteensa [57], määriteltyjen alueiden maatalouden harjoittamismahdollisuuksien [58] tai erityisten viljelymallien [59] perusteella. 79. Terveystarkastuksen tuloksena neuvosto hyväksyi komission ehdotuksen, jonka mukaan jäsenvaltiot, jotka soveltavat perusvaihtoehtoa, voivat lähentää tukioikeuksien yksikköarvoja toisiinsa taikka alkaa soveltaa alueellista mallia tai alueellista yhdistelmämallia. Alueellisen mallin valinneet jäsenvaltiot voivat tarkistaa päätöstään, tarkistaa alueiden määrittelyä ja lähentää eri alueiden tukioikeuksien arvoa toisiinsa. Kyseiset päätökset on tehtävä "perussopimuksen 33 artiklassa määrättyjen tavoitteiden perusteella" (nykyisin 39 artikla) sekä noudattaen objektiivisia ja syrjimättömyyden takaavia kriteereitä, joita ovat muun muassa maatalouden harjoittamismahdollisuudet ja ympäristönäkökohdat. Kyseisillä toimenpiteillä on tarkoitus antaa jäsenvaltioille joustavammat mahdollisuudet suoran tuen kohdentamiseen. Tähän mennessä yksikään jäsenvaltio ei ole päättänyt tarkistaa malliaan. TILATUKIJÄRJESTELMÄN KÄYTTÖÖNOTTO EDELLYTTI MONIMUTKAISIA LASKELMIA JA JOHTI TOISINAAN VIRHEISIIN 80. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi tarkastuksessaan, että kansalliset viranomaiset laskivat yleisesti ottaen tukioikeuksien arvon EU:n lainsäädännön mukaisesti. Virheitä todettiin kuitenkin seuraavista syistä: pitkän aikavälin viitetiedot olivat joko virheellisiä tai niitä puuttui, tietoja maatilojen tai edunsaajan aseman muutoksista ei ollut päivitetty taikka kansallisesta varannosta myönnettäviä tukioikeuksia koskevat hakemukset oli käsitelty puutteellisesti. Näitä virheitä ei ole vielä kokonaan oikaistu. 81. Tilintarkastustuomioistuin raportoi vuosikertomuksissaan varainhoitovuosilta 2006, 2007 ja 2008 puutteista, jotka liittyivät tukioikeuksien laskemiseen ja kansallista varantoa koskevia toimia käsittelevien sääntöjen soveltamiseen [60]. 82. Tilintarkastustuomioistuin tutki seurantatoimia, joita komissio oli toteuttanut tilatukijärjestelmän täytäntöönpanossa tapahtuneiden virheiden vuoksi. Tarkastuksen ajankohtana menettelyjä ei ollut vielä saatu päätökseen, vaan ainoastaan yksi sääntöjenmukaisuuden tarkastusta koskeva päätös oli tehty ja julkaistu [61]. 83. Tilintarkastustuomioistuin panee merkille, että neuvosto päätti [62], että kaikkia ennen 1. tammikuuta 2009 jaettuja tukioikeuksia pidetään laillisina ja sääntöjenmukaisina 1. tammikuuta 2010 alkaen, ellei niitä ole jaettu sellaisten hakemusten perusteella, joissa on asiavirheitä. Päätös antaa viljelijöille oikeusvarmuuden, mutta merkitsee sitä, että sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyn mukaisesti päätettyjä rahoitusoikaisuja ei sovelleta vuoden 2009 jälkeen tehtyihin maksuihin [63]. Näin virheelliset tukioikeudet "laillistetaan" ja niistä tehdään lopullisia. Tulevina vuosina tällä perusteella suoritetaan vuotuisia maksuja. PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET 84. Tilatukijärjestelmällä on osaltaan onnistuttu saavuttamaan yhteisen maatalouspolitiikan kaksi keskeistä tavoitetta: on rohkaistu viljelijöitä vastaamaan paremmin markkinoiden kysyntään ja tuettu koko maatalousalan tuloja. Tämän kertomuksen yleinen päätelmä on kuitenkin se, että tukijärjestelmän täytäntöönpanossa on ilmennyt joitakin kyseenalaisia piirteitä, jotka liittyivät edunsaajien määritelmään, tukikelpoisten lohkojen ja toimien luonteeseen, järjestelmän ympäristövaikutukseen, tuen jakautumiseen eri jäsenvaltioiden kesken ja jäsenvaltioiden sisällä sekä perusvaihtoehdon ja alueellisen mallin erityisvaikutuksiin. Tästä syystä tilintarkastustuomioistuin kehottaa komissiota harkitsemaan, olisiko kyseisiä piirteitä syytä tarkistaa jäljempänä esitettyjen suositusten mukaisesti. EDUNSAAJAT, TUKIKELPOINEN MAA JA VILJELYTOIMINTA 85. Edunsaajien määritelmä on laadittu ja sitä on sovellettu siten, että tilatukea ovat voineet saada henkilöt tai tahot, jotka eivät ole harjoittaneet maataloustoimintaa lainkaan tai ovat harjoittaneet sitä hyvin vähän. 86. Tilintarkastustuomioistuin raportoi tilanteesta jo aiemmin vuosikertomuksissaan, ja näkemykselle saatiin vahvistus YMP:lle vuonna 2008 tehdyn terveystarkastuksen aikana. Siinä yhteydessä lainsäätäjä antoi jäsenvaltioille oikeuden jättää kyseiset edunsaajat tilatukijärjestelmän ulkopuolelle. Tarkastuksen ajankohtaan mennessä yksikään jäsenvaltio ei ollut kuitenkaan käyttänyt tätä mahdollisuutta, vaan tilanne on edelleen sama. 87. Jäsenvaltiot eivät ole aina onnistuneet luomaan vaikuttavia rajoitteita. Tällöin se, että tukioikeudet on kokonaan irrotettu niiden perusteena alun perin olleesta maa-alasta, on kannustanut sellaisia toimijoita tekemään investointeja, joilla oli vain vähäinen kiinnostus viljelytoimintaan, mutta jotka hyödyntävät tilatukijärjestelmän tarjoamat varmat tulot. 88. Uusien viljelijöiden tuloa maatalousalalle haittaavat usein tukioikeuksien saantia koskevat ehdot. 89. Viljelylohkon tilatukikelpoisuutta ja tukikelpoista maataloustoimintaa koskevat vaatimukset on määritelty väljästi eivätkä ne auta kohdentamaan tukea sellaiseen toimintaan ja maa-alaan, jotka "lisäävät maatalouden tuottavuutta". SUOSITUS NRO 1 Lainsäädäntöä ja soveltamissääntöjä olisi muutettava siten, että niillä varmistettaisiin tilatuen kohdentuminen maataloustoimintaa harjoittaville viljelijöille ja jätettäisiin tuen ulkopuolelle sellaiset edunsaajat, jotka eivät harjoita lainkaan tai harjoittavat vain vähäistä maataloustoimintaa. SUOSITUS NRO 2 Tukikelpoinen maa ja viljelytoiminta on määriteltävä selkeämmin, jotta tilatuen ulkopuolelle jäävät viljelylohkot, jotka eivät ole viljelykäytössä, ja toiminta, joka ei lisää maatalouden tuottavuutta [64] eikä ylläpidä aktiivisesti maan ympäristöarvoa. YMPÄRISTÖVAIKUTUS 90. Täydentävät ehdot otettiin käyttöön samanaikaisesti tilatukijärjestelmän kanssa. Tilatuen saamiselle täysimääräisenä asetettiin ehdot, jotka perustuvat ympäristö- ja muihin hyviin viljelykäytäntöihin. Täydentävistä ehdoista muodostui tilatuen saamisen keskeinen peruste. Tilatuki liittyy kuitenkin vain välillisesti ympäristövelvoitteisiin. 91. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi ensinnäkin, että tilatuen tason ja hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusten tai erityisten lakisääteisten hoitovaatimusten noudattamisesta viljelijöille aiheutuvien kustannusten välillä ei ole suoraa yhteyttä. Tuen taso ei myöskään ilmennä maataloustoiminnasta aiheutuvien positiivisten ulkoisvaikutusten arvoa. 92. Toiseksi maan pitäminen hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusten mukaisena ei useinkaan edellytä minkäänlaisia toimia tai edellyttää vain satunnaisia toimia. SUOSITUS NRO 3 Tilatuen laskentatapaa olisi muutettava siten, että tilatuki vastaisi paremmin ympäristöön liittyvien ja muiden ulkoisvaikutusten hintaa. SUOSITUS NRO 4 Hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusten olisi edellytettävä viljelijöiltä konkreettisia ja säännöllisiä toimia ennen kuin he voivat saada tilatuen täysimääräisenä. Täydentävien ehtojen vaatimusten laiminlyönnistä aiheutuvat tukivähennykset olisi tehtävä sellaisiksi, että niillä olisi varoittavampi vaikutus. TILATUEN JAKAUTUMINEN 93. Tilatuen määräytyminen yksittäisille viljelijöille perustuu edelleen a) viljeltyjen hehtaarien määrään ja b) perusvaihtoehdon tapauksessa aiemmin (viitevuosina 2000–2002) maksettuihin tukimääriin. Tilatuki hyödyttää jatkossakin ensisijaisesti suuria tiloja. 94. Tilatuen jakautumiselle on ominaista, että suuri osa tuesta kohdistuu pienelle määrälle suuria edunsaajia, kun taas valtaosa edunsaajista saa ainoastaan vähän tukea. Tuen mukauttamismekanismi, jolla vähennetään suurimmille viljelijöille maksettua tukea, koskee hyvin pientä määrää edunsaajia. Sillä ei myöskään korjata nykyistä tuen jakautumista, sillä sen ensisijaisena tavoitteena on siirtää varoja suorasta tuesta YMP:n mukaisiin maaseudun kehittämiseen liittyviin toimintaohjelmiin. SUOSITUS NRO 5 Tilatukea olisi pyrittävä jakamaan viljelijöille tasapuolisemmin mukauttamalla tukimaksuja tai asettamalle suuremmille yksittäisille tukimaksuille enimmäismäärä tai ottamalla huomioon tilojen erityisolosuhteet. TÄYTÄNTÖÖNPANOMALLIEN VAIKUTUKSET 95. EU:ssa sovelletaan nykyään noin kahtakymmentä erilaista tilatukijärjestelmän muunnosta. Tämä selittää suurelta osin hehtaarikohtaisen tuen tason vaihtelut jäsenvaltioiden välillä sekä jäsenvaltioiden sisäisten tuenjakotapojen eroavaisuudet. 96. Keskeisiä malleja on kaksi. Yhtäältä sovelletaan perusvaihtoehtoa, joka on ajan mittaan ajautunut yhä kauemmas vallitsevista tuotantoedellytyksistä. 97. Toisaalta sovelletaan alueellista mallia, joka perustuu tietyn alueen tukioikeuksien yhdenmukaiseen yksikköarvoon. Alueelliseen malliin siirtymisellä saattaa kuitenkin joillakin alueilla olla kielteinen vaikutus tiettyihin maataloustuotannon aloihin, ja siirtyminen saattaa johtaa siihen, että maatalousmaan markkinahinnat ja maavuokrat kallistuvat, mikä vähentäisi tuen vaikuttavuutta. SUOSITUS NRO 6 Tukioikeuksien laskentatavan olisi perustuttava vallitseviin aluekohtaisiin viljelyolosuhteisiin. Tällöin olisi kuitenkin varmistettava, että epätoivotut vaikutukset, kuten maan vuokrien ja maan hinnan nousu, jäisivät vähäisiksi. Tilintarkastustuomioistuimen jaosto I on tilintarkastustuomioistuimen jäsenen Olavi ALA-NISSILÄN johdolla hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 6. huhtikuuta 2011 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta +++++ TIFF +++++ Vítor Manuel da Silva Caldeira presidentti [1] Joillakin maatalousaloilla suorat tukimaksut otettiin käyttöön tarkoituksena parantaa tuottajien tulotasoa. Esimerkkinä on rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 22 päivänä syyskuuta 1966 annettu neuvoston asetus N:o 136/66/ETY (EYVL 172, 30.9.1966, s. 3025/66), jolla otettiin käyttöön oliiviöljyn ja ruokaoliivien tuotantotuki. Puuvillan tuottajia tuettiin epäsuorasti siementenpoistoyrityksille tarkoitetun tuen avulla. [2] Maataloussopimuksessa (EYVL L 336, 23.12.1994, s. 22) sallitaan julkinen viljelijöiden tuki tietyin erityisehdoin. Sopimuksen liitteen 2 mukaisesti oikeus tulotukimaksuihin määräytyy tiettyjen kriteerien mukaan. Näitä ovat mm. tulotaso, tuottaja- tai maanomistaja-asema, tuotantotekijöiden käyttö tai tuotantotaso viitekaudella. Kyseisten maksujen määrällä kulloisenakin vuonna ei ole yhteyttä viitekauden jälkeisiin tuotantotyyppeihin tai -määriin (karja mukaan lukien) eikä asianomaisiin tuotantohintoihin. Tuen suuruutta ei minään yksittäisenä vuonna saa perustaa sellaisiin tuotantotekijöihin, joita on käytetty jonakin viitekauden jälkeisenä vuonna eikä viljelijöitä voi velvoittaa tuottamaan ollakseen oikeutettuja tukeen. [3] Suoria tukia vähennettiin 3 prosenttia vuonna 2005, 4 prosenttia vuonna 2006 ja 5 prosenttia vuodesta 2007 alkaen. Tuen mukauttamiseksi tehtäviä vuotuisia vähennyksiä lisätään vuodesta 2009 alkaen edelleen 7 prosentista 10 prosenttiin vuosina 2009–2012. Agenda 2000 -uudistuksen yhteydessä otettiin jo käyttöön vapaaehtoinen tuen mukauttamismekanismi, jonka avulla jäsenvaltiot voivat mukauttaa jopa 20 prosenttia suorien tukien kokonaismäärästä. Ainoastaan Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Saksa ja Espanja olivat päätyneet soveltamaan kyseisiä vapaaehtoista tuen mukauttamista koskevia toimenpiteitä. Vuoden 2003 YMP-uudistuksen myötä jäsenvaltiot voivat soveltaa kyseistä vapaaehtoista tuen mukauttamismekanismia pakollisen tuen mukauttamisen lisäksi. Nykyään näin tehdään Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Portugalissa. [4] Neuvoston asetus (EY) N:o 1290/2005, annettu 21 päivänä kesäkuuta 2005, yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta (EUVL, L 209, 11.8.2005, s.1), 12 artikla. [5] Euroopan unionin toiminnasta tehty sopimus (Lissabonin sopimus), 39 artikla: "1.Yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteena on:a)lisätä maatalouden tuottavuutta edistämällä teknistä kehitystä sekä varmistamalla, että maataloustuotantoa kehitetään järkiperäisesti ja että tuotannontekijöitä, varsinkin työvoimaa, hyödynnetään parhaalla mahdollisella tavalla;b)taata näin maatalousväestölle kohtuullinen elintaso erityisesti lisäämällä maataloudessa työskentelevien henkeä kohti laskettuja tuloja;c)vakauttaa markkinat;d)varmistaa tarvikkeiden saatavuus;e)taata kohtuulliset kuluttajahinnat.2.Yhteistä maatalouspolitiikkaa ja sen mahdollisia erityismenetelmiä suunniteltaessa otetaan huomioon:a)maatalouselinkeinon erityisluonne, joka johtuu maatalouden yhteiskunnallisesta rakenteesta sekä eri maatalousalueiden välisistä rakenteellisista eroista ja luonnonolojen eroista;b)tarve toteuttaa aiheelliset mukautukset asteittain;c)se, että maatalous on jäsenvaltioissa tuotannonala, joka liittyy läheisesti talouteen kokonaisuudessaan." [6] Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 41 artikla ja liite VIII ( 31.12.2008 saakka) (EUVL L 270, 21.10.2003, s.1) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 liite VIII ( 1.1.2009 alkaen) (EUVL L 30, 31.1.2009, s.16). Liitteessä VIII esitettyjen määrien laskelmat perustuvat siihen, että kaikki suorat tuet ovat täysin riippumattomia tuotantomääristä. Jos jäsenvaltio valitsee mallin, jossa tuki on ainoastaan osittain riippumaton tuotantomääristä, tilatuen enimmäismäärää alennetaan ja vastaavasti tuotantomääristä riippuvaiseen tukeen tarkoitettujen määrärahojen enimmäismäärää nostetaan (ks. esimerkiksi komission asetus (EY) N:o 674/2008 neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 liitteen VIII muuttamisesta ja osittaista tai vapaaehtoista täytäntöönpanoa koskevien talousarviomäärärahojen enimmäismäärien vahvistamisesta (EUVL L 189, 17.7.2008, s.5), liite III). [7] Yksityiskohtaisia tietoja tilatukijärjestelmään sisällytetyistä järjestelmistä esitetään asetuksen (EY) N:o 1782/2003 liitteessä VI. [8] Ks. asetuksen (EY) N:o 1782/2003 1 artikla ja 2 artiklan a ja c alakohta. [9] Poikkeuksia sovelletaan ainoastaan tiettyihin naudanlihan, maidon, lampaiden ja vuohien tuottajiin, joilla ei ole maata. Nämä tuottajat saavat tulotukea sillä ehdolla, että he ylläpitävät aiemman eläintuotantonsa vähimmäistason. Peltokasvien viljelijät saivat erityistukioikeudet kesannointivelvoitteidensa vuoksi. [10] Yksityiskohtaisia tietoja tilatukijärjestelmästä tosiasiallisesti maksetusta tulotuesta esitetään liitteessä II. [11] Asetus (EY) N:o 73/2009, 122 artikla. [12] Neuvoston asetus (EY) N:o 1782/2003, 43 artikla. [13] Oliiviöljyalaan sovellettiin erityissäännöksiä, koska viitekausi käsitti markkinointivuodet 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002 ja 2002/2003. [14] Asetus (EY) N:o 1782/2003, 58 ja 59 artikla. [15] Jäsenvaltioiden, jotka vuodesta 2005 lähtien olivat ottaneet tilatukijärjestelmän ainoastaan osittain käyttöön, sallittiin kuitenkin pitää emolehmiin, lampaisiin ja vuohiin liittyvät palkkiot tuotantomääristä riippuvaisina. [16] Asetus (EY) N:o 73/2009, 45 ja 48 artikla. [17] Asetus (EY) N:o 73/2009, 68 artikla. Näitä tekijöitä analysoidaan tarkemmin liitteessä I. [18] Asetus (EY) N:o 1782/2003, 2 artikla, ja komission asetus (EY) N:o 795/2004 (EUVL L 141, 30.4.2004, s.1), 2 artikla. [19] Asetus (EY) N:o 1782/2003, 44 artiklan 3 kohta. [20] Neuvoston asetus (EY) N:o 146/2008 (EUVL L 46, 21.2.2008, s.1), 1 artiklan 3 kohta. Paitsi jos kyseessä on ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet, kyseisten lohkojen on oltava viljelijän käytössä jäsenvaltion vahvistamana päivänä, joka ei saa olla myöhempi kuin kyseisessä jäsenvaltiossa vahvistettu määräpäivä tilatukihakemuksen muuttamiselle. [21] Tilintarkastustuomioistuin on jo raportoinut tästä käytännöstä vuosikertomuksessaan varainhoitovuodelta 2006, kohta 5.21. [22] J. Swinnen, P. Ciaian ja D. Kancs: Study on the functioning of land markets in the EU Member States under the influence of measures applied under the common agricultural policy (selvitys yhteisen maatalouspolitiikan mukaisten toimenpiteiden piiriin kuuluvien maamarkkinoiden toiminnasta EU-jäsenvaltioissa), Bryssel 2008, s. 149–150. Useista maaselvityksistä (jotka koskivat esim. Belgiaa, Irlantia, Ruotsia, Suomea ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa) saatu todentava aineisto osoittaa, että tilatuki voi jarruttaa maataloustoiminnan lopettamista. Yhdistyneessä kuningaskunnassa näyttää siltä, että monia maataloustoiminnan lopettamista koskevia päätöksiä on lykätty vuoteen 2012, koska tiedetään, että tilatukijärjestelmä toimii ainakin siihen asti. Selvityksessä niin ikään tuodaan esiin, että kyseinen tilatukijärjestelmän vaikutus liittyy myös siihen, että tukioikeuksien kauppa ei toimi täydellisesti. [23] Vuosikertomus varainhoitovuodelta 2009, kohta 3.21. [24] Asetus (EY) N:o 73/2009, 28 artiklan 2 kohta. [25] Asetus (EY) N:o 73/2009, 41 artiklan 2 kohta, ja neuvoston asetus (EY) N:o 1120/2009, annettu 29 päivänä lokakuuta 2009, neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 III osastossa säädetyn tilatukijärjestelmän täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EUVL L 316, 2.12.2009, s. 1), 2 artiklan l alakohta. [26] Eurostat pocketbooks – Agricultural statistics – Main results 2007–2008 (Eurostatin taskukirjat – Maataloustilastot – keskeiset tulokset 2007–2008), vuoden 2009 painos. [27] Asetus (EY) N:o 73/2009, 2 artiklan h alakohta. [28] Tilintarkastustuomioistuin on jo todennut, että täydentäviin ehtoihin liittyvän seuraamusjärjestelmän suunnittelussa ja täytäntöönpanossa on puutteita. Ks. erityiskertomus nro 8/2008: Onko täydentävien ehtojen käyttö vaikuttava toimintatapa? http://eca.europa.eu/portal/page/portal/publications/auditreportsandopinions/specialreports [29] Vuonna 2008 tilatukijärjestelmään ilmoitetusta 4,557 miljoonasta hehtaarista maatalousmaata noin 2,375 miljoonaa hehtaaria oli luonnonlaitumia. Tilastotietojen mukaan tästä alasta noin 4,027 miljoonaa hehtaaria on vuoria, kukkuloita, nummia ja kangasmaata. Luonnonlaitumet ovat suurimmaksi osaksi kanervien ja sananjalkojen peitossa ja suhteellisen tuottamattomia. Perinteiset viljelijät käyttävät niitä tavallisesti ainoastaan lampaiden laajaperäiseen laiduntamiseen. [30] Asetus (EY) N:o 73/2009, 34 artiklan 2 kohdan a alakohta. [31] Asetus (EY) N:o 1120/2009, 9 artikla. [32] Ks. asetus (EY) N:o 1782/2003, johdanto-osan 2 ja 3 kappale. [33] Tässä oli yleisesti ottaen kyse keskimääräisestä hehtaarimäärästä maata, jonka viljely oli tuettua, tai rehualoista, jotka olivat olleet ympäri vuoden niiden eläinten käytettävissä, joista maksettiin palkkioita. [34] Asetus (EY) N:o 1782/2003, 42 artiklan 5 kohta. Toimenpidettä jatketaan niiden suorien tukien osalta, jotka ovat edelleen (osittain) tuotantomääristä riippuvaisia ja jotka sisällytetään tilatukijärjestelmään vuoteen 2012 mennessä. [35] Yksityiskohtaisia tietoja tilatukijärjestelmän mukaisesti suoritetuista maksuista esitetään liitteessä II. [36] Eurostatin mukaan suorien tukien osuus EU-15-maissa muodosti vuosina 2005–2008 yhteensä 30 prosenttia tuotannontekijätulosta ja 52–56 prosenttia yrittäjätulosta. Maatalouden tuotannontekijätulo on nettoarvonlisäys tuotantokustannushintaan. Se lasketaan vähentämällä maataloustuotosten perushintaisesta arvosta [= tuottajahinta + tuotekohtaiset tuet – tuotekohtaiset verot] välituotekäytön arvo, kiinteän pääoman kuluminen ja tuotantoverot ja lisäämällä muiden tuotantotukien arvo. Maatalouden yrittäjätulo vastaa sitä maataloustoiminnasta saadun tulon osuutta, joka on tarkoitettu korvaamaan omien tuotannontekijöiden (työ ja/tai yritys, oma pääoma ja omistuksessa oleva maa) käyttö. [37] Eurostatin mukaan vuonna 2007 osa-aikaisten viljelijöiden osuus vaihteli 33 prosentista (Belgia) 90 prosenttiin (Malta). [38] Perusvaihtoehdossa tilojen, joiden suorien tukien taso on ollut pitkällä aikavälillä korkea, saaman tulotuen määrä on edelleen korkea, jos niiden viljelemän maan ala on yhtä suuri. Yhdistelmämallissa ja alueellisessa mallissa tukioikeudet jaettiin ensimmäisenä vuonna tiukasti hehtaarien perusteella. Siitä huolimatta, että tukioikeuksia on näin jaettu jossakin määrin uudelleen eri alojen viljelijöiden kesken (esimerkiksi voimaperäistä maidontuotantoa harjoittavat tilat voivat kärsiä tulotukimenetyksiä ja laajaperäistä karja- ja lampaantuotantoa harjoittavat tilat voivat saada lisää tukea), tukioikeuksien sitominen tiiviisti viljelyalaan aiheutti jälleen sen, että suurille tiloille suoritetaan suuria maksuja. [39] Komissio analysoi tukioikeuksien jakautumista YMP:n terveystarkastusta käsittelevässä asiakirjassaan vuonna 2008. Ks. Euroopan komissio, CAP Health Check, Impact Assessment Note no 1, liite I, kaavio 3, asiakirja D(2008) AH/15325CAP, 20. toukokuuta 2008. [40] Ks. lisätietoja liitteestä III. [41] Asetus (EY) N:o 73/2009, 7 artiklan 2 kohta. [42] Asetus (EY) N:o 1782/2003, johdanto-osan 24 kappale. [43] Erityiskertomus nro 8/2008 "Onko täydentävien ehtojen käyttö vaikuttava toimintatapa?" [44] Asetus (EY) N:o 1782/2003, 69 artikla. [45] Ks. liite I. [46] Tässä kertomuksessa keinottelulla tarkoitetaan tukioikeuksien siirtoa tai niiden kasautumista ilman vastaavaa maatalousperustaa. Asetus (EY) N:o 73/2009, johdanto-osan 28 kappale ja asetus (EY) N:o 1782/2003, johdanto-osan 30 kappale. [47] Asetus (EY) N:o 1782/2003, 46 artikla; asetus (EY) N:o 73/2009, 43 artikla. [48] Italia on vuodesta 2005 alkaen soveltanut vähennyksiä, joiden määrä on enintään 50 prosenttia ilman maa-alaa myydyn tukioikeuden arvosta (asetuksen (EY) N:o 795/2004 9 artiklan mukaisesti). Vuonna 2007 vähennykset poistettiin. Tästä seurasi, että ilman maa-alaa siirrettyjen tukioikeuksien arvo kasvoi 1,3 miljoonasta eurosta (vuonna 2006) 65,2 miljoonaan euroon (vuonna 2009). [49] Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 johdanto-osan 30 kappale ja asetuksen (EY) N:o 73/2009 johdanto-osan 28 kappale. [50] Asetus (EY) N:o 1782/2003, 42 artiklan 9 kohta, ja asetus (EY) N:o 795/2004, 10 artikla. [51] Vuosikertomus varainhoitovuodelta 2006, kohdat 5.33 ja 5.34. [52] Asetus (EY) N:o 73/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1250/2009 (EUVL L 338, 19.12.2009, s. 1), 41artiklan 6 kohta. [53] Vuosikertomus varainhoitovuodelta 2006, kohta 5.28. [54] Euroopan komissio: YMP:n terveystarkastus – vaikutusten arviointi – "kiinteämääräisempiin" suoriin tukiin siirtymisestä aiheutuneen muutoksen vaikutus (CAP Health Check – Impact Assessment – Impact of a change towards flatter rates of direct payments). Joulukuu 2007. [55] Tämä johtuu siitä, että alueellisessa ja yhdistelmämallissa lähes koko tukikelpoinen maa-ala sisällytetään tilatukijärjestelmään. Perusvaihtoehdossa sitä vastoin ainoastaan tuotantoon sidotun tukijärjestelmän mukaisesti viljelty maa ja rehualat laskettiin mukaan tukioikeuksien lukumääriin. [56] J. Swinnen, P. Ciaian ja D. Kancs.: Study on the functioning of land markets in the EU Member States under the influence of measures applied under the common agricultural policy, Bryssel 2008, s. 141–145; Salhofer, K., Röder, N., Kilian, S., Henter, S. ja Zirnbauer, M.: Märkte für Zahlungsansprüche. Endbericht zum Forschungsauftrag 05HS041 des Bundesministeriums für Ernährung, Landwirtschaft und Verbraucherschutz, Bonn 2009; von Witzke, H., Noleppa, S. ja Kennedy, P. L., Effects of the EU common agricultural policy and U.S. farm policy on agricultural land markets, Washington D.C. 2007. [57] Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta. [58] Ruotsissa ja Suomessa alueet määriteltiin viitesatojen perusteella. Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Englanti) päätös alueellisesta täytäntöönpanomallista perusteltiin pääasiassa kansallisilla kestävän viljelyn strategioilla. Englannissa eriytettiin kuitenkin vakavasti epäsuotuisten alueiden (kuten suomaan) ja tavallisen viljelymaan tukitasot, joten maatalouden harjoittamismahdollisuudet otetaan välillisesti huomioon. [59] Yhdistynyt kuningaskunta (Pohjois-Irlanti). Tanskassa valittiin alueellinen täytäntöönpanomalli, jossa tuen uudelleenjako alun perin jäi edunsaajien kesken mahdollisimman vähäiseksi. [60] Ranskan viranomaiset olivat hyväksyneet useita tukeen oikeuttamattomia ohjelmia, joiden yhteydessä viljelijät olivat saaneet tukioikeuksia. Viranomaiset olivat myös hyväksyneet lyhytaikaisesti vuokrattuja laitteita investoinneiksi sekä jättäneet soveltamatta järjestelmällisesti pakollisia säännöksiä viitekauden aikana viljelytoiminnan aloittaneisiin uusiin viljelijöihin. Aiheettomasti myönnetyt tukioikeudet ovat toteutuneet vuodesta 2006 alkaen vuosittaisina maksuina, joiden suuruus oli noin 60 miljoonaa euroa (vuosikertomus varainhoitovuodelta 2007, kohdat 5.21–5.25). Italiassa ei ollut tarkastuksen ajankohtaan mennessä oikaistu säädetyn määräajan jälkeen istutetuille ja erityisohjelmaan kuulumattomille uusille oliivipuille sääntöjenvastaisesti myönnettyjä tukioikeuksia; myöskään viljelijöiden kohtaamien vaikeuksien vuoksi myönnettyjä avokätisiä korvauksia eikä tukeen oikeuttamattomille aloille myönnettyjä tukia ei ollut oikaistu (vuosikertomus varainhoitovuodelta 2007, kohta 5.14). Yhdistyneen kuningaskunnan (Englanti) viranomaiset tekivät vuoden 2009 lopussa edelleen oikaisuja, jotka koskivat vuonna 2005 virheellisesti myönnettyjä tukioikeuksia (vuosikertomus varainhoitovuodelta 2006). [61] Komission päätös 2009/721/EY, tehty 24 päivänä syyskuuta 2009, Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta ja Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) sekä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä yhteisörahoituksen ulkopuolelle (EUVL L 257, 30.9.2009, s. 28). [62] Asetus (EY) N:o 73/2009, 137 artikla. [63] Asetus (EY) N:o 73/2009, 137 artiklan 3 kohta. [64] Ks. alaviite 5. -------------------------------------------------- LIITE I TILATUKIMALLIEN TÄYTÄNTÖÖNPANO, TUOTANTOMÄÄRISTÄ RIIPPUVAN TUEN SISÄLLYTTÄMINENTILATUKIJÄRJESTELMÄÄN JA ERITYISTUKI Jäsenvaltio | Aloitusvuosi | Alue | Malli | Alat, joilla tuki edelleen riippuu tuotantomääristä | Vuosi, jolloin tuki irrotetaan tuotantomääristä | Vapaaehtoinen täytäntöönpano tiettyjen maatalouden muotojen ja laatutuotannon osalta (asetus (EY) N:o 1782/2003 69 artikla) | Vapaaehtoinen täytäntöönpano erityistuen osalta vuoden 2009 jälkeen (asetus (EY) N:o 73/2009 68 artikla) | Belgia | 2005 | Flanderi + Bryssel | Perusvaihtoehto | Pähkinät ja siemenet (tietyt lajit) Teurastuspalkkio: vasikat 100 % Valkuaiskasvit Emolehmäpalkkio 100 % | 2010 2012 2012 – | | Laatutuotanto | 2005 | Vallonia | Perusvaihtoehto | Pähkinät ja siemenet (tietyt lajit) Valkuaiskasvit Emolehmäpalkkio 100 % | 2010 2012 – | | Laidunmaista maksettavat palkkiot (karjankasvatus) | Tanska | 2005 | Yksi alue | Dynaamisesta yhdistelmämallista siirrytään kohti lähes täysimääräistä alueellista mallia | Valkuaiskasvit Urospuolisista naudoista maksettava erityispalkkio 75 % Lammas- ja vuohipalkkio 50 % Perunatärkkelys | 2010 2012 2012 2012 | | Maatalouden ympäristötoimenpiteet | Saksa | 2005 | Osavaltiot (Berliini osana Brandenburgia, Bremen osana Ala-Saksia ja Hampuri osana Schleswig-Holsteinia) | Dynaamisesta yhdistelmämallista siirrytään kohti lähes täysimääräistä alueellista mallia | Humalatuet 25 % Tupakka 60 % Valkuaiskasvit | 2009 2009 2012 | | Laidunmaista maksettavat palkkiot (maidontuotanto) | Irlanti | 2005 | – | Perusvaihtoehto | Valkuaiskasvit | 2012 | | Lampaiden pitoa laitumella koskeva tukiohjelma, lypsykarjan pitoa laitumella koskeva tukiohjelma, maataloustoiminnan jatkaminen Burrenin alueella | Kreikka | 2006 | – | Perusvaihtoehto | Siemenet Valkuaiskasvit Riisi Pähkinät Hedelmät ja vihannekset: muut kuin yksivuotiset Hedelmät ja vihannekset: sitrushedelmien jalostus 60 % Hedelmät ja vihannekset: tomaatit 30 % Puuvilla 35 % | 2010 2010 2010 2010 2010 2013 2011 – | Tupakka, oliiviöljy, sokeri, peltokasvit, nautaeläinala, lampaat ja vuohet | Oliiviöljy, durumvehnä, sokeri, naudanliha-ala (hiehot ja emolehmät), lampaat ja vuohet, maitoala, uudet tukioikeudet epäsuotuisilla alueilla, satovakuutus | Espanja | 2006 | – | Perusvaihtoehto | Lammas- ja vuohipalkkiot 50 % Tupakka 60 % Oliiviöljy Hedelmät ja vihannekset: sitrushedelmien jalostus Hedelmät ja vihannekset: tomaatit Siemenet 100 % Peltokasvit 25 % Teurastuspalkkiot: vasikat 100 % Teurastuspalkkio: aikuiset nautaeläimet 40 % Valkuaiskasvit Riisi Pähkinät Perunatärkkelys Emolehmäpalkkio 100 % Syrjäisimmät seudut 100 % Puuvilla 35 % | 2010 2010 2010 2010 2011 2012 2012 2012 2012 2012 2012 2012 2012 – – – | Tupakka, puuvilla, sokeri, nautaeläinala, lypsylehmäpalkkiot | Tupakka, palkokasvit, lampaat ja vuohet, vuoroviljely, maitoala (laatu ja epäsuotuisat alueet) | Ranska | 2006 | – | Perusvaihtoehto | Humalatuet 25 % Tupakka 60 % Lammas- ja vuohipalkkio 50 % Emolehmäpalkkio 100 % Teurastuspalkkio: vasikat 100 % Teurastuspalkkio: aikuiset nautaeläimet Hedelmät ja vihannekset: tomaatit Peltokasvit 25 % Valkuaiskasvit Riisi Siemenet (tietyt lajit) 100 % Pähkinät Perunatärkkelys Syrjäisimmät alueet 100 % 98 % kansallisista enimmäismääristä hedelmätarhoille, jotka tuottavat jalostukseen tarkoitettuja luumuja, persikoita ja päärynöitä 75 % kansallisista enimmäismääristä hedelmätarhoille, jotka tuottavat jalostukseen tarkoitettuja luumuja, persikoita ja päärynöitä | 2010 2010 2010 25 % vuonna 2010 2010 2010 2012 2012 2012 2012 2012 2012 2012 – vuoden 2010 loppuun vuodesta 2011 vuoden 2012 loppuun | | Valkuaiskasvit, durumvehnä, luonnonmukainen viljely, vuoroviljely, vasikat, lampaat ja vuohet, vuoristoalueiden maidontuottajat, satovakuutus, keskinäiset rahastot tautien varalta | Italia | 2005 | – | Perusvaihtoehto | Tupakka Hedelmät ja vihannekset: tomaatit 50 % Hedelmät ja vihannekset: jalostettaviksi tarkoitetut päärynät, persikat ja luumut 100 % Hedelmät ja vihannekset: luumut 75 % Siemenet Valkuaiskasvit Riisi Pähkinät | 2010 2011 25 % vuonna 2011 25 % vuonna 2011 2012 2012 2012 2012 | Sokeri, peltokasviala, nautaeläinala, lampaat ja vuohet | Naudan- ja vasikanliha-ala, lampaan- ja vuohenliha, oliiviöljy, maitotuotteet, tupakka, sokeri, kukkaviljelytuotteet, vuoroviljely, satovakuutus | Luxemburg | 2005 | Yksi alue | Staattinen yhdistelmämalli | Valkuaiskasvit Pähkinät | 2010 2010 | | | Malta | 2007 | Yksi alue | Alueellinen malli | Ei ole | Ei ole | | | Alankomaat | 2006 | – | Perusvaihtoehto | Valkuaiskasvit ja pähkinät Teurastuspalkkio: vasikat 100 % Teurastuspalkkio: aikuiset nautaeläimet 100 % Siemenet kuitupellavaa varten 100 % Perunatärkkelys | 2010 2010 2010 2012 2012 | | Eläinten hyvinvointi, satovakuutus, lampaat ja vuohet, vedenkuljetuskorvaus | Itävalta | 2005 | – | Perusvaihtoehto | Teurastuspalkkio: vasikat 100 % Teurastuspalkkio: aikuiset nautaeläimet 40 % Humalatuet 25 % Valkuaiskasvit Pähkinät Perunatärkkelys Emolehmäpalkkio 100 % | 2010 2010 2010 2010 2011 2012 – | | Lypsylehmäpalkkio | Portugali | 2005 | – | Perusvaihtoehto | Tupakka Hedelmät ja vihannekset: tomaatit Valkuaiskasvit Pähkinät Siemenet 100 % Emolehmäpalkkio 100 % Teurastuspalkkio: vasikat 100 % Teurastuspalkkio: aikuiset nautaeläimet 40 % Lammas- ja vuohipalkkio 50 % Syrjäisimmät seudut 100 % Puuvilla 35 % | 2010 2011 2012 2012 2012 – – – – – – | Peltokasvit, riisi, nautaeläin- ja lammasala, oliiviöljy, sokeri | Kantarotujen kasvatuksessa sovellettavat laajaperäiset laiduntamismenetelmät, laatu (viljelykasvit ja eläimet), maito- ja lammasala, maatalouden ympäristötoimenpiteet | Slovenia | 2007 | Yksi alue | Alueellinen malli | Lammas- ja vuohipalkkio 50 % Humalatuet 25 % Valkuaiskasvit Pähkinät Urospuolisista naudoista maksettava erityispalkkio 75 % | 2010 2010 2012 2012 2012 | Nautaeläinala | Naaraspuolisten nautaeläinten laajaperäinen kasvatus, maitotuet, eläinten kasvatus pysyvillä laitumilla | Suomi | 2006 | Kolme aluetta (viitesadon perusteella) | Dynaamisesta yhdistelmämallista siirrytään kohti lähes täysimääräistä alueellista mallia | Urospuolisista naudoista maksettava erityispalkkio 75 % Valkuaiskasvit Perunatärkkelys Siemenet (timotei) 100 % Lammas- ja vuohipalkkio 50 % | 2010 2011 2012 2012 – | Peltokasvit, nautaeläinala | Valkuaiskasvit ja öljykasvit, perunatärkkelys, karitsojen teurastaminen, naudan- ja vasikanlihatuotanto, lypsylehmäpalkkio | Ruotsi | 2005 | Viisi aluetta (viitesadon perusteella) | Staattinen alueellinen yhdistelmämalli | Valkuaiskasvit Perunatärkkelys Urospuolisista naudoista maksettava erityispalkkio 74,55 % | 2010 2012 2012 | Laatuun ja kaupan pitämiseen liittyvät toimenpiteet | Laatuun ja kaupan pitämiseen liittyvät toimenpiteet | Yhdistynyt kuningas-kunta | 2005 | Englanti – tavanomaiset alueet | Dynaamisesta yhdistelmämallista siirrytään kohti lähes täysimääräistä alueellista mallia | Valkuaiskasvit Pähkinät | 2012 2012 | | | 2005 | Englanti – kangasmaa | 2005 | Englanti – epäsuotuisa alue (ei kangasmaata) | 2005 | Skotlanti | Perusvaihtoehto | Valkuaiskasvit Pähkinät | 2010 2010 | Nautaeläinala | | 2005 | Wales | Perusvaihtoehto | Valkuaiskasvit Pähkinät | 2010 2010 | | | 2005 | Pohjois-Irlanti | Staattinen alueellinen yhdistelmämalli | Valkuaiskasvit Pähkinät | 2010 2010 | -------------------------------------------------- LIITE II TILATUKIMAKSUT (MAKSATUSVUOSINA 2006–2008 – VARAINHOITOVUOSINA 2007–2009) Budjettikohta 05 03 01 01 tilatukijärjestelmä – asetus (EY) N:o 1782/2003, III osasto | Maksatusvuosi | 2006 | 2007 | 2008 | Varainhoitovuosi | 2007 | 2008 | 2009 | Yhteensä | 2008 | 2009 | Yhteensä | 2009 | Belgia | 444,9 | 0,1 | | 445,0 | 453,4 | 0,4 | 453,8 | 467,3 | Tanska | 927,9 | 0,1 | -0,1 | 927,9 | 917,8 | 0,5 | 918,3 | 922,9 | Saksa | 5358,1 | 4,4 | 0,7 | 5363,2 | 5339,0 | 1,4 | 5340,4 | 5390,6 | Irlanti | 1242,7 | 7,4 | 1,1 | 1251,2 | 1240,8 | 4,7 | 1245,5 | 1246,8 | Kreikka | 1905,0 | 7,3 | 4,3 | 1916,6 | 1886,8 | 16,2 | 1903,0 | 2056,6 | Espanja | 3294,0 | 30,0 | 14,8 | 3338,8 | 3246,5 | 29,6 | 3276,1 | 3342,8 | Ranska | 5722,1 | | 0,4 | 5722,5 | 5695,6 | 1,1 | 5696,7 | 5745,3 | Italia | 3195,8 | 17,9 | 5,2 | 3218,9 | 3185,5 | 16,1 | 3201,6 | 3371,7 | Luxemburg | 34,6 | | | 34,6 | 34,2 | | 34,2 | 34,1 | Malta | | | | 0,0 | 1,6 | | 1,6 | 2,7 | Alankomaat | 293,8 | 1,7 | 0,6 | 296,1 | 659,2 | 7,0 | 666,2 | 682,0 | Itävalta | 508,5 | 0,3 | 0,1 | 508,9 | 598,9 | -0,1 | 598,8 | 604,0 | Portugali | 307,0 | 1,8 | 0,3 | 309,1 | 341,6 | 4,2 | 345,8 | 356,6 | Slovenia | | | | 0,0 | 48,9 | 0,1 | 49,0 | 60,6 | Suomi | 493,9 | | | 493,9 | 488,9 | | 488,9 | 490,8 | Ruotsi | 595,0 | 0,5 | | 595,5 | 661,3 | 0,2 | 661,5 | 661,5 | Yhdistynyt kuningaskunta | 3681,4 | 28,8 | -6,2 | 3704,0 | 3316,2 | 7,4 | 3323,6 | 3263,3 | Yhteensä | 28004,7 | 100,3 | 21,2 | 28126,2 | 28116,2 | 88,8 | 28205,0 | 2