Komission kertomus siirtymään joutuneiden väestöryhmien avustamista Aasian ja Latinalaisen Amerikan kehitysmaissa koskevista toimista 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetun asetuksen (EY) N:o 443/97 täytäntöönpanosta - Konsolidoitu kertomus 1997-1999 /* KOM/2000/0367 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS siirtymään joutuneiden väestöryhmien avustamista Aasian ja Latinalaisen Amerikan kehitysmaissa koskevista toimista 3 päivänä maaliskuuta 1997 annetun asetuksen (EY) N:o 443/97 täytäntöönpanosta Konsolidoitu kertomus 1997-1999 SISÄLLYS Johdanto: maailman pakolaiset, kotiseudultaan siirretyt ja kotiseudulleen palautetut 1. AASIAN JA LATINALAISEN AMERIKAN PAKOLAISONGELMA 1.1 Katsaus Aasian tilanteeseen 1.1.1 Afganistan 1.1.2 Afganistan/Pakistan 1.1.3 Afganistan/Iran 1.1.4 Bangladesh/Myanmar 1.1.5 Thaimaa/Myanmar 1.1.6. Bhutan/Nepal 1.1.7 Sri Lanka 1.1.8 Indonesia 1.1.9 Kamputsea 1.2 Katsaus Latinalaisen Amerikan tilanteeseen 1.2.1 Guatemala 1.2.2 Meksiko 1.2.3 Nicaragua 1.2.4 El Salvador 1.2.5 Honduras 2. SIIRTYMÄÄN JOUTUNEIDEN VÄESTÖRYHMIEN AVUSTAMINEN 2.1. Suuntaviivat 2.1.1. Aasia 2.1.2. Latinalainen Amerikka 2.2. Toteutus 2.2.1. Eri toimien perustelut 2.2.2. Käytettävissä olevat keinot 2.2.3. Sopimusehdot 2.2.4. Toiminta-alat alueittain 2.2.5. Yhteistyökumppanit 2.3. Koordinointi 2.3.1. Sisäinen koordinointi 2.3.2. Koordinointi muiden avunantajien kanssa ja yhteydet heihin 2.4. Toimien seuranta ja hallinnointi komissiossa 2.4.1. Seuranta ja valvonta 2.4.2. Komission yksiköiden katsaus hankkeisiin 2.5 Ulkopuolisten asiantuntijoiden katsaus hankkeisiin, arvioinnin eri osat mukaan luettuna 3. VÄLIPÄÄTELMÄT KOMISSION KERTOMUS Johdanto: maailman pakolaiset, kotiseudultaan siirretyt ja kotiseudulleen palautetut Tämä kertomus on laadittu asetuksen 12 artiklan noudattamiseksi [1]. Koska sen laaditaan näin myöhään, siinä esitetään asetuksen soveltamisaikana suunnitellut ja toteutetut toimet vuosilta 1997-1999. [1] Neuvoston asetus (EY) N:o 443/97, annettu 3 päivänä maaliskuuta 1997, siirtymään joutuneiden väestöryhmien avustamista Aasian ja Latinalaisen Amerikan kehitysmaissa koskevista toimista (EYVL L 68, 8.3.1997, ss. 1-4. Asetuksen (EY) N:o 443/97 12 artikla: Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle jokaisen varainhoitovuoden jälkeen kertomuksen, joka sisältää yhteenvedon varainhoitovuoden aikana rahoitetuista toimista sekä arvioinnin tämän asetuksen täytäntöönpanosta varainhoitovuoden aikana. Yhteenveto sisältää erityisesti tietoja niistä toimijoista, joiden kanssa on tehty hankintoja tai täytäntöönpanoa koskevia sopimuksia. Kertomus sisältää myös yhteenvedon yksittäisiä toimia koskevista mahdollisista ulkopuolisista arvioinneista. YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) tuoreimpien arvioiden [2] mukaan siirtymään joutuneiden henkilöiden [3] (pakolaisten, kotiseudulleen palautettujen, kotiseudultaan siirrettyjen) määrä oli vuoden 1999 alussa 21,5 miljoonaa, joista 5,5 miljoonaa oli Aasiassa. Latinalaisessa Amerikassa uudet poliittiset linjaukset ja apu ovat vähentäneet siirtymään joutuneiden henkilöiden määrää huomattavasti, sillä heitä on saman lähteen mukaan enää noin 100 000. [2] "UNHCR-Global Appeal 2000", joulukuu 1999. [3] Vuonna 1951 pakolaisten oikeusasemasta tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen mukaan pakolaisella tarkoitetaan jokaista henkilöä, "jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskuntaluokkaan kuulumisen tai poliittisen mielipiteen johdosta, joka oleskelee kotimaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan." Käsitteet kotiseudultaan siirretyt, kotiseudultaan siirretyt henkilöt ja kotiseudultaan siirretyt väestöryhmät tarkoittavat yleensä henkilöitä tai henkilöryhmiä, jotka ovat pakolaisten tapaan paenneet alkuperäiseltä alueeltaan, mutta jotka ovat jääneet kotimaahansa toisin kuin pakolaiset. Kotiseudulleen palautetulla tarkoitetaan henkilöä, joka palaa kotiseudulleen. Tässä kertomuksessa kotiseudulleen palautetuilla tarkoitetaan entisiä pakolaisia (jotka lähtivät edellä esitetyistä syistä). Näiden väestöryhmien ongelmiin vastaamiseksi komissio on pannut alulle ja rahoittanut vuodesta 1984 [4] vuoteen 1997 ilman oikeudellista perustaa erilaisia projekteja tilapäisestä budjettikohdasta saaduilla varoilla. Tänä ajanjaksona komissio on laatinut ja jakanut toteutusta koskevia kertomuksia. [4] Euroopan parlamentin aloitteesta kyseisenä vuonna perustettiin budjettikohta "Tuki pakolaisten ja pakkosiirrettyjen henkilöiden omavaraisuuden saavuttamiseksi Latinalaisen Amerikan ja Aasian maissa" Neuvoston asetus (EY) N:o 443/97 tuli voimaan 3. maaliskuuta 1997. Siinä esitetään tavoitteet ja määritellään, miten paljon siirtymään joutuneille väestöryhmille annetaan apua. Tässä otetaan huomioon humanitaarinen apu, kunnostus- ja kehitysapu ja joustomarginaali. Kehitysohjelmia rahoitetaan silloin, kun todellista sosiaalipolitiikkaa ja taloudellista vakautta ei vielä voida saavuttaa. Asetuksen ansiosta toimia on voitu rahoittaa siirtoprosessin kaikissa vaiheissa. Apua on annettu pakolaisille ja kotiseudultaan siirretyille ja sitä on myönnetty ennen kotiseudulle palautusta tai sen aikana sosiaaliseen ja taloudelliseen uudelleensopeutumiseen. Asetuksessa on otettu huomioon eri tyyppisten siirtojen vaikutukset: siirto voi johtua pitkäaikaisesta sisäisestä selkkauksesta tai joidenkin ryhmien tai vähemmistöjen poliittisesta tai taloudellisesta syrjäytymisestä. Joskus taustalla ovat molemmat tekijät. Henkilöiden siirtyminen Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa johtui tarkastelujakson aikana monitahoisista olosuhteista. Aasiassa syynä olivat pääasiassa poliittisista ja etnisistä seikoista johtuvat sisällissodat (Afganistan, Myanmar, Kamputsea ja Sri Lanka). Myös Latinalaisessa Amerikassa syynä olivat pitkäaikaiset sisällissodat. Voidaan määritellä erilaisia tilanteita, joissa siirtymään joutuneet väestöryhmät tarvitsevat kansainvälistä apua: i) pakolaiset, jotka jäävät ensimmäiseen turvapaikkamaahan ii) kotiseudultaan siirretyt, joiden on tultava toimeen oman kylänsä tai alueensa ulkopuolella iii) kotiseudulleen muista maista tai toiselta alueelta palautetut iv) kotiutetut sotilaat ja muut samankaltaiset henkilöt v) Aasian pakolaisleirien väestöryhmät ensimmäisessä vastaanottomaassa, jonka taloustilanne ei saisi olla heikompi kuin niiden alueella elävien pakolaisten vi) lähtöalueille jääneet väestöryhmät, joiden toimeentuloa pitää tukea pakolaisten määrän kurissa pitämiseksi. Tarkennuksena mainittakoon, että koska rahoitetut toimet kestävät keskimäärin kaksi vuotta, rahoitettuja hankkeita on toteutettu ennen kertomuksen kattamaa jaksoa ja suuri osa päätetyistä hankkeista toteutetaan tulevina vuosina. 1. AASIAN JA LATINALAISEN AMERIKAN PAKOLAISONGELMA 1.1. Katsaus Aasian tilanteeseen 1.1.1. Afganistan Afganistanissa on vallinnut vuodesta 1978 poliittinen kriisi, johon ei ole edelleenkään näkyvissä ratkaisua. Afganistanilaiset muodostavat edelleen suurimman osan maailman pakolaisista. YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) virallisten arvioiden mukaan afgaanipakolaisia olisi 1,2 miljoonaa Pakistanissa ja 1,4 miljoonaa Iranissa. Ulkopuolisesta avusta riippuvaisia kotiseudultaan siirrettyjä ja kotiseudulleen palautettuja arvioidaan olevan 343 000. Todellisuudessa luvut saattavat olla huomattavasti suuremmat syntyvyyden ja siirtolaisvirtojen vuoksi. Vuonna 1999 noin 90 000 afganistanilaista palasi vapaaehtoisesti Pakistanista ja 6 000 Iranista UNHCR:n suojeluksessa. Vastaava määrä henkilöitä palautettiin kotiseudulleen Teheranin Afganistanin suulähetystön avulla tai Hesb e Whahdatin, Iranin tukeman suurimman siialaispuolueen, avulla. Uusien saapujien määristä (turvapaikan hakijat tai taloussiirtolaiset) tai Pakistanissa ja Iranissa syntyneiden afganistanilaisten lukumäärästä ei ole virallisia tietoja. Arvioiden mukaan viimeksi mainittu voi olla yli 150 000 lasta vuodessa. Tuorein Afganistaniin palauttaminen kohdistui Taleban-liikkeen hallitsemiin eteläisiin ja itäisiin maakuntiin, joissa on vähän turvallisuusongelmia. Paluu pohjoisiin, läntisiin ja keskiosien maakuntiin on ollut paljon vähäisempää selkkauksen vuoksi. Pakistanin ja Iranin talouden taantuminen on edistänyt pakolaisten paluuta Afganistaniin. Koska selkkaukseen ei kuitenkaan ole näkyvissä kokonaisvaltaista poliittista ratkaisua eikä jälleenrakennusohjelmaa ole käynnistetty, pakolaisten nykyistä paluuvauhtia on vaikea nopeuttaa. Lisäksi jatkuvat sotatoimet raja-alueilla aiheuttavat koko ajan henkilöiden siirtoja kotiseudultaan. 1.1.2. Afganistan/Pakistan Pakistan ei ole allekirjoittanut vuonna 1951 tehtyä yleissopimusta pakolaisten oikeusasemasta eikä siihen vuonna 1967 tehtyä pöytäkirjaa. Maa on harjoittanut edelleen pakolaisystävällistä turvapaikkapolitiikkaa afgaanipakolaisiin (pääasiassa pataaneihin) nähden sallien vapaan liikkumisen alueellaan ja työllistymisen. Afgaanipakolaisten tulva ajoittui 1980-luvun alkuun, mutta pakolaisia tuli suuri määrä myös Taleban-liikkeen vallattua Kabulin vuonna 1996. Mazar-i-Sharifin kaupungin kukistuminen vuonna 1998 aiheutti uuden pakolaisaallon, joka koski varsinkin etnisiä vähemmistöjä. Sama suuntaus jatkui vuonna 1999 Taleban-liikkeen kesällä tekemän hyökkäyksen jälkeen. Pakistanin uusien sotilasviranomaisten kanta pakolaisongelmaan näyttää pysyneen ennallaan. Sitä vastoin Pakistanin sosiaalinen ja taloustilanne on heikentynyt, ja talouskriisistä syytetään yhä useammin pakolaisia. 1.1.3. Afganistan/Iran Afganistanin kriisin jälkeen afgaanipakolaisten määrä Iranin islamilaisessa tasavallassa saavutti huippunsa (4,5 -5 miljoonaa henkilöä, pääasiassa tadzhikkeja ja hazara-heimon jäseniä). Tällä hetkellä pakolaisia on 1,4 miljoonaa. Vain pieni osa heistä elää pakolaisleireillä, sillä suurin osa on sopeutunut Iranin paikallisyhteisöihin. Lisäksi pakolaisilla on ollut mahdollisuus käyttää Iranin valtion julkisia ja sosiaalisia palveluja jo kahden vuosikymmenen ajan. Tällä hetkellä olosuhteet afgaanipakolaisten paluulle kotimaahansa vaikuttavat suotuisilta. UNHCR:n ja Iranin välinen sopimus allekirjoitettiin helmikuussa 1999 afgaanipakolaisten vapaaehtoisen kotiseudulle palauttamisen helpottamiseksi. 1.1.4. Bangladesh/Myanmar Yli 250 000 Myanmarin muslimia pakeni Rakhinen alueelta pohjois-Myanmarista Bangladeshiin vuosina 1991-1992 heihin kohdistuneen syrjinnän vuoksi. Pakolaisten enemmistö on palannut Myanmariin, mutta noin 22 500 ihmistä elää vieläkin kahdella UNHCR:n suojeluksessa olevalla pakolaisleirillä ratkaisua odottamassa. Kotiseudulle palauttaminen loppui elokuussa 1997, kun Myanmar ilmoitti operaation päättyneeksi. Se aloitettiin uudestaan vasta marraskuussa 1998 hyvin pienimuotoisena. UNHCR:n mukaan vain 600 henkilöä saattoi palata Myanmariin marraskuun 1998 ja syyskuun 1999 välisenä aikana. Kotiseudulleen palautettujen tilanne on edelleen erittäin tukala, sillä heillä ei ole kansalaisuutta eikä liikkumislupaa. Tästä syystä heitä on tuettava jatkuvasti uudelleen asettautumisessa ja he nauttivat kansainvälistä suojelua. 1.1.5. Thaimaa/Myanmar Suurin osa Myanmarin ja Thaimaan rajaseuduilla asuvista vähemmistöryhmistä on jo pitkään kapinoinut avoimesti Myanmarin sotilashallitusta vastaan. Kesäkuussa 1998 Thaimaan hallitus pyysi virallisesti apua UNHCR:ltä Myanmarissa tapahtuneita ihmisoikeusloukkauksia paenneiden karen- ja karennipakolaisten tilanteen hoitamiseksi. Pakolaiset otettiin vastaan pakolaisleireillä, jotka sijaitsevat Thaimaan ja Myanmarin raja-alueilla. Suurimalla osalla rajan tuntumassa sijaitsevista pakolaisleireistä sotilaallisten selkkausten riski vaarantaa pakolaisten turvallisuuden. Vuoden 1999 lopussa Thaimassa oli noin 107 000 pakolaista. 1.1.6. Bhutan/Nepal Nepalin pakolaisleireillä elävien 95 600 henkilön paluumahdollisuudet ovat edelleen kaukaiset. Bhutanilaisten pakolaisten ongelma on ollut olemassa jo vuosikymmenen. Ongelmat alkoivat vuonna 1990, kun maan eteläosissa asuvat nepalilaista alkuperää olevat bhutanilaiset jättivät maansa, koska he pelkäsivät Bhutanin viranomaisten suunnittelemaa kansallista sopeuttamispolitiikkaa. Vaikka Bhutanin ja Nepalin hallitukset ovat neuvotelleet asiasta useita kertoja, niiden on vielä tehtävä sopimus paluun mahdollistamiseksi. Vaikeutena on Bhutanin kansalaisuuden tarkistaminen, koska osa pakolaisista saattaa olla muualta kuin Bhutanista kotoisin (mailla ei ole yhteistä rajaa), ja rajanaapureilla on suuret väestöpaineet. Viimeaikainen kehitys viittaa kuitenkin ratkaisun tapahtuvan lähiaikoina. Pakolaiset ovat riippuvaisia kansainvälisestä avusta Itä-Nepalissa Jhapan ja Morangin alueilla. 1.1.7. Sri Lanka Sri Lankan pohjois- ja koillisosissa vuodesta 1983 riehunut sisällissota Sri Lankan viranomaisten ja Eelamin tamilitiikerien (LTTE) välillä on johtanut yli 55 000 ihmisen kuolemaan. Se on myös aiheuttanut valtavia tuhoja, joiden vuoksi tuhannet tamilit ovat paenneet Intiaan tai joutuneet siirretyiksi kotiseudultaan. UNHCR:n mukaan Sri Lankan pohjoisosissa olisi noin 800 000 kotiseudultaan siirrettyä henkilöä. Samaan aikaan noin 140 000 kotiseudultaan siirrettyä on palannut Jaffnaan, kun taas toiset ovat suunnanneet maan eteläosiin Vavuniyan ja Mannarin alueille. Väkivaltaisuudet ovat johtaneet väestöryhmien jatkuvaan siirtoon kotiseudultaan Vannin alueella sekä lisänneet pakoa Intiaan. Lisäksi noin 20 000 henkilöä on siirretty kotiseudultaan maaliskuusta 1999. 1.1.8. Indonesia Itä-Timorin äänestettyä itsenäisyyden puolesta elokuussa 1999 ja siitä itsenäisyyden julistamiseen asti yli kolme neljäsosaa väestöstä on siirretty kotiseudultaan ja yli 70 prosenttia asunnoista ja julkisista rakennuksista on tuhottu. Noin 200 000 henkilöä on karkotettu Timorista ja muilta Indonesian alueilta. Lisäksi arvioidaan, että yli puoli miljoonaa ihmistä olisi paennut Timorin itäosien vuoristoseuduille. 1.1.9. Kamputsea Tuhannet kamputsealaiset pakenivat 1970-luvulla Pol Potin hallinnon räikeitä ihmisoikeusloukkauksia Thaimaaseen. Väkivaltaisuuksien kiihtyminen hallituksen joukkojen ja Kamputsean kansallisarmeijan (Punaiset khmerit) välillä heinäkuussa 1997 johti kotiseudulta siirtoihin ja tuhansien kamputselaisten pakoon Thaimaaseen. Kun hallituksen joukot ja oppositio muodostivat kokoomushallituksen vuoden 1998 lopussa, noin 37 000 kamputsealaisen vapaaehtoinen kotiseudulle palauttaminen Thaimaasta vauhdittui ja saatiin päätökseen huhtikuussa 1999. Kaikki pakolaisleirit Thaimaan rajalla suljettiin tämän jälkeen. Sotilaiden kotiuttaminen on kuitenkin vielä ongelma. 1.2. Katsaus Latinalaisen Amerikan tilanteeseen 1.2.1. Guatemala Guatemalassa 29. joulukuuta 1996 allekirjoitetut rauhansopimukset päättivät 36 vuotta jatkuneen sisällissodan, joka aiheutti 100 000 ihmisen kuoleman, 30 000 ihmisen katoamisen ja melkein miljoonan henkilön siirron kotiseudultaan maan sisällä tai toisiin maihin. Siirtymään joutuneiden ja kotiseudultaan siirrettyjen väestöryhmien uudelleenasettautuminen on synnyttänyt suuria tarpeita. 1.2.2. Meksiko Siirtymään joutuneita väestöryhmiä koskeva ongelma on viime vuosina johtanut vakaasti kohti myönteistä ratkaisua Meksikossa. Rauhansopimusten allekirjoitus Guatemalassa ja julkituotu poliittinen tahto sopeuttaa guatemalalaiset pakolaiset, jotka haluvavat jäädä Meksikoon (presidentti Zedillon päättämä toimenpide), mahdollistivat kotiseudulle palauttamisen lopettamisen heinäkuussa ja merkitsivät guatemalalaisten turvapaikka-ajan loppumista Meksikosta. Yli 40 000 pakolaista palasi Guatemalaan, kun taas 23 000 halusi jäädä pysyvästi Meksikoon [5]. [5] Noin 2 300 Quintana Roon alueelle, 9 200 Campecheen ja 12 400 Chiapasiin. Yli 50 prosenttia on Meksikossa syntyneitä lapsia, joista suurin osa saattaa valita Meksikon kansalaisuuden. Chiapasin arkaluonteinen poliittinen tilanne ja kansallisten viranomaisten epäröinti ulkopuolisen avun suhteen ovat johtaneet siihen, että komissio suhtautuu tilanteeseen varovaisesti. Se jatkaa talousohjelmiaan ja guatemalalaisten pakolaisten paluun valmistelua. Zapatistien selkkausten vuoksi kotiseudultaan siirretyt meksikolaiset kuuluvat edelleen humanitaarisen avun piiriin. 1.2.3. Nicaragua Nicaraguassa selkkaukset on ratkaistu muita aikaisemmin ja se on saanut eniten maksusitoumuksia ja määrärahoja tästä budjettikohdasta vuosina 1997-1998. Toimia on toteutettu pääasiassa selkkauksesta kärsineessä maan pohjoisosassa, jossa ensinnä apu ja sitten omavaraisuuden tukeminen ovat luoneet sovinnon ja kunnostamisen edellyttämät olosuhteet [6]. [6] Komission ja Nicaraguan hallituksen yhdessä toteuttaman yhdeksän samankaltaisen hankkeen (PRRN:n, MAS:n ja viimeksi IDR:n välityksellä) yhteisöltä saamat määrärahat ovat kaikki lisätoimet huomioon ottaen noin 40 miljoonaa euroa. Kymmenen vuotta rauhansopimusten allekirjoituksen ja kahden poliittisen vallanvaihdoksen jälkeen Nicaragua on sitoutunut määrätietoisesti poliittisen tilanteen vakauttamiseen. Erityinen varovaisuus on tarpeen, koska maassa toimii pieniä aseellisia ryhmiä. 1.2.4. El Salvador Tammikuun 1992 rauhansopimusten allekirjoittamisesta alkanut pitkä kansallisen sovinnon ja demokratian prosessi on vahvistunut viime vuosina. Siirtymään joutuneiden väestöryhmien lopullista sopeutumista vaikeuttavat kuitenkin maanomistuksen rekisteröinnin hitaus, asentamientos humanosien (väestöryhmien asettautumiskeskukset) sosiaalisen ja tuotantoinfrastruktuurin siirtäminen Morazan ja Chalatenangon alueilla sekä maatalousvelka, jolla voidaan perustella siirtymään joutuneita väestöryhmiä koskevan asetuksen mukainen hankkeiden rahoitus. 1.2.5. Hondura Haagin kansainvälinen tuomioistuin ratkaisi vuonna 1992 Hondurasin ja El Salvadorin välisen rajakiistan "Bolsones"-alueesta antamalla alueen Hondurasille. Valtioiden välinen kiista-alue on toiminut El Salvadorin armeijan sotanäyttämönä ja siellä asuu noin 4 000 salvadorilaista ja entistä FMLN:n taistelijaa. Komissio käynnisti vuodesta 1994 hankkeen omavaraisuuden ja yhteiskunnan rakenteiden kehittämiseksi hyvissä olosuhteissa. Vuonna 1998 kävi ilmeiseksi, että ensimmäisiä toimia on täydennettävä tukemalla tuotantoa, teollistumista ja infrastruktuurien parantamista ottaen huomioon alueen erityisen herkkä ympäristö. 2. SIIRTYMÄÄN JOUTUNEIDEN VÄESTÖRYHMIEN AVUSTAMINEN 2.1. Suuntaviivat Komissio hyväksyi ohjelmien toteutusta koskevat suuntaviivat rahoitusvälineen käyttämiseksi vuosina 1997-1999 ottaen huomioon, että Aasian ja Latinalaisen Amerikan siirtymään joutuneiden väestöryhmien tilanteet voivat olla hyvinkin erilaisia. a) Joissakin pitkästä kriisistä kärsineissä maissa monet pakolaiset ovat voineet palata kotimaahansa rauhanprosessin ansiosta. Esimerkkinä voidaan mainita Nicaragua, El Salvador, Guatemala, Vietnam, Kamputsea ja Laos. Näissä tapauksissa budjettikohdasta rahoitettavat toimet keskittyvät pääasiassa siirtymään joutuneiden henkilöiden pysyvään uudelleensopeutumiseen, jota tukevat kunnostus-, kehitys- ja yhteistyöstrategiat kyseisten maiden hallitusten kanssa. Siirtymään joutuneiden väestöryhmien avustaminen tapahtuu jo aloitetun rauhanprosessin vahvistamisen, tuotantosektorin edistämisen, työpaikkojen luomisen ja tulojen lisäämisen sekä sosiaalisten palvelujen elvyttämisen yhteydessä. b) Toisia maita koettelevat sisällissodat puhumattakaan ihmisoikeusloukkauksista ja kulttuuri-identiteetin menettämisen pelosta. Esimerkkinä voidaan mainita Sri Lanka, Myanmar ja Afganistan. Näissä tapauksissa yritetään lieventää selkkauksen kielteisiä vaikutuksia ja vakauttaa tilannetta. Joissakin maissa vähemmistöryhmien syrjäytyminen on johtanut siirtoihin kotiseudulta. Esimerkkinä voidaan mainita bhutanilaiset Nepalissa, chakmat Bangladeshissa sekä rohingyat, monit ja karenit Myanmarissa. Nämä tapaukset vaativat erityishuomiota. 2.1.1. Aasia Aasiassa rahoitetut toimet on määritelty [7] kentän vaihtelevien edellytysten perusteella - pitkäaikainen oleskelu pakolaisleireillä, kotiseudulle palauttaminen, uudelleenasettautuminen ja uudelleensopeutuminen - seuraavien vaiheiden mukaisesti: [7] Aasiassa budjettikohdan B7-212 mukaisesti toteutettujen toimien suuntaviivat ovat ALA-komitean hyväksymiä huhtikuussa 1998 vuodeksi 1998 ja huhtikuussa 1999 vuodeksi 1999 (budjettikohta B7-302). i) Kotiseudulle palauttamisen valmistelu, jossa kiinnitetään erityisesti huomiota ammatillisen koulutuksen ohjelmiin. Näin pakolaiset voivat valmistautua paluuseen, hankkia hyödyllisen ammatin sopeutuakseen uudelleen lähtömaahansa ja sopeutua tilapäisesti vastaanottajamaan yhteiskuntaan. Lisäksi painotetaan peruskoulutusta ja terveydenhoitopalveluja, etenkin äitien ja lasten terveydenhuoltoa. ii) Kotiseudulle palauttamisen avustaminen helpottamalla pakolaisten ja heidän omaisuutensa sekä karjansa kuljetusta ja antamalla heille asettautumisen vaatimat perustarvikkeet. iii) Lähtömaan uudelleensopeutumisohjelmat, joilla pyritään sopeuttamaan siirtymään joutuneet väestöryhmät maan sosiaalis-taloudellisiin lähiverkkoihin, koskevat vesihuoltoa, kestävän tuotantojärjestelmän uudelleenkäynnistämistä, infrastruktuurin kunnostamista (koulut, kaivot, kastelukanavat, muut kuin päätiet), siementen jakelua, luototusta tulojen kasvattamiseksi, perusterveyspalvelujen ja peruskoulutuksen järjestämistä sekä myös ammattikoulutusohjelmien ja tiedotusohjelmien käynnistämistä. Etusijalla ovat mahdollisuuksien mukaan heikossa asemassa olevat ryhmät: lesket, vailla tuloja olevat perheet, äidit ja lapset sekä vammaiset. 2.1.2. Latinalainen Amerikka Vuodesta 1984 [8] Euroopan komissio on antanut huomattavasti apua Latinalaisessa Amerikassa, jotta aseellisten selkkausten vuoksi siirtymään joutuneet väestöryhmät saavuttaisivat omavaraisuuden. Apua on annettu rinnakkain poliittista vuoropuhelua ja rauhanprosessia koskevan vuoropuhelun "Diálogo de San Josén" [9] kanssa. [8] Budjettikohta "Tuki pakolaisten ja pakkosiirrettyjen henkilöiden omavaraisuuden saavuttamiseksi Latinalaisen Amerikan ja Aasian maissa" perustettiin Euroopan parlamentin aloitteesta. [9] San Josen vuoropuhelu on erinomainen esimerkki poliittisesta ja taloudellisesta yhteistoiminnasta ja yhteistyöstä rauhan ja demokratian palauttamiseksi ja sen jälkeen oikeudenmukaisemman ja kestävän kehityksen takaamiseksi alueellisen yhdentymisen puitteissa. Etenkin vuodesta 1989 yhteisön määrärahat ovat kasvaneet voimakkaasti Latinalaisessa Amerikassa Esquipulas II -sopimuksen [10] ja CIREFCA:n ("Conferencia Internacional sobre los Refugiados Centromericanos" [11]) yhteydessä (2 miljoonaa tuensaajaa, joiden kokonaistuki oli melkein 150 miljoonaa euroa). [10] Väli-Amerikan viiden valtion johtajat allekirjoittivat rauhansuunnitelman vuonna 1987 Costa Rican presidentin O. Ariasin aloitteesta. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon. [11] UNHCR:n ja UNDP:n vuonna 1989 käynnistämä prosessi, joka yhdisti silloin vielä keskenään sotivien Väli-Amerikan maiden johtajat, kansainvälisen yhteisön ja kansalaisyhteiskunnan. Tarkoituksena oli löytää konkreettinen ratkaisu alueella kotiseudultaan siirrettyjen ongelmiin. Toimintasuunnitelma sai viidessä vuodessa noin 450 miljoonaa euroa pääasiassa komissiolta ja jäsenvaltioilta. Tällä kaudella komissio tuki paikallisia toimia, joilla pyritään entisten sota-alueiden sosiaalisten lähiverkkojen jälleenrakennukseen ja talouselämän elvyttämiseen. Yhteisön ohjelman lähtökohtana on avustaa suoraan selkkauksista kärsineitä väestöryhmiä. Viime vuosien rauhanprosessin puitteissa siinä on onnistuttu kehittämään asteittain toimia, joilla tähdätään omavaraisuuteen ja taloudellis-sosiaaliseen uudelleensopeutumiseen. Samalla kannustetaan sosiaaliryhmien laajaa yhteistoimintaa. Vuosien 1997-1999 painopisteenä oli edistää Guatemalan rauhanprosessia, joka on tuorein ja ehkä monimutkaisin kehityskulultaan [12], ja lujittaa El Salvadorissa ja Nicaraguassa saavutettua sovintoa ja taloudellis-sosiaalista kehitystä. [12] Ulkoministeri E. Steinin ja varapuheenjohtaja M. Marinin 6. kesäkuuta 1997 allekirjoittama yhteinen julkilausuma. Arkaluonteinen tehtävä ei ole helppo, sillä Väli-Amerikan maissa on suuria rakenteellisia vaikeuksia. Avussa keskitytään edellisten kymmenen vuoden aikana kehitettyjen toimien lujittamiseen. Siinä hyödynnetään alueellista ja kokonaisvaltaista lähestymistapaa erotukseksi aikaisemmin tehdyistä tapauskohtaisista toimista. Avustussuunnitelma nivoutuu seuraaviin avainseikkoihin: * Hyödynnetään, lujitetaan ja yleistetään aikaisempina vuosina tehtyjä toimia etenkin perussosiaalipalvelujen alalla (terveydenhuolto ja koulutus), jotta ne saatettaisiin päätökseen parhaissa mahdollisissa olosuhteissa ja taattaisiin se, että vastuu siirtyy kansallisille toimivaltaisille elimille. * Edistetään talouden elpymistä teknisellä avulla, valvotuilla luotoilla [13], maatalouden monipuolistamisella, organisoinnilla, muiden kuin maatalousalan työpaikkojen luomisella ja kehittämällä tuensaajien kaupankäynnin valmiuksia. Etusijalla ovat haavoittuvimmat ryhmät kuten lesket, sotainvalidit jne. [13] "Lainarahastoista" on tullut vähitellen tärkeitä välineitä hankkeiden toteuttamisessa, sillä niiden avulla voidaan moninkertaistaa varojen myönteiset vaikutukset ja edistää edunsaajien keskuudessa "lainakulttuuria", jolloin tuetaan talouden kehittämistä. * Taataan alueellinen lähestymistapa myöntämällä budjettikohdasta määrärahoja edunsaajien lisäksi naapuri- tai vastaanottoalueiden väestöryhmille, joiden elinolot saattava olla edellisiä heikommat ja joita ei voida jättää tavoitellun kehityksen ulkopuolelle. 2.2. Toteutus 2.2.1. Eri toimien perustelut Rahoitettujen toimien tehokkuusanalyysissa on otettava huomioon asetuksessa säädetyt tavoitteet sekä toimintaympäristö, joka on usein hyvin monimutkainen. Kuten edellä kuvailtiin, komissio on rahoittanut toimia maissa, joissa on edelleen sisäisiä selkkauksia tai joissa esiintyy poliittista tai taloudellista syrjäytymistä taikka joissa kansallinen sovinto on mahdollistanut kotiseudulle palauttamisen ja pysyvän uudelleensopeutumisen. Maiden tilanteet vaihtelevat ja ovat vakavuudeltaan eriasteisia. Nämä olosuhteet vaativatkin strategioita, poliittisia linjauksia ja tilanteeseen sopivia teknisiä ratkaisuja. Hankkeiden toteuttaminen tällaisessa toimintaympäristössä vaatii myös toimenpiteitä ja ratkaisuja harvinaisiin tilanteisiin. Hankkeiden onnistuminen riippuu paljolti - joskaan ei kokonaan - selkkauksen vakavuudesta ja kansallisesta sovintoprosessista. Myös taloudellisten ja yhteiskunnallisten tuhojen laajuus on vaikuttava tekijä. Vuosina 1997-1999 aloitetut hankkeet heijastavat Aasian ja Latinalaisen Amerikan siirtymään joutuneiden väestöryhmien ongelmakentän laajuutta. 2.2.2. Käytettävissä olevat keinot Tämän kertomuksen kattamien kolmen vuoden aikana alueiden määrärahat myönnettiin yhdestä budjettikohdasta (B7-2120) kahden ensimmäisen vuoden aikana. Vuonna 1999 budjettivallan käyttäjä jakoi sen kahdeksi erilliseksi budjettikohdaksi (B7-3020 koskee Aasiaa ja B7-3120 Latinalaista Amerikkaa). a) Maksusitoumukset Maksusitoumusten alueellinen jakautuminen esitetään taulukossa: >TAULUKON PAIKKA> Kokonaisuudessaan maksusitoumusten toteutumisaste oli melko korkea (melkein 90 prosenttia). Latinalaisen Amerikan osuus oli pieni vuonna 1998 ja Aasian vuonna 1999. Vuosina 1997-1998 komissio jakoi määrärahat alueen mukaan. Vuonna 1999 budjettivallan käyttäjä jakoi budjettikohdan kahdeksi erilliseksi kohdaksi säilyttäen määrärahojen entisen määrän. Varojen jaosta näille kahdelle alueelle käy ilmi, että Latinalaisen Amerikan avustamiseen myönnettiin huomattava osuus. Komissio arvioi, että yhteisön apu voisi auttaa alueen rauhanprosessissa. Määrärahojen avulla myötävaikutettiin siirtymään joutuneiden väestöryhmien uudelleensopeutumiseen taloudellis-sosiaaliseen lähiverkkoon. Komissio ei ehdottanut tätä varten uusia määrärahoja Latinalaiselle Amerikalle vuoden 2000 talousarviosta. Aasiassa omavaraisuuteen tähtäävät toimet ovat vaikeampia selkkausten vuoksi. Jos ajatellaan vain avun kohteena olleita väestöryhmiä, Latinalaisen Amerikan määrärahat ovat huomattavasti suuremmat. Sitä vastoin Aasiassa yhteisön toimet - selkkausten jatkumisen vuoksi - ovat vain auttaneet väestöryhmiä selviytymään ja valmistautumaan toistaiseksi kaukana siintävään paluuseen. Väli-Amerikassa apu saattoi vaikuttaa määräävästi ongelman lopulliseen ratkaisuun uusien poliittisten linjausten yhteydessä. b) Maksut >TAULUKON PAIKKA> * 7. tammikuuta 2000 ** Sopimukset allekirjoittamatta 15. helmikuuta 2000. c) Rahoitetut toimet Kauden aikana rahoitettuja toimia oli 111 (67 Aasiassa ja 44 Latinalaisessa Amerikassa), ja keskimääräinen tuki oli 1 433 200 euroa hanketta kohden. Alueellisesti katsottuna keskimääräinen tuki oli suurempi Aasiassa (1 542 252 euroa) kuin Latinalaisessa Amerikassa (1 290 000 euroa) eri tarpeista ja oloista johtuen. Varainhoitovuosittain toimet jakautuvat seuraavasti: >TAULUKON PAIKKA> Useiden toimien toteutus on kesken, ja niillä jatketaan aikaisemmin rahoitettuja hankkeita, koska tarpeet ovat edelleen olemassa. Niistä on tehty rahoitussopimus tai -yleissopimus toteutuksesta vastaavan yhteistyökumppanin kanssa. Varainhoitovuonna 1998 sopimusten allekirjoittaminen viivästyi, koska RELEX-toimialaa uudistettiin ja sopimusteksteihin sisällytettiin sitovammat menettelyt. Allekirjoitukset saatiin päätökseen vasta kesään 1999 mennessä. Tämä aiheutti puolestaan varainhoitovuotta 1999 koskevien sopimusten allekirjoituksen viivästymisen, sillä sopimukset valmistuivat vasta vuoden lopussa. Niiden allekirjoitus siirrettiin maaliskuuhun 2000, koska komission allekirjoitusvaltuudet oli tarkistettava asetuksen (EY) N:o 443/97 soveltamisajan päättyessä 31. joulukuuta 1999. 2.2.3. Sopimusehdot Rahoitusehdot on mukautettu apuun, jolla pyritään edistämään keskipitkällä aikavälillä hankkeen toteuttamiskelpoisuutta. Avustussopimukset ovat voimassa yhdestä kolmeen vuoteen. Yhteisrahoitukseen (palveluina ja tavaroina tai maksuina) on pyritty yhteistyökumppaneiden kanssa ja tarvittaessa edunsaajayhteisöjen kanssa. Avustuksia on pyydetty yhteistyökumppaneiden mahdollisuuksien rajoissa ja toimien luonteen mukaan. Yhteisön osuus avustussopimuksista oli yleensä 75-100 prosenttia. Sopimusten hallinnoinnin helpottamiseksi vuonna 1998 päätettiin yhdistää joitakin hankkeita joko UNHCR:n alaisuuteen tai valtiosta riippumattomien järjestöjen konsortioon sopimusten allekirjoittajien kanssa. Aasiassa tämä johti kahden valtiosta riippumattoman järjestön konsortion perustamiseen ja yhteen suureen rahoitusyleissopimukseen UNHCR:n kanssa. Siksi vuonna 1999 rahoitettujen hankkeiden määrä väheni huomattavasti (vuonna 1997 sopimuksia oli 68 ja vuonna 1999 enää 14). 2.2.4. Toiminta-alat alueittain a) Aasia Aasiassa painotettiin sopeutumisapua (kaksi kolmasosaa maksusitoumuksista), vaikka kotiseudulle palauttamista ja maanpaossa eläviä pakolaisia avustettiin edelleen. Tämä selittyy pakolaisten tulo- ja lähtövirtojen hidastumisella. Kotiseudulle palauttamista tapahtuu, vaikkakin vaatimattomin määrin. Afganistan käytti tähän tarkoitukseen suuren osan määrärahoista vuosina 1997-1999 [14]. [14] Katso SEC (2000) 934 - 30/05/2000 Komission avussa keskityttiin maantieteellisesti rajallisiin toimiin, joiden avulla voitiin tukea uudelleensopeutumista (miinanraivausta, maatalouden kunnostusta ja sosiaaliohjelmien käynnistämistä). Avun soveltamisalaa ja mittavuutta laajennettiin Afganistanissa, koska suureen osaan maata saattoi päästä sotilastoiminnan keskittyessä vakaana pysyvälle rintamalinjalle. Poliittiset ja turvallisuuteen liittyvät seikat johtivat kuitenkin joihinkin rajoituksiin. Tästä huolimatta paikallisesti toteutettiin toimia suurimmassa osassa Afganistanin alueita, joilla on lukuisia kotiseudulleen palautettuja. Komissio tuki toimia (pääasiassa UNHCR:n toteuttamia), joilla edistetään pakolaisten ja kotiseudulleen palautettujen oikeuksia (suojelu, armahdus, omistusoikeudet). Se rahoitti toimia, joilla pyritään suojaamaan edunsaajaryhmien ihmisoikeudet ja tyydyttämään perustarpeet kuten ravinnonsaanti, vesi, majoitus sekä terveydenhuolto- ja koulutuspalvelut. Rahoitettuihin hankkeisiin kuuluu toimia, jotka koskevat miinoja (miinanraivaus ja valistus), sukupuolikysymyksiä ja omistusoikeuden tukemista. b) Latinalainen Amerikka Apu oli tarkoitettu sekä pakolaisille, kotiseudultaan siirretyille, kotiseudulleen palautetuille ja vastaanottajayhteisöille. Sovinto ja rauhan palauttaminen olivat keskeisellä sijalla. Tarvittaessa analysoitiin, miten hankkeet ehkäisevät selkkauksia. Niissä otettiin erityisesti huomioon etninen ja poliittinen tasapaino. Osallistuvaa lähestymistapaa painotettiin hankkeen kaikissa vaiheissa. Se oli strategiana edistettäessä sovinnon ja rauhan saavuttamista. Se oli myös olennainen väline hankkeen suunnittelussa ja sen toteuttamiskelpoisuudessa. Joskus turvallisuusedellytykset, paikallisviranomaisten asenne tai kulttuuriset ja sosiaaliset esteet eivät edistä tällaista lähestymistapaa. Väkivaltaisten selkkausten ja poliittisen sorron kohteena olleiden sekä kotiseudultaan siirrettyjen väestöryhmien auttaminen voi olla hankala tehtävä. Vuosina 1997-1999 rahoitettiin laaja-alaisia toimia (miinat, juomavesi, koulutus) ja alakohtaisia kunnostustoimia (maatalous, yhteisön organisaatio, sosiaaliapu). Tätä havainnollistaa määrärahojen jakaminen aloittain. 2.2.5. Yhteistyökumppanit Hankkeita toteuttavat yhteistyökumppanit, joilla on toiminta- ja hallinnointivaltuudet ja jotka tuntevat kentän hyvin. a) Yhteistyökumppaneista ovat etusijalla eurooppalaiset ja paikalliset valtiosta riippumattomat järjestöt, koska ne tuntevat hyvin kohdeväestöryhmien tarpeet ja pystyvät toimittamaan apua vaikeissa olosuhteissa ilman siviili- ja sotilasviranomaisten lupaa. Ne pystyvät myös toimimaan olosuhteissa, joissa turvallisuus ei ole täysin taattu. Niillä on tärkeä tehtävä, kun pyritään vastaamaan väestöryhmien kiireellisiin tarpeisiin. b) Myös UNHCR on tärkeä yhteistyökumppani, koska sillä on kansainvälinen valtuutus suojella pakolaisia. Sitä käytetään erityistoimissa, joihin muut järjestöt eivät puutu, tai eurooppalaisten tai paikallisten yhteistyökumppaneiden toteuttamia hankkeita täydentävissä toimissa. Poikkeustapauksissa hankkeita on annettu toteutettavaksi muillekin kansainvälisille organisaatioille, kuten UNOCHA:lle (YK:n Afganistanin avustustoimintaa koordinoiva toimisto). c) Edunsaajamaan hallitus, etenkin Latinalaisessa Amerikassa. Hankkeet toteutetaan edunsaaja- tai vastaanottavan maan viranomaisten kanssa tehdyn rahoitussopimuksen perusteella. Tässä tapauksessa hankkeen toteuttamisesta vastaa ohjelman hallintokomitea, jonka muodostavat eurooppalainen ja kansallinen vastuuhenkilö. Yhteistyökumppaneiden valinnassa otetaan huomioon kyseisen maan tai alueen tilanne, jotta rahoitus ohjautuisi kokeneimmille ja luotettavimmille yhteistyökumppaneille. i) Aasia Afganistanissa kansainvälisten ja kansallisten valtiosta riippumattomien järjestöjen rahoitus on kehittynyt pisimmälle, koska viranomaisten kanssa ei voida tehdä yhteistyötä. Myös joitakin YK:n toimistoja on rahoitettu menestyksekkäästi maatalouden ja miinanraivauksen aloilla. ii) Latinalainen Amerikka Väli-Amerikan poliittisen tilanteen muututtua oli perusteltua lisätä viranomaisten panosta. Lisäksi otettiin huomioon valtiosta riippumattomat järjestöt (ja niiden toiminta kriisivuosina) ja varmistettiin, että edunsaajat ja muut kansalaisyhteiskunnan sektorit osallistuvat tehokkaasti hankkeisiin. Väli-Amerikassa tuettujen hankkeiden määrä on nykyisin vähentynyt huomattavasti, mutta hankkeet ovat yhtenäisempiä. Niiden toteutusrakenne takaa, että viranomaiset ottavat vastuuta ja edunsaajat osallistuvat suoraan suunnitteluun ja toteutukseen. Lisäksi se lujittaa eri tahojen välistä yhteistyötä. 2.3. Koordinointi 2.3.1. Sisäinen koordinointi Parantaakseen johdonmukaisuutta ja synergiaa komission muiden apuvälineiden (etenkin elintarvikeavun ja -turvallisuuden sekä humanitaarisen hätäavun) kanssa komission eri yksiköt antoivat yhteisen määritelmän [15]. Tätä täydennettiin järjestämällä yksiköiden välistä tietojenvaihtoa kentällä (koordinointitoimisto/lähetystöt) ja toimielimen toimipaikalla. Lisäksi siirtymään joutuneiden väestöryhmien avustamista käsittelevien komission yksiköiden kuuleminen varmistettiin PISG:n avulla. Se on yksiköiden välinen ryhmä, jonka puheenjohtajan toimii ECHO ja jonka toimintaan pääosastot osallistuvat. Afganistania varten laadittiin yhteinen strategia. [15] KOM(96)153. Komission tiedonanto neuvostolle ja parlamentille avustuksen, kunnostuksen ja kehityksen yhdistämisestä (LRRD). 2.3.2. Koordinointi muiden avunantajien kanssa ja yhteydet heihin Komissio on järjestänyt koordinointikokouksia ja osallistunut aktiivisesti useisiin koordinointitilaisuuksiin, joissa on käsitelty siirtymään joutuneiden henkilöiden avustamista. Apua on koordinoitu kahdella tasolla: - kansallinen taso: komission, jäsenvaltioiden ja muiden kansainvälisten rahoittajien välinen koordinaatio - kansainvälinen taso: koordinaatio Afganistanin tukiryhmässä, joka perustettiin Alankomaiden kehitysasiain ministerin Jan Pronkin aloitteesta. Se yhdistää Afganistanin tärkeimmät kansainväliset rahoittajat ja on kokoontunut kaksi kertaa vuodessa huhtikuusta 1997. 2.4. Toimien seuranta ja hallinnointi komissiossa Ohjelmien ja hankkeiden valmistelussa ja hallinnoinnissa noudatetaan asetuksen 9 artiklan säännöksiä (hankkeiden arviointi, rahoitusmenettelyt ja hankintasopimusten teko). Komissio on noudattanut asetuksen 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä aloittaessaan hankkeet, joiden rahoitus on yli 2 miljoonaa euroa, ja pyytänyt niistä lausuntoa Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa käsittelevältä komitealta (ALA-komitealta). 2.4.1. Seuranta ja valvonta Hankkeita valvotaan komission yksiköissä komission toimipaikalla ja komission lähetystöissä. Hankkeiden teknisen seurannan varmistamiseksi on säilytetty tai perustettu kolme teknisen koordinaation toimistoa, jotka sijaitsevat Peshawarissa Pakistanissa (Afganistanin, Pakistanin ja Iranin hankkeiden valvonta), Guatemalassa ja El Salvadorissa (Väli-Amerikan hankkeiden valvonta). Toimistot valvovat säännöllisesti paikalla käynnissä olevia hankkeita ja auttavat komission yksiköitä päättämään toteutettavat toimet. Pakistanissa teknisen koordinaation toimisto vastaa hankkeiden teknisestä seurannasta, ja sen määrärahat tehtävän toteuttamiseksi ovat 810 000 euroa kolmeksi vuodeksi (heinäkuu 1997-heinäkuu 2000) [16]. Latinalaisen Amerikan kaksi toimistoa allekirjoittivat vuonna 1998 sopimuksen 1 990 000 eurosta kahdeksi vuodeksi, ja jakso päättyy 31.12.2000 [17]. [16] Koostuu eurooppalaisesta teknisestä neuvonantajasta ja 10 hengen paikallisesta tukiryhmästä. [17] Koostuvat kahdesta eurooppalaisesta teknisestä neuvonantajasta ja 10 hengen paikallisesta tukiryhmästä. 2.4.2. Komission yksiköiden katsaus hankkeisiin a) Aasia Heinäkuussa 1997 PO IB ja ECHO arvioivat yhdessä Sri Lankalle annettua apua. Kertomuksessa todetaan, että suurin osa yhteisön hankkeista on vastannut kohde väestö ryhmien tarpeisiin ja että ne on toteutettu tehokkaasti. Maaliskuussa 1998 PO IB ja ECHO laativat yhdessä katsauksen UNHCR:n ohjelmaan, joka koski kotiseudulle palautettujen rohingyaiden avustamista Myanmarissa ja rohingya-pakolaisten avustamista Bangladeshissa (Cox's Bazaar). Bangladeshissa arvioinnissa painottuivat yleensä toimien myönteiset tulokset, mutta myös UNHCR:n jatkuvan läsnäolon tarve rohingya-väestön suojaamiseksi, vaikka UNHCR itse haluaisi vetäytyä alueelta. Myanmarissa komission tuki UNHCR:n aloittamalle kotiseudulle palauttamista koskevalle ohjelmalle on auttanut rohingya-väestöryhmiä palaamaan Bangladeshiin. Huhti- ja kesäkuussa 1997 toteutettiin EY:n ja kehitysyhteistyövirasto Sidan yhteinen arviointi [18] komission rahoittamista ja "Afganistanin ruotsalaisen komitean" toteuttamista hankkeista (hanke nro B7-2120/97/707) [19] koulutuksen ja terveydenhuollon alalla. Arvioinnissa korostetaan hankkeiden laadukkuutta vaikeassa toimintaympäristössä (poliittinen epävakaus, viranomaiset eivät puutu asiaan), mutta huomautetaan toiminnan olevan liian laajaa maantieteellisesti paikallisten paineiden vuoksi. [18] Kesäkuun 1997 raportin laativat Luxen, Pehrsson ja Öström. [19] Katso SEC (2000) 934 - 30/05/2000 b) Latinalainen Amerikka Toimia on seurattu säännöllisesti. Komissiossa (RELEX-asioista vastaavat pääosastot) ohjelmasta vastaava virkamies on arvioinut hankkeita kaksi kertaa vuodessa ja SCR:n perustamisen jälkeen ohjelmien toteutuksesta vastaava virkamies on vastannut asiasta. Lisäksi on käyty kentällä. 2.5. Ulkopuolisten asiantuntijoiden katsaukset, arvioinnin eri osat mukaan luettuna i) Aasia a) Vuonna 1998 tehty ulkopuolinen arviointi koskee tuloksia ohjelmasta nimeltä "Thaimaasta tulevien laosilaisten kotiseudulleen palautettujen avustaminen". Laosin hallitus toteutti ohjelman, johon annettiin teknistä tukea Euroopasta. Arvioinnissa päätellään, että ohjelma ei saavuttanut tavoitettaan sopeuttaa taloudellisesti kotiseudulleen palautettuja eikä ollut tehokas väline, jolla oli tarkoitus vahvistaa alueellisten viranomaisten valmiuksia sopeuttaa kotiseudulleen palautettuja [20]. Sitä vastoin sosiaalisen sopeutumisen suhteen ohjelma vastasi Thaimaasta tulevien kotiseudulleen palautettujen kiireellisiin tarpeisiin. Sen ansiosta viranomaiset saavuttivat yhteisymmärryksen pakolaisten kotiseudulleen palauttamisesta. [20] Joulukuun 1998 raportti, jonka laati asiantuntijaryhmä (Recter, Lothe, Olding ja Chamtamh). b) Kesä- ja heinäkuussa 1997 tehty katsaus toimiin ja tutkimus Sri Lankan pakolaisten, kotiseudulleen palautettujen ja kotiseudultaan siirrettyjen avustustarpeista [21] . [21] Tekijä John Wilding. c) Marraskuussa 1997 arvioitiin PO:n IB rahoittama ja DACAAR:n (afgaanipakolaisten avustamista käsittelevä tanskalainen komitea) toteuttama ohjelma. Raportissa huomioidaan hankkeiden korkea tekninen laadukkuus ja DACAAR:n pyrkimykset kehittää yhtenäinen lähestymistapa maatalousalalla. Raportissa suositellaan hankkeen jatkamista [22]. [22] Heinäkuun 1998 raportti, jonka laati asiantuntija Glensvig. d) Marraskuussa 1997 Afganistanin itäosissa tehtiin asiantuntija-arvio, jossa haluttiin selvittää komission rahoittamien ohjelmien vaikutus, määritellä tarpeet ja valita strategiset ja alakohtaiset painopisteet tulevaisuuden varalta. Arviointiraportin tärkein päätelmä korostaa avun merkitystä maassa, joka kärsii jatkuvasta poliittisesta turvattomuudesta. Siinä todetaan komission avun suora myönteinen vaikutus kohdealueiden toimien elvyttämisessä etenkin miinanraivauksessa, maataloudessa, kastelussa ja kunnostustöissä. Raportissa ehdotetaan vahvan ja yhdenmukaisen hallinnon toteuttamista Afganistaniin, jotta voitaisiin parantaa yhteisön toimien vaikutusta ja näkyvyyttä [23] . [23] Tammikuun 1998 raportti, jonka laativat MacCall ja Wilding. e) Vuosina 1997-1999 ulkopuoliset asiantuntijat laativat muita katsauksia, ja ne rahoitettiin hankkeen määrärahoista [24]. Vuonna 1998 aloitetut hankkeet arvioidaan vuonna 2000, sillä niiden sopimukset allekirjoitettiin vasta vuonna 1999. [24] Hankkeet AFG/B7-2120/1B/97/0319, AFG/B7-2120/1B/97/0174, AFG/B7-2120/1B/97/0625 ja AFG/B7-2120/1B/97/0324. Katso SEC (2000) 934 - 30/05/2000 ii) Latinalainen Amerikka Kaksi ulkopuolista asiantuntijaa arvioi säännöllisesti toimia. He vastasivat koordinaatiosta kentällä komission lähetystöjen alaisuudessa. Lisäksi laadittiin riippumaton, ulkopuolinen arvio "Proyecto de apoyo a la integración definitiva de los refugiados guatemaltecos en los Estados de Campeche y Quintana Roo, México" ennen kuin ALA-komitealta pyydettiin lausuntoa toimien jatkamisesta toisessa vaiheessa monivuotisen ohjelman 2001-2004 yhteydessä. 3. VÄLIPÄÄTELMÄT Varainhoitovuosien 1997-1999 perusteella voidaan todeta seuraavaa: a) Määrärahat ovat riittäviä siirtymään joutuneiden väestöryhmien tarpeisiin vastaamiseksi. b) Toimien toteutus Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa perustuu todellisiin tarpeisiin ja mahdollisuuksiin parantaa tilannetta. c) Toimien toteutuksesta vastaavan komission henkilöstön määrä on riittämätön, mistä johtuu ulkopuolisten asiantuntijoiden käyttö, joka on välttämätöntä määrittely-, seuranta- ja arviointivaiheissa. d) Rakenne- ja menettelymuutokset ovat hankaloittaneet hallinnointia ja aiheuttaneet tässä kertomuksessa esitettyjä viivästyksiä. Komission vastuulla oleva lukuisten sopimusten valmistelu ja hallinnointi on raskas tehtävä. Tehtävää ovat lisäksi vaikeuttaneet komission henkilöstön riittämättömyys, komission yksiköiden sisäinen hallintouudistus kyseisenä ajanjaksona ja uusien hallinnollisten menettelyjen käyttöönotto. Niillä pyritään vähentämään valtiosta riippumattomien järjestöjen kanssa tehtävään yhteistyöhön liittyviä riskejä ja pienentämään työtaakkaa varsinkin maksuvaiheen ja siihen liittyvän varainhoidon valvonnan aikana (valtiosta riippumattomat järjestöt antavat vakuuden hankkeista, jotka ylittävät miljoona euroa, konsortion muodostaminen). Uusien menettelyjen myötä asetettiin määräajat vuoden 1998 talousarviosta rahoitetuille hankesopimuksille, ja käynnissä oleviin hankkeisiin haettiin lisärahoitusta, jotta ne voitaisiin mukauttaa uusiin olosuhteisiin. Osa vuoden 1998 talousarvion maksusitoumuksia koskevista sopimuksista allekirjoitettiin vasta vuoden 1999 toisella puoliskolla. Vuoden 1999 talousarviosta rahoitettavat sopimukset allekirjoitettiin maaliskuussa 2000. Toisaalta tällä budjettikohdalla on voitu antaa huomattavaa avustusta Aasian ja Latinalaisen Amerikan siirtymään joutuneiden väestöryhmien kiireellisiin tarpeisiin, jotka eivät kuulu humanitaarisen avun piiriin. Asetuksen täytäntöönpano on edistynyt hyvin vuotuisten maksusitoumusten suhteen ja huomioon ottaen siirtymään joutuneiden henkilöiden koko ongelmakentän. Määrärahojen sitominen on myös heijastanut väestöryhmän ja tehtävän sisällön laajuutta sekä tarpeiden mittakaavaa ja luonnetta. Ohjelmien suunnittelussa ja hankkeiden valinnassa on otettu huomioon ratkaistavien ongelmien määräävät tekijät ja syyt (apu, kotiseudulle palauttaminen, uudelleensopeutuminen). Toteutuksessa on otettu huomioon selkkauksen luonne, vastaanottajavaltion politiikka, toimintaympäristö, painopistejärjestys sektoreittain sekä yhteistyökumppaneiden hallinnoinnin ja toteutuksen valmiudet. Tehostettujen toimien täydentävyyden pitäisi helpottaa ongelmien havaitsemista ja ohjelmien hallinnointia sekä kykyä käyttää varat alueella. Etusijalle on asetettu edunsaajat ja ohjelmien toteutus, mikä selittää viivästyksen toimintakertomuksen esittämisessä. Lyhyesti voidaan todeta, että asetuksen artikloita on yleisesti noudatettu.