Komission valmisteluasiakirja - Hallintomenojen määrittäminen ja hallinnollisen rasituksen keventäminen Euroopan unionissa {KOM(2006) 689 lopullinen } {KOM(2006) 690 lopullinen } /* KOM/2006/0691 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 14.11.2006 KOM(2006) 691 lopullinen KOMISSION VALMISTELUASIAKIRJA Hallintomenojen määrittäminen ja hallinnollisen rasituksen keventäminen Euroopan unionissa {KOM(2006) 689 lopullinen }{KOM(2006) 690 lopullinen } KOMISSION VALMISTELUASIAKIRJA Hallintomenojen määrittäminen ja hallinnollisen rasituksen keventäminen Euroopan unionissa 1. JOHDANTO Euroopan komissio on ehdottanut hallintomenojen määrittämiseen ja hallinnollisen rasituksen keventämiseen EU:ssa kunnianhimoista strategiaa, jossa EU:n yhteiseksi keskipitkän aikavälin tavoitteeksi asetetaan hallinnollisen rasituksen vähentäminen kaiken kaikkiaan 25 prosentilla. Tavoite tukee komission sitoumusta parantaa sääntelyä kasvua ja työllisyyttä edistävän strategian yhteydessä. Tämä valmisteluasiakirja liittyy strategiseen katsaukseen, jossa tarkastellaan sääntelyn parantamista EU:ssa, ja siinä kuvataan yksityiskohtaisesti strategisessa katsauksessa ehdotetun hallinnollisten kustannusten määrittämiseen ja hallinnollisen rasituksen vähentämiseen tarkoitetun EU:n laajuisen strategian osatekijät. Jäljempänä esiteltävät osatekijät pohjautuvat kesällä 2006 toteutettuun hallinnollisen rasituksen määrittämistä käsitelleeseen pilottitutkimukseen[1]. Tämän asiakirjan tarkoituksena on käynnistää laaja keskustelu neuvoston, Euroopan parlamentin, jäsenvaltioiden ja sidosryhmien välillä siitä, mikä olisi paras tapa keventää hallinnollista rasitusta EU:ssa. Komissio esittää keskustelujen pohjalta tammikuussa 2007 – hyvissä ajoin ennen kevään 2007 Eurooppa-neuvostoa – ehdotuksen hallinnollisen rasituksen keventämistä koskevaksi EU:n toimintaohjelmaksi. Tämä asiakirja on siten komission ensimmäinen vastaus kesäkuussa 2006 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin, joissa komissiota kehotettiin esittämään hallinnollisen rasituksen vähentämiseen tähtääviä ehdotuksia vuoden 2007 alkuun mennessä. 1.1. Hallintomenot ja yritysten toimintaolosuhteet EU:ssa Suuri osa yhteisön lainsäädännöstä on annettu markkinoiden toimintahäiriöiden korjaamiseksi ja tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi yhteisön tasolla. Usein niiden toteutuminen voidaan varmistaa vain asettamalla tiedonantovelvoitteita ja vaatimalla lainsäädännön soveltamista käsittelevien selvitysten laatimista. Eräät käytössä olevat menettelyt ovat kuitenkin osoittautuneet turhan aikaavieviksi, liian monimutkaisiksi tai tarpeettomiksi. Tarpeettomat tai suhteettoman suuret hallintomenot haittaavat vakavasti taloudellista toimintaa. Ne usein myös herättävät ärtymystä yritysten keskuudessa, ja ne mainitaan usein tärkeimpinä yksinkertaistamista kaipaavina kohteina. Komissio on sitoutunut vähentämään näitä rasitteita mahdollisimman paljon. Hallintomenojen osuus on huomattava, sillä yritykset joutuvat kaikkialla EU:ssa käyttämään paljon aikaa lomakkeiden täyttämiseen ja erilaisten selvitysten laatimiseen. Jos tarpeettomat ilmoitusvelvollisuudet poistettaisiin, yritysten työntekijät voisivat käyttää enemmän aikaa varsinaiseen yritystoimintaan. Tämä saattaisi alentaa tuotantokustannuksia ja mahdollistaa lisäinvestointien tekemisen ja uuden innovaatiotoiminnan, mikä puolestaan parantaisi tuottavuutta ja yleistä kilpailukykyä. Toistaiseksi vasta neljä jäsenvaltiota on määrittänyt hallintomenonsa. Alankomaiden tietoihin pohjautuvan yleistävän päätelmän perusteella näyttää kuitenkin siltä, että hallintomenojen osuus EU:ssa on luultavasti noin 3,5 prosenttia BKT:stä. Hallintomenot jäsenvaltioittain | Alankomaalainen talouspoliittinen tutkimuskeskus CPB arvioi vuonna 2004, että jos hallinnollista rasitusta vähennetään 25 prosentilla, EU:n bruttokansantuote kasvaisi pitkällä aikavälillä 1,6 prosenttia. Komission yksiköiden viimeaikaiset CPB:n arvioihin perustuvat tutkimukset[2] osoittavat, että 25 prosentin vähennys hallintomenoissa kasvattaisi BKT:tä merkittävästi, jopa 1,5 prosenttia (noin 150 miljardia euroa).[3] Kaavio: Vaikutukset vuoden 2025 BKT:hen, jos hallintomenoja vähennetään 25 prosenttia Taulukko | Hallintomenojen vähennys ja BKT:n lisäys jäsenvaltioittain (muutos (%) lähtötilanteen BKT:hen nähden vuonna 2025) | 1.2. Hallintomenojen määrittäminen Hallintomenoilla tarkoitetaan kustannuksia, joita yrityksille, vapaaehtoissektorille, viranomaisille ja kansalaisille aiheutuu, kun ne täyttävät lakisääteiset velvollisuutensa toimittaa tietoja toiminnastaan (tai tuotannostaan) joko viranomaisille tai yksityisille osapuolille. Ne eivät ole sama asia kuin lainsäädännön noudattamisesta aiheutuvat kustannukset, jotka juontavat juurensa lainsäädännön yleisistä vaatimuksista eli esimerkiksi tarpeesta kehitellä uusia tuotteita tai prosesseja, jotka täyttävät uudet sosiaaliset tai ympäristönsuojeluun liittyvät vaatimukset. Hallintomenojen vähennystoimenpiteillä karsitaan siten vain tiedonantovaatimuksia eivätkä ne vaikuta taustalla olevan lainsäädännön perussisältöön. Hallintomenojen vähentämiseen tähtäävät yksinkertaistamistoimenpiteet ovat siten oletettavasti helpompia kehitellä kuin toimenpiteet, joilla muutettaisiin lainsäädännön luonnetta tai soveltamisalaa. Hallintomenojen vähennysohjelmia toteuttaneiden jäsenvaltioiden kokemusten ja toimenpiteiden luonteen perusteella on todennäköistä, että vähennystoimenpiteistä päättäminen ja niiden täytäntöön paneminen on suhteellisen suoraviivaista. Toimenpiteet poikkeavatkin siten perustavanluonteisesti varsinaiseen sääntelyn vähentämiseen pyrkivistä aloitteista. Hallinnolliset vaatimukset voidaan jakaa yksittäisiin tiedonantovelvoitteisiin. Jakoa kuvastaa parhaiten seuraava esimerkki: tietyssä säädöksessä voi olla erilaisia tiedonantovaatimuksia (esim. vaatimus toimittaa säännöllisin väliajoin vaatimustenmukaisuustodistus viranomaisille). Säädöksen jokainen yksittäinen vaatimus on yksi tiedonantovelvoite. On tärkeää erottaa selvästi toisistaan ne tiedot, jotka yritykset keräisivät joka tapauksessa ilman lainsäädäntöäkin, ja ne tiedot, joita ei kerättäisi lainkaan ilman lakisääteisiä vaatimuksia. Ensin mainituista aiheutuu hallintomenoja, jälkimmäisistä hallinnollisia rasituksia. Parempaa sääntelyä koskevassa komission strategiassa tavoitteena on määrittää hallintomenot ja vähentää hallinnollista rasitusta. 1.3. Hallintomenojen jakautuminen Euroopan unionissa Vain kolmen jäsenvaltion tekemässä lähtötilanteen määrityksessä kustannukset voidaan jakaa luokkiin A, B ja C seuraavassa kuvatulla tavalla. Alankomaiden ja Tanskan laskelmista[4] saadut tiedot osoittavat, että vain pieni osa kustannuksista juontaa juurensa toimenpiteistä, joilla ylemmän tason lainsäädäntö saatetaan osaksi kansallista oikeutta ja joilla se pannaan täytäntöön, kun sen sijaan kansallisiin ja kansainvälisiin velvoitteisiin liittyvät kustannukset ovat huomattavat. Yhdistyneen kuningaskunnan kaikkia tietoja ei ole vielä saatavilla, sillä ne julkaistaan lähiaikoina, mutta tiedot, jotka se antoi komissiolle pilottivaiheen helpottamiseksi, näyttävät vahvistavan kansallisten velvoitteiden merkityksen. On ilmeistä, että suuri osuus kustannuksista aiheutuu kansallisen tason vaatimuksista, joten yritysten toimintaolosuhteiden parantuminen edellyttää komission ponnistelujen lisäksi myös päättäväisiä sitoumuksia jäsenvaltioilta. Hallintomenojen jakautuminen Tanskassa ja Alankomaissa | Hallintomenojen osuus lainsäädännön alkuperän mukaan | DK | NL | Luokka A: perustuu suoraan kansainväliseen[5] lainsäädäntöön | 28 % | 43 % | Luokka B: perustuu kansainväliseen, mutta kansallisella tasolla täytäntöön pantavaan lainsäädäntöön | 15 % | 13 % | Luokka C: perustuu kansalliseen lainsäädäntöön | 57 % | 44 % | Lähde: Tanskan ja Alankomaiden lähtötilanteen määritykset Tarkastelun kohteena olleiden jäsenvaltioiden välillä oli selviä eroja, jotka todennäköisesti johtuvat käytetyistä määritystavoista, mutta jotka voivat johtua myös kansallisten talousalueiden sektorieroista, erilaisista lainsäädäntäperinteistä ja erilaisista hallinnollisista kulttuureista[6]. Tiedot ovat joka tapauksessa merkittäviä, sillä niiden avulla pystytään osoittamaan, mistä hallintomenot juontavat juurensa, ja pystytään sitä kautta myös määrittämään, mihin yksinkertaistamistoimenpiteet kannattaa kohdistaa. On selvää, että komission ehdottama EU:n yhteinen tavoite edellyttää toimia sekä unionilta että jäsenvaltioilta. Yritysten toimintaolosuhteet EU:ssa voivat parantua merkittävästi vain yhteisten ponnistelujen avulla. Hallintomenojen vertailu on vaikeaa myös siksi, että säädökset ovat eri jäsenvaltioissa erilaisia. Vertailu on järkevämpää, jos tarkastellaan tiedonantovelvoitteita eikä kokonaisia säädöstekstejä. Voidaankin katsoa, että tiedonantovelvoitteet ovat hallintomenojen vähentämisohjelman perusyksiköitä. Kustannusten lainsäädännöllistä alkuperää määritettäessä on tärkeää pystyä osoittamaan tarkasti, onko toimenpide annettu ylemmällä tasolla asetetun velvoitteen täytäntöön panemiseksi ja onko täytäntöönpanoviranomainen lisännyt omia vaatimuksia ”alkuperäiseen” velvoitteeseen (”gold-plating”). Tämä on tärkeää siksi, että vastuutahot on voitava määritellä selkeästi paitsi poliittisista, myös käytännön syistä. ”Sisäisiä” toimenpiteitä ja täytäntöönpanotoimenpiteitä voidaan kohdella melko eri lailla: kun viranomainen on ”luonut” tai lisännyt oman velvoitteen, se voi myös vapaasti karsia sitä tai poistaa sen; kun se sen sijaan vain saattaa ylemmältä taholta annetun määräyksen osaksi alemman tason lainsäädäntöä, velvoitteen muuttamiseen tarvitaan yleensä yhteinen päätös. Täytäntöönpanolainsäädännön alkuperäinen lähde on yleensä helppo saada selville ristiviittausten tai säädöksen johdanto-osan kappaleiden ansiosta. Hallintomenoja aiheutuu pääasiassa neljästä lähteestä: kansainvälisestä lainsäädännöstä, Euroopan yhteisön lainsäädännöstä, kansallisesta lainsäädännöstä ja kansallisen tason alapuolisesta (alueellisesta) lainsäädännöstä. Kansainvälinen lainsäädäntö on aina saatettava erikseen osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jotta kansainvälinen sopimus tulisi voimaan, allekirjoittajavaltioiden on varmistettava, että siihen sisältyvät määräykset ovat saaneet kansallisten säännösten aseman eli ne on saatettu osaksi kansallista oikeutta. Euroopan yhteisön lainsäädännöstä osaa voidaan sen sijaan soveltaa sellaisenaan (asetukset), osa (direktiivit) on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä[7]. Näin ollen tietyt yhteisön säännökset ja kansalliset säännökset ovat kansainvälisten velvoitteiden (Maailman kauppajärjestö, Kioton pöytäkirja jne.) täytäntöönpanosäännöksiä, ja tietyt kansalliset ja alueelliset säännökset ovat yhteisön oikeuden täytäntöönpanosäännöksiä. Omien vaatimusten lisäämisen (gold-plating) laajuuden määrittäminen on myös melko helppoa, kun kansainvälisessä sopimuksessa tai yhteisön säädöksessä asetettu velvoite on selkeä, tarkasti rajattu ja ehdoton. Täytäntöönpanoviranomainen voidaan asettaa vastuuseen vain siitä, mitä se on lisännyt kyseiseen velvoitteeseen. Asiantuntija-arvio saattaa olla tarpeen, jos nämä edellytykset eivät täyty. 2. HALLINTOMENOJEN MÄÄRITTÄMINEN: TÄHÄNASTISET KOKEMUKSET 2.1. Kansalliset laskelmat ja standardikustannusmalli EU:n toimintaohjelmaa laadittaessa olisi hyvä tunnustaa hallintomenojen määritystä jo aiemmin yrittäneiden jäsenvaltioiden aikaansaannokset ja ottaa niistä opiksi. Alankomaiden valtiovarainministeriö kehitteli hallintomenojen määrityskokeilujen pohjalta ns. standardikustannusmallin (SCM). Standardikustannusmalli tarjosi yksinkertaisemman ja johdonmukaisemman keinon määrittää yrityksiin kohdistuvien säännösten vaikutuksia ja keventää niitä. Standardikustannusmallin pääasiallinen vahvuus on se, että se on hyvin yksityiskohtainen määritettäessä hallintomenoja esimerkiksi arvioimalla yksittäisiä toimia. Standardikustannusmallissa käytetty menetelmä mahdollistaa yhdenmukaisten kustannustietojen tuottamisen niistä resursseista, jotka yrityksiltä on kulunut tiettyjen lakien ja täytäntöönpanomääräysten noudattamiseen. Standardikustannusmallissa pyritään käytännössä määrittelemään ne lainsäädäntöön sisältyvät tiedonantovelvoitteet, joiden noudattamiseksi yritysten on toimitettava tietoja viranomaisille tai kolmansille osapuolille. Nämä tiedonantovelvoitteet on mahdollista – joskin se on usein vaikeaa – jakaa vielä nk. ”tietovaatimuksiksi”. Tiedonantovelvoitteen noudattamiseksi – eli pyydetyn tiedon tuottamiseksi – yritysten on yleensä hoidettava ylimääräisiä hallinnollisia tehtäviä. Ylimääräisistä tehtävistä aiheutuvat kustannukset voivat muodostua työntekijöiden ajan käyttämisestä sisäisiin tarkoituksiin, tai ulkopuolisista resurssihankinnoista (esim. ulkoisten asiantuntijoiden palkkiot, alihankintakustannukset). Tällä menetelmällä määritettiin koko Alankomaiden lainsäädännön hallintomenot vuonna 2003. Standardikustannusmallin mukaista menetelmää ovat käyttäneet useat muutkin maat, ja sen yhteyteen on myös luotu verkosto, jossa on mukana sen käyttöä hallintomenojen määritykseen harkitsevia jäseniä (maita) sekä tarkkailijajäseniä. Verkostossa on tällä hetkellä seitsemäntoista[8] EU:n 25 jäsenvaltiosta, ja neljä maata (Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat, Tšekin tasavalta ja Tanska) on jo suorittanut koko lainsäädännön kartoituksen ja määrittänyt lakisääteisten tiedonantovaatimustensa alkuperän (kansallinen vai kansainvälinen). Monet niistä ovat asettaneet kunnianhimoisia vähennystavoitteita. Itävalta ja Saksa ovat hiljattain aloittaneet vastaavan prosessin. Niissäkin standardikustannusmalliin liittyvän verkoston jäsenmaissa, joissa koko lainsäädännön kartoitusta ei ole vielä aloitettu, menetelmä on ollut pohjana useille eri aloilla toteutetuille aloitteille. Tässä yhteydessä on syytä korostaa, että vaikka peruslähtökohta on asianomaisissa jäsenvaltioissa pitkälti samanlainen, standardikustannusmallin käytännön soveltamisessa on silti merkittäviä eroja jäsenvaltioiden välillä, ja ne vaikeuttavat vertailua. 2.2. EU:n malli Eurooppa-neuvosto kehotti 23. maaliskuuta 2005 ”komissiota ja neuvostoa tarkastelemaan yhteisiä menetelmiä hallinnollisten rasitteiden mittaamiseksi tavoitteena päästä sopimukseen ennen vuoden 2005 loppua”. Komission 16. maaliskuuta 2005 antamaan tiedonantoon ”Parempaa sääntelyä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi Euroopan unionissa” liittyi komission sisäinen valmisteluasiakirja, jossa esitettiin yksityiskohtainen ehdotus mahdolliseksi standardikustannusmalliin perustuvaksi EU:n hallinnollisten nettokustannusten laskentamalliksi[9]. Komission valmisteluasiakirjassa tuotiin erityisesti esiin se, mitä hyötyä on yhteisestä hallintomenojen määritysmenetelmästä, jolla oikaistaan standardikustannusmallin erilaisista soveltamistavoista johtuvia vääristymiä. Yhteisen lähestymistavan hyviä puolia ovat asiakirjan mukaan seuraavat: - Se tuo esiin mahdolliset erot EU:n ja jäsenvaltioiden omaksumien menettelyjen välillä. - Maiden ja politiikanalojen välinen vertailu, lähtötason määritteleminen ja parhaiden menettelytapojen poimiminen on helpompaa. - Tietojen keruun ja varmentamisen alalla saadaan mittakaavaetuja. EU:n hallinnollisten nettokustannusten laskentamallia muokattiin ja täsmennettiin huhtikuusta syyskuuhun 2005 toteutetun pilottivaiheen aikana. Pilottivaiheen tarkoituksena oli testata erilaisia tapoja arvioida EU:n lainsäädännöstä aiheutuvia hallintomenoja, ja komissio esitti sen pohjalta tarkistetun menetelmän, jota kutsutaan myös ”EU:n standardikustannusmalliksi” (EU SCM)[10]. Komissio luetteli useita mahdollisia parannuksia EU:n standardikustannusmalliin, mutta totesi samalla, että mallia voitaisiin hyvin soveltaa ilman niitäkin. Mallin käyttöohje liitettiin vaikutustenarviointiohjeisiin 15. maaliskuuta 2006[11] ja se käännettiin kaikille EU:n virallisille kielille menetelmien lähentämisen helpottamiseksi. EU:n standardikustannusmallia on sovellettu monissa jo julkaistuissa tai tulevissa vaikutustenarvioinneissa[12]. 2.3. Mallien välinen vertailu Useimmat komission ehdottaman menetelmän keskeisistä ominaisuuksista muistuttavat läheisesti Alankomaissa kehiteltyä alkuperäistä standardikustannusmallia[13]. Komissio ehdottaa esimerkiksi samaa perusyhtälöä, samoja huomioon otettavia kustannusmuuttujia (esim. sisäiset/ulkoiset maksut, varusteiden ja toimitusten hinnat), samoja kaavoja hallinnollisen toiminnan tiheyden ilmaisemiseen ja sama lähestymistapaa ”normaalisti tuloksellisen yksikön” suorituksen arviointiin[14]. EU:n yhteisessä menetelmässä on kuitenkin myös joitakin erityispiirteitä, jotka ovat toistaiseksi käytössä vain muutamissa kansallisissa standardikustannusmallin versioissa. Erot liittyvät tiedonantovelvoitteiden kohderyhmien rajaukseen (käsittää myös kansalaiset ja vapaaehtoissektorin)[15], yksityisille osapuolille toimitettavien tietojen huomioon ottamiseen[16], huomattavan suurien kertakustannusten arvioimiseen ja tapaan määrittää, mitkä tiedonantovelvoitteet jätetään tarkastelun ulkopuolelle[17]. Tiedon koodaamisen ja hakemisen helpottamiseksi EU:n standardikustannusmallissa on kaksi luokkaa: tiedonantovelvoitteet ja toimintavaatimukset[18]. Vielä merkittävämpää on kenties se, että EU-mallin raportointilomakkeella on mahdollista osoittaa yhteys täytäntöönpanotoimista alkuperäiseen säädökseen[19] ja paljastaa näin lisätyt omat vaatimukset (gold-plating)[20]. Lisäksi EU:n standardikustannusmallissa noudatetaan (etukäteen tehtävissä) vaikutustenarvioinneissa ”nettokustannuksiin” perustuvaa lähestymistapaa, jossa nettokustannukset ovat ehdotetun toimenpiteen aiheuttamat kustannukset vähennettyinä kustannuksilla, jotka toimenpide poistaa EU:n ja/tai valtion tasolla. Tämä etukäteen tehtäviä analyyseja varten suunniteltu ominaisuus ei sellaisenaan sovellu jo voimassa olevan lainsäädännön kustannusten määrittämiseen. 3. EU:N LAAJUISEN HALLINTOMENOJEN MÄÄRITYSMENETELMÄN KEHITTÄMINEN 3.1. Tiedonantovelvoitteiden tarkasteleminen Pilottihankkeen keskeinen havainto oli se, että määritysohjelman perusyksiköiksi pitää ottaa yksittäiset tiedonantovelvoitteet. Vaikka tiedonantovelvoitteiden määrän tiedetään vaihtelevan huomattavasti eri jäsenvaltioissa[21], tiedonantovelvoitteita on helpompi vertailla kuin kokonaisia säädöksiä, jotka ovat eri jäsenvaltioissa erilaisia. Tämä edellyttää sitä, että EU:n tason ja kansallisen tason perussäädöksiin ja niihin perustuviin täytäntöönpanosääntöihin sisältyvät tiedonantovelvoitteet luokitellaan täsmällisesti. Se on ratkaisevan tärkeää laskelmien tekemisen mahdollistamiseksi, tarkoituksenmukaisten vähennystavoitteiden asettamiseksi (yleinen lähtötilanne eri politiikanaloilla, eri jäsenvaltioissa, eri kansallisissa/alueellisissa virastoissa) ja vastuutehtävien osoittamiseksi (kuka ryhtyy toimiin kustannusten vähentämiseksi). EU:n laajuiseen laskelmaan liittyy useita metodologisia haasteita. Ensimmäinen on se, että menetelmän soveltaminen edellyttää kaikkien tärkeimpien säädöksissä asetettujen lakisääteisten tiedonantovelvoitteiden täsmällistä kartoittamista. Toiseksi on ilmeistä, että EU:n laajuisen laskelman tekeminen edellyttää jonkin verran yhteensovittamista ja sen päättämistä, mitkä tiedonantovelvoitteet otetaan mukaan tarkasteluun. 3.2. Vähimmäistason yhdenmukaistamisen tarve Jäsenvaltiot, jotka ovat jo kartoittaneet lähtötilanteensa, käyttivät hieman alkuperäisestä alankomaalaisesta standardikustannusmallista eroavia versioita, joten tietojen vertaileminen maiden välillä on vaikeaa. Erityisen hankalaa on tulosten yhteen laskeminen ja tiedonantovelvoitteiden alkuperien hahmottaminen. EU:n kaavailema määritysohjelma edellyttää jonkin verran vähimmäistason yhdenmukaistamista, jotta tiedot pystytään validoimaan ja niitä voidaan verrata, jotta voidaan saada merkityksellisiä tuloksia EU:n tasolla ja jotta voidaan määritellä välivaiheen vähentämistavoitteita. Pilottiohjelman tulosten perusteella näyttää siltä, että seuraavat muuttujat pitäisi yhdenmukaistaa: - tiedonantovelvoitteiden luokittelu alkuperän mukaan - standardisoidut kustannussuhteet (kiinteät kustannukset) - hallinnollisen toiminnan tyyppi ja sen piiriin kuuluva kohderyhmä (alojen/yritysten lukumäärän jakautuminen) - ”tuloksellisen liiketoiminnan” määritelmä - kohteena olevat tahot (esim. kotitaloudet, yritykset, virastot jne.). Tällaisista metodologisista seikoista on sovittava etukäteen komission ja jäsenvaltioiden välillä. Tässä vaiheessa kustakin näistä muuttujista on tarjolla useita vaihtoehtoja, mutta järkevimmältä vaikuttaisi EU:n standardikustannusmallissa esitettyjen määritelmien ottaminen lähtökohdaksi. Ensimmäisessä laskelmassa ehdotetaan kuitenkin soveltamisalan rajaamista yrityksiin[22] kasvua ja työllisyyttä edistävän strategian tapaan, sillä muille ryhmille aiheutuvien kustannusten arviointiin liittyy vielä monia ratkaisemattomia kysymyksiä. 3.3. Ehdotus laskelman soveltamisalaksi Sekä Euroopan unionissa että jäsenvaltioiden tasolla on runsaasti lainsäädäntöä, josta aiheutuu hallintomenoja, ja eri tasojen lainsäädäntöjen välillä on kytköksiä. Hallintomenojen määrityksen piiriin pitääkin ottaa molemmat tasot. Lisäksi on selvää, että sekä komission että jäsenvaltioiden on osallistuttava ohjelmaan laskentaoperaation laajuuden vuoksi. Käytännössä EU:n laajuisen laskelman soveltamisalaksi on tarjolla kolme eri vaihtoehtoa. Ohjelmassa voidaan pyrkiä kartoittamaan tiedonantovelvoitteet ja määrittämään hallintomenot seuraavista[23]: - yhteisön asetukset ja direktiivit (eli myös kansainvälisestä oikeudesta johdetut tiedonantovelvoitteet) - yhteisön asetukset, direktiivit ja direktiivien kansalliset täytäntöönpanotoimenpiteet - kaikki lainsäädännön lähteet. Hallintomenonsa jo määrittäneistä maista saatujen tietojen perusteella viimeinen vaihtoehto vaikuttaa järkevimmältä. Käytännön syistä ehdotetaan kuitenkin, että tässä ohjelmassa vain yhteisön asetusten ja direktiivien ja niiden kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden hallinnolliset kustannukset määritetään komission koordinoiman hankkeen puitteissa. Jäsenvaltiot voivat samanaikaisesti määrittää itse kansallisesta lainsäädännöstä juurensa juontavat tiedonantovelvoitteet. Näin varmistetaan, että käytettävissä olevat resurssit hyödynnetään tehokkaasti. Pilottihanke osoitti myös, että kustannukset ovat varsin pitkälti riippuvaisia vain muutamista tiedonantovelvoitteista. Pilottihankkeen mukaan kustannukset ovat keskittyneet suhteellisen selvästi tietyille aloille. Yhdistyneen kuningaskunnan tiedot, jotka maan hallitus julkaisee lähiaikoina, viittaavat erityisen selvään keskittymiseen. Tästä syystä ainakin ensimmäisessä EU:n laajuisessa laskennassa olisi järkevää määrittää ensisijaisesti niiden alojen kustannukset, jotka tehtyjen kansallisten laskelmien ja muiden tietojen perusteella näyttävät aiheuttavan eniten hallinnollista rasitusta. Kansallisten laskelmien ja muiden tietojen perusteella ensisijaisiksi valittavat alat luetellaan jäljempänä. Luettelossa on asiaan liittyvät tulokset Alankomaista, Tanskasta ja Tšekistä ja siinä tuodaan esiin myös Yhdistyneen kuningaskunnan tuloksia, jotka komissio sai haltuunsa pilottivaihetta varten ja jotka Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus julkaisee lähiaikoina (ks. liite 2). Liitteiden 3 ja 4 taulukot perustuvat pilottihankkeeseen, jossa vertailtiin maiden välisiä tietoja, ja siinä ehdotetaan ensisijaisia aloja, joilla hallinnollisia rasituksia pitäisi vähentää. Komissio täsmentää ehdotuksensa ensisijaisiksi aloiksi tammikuussa 2007 julkaistavassa toimintaohjelmassa. On selvää, että lähtötilanteen määritys pitäisi tehdä läheisessä yhteistyössä jäsenvaltioiden ja komission välillä. Näin ollen onkin ehdotettu, että komissio kartoittaisi yhteisön lainsäädäntöön sisältyvät tiedonantovelvoitteet. Kartoituksen tulokset vahvistettaisiin myöhemmin yhdessä. 3.4. Organisointi Komissio haluaisi edetä edellä kuvatussa toiminnassa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja käyttäen apuna palvelusopimusta, joka tehdään tammikuussa 2007 julkaistavan ehdotuspyynnön pohjalta. Työssä otetaan huomioon myös komission yksiköiden toteuttamien muiden tämän alan aloitteiden tulokset. Komissio aikoo esimerkiksi käynnistää tutkimuksia, joissa pyritään määrittämään tiettyjen alojen hallinnollisia rasituksia. Joulukuussa 2006 käynnistetään esimerkiksi neuvoston asetusta (EY) N:o 1782/2003 koskeva tutkimus, jossa määritetään maanviljelijöille yhteisen maatalouspolitiikan vuoden 2003 uudistuksesta aiheutuneet hallinnolliset rasitteet. Alihankintana suoritettavat palvelut liittyvät lähinnä kansainvälisen asiantuntijaryhmän perustamiseen ja toimintaan. Asiantuntijaryhmä suorittaa komission ja jäsenvaltioiden tilaamia tehtäviä enintään kolmen vuoden ajan. Toimeksisaajan pääasiallisena tehtävänä voi olla esimerkiksi - auttaa komissiota ja kansallisten hallitusten nimettyjä edustajia kartoittamaan lähtötilanne kansallisesta ja yhteisön lainsäädännöstä ensisijaisilla aloilla aiheutuvien hallintomenojen kattavaa laskentaa varten edellä esitettyjen periaatteiden mukaisesti (määritellään tarkemmin toimintaohjelmassa), - auttaa komissiota laatimaan erilaisia hallinnollisen rasituksen vähentämisohjelmia esittämällä toimintaehdotuksia ja tavoitteita kansallisella tasolla ja yhteisön tasolla parhaiden toimintatapojen ja yhteisten periaatteiden pohjalta (ks. luku 4). Komission yksiköiden edustajista ja kansallisten sääntelyasiantuntijoiden korkean tason ryhmän jäsenistä voitaisiin muodostaa työryhmä, joka auttaa komissiota toimeksisaajan työn valvomisessa, käynnissä olevan työn seuraamisessa, painopisteiden määrittelyssä ja toimeksisaajan laatimien määräaikaisraporttien hyväksymisessä. Työ ei kata kansallista lainsäädäntöä, joka kunkin jäsenvaltion pitäisi kartoittaa itse ja joka saattaa käsittää erilaisia ensisijaisia aloja kunkin maan kansallisesta tilanteesta riippuen. Tarkoituksena on myös vaihtaa säännöllisesti näkemyksiä olemassa olevan standardikustannusmallia käsittelevän verkoston kanssa ja pyytää verkoston mielipiteitä mahdollisesti esiin nousevista metodologisista ongelmista. Tutkimukset ovat myös osoittaneet, että lainsäädännön soveltamisesta seuraava hallinnollinen rasitus voi vaihdella suuresti jäsenvaltioiden välillä. Yksi keino vähentää rasitusta on ottaa opiksi toisten onnistuneista kokemuksista, ja komissio pyrkiikin yhdessä jäsenvaltioiden kanssa poimimaan esiin hyviä tämän alan toimintatapoja ja jakamaan niistä tietoa. 4. HALLINNOLLISEN RASITUKSEN VÄHENTÄMISTAVOITTEET Jotta hallinnollista rasitusta onnistuttaisiin vähentämään EU:ssa, tarvitaan kaikkien tasojen poliittista sitoutumista. Yhteisistä vähentämistavoitteista sopiminen varmistaa poliittisen tuen ja saattaa kaikki toimijat omalta osaltaan vastuuseen rasituksen vähentämistoimista. Tavoitteiden ansiosta koko hallinnollisen rasituksen vähentämisprosessia pystytään seuraamaan helpommin. Hallintomenonsa jo aiemmin määrittäneiden ja vähentämisohjelmia toteuttaneiden neljän jäsenvaltion toiminnasta voidaan vetää seuraavat johtopäätökset, jotka kannattaa ottaa huomioon kehiteltäessä EU:n strategiaa. 4.1. Tavoitteenasettelu neljässä jäsenvaltiossa Hallintomenojen laskentavaiheen jo aloittaneet (tai valmiiksi saaneet) ja sen pohjalta toimiin ryhtyneet neljä maata sovelsivat samanlaista lähestymistapaa tavoitteenasettelustrategioissaan. Kaikki maat määrittivät yleisen ”poliittisen” tavoitteen ennen tulosten valmistumista (Yhdistynyt kuningaskunta) tai jopa ennen laskentavaiheen aloittamista (Alankomaat, Tanska, Tšekki). Alankomaat ja Tanska asettivat vähentämistavoitteeksi 25 prosenttia lähtötasoon verrattuna (viiden vuoden kuluessa), ja Tšekin tasavallassa tavoitteeksi otettiin 20 prosenttia[24]. Tämä ero ei kuitenkaan ole kovin merkittävä. Yleisten tavoitteiden tehtävänä oli luoda perusta toiminnalle ja sen päämäärälle. Tavoitteet ovat väistämättä melko karkeita eivätkä ne perustu mihinkään tarkkaan analyysiin, mutta ne toimivat silti erinomaisen hyvin tarjotessaan toiminnalle puitteet ja luodessaan tarvittavaa painetta. Alankomaissa asetettiin myös alakohtaiset tavoitteet (ministeriöittäin/osastoittain), ja ne on tarkoitus asettaa myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa laskentavaiheen valmistumisen jälkeen. Myös Tšekin tasavalta harkitsee tätä mahdollisuutta. Lisäksi kolmen jäsenvaltion vähentämistavoitteet ovat nettotavoitteita, eli yrityksille kyseisenä vähennyskautena aiheutuvat uudet hallinnolliset rasitukset otettu huomioon vähennettävässä kokonaismäärässä. 4.2. EU:n tavoitteiden asettamisen lähtökohdat Kuten strategisessa katsauksessa on todettu ja edellä kuvattu, vain yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteiset tavoitteet voivat johtaa tuntuviin tuloksiin. Tästä syystä komissio on ehdottanut yhteisen vähentämistavoitteen asettamista kaikille hallinnollisille rasituksille EU:ssa. Tavoitteenasettelussa pitäisi ottaa huomioon kolme tekijää. Ensinnäkin edellä kuvatut jäsenvaltioiden kokemukset osoittavat, että yleinen tavoite olisi hyvä asettaa varhaisessa vaiheessa käynnistettäessä yhteisesti sovittujen menetelmien mukaisesti toteutettavaa hallintomenojen laskentavaihetta. Komissio katsoo, että Eurooppa-neuvoston pitäisi asettaa tällainen tavoite keväällä 2007. Tavoitteeksi on ehdotettu hallinnollisen rasituksen vähentämistä 25 prosentilla koko EU:ssa. Komission vastuulla olevissa laskelmissa tarkastellaan erityisesti toimintaohjelmassa ehdotettavilla ensisijaisilla aloilla aiheutuvaa hallinnollista rasitusta[25]. Ehdotettu 25 prosentin tavoite saavutettaisiin todennäköisesti viidessä vuodessa. Seurantaa varten voitaisiin asettaa välitavoite, joka pitäisi saavuttaa kolmessa vuodessa. Tavoitteeseen pyrkiminen tässä ajassa on kunnianhimoista, sillä näin laajaa laskelmaa ei ennen ole tehty, ja laskenta vie huomattavan paljon aikaa – tämänhetkisten arvioiden mukaan vähintään 1,5 vuotta. Kun laskelma on saatu valmiiksi, komission ja jäsenvaltioiden pitää laatia ehdotuksia, joiden yhteydessä toteutetaan vaikutustenarviointi. Yhteisön tasolla tehtävistä muutoksista on lisäksi useimmiten päätettävä toimielinten välisen prosessin kautta. Aikataulussa pysyminen edellyttää siten EU:n toimielimiltä ja jäsenvaltioilta päättäväistä sitoutumista. Toiseksi asetetaan yksityiskohtaisempia osatavoitteita politiikanaloittain lähtötilanteen määrityksestä saatujen tulosten pohjalta (vuoden 2008 viimeisellä neljänneksellä). Korkeampia vähennystavoitteita voidaan harkita sellaisilla aloilla, joilla hallinnollinen rasitus on erityisen suuri ja vähentämisen varaa on paljon. Kolmanneksi ehdotetaan, että yleisen tavoitteen ja osatavoitteiden lisäksi ensi vuoden alkupuoliskolla aletaan myös jo pohtia tiettyjä sellaisia hallinnollisen rasituksen vähentämisehdotuksia, jotka todennäköisesti johtavat näkyviin tuloksiin taustalla olevaan lainsäädäntöön tehtävien vähäisten muutosten ansiosta. Tällaisten helposti saavutettavien tulosten nopea toteutus olisi konkreettinen osoitus unionin toimielinten sitoutumisesta aikatauluun ja mahdollistaisi näkyvien tulosten saavuttamisen jo varhaisessa vaiheessa. Nämä helposti toteutettavat karsimistoimet olisi hyvä määritellä vuoden 2007 alussa annettavassa toimintaohjelmassa sen jälkeen, kun niistä on keskusteltu käsiteltävänä olevan komission valmisteluasiakirjan pohjalta, ja niissä olisi otettava huomioon myös suunnitteilla tai käynnissä olevat poliittisten linjausten arviointiprosessit[26]. Eurooppa-neuvoston ja Euroopan parlamentin pitäisi antaa tavoitteille hyväksyntänsä, jotta varmistetaan, että toiminta saa taakseen selvän ja laajan tuen. Hallinnollisen rasituksen vähentämisehdotuksia pitäisi EU:n tason yksinkertaistamisehdotusten luonne huomioon ottaen käsitellä toimielinten välisessä päätöksenteossa ensisijaisina, mieluiten käyttämällä nopeutettua menettelyä[27]. Myös jäsenvaltioiden sitoutuminen on ratkaisevan tärkeää, sillä huomattava osa kustannuksista juontaa juurensa kansallisesta ja alueellisesta lainsäädännöstä, ja niiden on päätettävä vähentää myös näitä kustannuksia, jos yleinen tavoite halutaan saavuttaa. Neljä jäsenvaltiota on määrittänyt lähtötilanteensa kokonaisuudessaan eli sekä yhteisön tasolta että jäsenvaltioiden tasolta juurensa juontavien kustannusten osalta, ja niiden saamat kokemukset osoittavat, että 25 prosentin vähennystavoite voidaan saavuttaa, jos tiedonantovaatimuksia karsitaan molemmilla tasoilla. Tätä havaintoa vahvistavat myös rajatummat laskelmat, joita monet jäsenvaltiot ovat tehneet yksittäisillä aloilla (ks. liite 1). Empiiriset tulokset osoittavat huomattavia hallinnollisia rasituksia, joita voitaisiin keventää luvussa 5 kuvatuilla kustannusten vähentämismenetelmillä muuttamatta taustalla olevan lainsäädännön tavoitteita. Komissio suhtautuu näin ollen luottavaisesti siihen, että tavoite voidaan saavuttaa jäsenvaltioiden kanssa yhdessä toteutettavan viisivuotisen ohjelman avulla. Toisaalta on myös selvää, että tavoitteen saavuttaminen on täysin riippuvainen kaikkien EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden sitoutumisesta. 5. HALLINNOLLISEN RASITUKSEN VÄHENTÄMISEEN SOVELLETTAVAT YHTEISET PERIAATTEET Hallintomenojen määrittäminen EU:ssa ei ole tavoite sinänsä. Tavoitteena on vähentää muodollisuuksia, joita yritykset joutuvat noudattamaan Euroopassa. Pilottihankkeen tulokset osoittavat, että kustannukset keskittyvät voimakkaasti tietyille ensisijaisille aloille. Tästä syystä ehdotetaankin, että komissio määrittää menot erityisesti ensisijaisilla aloilla ja että näiltä aloilta pyritään mahdollisuuksien mukaan määrittelemään helposti karsittavat muodollisuudet. Seuraavat periaatteet voisivat auttaa ratkaisevasti ohjailemaan hallinnollisen rasituksen keventämisprosessia, mikäli ne saavat kaikkien osapuolten hyväksynnän: - Määräaikaisten raporttien antamisväli pidetään mahdollisimman pitkänä siihen nähden, että taustalla olevat lainsäädännön tavoitteet voidaan edelleen saavuttaa (esim. monissa varainhoitosäädöksissä edellytetään edelleen kuukausittaista raportointia; raportointivälin pidentämistä voitaisiin mahdollisesti harkita). - Tarkistetaan, pyydetäänkö samat tiedot toimittamaan useaan kertaan eri kanavien kautta ja poistetaan päällekkäisyydet (esim. eräät ympäristöön liittyvät tiedonantovelvoitteet sisältyvät tällä hetkellä useampaan kuin yhteen säädökseen). - Vaaditaan sähköistä ja verkkopohjaista raportointia nykyisen kirjallisen tiedonkeruun sijasta käyttämällä mahdollisuuksien mukaan älykkäitä portaaleja (jäsenvaltioista saadut kokemukset osoittavat, että älykkäät portaalit, joihin sisältyy useita eri tiedonantovelvoitteita, voivat tuottaa huomattavia säästöjä; esimerkiksi Norjan ”Antinn”-portaali käsittää lähes kaikki keskushallinnon yrityksille asettamat tiedonantovelvoitteet[28]). - Asetetaan tiedonantovelvoitteisiin liittyvät kynnysarvot eli jätetään, aina kun se on mahdollista, pienet ja keskisuuret yritykset niiden ulkopuolelle, tai luotetaan otantamenetelmään (on hyvin tiedossa, että pk-yritykset kärsivät hallintomenoista erityisen paljon – informatiivisiin tarkoituksiin tehtävässä tiedonkeruussa pitäisi ottaa tämä huomioon). - Harkitaan mahdollisuutta korvata kaikkia tietyn alan yrityksiä koskevat tiedonantovelvoitteet riskiin perustuvalla lähestymistavalla: kohdistetaan tiedonantovelvoitteet suurimman riskin toimijoihin (Yhdistyneen kuningaskunnan lainvalvontaviranomaisten kokemukset osoittavat monilla aloilla, että tämä voi vähentää kustannuksia tuntuvasti heikentämättä lainsäädäntöä). - Karsitaan tai poistetaan sellaiset tiedonantovelvoitteet, jotka liittyvät tiedonantovelvoitteen käyttöönoton jälkeen kumottuihin tai muutettuihin lakisääteisiin vaatimuksiin (esim. tiekuljetusten alalla on edelleen tiedonantovelvoitteita, jotka ovat peräisin ajalta, jolloin tarvittiin erillinen lupa kansainvälisiä kuljetuksia varten). Nämä toimenpiteet eivät tietenkään saa heikentää taustalla olevaa lainsäädännön tarkoitusta, ja saattaa hyvin olla tapauksia, joissa suhteellisen raskaat tiedonantovelvoitteet ovat edelleen välttämättömiä kansanterveyden tai ympäristön suojelemiseksi tai yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi ja moitteettoman varainhoidon varmistamiseksi. 6. SEURAAVAT TOIMET Komissio ehdottaa sääntelyn parantamista Euroopan unionissa käsittelevässä strategisessa katsauksessaan[29] eräitä toimia. Niitä ovat hallinnollisen rasituksen vähentämiseen tähtäävän toimintaohjelman esittäminen vuoden 2007 alussa käsiteltävänä olevaan komission valmisteluasiakirjaan pohjautuvien keskustelujen ja sääntelyn parantamista koskevan strategisen katsauksen, johon tämä asiakirja liittyy, pohjalta. Toimintaohjelmaan liitetään ehdotuksia myös välittömästi toteutettaviksi toimiksi, jotka koskevat helposti karsittavia muodollisuuksia. Toimintaohjelmaan sisällytetään ehdotuksia, joiden pohjalta kevään 2007 Eurooppa-neuvosto voi tehdä seuraavat päätökset: - Asetetaan yleinen tavoite hallinnollisen rasituksen vähentämiselle EU:ssa. - Sovitaan ensisijaisista aloista, joiden hallintomenot määritetään ja joiden aiheuttamaa rasitusta pyritään vähentämään. - Vahvistetaan toimintaohjelmassa ehdotettu hallintomenojen määritysmenetelmä. - Hyväksytään luettelo helposti karsittavista muodollisuuksista, joiden osalta ryhdytään välittömästi toimiin. [pic] Komissio, muut EU:n toimielimet ja jäsenvaltiot käynnistävät sen jälkeen hallintomenojen määritysohjelman ja ryhtyvät toimiin helposti karsittavien muodollisuuksien keventämiseksi. Laajamittainen hallintomenojen määritysohjelma voisi alkaa keväällä 2007, jolloin se saataisiin valmiiksi vuoden 2008 viimeisellä neljänneksellä. Tuolloin komissio voisi ehdottaa tarkempia alakohtaisia tavoitteita ja yksinkertaistamistoimia. Toimet voitaisiin sisällyttää erillisenä lukuna käynnissä olevaan yksinkertaistamisohjelmaan, johon sisältyy jo ennestään useita tärkeitä ehdotuksia hallinnollisen rasituksen vähentämiseksi[30]. Näin yksinkertaistamisohjelma voisi auttaa seuraamaan hallinnollisen rasituksen vähentämisstrategian täytäntöönpanon edistymistä. Jäsenvaltiot voisivat samanaikaisesti ryhtyä vastaaviin toimiin ja osallistua hallinnollisen rasituksen vähentämiseen tekemällä muutoksia kansalliseen ja/tai alueelliseen lainsäädäntöön. Jäsenvaltiot voisivat selostaa kansallisten hallinnollisen rasituksen vähentämisohjelmiensa edistymistä kasvua ja työllisyyttä edistävän strategian puitteissa annettavien määräaikaiskertomustensa sääntelyn parantamista käsittelevässä luvussa. Näin komissio voisi laatia joka vuosi kertomuksen asiassa edistymisestä – yhteisön tasolla ja kansallisella tasolla – ja auttaa näin Eurooppa-neuvostoa täsmentämään ohjelman päämääriä. 7. PÄÄTELMÄT Euroopan komissio ehdottaa sääntelyn parantamista käsittelevässä strategisessa katsauksessaan hallinnollisen rasituksen vähentämistä 25 prosentilla Euroopan unionissa. Analyysit ovat osoittaneet, että tämä voisi edistää merkittävästi yritysten toimintaolosuhteiden parantumista Euroopassa ja tuottaa huomattavia taloudellisia etuja – noin 150 miljardia euroa absoluuttisena lukuna keskipitkällä aikavälillä. Tässä asiakirjassa hahmotellaan mahdollista etenemissuunnitelmaa, jota noudattamalla tavoite voitaisiin saavuttaa EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden välisen kumppanuuden pohjalta. Lähestymistavan ytimenä ovat yhteinen hallintomenojen määritysmenetelmä, jota sovelletaan yhdessä sovituilla ensisijaisilla aloilla, ja yhteiset periaatteet hallinnollisen rasituksen vähentämiseksi. Edistystä seurataan yhdessä sovittujen osatavoitteiden ja välitavoitteiden avulla. Lähestymistavan edut ovat huomattavat, mutta toiminnan edellyttämiä resursseja ei pidä aliarvioida. Tulosten saamiseksi kaikkien EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden on sitouduttava toimintaan. Tässä asiakirjassa kuvatusta lähestymistavasta toivotaan runsaasti kommentteja ja näkemyksiä. Kaikkia asianomaisia osapuolia kehotetaan esittämään mielipiteensä. Komissio laatii kuulemisen perusteella lopullisen ehdotuksensa hallinnollisen rasituksen määrittämistä ja vähentämistä koskevaksi toimintaohjelmaksi, joka on määrää esittää vuoden 2007 alussa. Kannanotot voi lähettää seuraavaan sähköpostiosoitteeseen 1. tammikuuta 2007 mennessä: entr-admin-burdens@ec.europa.eu | ANNEX 1 Current initiatives in Member States for measuring administrative costs in selected areas (updated at September 2006) [pic] ANNEX 2 Possible priority areas of Community legislation as indicated by national measurements No | Area | EC legislation - examples | NL | DK | CZ | 1 | Annual Accounts/Company Law | Fourth Council Directive 78/660/EEC of 25 July 1978 based on Article 54 (3) (g) of the Treaty on the annual accounts of certain types of companies. | The area 'private law', which includes accounting, represents 22.5% of Total administrative burdens in Cat. A and 12.8% in Cat. B in the NL. | 27% of Cat. A and 12.9% of B | n.a. | 3rd Council Directive of 9 October 1978 (78/855/EEC) and 6th Council Directive of 17 December 1982 (82/891/EEC) | Council regulation (EC) No 1346/2000 of 29 May 2000 on insolvency proceedings | Second Council Directive of 13 December 1976 on coordination of safeguards which, for the protection of the interests of members and others, are required by Member States of companies within the meaning of the second paragraph of Article 58 of the Treaty, in respect of the formation of public limited liability companies and the maintenance and alteration of their capital, with a view to making such safeguards equivalent (77/91/EEC) | 2 | Health Protection (including Animal Health and Zootechnics) | Directive 2001/83/EC of the European Parliament and of the Council of 6 November 2001 on the Community code relating to medicinal products for human use | Health protection is 23.41% of Cat. A, whereas 'health care is 4.87%. In Cat. B, percentages are much lower (0.43% and 0) | Approx. 4.8% of Cat. A and 12.9% of Cat. B | 12.8% of Cat. A and 21.8% of Cat. B | Directive 2001/20/EC on the approximation of laws, regulations and administrative provisions of the Member States relating to the implementation of good clinical practice in the conduct of clinical trials on medicinal products for human use | 3 | Working environment/employment relations | Council Directive 89/391/EEC of 12 June 1989 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health of workers at work | 9.63% of Cat. A and 8.27% of Cat. B. | Approx. 7.9% of Cat. A and 10.6% of Cat. B | n.a. | No | Area | EC legislation - examples | NL | DK | CZ | 4 | Fiscal Law/VAT | Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes - Common system of value added tax: uniform basis of assessment | 19.02% of Cat A and 14.27% of Cat. B | 9.7% of Cat. A and 3.7% of Cat. B (includes duties) | n.a. | 5 | Statistics | Council Regulation (EEC) No 3330/91 and Commission Regulation (EC) No 1901/2000 laying down certain provisions for the implementation of Council Regulation (EEC) No 3330/91 | low percentages, but it was likely included in other areas, depending on the areas in which statistical have to be produced | 2.6% of Cat. A (includes keeping logbooks for fisheries) | 4.4% of Cat. A and 5.3% of Cat. B | 6 | Agriculture and Agricultural Subsidies | Council Regulation (EC) No 1782/2003 of 29 September 2003 establishing common rules for direct support schemes under the common agricultural policy and establishing certain support schemes for farmers and amending Regulations (EEC) No 2019/93, (EC) No 1452/2001, (EC) No 1453/2001, (EC) No 1454/2001, (EC) 1868/94, (EC) No 1251/1999, (EC) No 1254/1999, (EC) No 1673/2000, (EEC) No 2358/71 and (EC) No 2529/2001 | 0.15% of Cat. A and 1.61% of Cat. B | 13.2% of Cat. B (includes direct support to farmers, agricultural use of fertilizers, premium for livestock and commercial keeping of animals) | Protection of plants and plant products is 1.2% of Cat. A and 1.3% of Cat.B. Marketing of seeds and plants is 2.6% of Cat. B | No | Area | EC legislation - examples | NL | DK | CZ | 7 | Food Labelling | Regulation (EC) No 1760/2000 of the European Parliament and of the Council of 17 July 2000 establishing a system for the identification and registration of bovine animals and regarding the labelling of beef and beef products and repealing Council Regulation (EC) No 820/97 | n.a. | 7.6% of Cat. A | Labelling of food is inluded in "production and placing on the market of food and tobacco products" and in "requirements for packaging", which jointly account for 53.9% of Cat. A Food and tobacco labelling accounts for 25% of Cat. B. | Directive 2000/13/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs. (article 3-25) | No | Area | EC legislation - examples | NL | DK | CZ | 8 | Transport | EEC Council: Regulation No 11 concerning the abolition of discrimination in transport rates and conditions, in implementation of Article 79 (3) of the Treaty establishing the European Economic Community | 4.71% of Cat A and 5.76% of Cat. B | n.a | n.a. | Council Regulation (EEC) No 3820/85 of 20 December 1985 on the harmonization of certain social legislation relating to road transport; Council Regulation (EEC) No 3821/85 of 20 December 1985 on recording equipment in road transport; COUNCIL REGULATION (EC) No 2135/98 of 24 September 1998 amending Regulation (EEC) No 3821/85 on recording equipment in road transport and Directive 88/599/EEC concerning the application of Regulations (EEC) No 3820/84 and (EEC) No 3821/85 | Regulation No 725/2004 of 31 March 2004 on enhancing ship and port facility security | Council Directive 94/57/EC of 22 November 1994 on common rules and standards for ship inspection and survey organizations and for the relevant activities of maritime administrations. | Council Directive 96/26/EC of 29 April 1996 on admission to the occupation of road haulage operator and road passenger transport operator and mutual recognition of diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications intended to facilitate for these operators the right to freedom of establishment in national and international transport operations; | Council Directive 97/70/EC of 11 December 1997 setting up a harmonized safety regime for fishing vessels of 24 meters in length and over. | Council Directive 96/35/EC of 3 June 1996 on the appointment and vocational qualification of safety advisers for the transport of dangerous goods by road, rail and inland waterway; | Council Directive 80/1119/EEC of 17 November 1980 on statistical returns in respect of carriage of goods by inland waterways; | Directive 2004/49/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on safety on the Community's railways and amending Council Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings and Directive 2001/14/EC on the allocation of railway infrastructure capacity and the levying of charges for the use of railway infrastructure and safety certification (Railway Safety Directive); | Directive 2000/13/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs; | 9 | Fisheries legislation | Council Regulation (EEC) No 2847/93 of 12 October 1993 establishing a control system applicable to the common fisheries policy Council Directive 97/70/EC of 11 December 1997 setting up a harmonized safety regime for fishing vessels of 24 meters in length and over. | n.a | n.a | n.a | Source: Pilot project on administrative burdens ANNEX 3 Priority areas at national level Below are tables reporting the most burdensome areas resulting from national legislation[31]. Denmark Top-20 C-legislation | Costs (€) | Share of C | Share of total costs | Tax requirements for accounts | 403.893.874 | 17,3% | 9,7% | Annual accounts | 257.738.456 | 11,0% | 6,2% | Taxation | 195.439.575 | 8,4% | 4,7% | Price labelling | 166.712.672 | 7,1% | 4,0% | Self-checking in the food industry | 100.016.302 | 4,3% | 2,4% | Holidays | 61.333.135 | 2,6% | 1,5% | Income taxation etc. | 60.185.549 | 2,6% | 1,4% | Supllementary pensions | 59.695.163 | 2,6% | 1,4% | Working environment II | 55.839.686 | 2,4% | 1,3% | Legal framework between employers and employees | 42.827.736 | 1,8% | 1,0% | Invoicing of road, soil, sewer etc. | 41.949.880 | 1,8% | 1,0% | Private limited companies | 40.991.726 | 1,8% | 1,0% | Supplementary pensions II | 29.738.100 | 1,3% | 0,7% | Land register | 27.548.139 | 1,2% | 0,7% | Taxation of pensions | 25.065.589 | 1,1% | 0,6% | Sale and purchase of real-estate | 24.447.172 | 1,0% | 0,6% | Good practice for financial companies | 24.324.442 | 1,0% | 0,6% | Public limited companies | 21.721.877 | 0,9% | 0,5% | Unemployment benefits (sickness and maternity | 20.510.223 | 0,9% | 0,5% | Land register II | 17.210.322 | 0,7% | 0,4% | Total | 1.677.189.619 | 71,8% | 40,2% | ANNEX 4 Netherlands- Administrative costs by domain | C | Fiscal law | 1984,12 | Employee insurances | 982,20 | Health care | 870,97 | Private law | 521,81 | Spatial planning: Environmental licenses (general) | 304,21 | Labour relations | 301,70 | Working conditions | 295,30 | Buildings | 294,53 | Financial markets | 211,70 | Transport of goods | 204,15 | Social care | 186,20 | Medical ethics | 124,66 | Road traffic law | 103,44 | Spatial planning: Environmental licenses (sectoral) | 101,13 | Constitutional and administrative law | 99,98 | Spatial planning & urban renewal | 84,65 | Traffic: general | 64,07 | Agriculture | 63,00 | Water facilities/constructions | 56,91 | Corporations and rent law | 52,79 | Labour market and welfare | 47,70 | Competition law, ex pricing law | 46,07 | Seagoing | 38,96 | Agriculture | 38,21 | Spatial planning: Rest | 30,29 | Cluster Telecom & Post | 27,67 | Soil / ground | 24,64 | Cat c | 18,14 | Health protection | 15,64 | Energy | 9,45 | Waste | 9,33 | Inland navigation | 8,52 | Transportation of persons | 7,85 | Waste/material & products | 5,99 | Aviation | 3,87 | Statistics | 3,53 | [1] ”Pilot project on administrative burdens”, WIFO-CEPS, lokakuu 2006. [2] ”EPC Better Regulation Thematic Paper”, Euroopan komissio. [3] Huom.: muutos on siis kertaluonteinen muutos tarkasteluvuoden BKT:n tasossa. Esimerkiksi jos hallinnollinen rasitus on 25 prosenttia nykyistä pienempi vuosien 2007 ja 2011 välillä, vuoden 2011 BKT on 1,5 prosenttia suurempi kuin mitä se olisi ilman vähennystä. Lisäys on pysyvä, sillä jos hallinnollinen rasitus pysyy alemmalla tasolla (75 prosentissa), BKT pysyy korkeampana. Vähennys ei kuitenkaan vaikuta BKT:n kasvuasteeseen, eli BKT:n kasvuvauhtiin. [4] Vastaavaa jakoa ei ole saatavilla Tšekin tasavallasta, eikä Yhdistyneen kuningaskunnan tietoja ole vielä julkaistu. [5] Ryhmään A luetaan sekä yhteisön lainsäädäntöön että muuhun kansainväliseen (ei EU:n) lainsäädäntöön perustuvat menot. [6] ”Pilot project on administrative burdens”, WIFO-CEPS, lokakuu 2006. [7] Asetusten ja direktiivien välinen ero ei kuitenkaan aina ole luotettava peruste sen määrittämiseen, kuka on vastuussa hallinnollisen velvoitteen tasosta. Joissakin direktiiveissä nimittäin asetetaan selkeitä, täsmällisiä ja ehdottomia tiedonantovelvoitteita. Jäsenvaltioilla ei käytännössä ole tällöin lainkaan harkinnanvaraa sen suhteen, miten velvoite saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Vastaavasti joissakin asetuksissa säädetään vain yleisistä velvoitteista, ja jäsenvaltiot määrittelevät itse kansalliset raja-arvonsa. [8] Alankomaat, Belgia, Irlanti, Italia Itävalta, Latvia, Luxemburg, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska, Tšekin tasavalta, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta. [9] Euroopan komissio, valmisteluasiakirja, liite vuoden 2005 tiedonantoon ”Parempaa sääntelyä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi Euroopan unionissa”, Minimizing Administrative Costs Imposed by Legislation, Detailed Outline of a Possible EU Net Administrative Cost Model, SEK(2005) 175, 16. maaliskuuta 2005. [10] Ks. valmisteluasiakirja Developing an EU common methodology for assessing administrative costs imposed by EU legislation - Report on the Pilot Phase (April – September 2005), SEK(2005) 1329, liitetty tiedonantoon ”EU:n yhteisestä metodiikasta lainsäädännöstä johtuvien hallintokustannusten arvioimiseksi” KOM(2005) 518, 21. lokakuuta 2005. [11] Ks. http://ec.europa.eu/governance/impact/docs_en.htm. [12] Ks. esimerkiksi asiakirjaan KOM(2006) 594 liitetty arviointi vaikutuksista postipalveluihin SEK(2006) 1292. [13] Täydellinen metodologinen analyysi sisältyy komission pilottihankkeeseen ”Pilot project on administrative burdens”, WIFO-CEPS, lokakuu 2006. [14] Käyttöopas, eri kohdissa. [15] EU:n standardikustannusmallissa pyritään arvioimaan kustannuksia, joita lainsäädännöstä aiheutuu yrityksille, vapaaehtoissektorille, viranomaisille ja myös kansalaisille. EU:n yhteinen menetelmä on tältä osin samanlainen kuin Alankomaiden laatiman standardikustannusmallin nykyversio, mutta soveltamisala on Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tehtyjä laskelmia laajempi. [16] EU:n yhteinen menetelmä käsittää sekä velvoitteet toimittaa tietoja viranomaisille (esim. kirjanpitovaatimukset), että velvoitteet toimittaa tietoja yksityisille osapuolille, kuten kuluttajille (esim. merkinnät). Tämä piirre sisältyy Alankomaiden ja Tanskan laskelmiin. [17] EU:n menetelmässä pyritään noudattamaan suhteellisuuden periaatetta ja kiinnitetään siten erityistä huomiota siihen, miten määritellä tarkoituksenmukaisimmat rajat sille, mitä tiedonantovelvoitteita ei oteta tarkastelussa huomioon. Eräiden jäsenvaltioiden esittämien näkemysten mukaan ainoa mahdollinen vaihtoehto olisi tuntimääränä ilmaistu kynnysarvo samaan tapaan kuin Tanskan standardikustannusmalliversiossa. [18] Kansallisissa standardikustannusmalleissa esitetään esimerkkiluetteloja. [19] Jos arvioinnin kohteena oleva säädös on eri tasolla annetun säädöksen täytäntöönpanosäädös, raportointilomakkeeseen on merkitty ”alkuperäisen” säädöksen artikla ja pykälä, jossa kukin tiedonantovelvoite on annettu. [20] Kansainvälistä, EU:n, kansallista ja alueellista lainsäädäntöä koskeviin sarakkeisiin merkitty prosenttiosuus kertoo, onko täytäntöönpanosäännös täysin alkuperäisen velvoitteen mukainen, ja jos ei ole, kuinka paljon enemmän kustannuksia täytäntöönpanosäännös on lisännyt. [21] Yhdistynyt kuningaskunta kartoitti lähes 20 000 velvoitetta, kun Tanskassa niitä analysoitiin 1 100 ja Alankomaissa 3 000. [22] Tämä ei estä komissiota tekemästä aloitteita, joilla vähennetään kansalaisille, viranomaisille ja/tai vapaaehtoissektorille aiheutuvaa hallinnollista rasitusta. [23] Tarkempia teknisiä lisätietoja: Euroopan komissio, valmisteluasiakirja, liite vuoden 2005 tiedonantoon ”Parempaa sääntelyä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi Euroopan unionissa”, Minimizing Administrative Costs Imposed by Legislation, Detailed Outline of a Possible EU Net Administrative Cost Model, SEK(2005) 175, 16. maaliskuuta 2005. [24] Tšekin tasavalta on jättänyt itselleen mahdollisuuden mukauttaa tavoitettaan määritysvaiheen päättymisen jälkeen. [25] Muissa suunnitelluissa ja käynnissä olevissa katsauksissa, kuten maatilan tulotukea koskevassa katsauksessa, pyritään nimenomaan 25 prosentin tavoitteeseen. [26] Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 ”terveystarkastus” on tarkoitus tehdä vuoden 2008 alussa, ja siihen liittyy myös ehdotuksia järjestelmän yksinkertaistamiseksi ja sitä kautta siitä aiheutuvan hallinnollisen rasituksen vähentämiseksi. [27] Toimielinten välinen sopimus paremmasta lainsäädännöstä, joulukuu 2003 (EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1, ). [28] Sähköisesti toimitetut selvitykset:Osakasrekisteri: 62 prosenttia vuonna 2005, 36 prosenttia vuonna 2004.ALV-ilmoitukset: 46 prosenttia vuoden 2005 ensimmäisellä puoliskolla.Yhtiöveroilmoitukset: noin 60 prosenttia vuonna 2005, noin 40 prosenttia vuonna 2004. [29] KOM(2006) 689, 14.11.2006. [30] Ks. ”First progress report on the Simplification Strategy To Improve The Regulatory Environment”, komission valmisteluasiakirja, lokakuu 2006, muun muassa seuraavat alat:Ympäristö: ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetun direktiivin ja muun teollisuuden päästöihin liittyvän lainsäädännön tarkistaminen selkeyden ja johdonmukaisuuden lisäämiseksi (etenkin raportoinnin osalta) ja vaatimusten karsimiseksi; rakennusalan tuotteita koskevan direktiivin tarkistaminen sen selkiyttämiseksi ja erityisesti pk-yrityksille aiheutuvan hallinnollisen rasituksen vähentämiseksi lisäämällä joustavuutta teknisten eritelmien laatimiseen ja käyttöön, keventämällä sertifiointisääntöjä ja poistamalla ne täytäntöönpanon esteet, jotka ovat toistaiseksi estäneet rakennusalan tuotteiden täydellisten sisämarkkinoiden luomisen.Tilastot: kevennetään talouden toimijoilta vaadittavaa tilastoraportointia – josta pk-yritykset voitaisiin ehkä vapauttaa – ottaen huomioon tulokset hallintomenojen määrittämistä ja vähentämistä koskevasta meneillään olevasta pilottihankkeesta ja toteutettavuustutkimuksesta, jossa analysoidaan yhden virran keruujärjestelmän toteuttamiskelpoisuutta. [31] "Pilot project on administrative burdens", WIFO-CEPS, October 2006.