FI Euroopan unionin virallinen lehti C 311/31

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Pakkotyön torjunta Euroopassa ja muualla maailmassa: mikä on EU:n rooli? – ETSK:n panos vuonna 2014 pidettävään ILO:n konferenssiin” (oma-aloitteinen lausunto)

2014/C 311/05

Esittelijä: Béatrice Ouin

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 11. joulukuuta 2013 pitämässään täysistunnossa työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Pakkotyön torjunta Euroopassa ja muualla maailmassa: mikä on EU:n rooli? – ETSK:n panos vuonna 2014 pidettävään ILO:n konferenssiin.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 10. huhtikuuta 2014.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29.–30. huhtikuuta 2014 pitämässään 498. täysistunnossa (huhtikuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 167 ääntä puolesta yhdenkään äänestämättä vastaan ja 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

Ihmiskauppa ei kuulu sivistysyhteiskuntaan. Siitä huolimatta ihmiskauppa lisääntyy koko ajan, ja pakkotyöstä on tullut pysyvä ilmiö eräillä työmarkkina-aloilla ja tuottoisa järjestäytyneen rikollisuuden ala. Kesäkuussa 2014 pidettävän 103. kansainvälisen työkonferenssin asialistalla on keskustelu pakkotyön torjunnan tehostamisesta. Pakkotyön luonne onkin muuttunut siitä, kun Kansainvälinen työjärjestö (ILO) teki aiheesta ensimmäiset yleissopimukset vuonna 1929 (nro 29) ja vuonna 1957 (nro 105). Pakkotyö oli aiemmin ennen kaikkea valtioiden käyttämä keino, kun taas nykyisin se on keskittynyt yksityissektorin talouteen ja yleistyy globalisaation, muuttoliikkeen, epävirallisen talouden ja maailmanlaajuisten rikollisverkostojen seurauksena. Euroopan unioni on antanut ihmiskauppaa käsittelevän direktiivin (1), jossa käsitellään myös pakkotyötä. ILO:ssa mukana olevien valtioiden ja työmarkkinaosapuolten on määrä hyväksyä ensi kesäkuussa uusi kansainvälinen väline. Euroopan talous- ja sosiaalikomitealla, jolla on Euroopan tason kokemuksia EU:n alueelta ja myös sen rajojen ulkopuolelta, on tähän yhteyteen liittyviä ehdotuksia, joissa korostetaan erityisesti kansalaisyhteiskunnan nykyistä ja mahdollista tulevaa roolia perusoikeuksien käytännön noudattamisessa. Työmarkkinoiden seurantaryhmän tehtäväksi annetaan seurata sekä ihmiskauppadirektiivin soveltamista että pakkotyön torjunnasta annettujen ILO:n tekstien noudattamista.

1.1 Suositukset

1.2 Euroopan unionille: Hyväksytään ILO:ta varten yhteinen kanta, jotta ihmiskaupan ehkäisemisestä ja torjumisesta sekä ihmiskaupan uhrien suojelemisesta annetun EU:n direktiivin ja ihmiskaupan hävittämiseen tähtäävän EU:n strategian (2) (2012) tavoitteet saadaan sisällytetyksi kansainväliseen työoikeuteen.

1.3 Valtioille: — Hyväksytään seuraavassa kansainvälisessä työkonferenssissa yleissopimuksen nro 29 lisäpöytäkirja ja täydentävä suositus, joilla sisällytetään sopimukseen ihmiskauppa työvoiman hyväksikäyttötarkoituksessa ja joilla paikataan sopimuksen aukkoja ennaltaehkäisyn, uhrien suojelun, uhreille maksettavien korvausten ja ihmiskaupan harjoittajille määrättävien seuraamusten osalta siten, että unionin oikeudessa jo vahvistettu sisältö siirretään kansainväliseen oikeuteen. — Ratifioidaan kotitaloustyöntekijöitä koskeva yleissopimus nro 189. — Lisätään työsuojeluviranomaisten resursseja ja viranomaisten Euroopan laajuista yhteistyötä. — Varmistetaan ihmiskauppapolitiikan ja maahanmuuttopolitiikan johdonmukaisuus ja ihmiskaupan ehkäisemisestä ja torjumisesta sekä ihmiskaupan uhrien suojelemisesta annetun direktiivin 2011/36/EU (3) tehokas täytäntöönpano. — Puututaan pakkotyön syihin vähentämällä köyhyyttä ja uhrien haavoittuvuutta ja tiedotetaan ongelmasta suurelle yleisölle.

1.4 Työnantajayrityksille ja sijoittajille: — Varmistetaan, ettei mihinkään toimitusketjun vaiheeseen sisälly pakkotyötä ja että toimitusketjussa kunnioitetaan ihmisoikeuksia niin Euroopassa kuin muissakin maissa monikansallisille yrityksille annettujen OECD:n toimintaohjeiden ja monikansallisista yrityksistä ja sosiaalipolitiikasta annetun ILO:n kolmikantajulistuksen mukaisesti. — Seurataan Euroopan komissiossa perusteilla olevan ihmiskaupan vastaisen yritysten yhteenliittymän työtä ja osallistutaan siihen.

1.5 Ammattiliitoille: Annetaan koulutusta jäsenjärjestöille, jotta ne osaavat kohdella uhreja oikein ja tukea heitä tilanteen ratkaisemisessa ensisijaisesti ilmiölle kaikkein altteimmilla aloilla eli muun muassa maataloudessa, rakennustyömailla, ravintola- ja hotellialalla ja kotitaloustyössä. Tehdään yhteistyötä laittomasti alueella oleskelevien maahanmuuttajien tukemiseen erikoistuneiden kansalaisjärjestöjen kanssa ottaen huomioon, että tällaisia maahanmuuttajia tulee kohdella uhreina eikä rikollisina.

1.6 Muille järjestöille: Kuluttajajärjestöjen tulee kiinnittää huomiota tuotteiden alkuperään ja vaatia läpinäkyvyyttä kaikissa valmistusketjun vaiheissa. Järjestöt, jotka auttavat laittomasti alueella oleskelevia maahanmuuttajia, organisoivat kotitaloustyöntekijöiden työskentelyä tai tavoittelevat prostituution lakkauttamista, olisi tunnustettava yhteistyökumppaneiksi, ja niitä olisi kuultava pakkotyön torjuntaan liittyvissä asioissa.

2. Yleistä

2.1 Mitä pakkotyö on?

ILO:n yleissopimuksen nro 29, jonka on ratifioinut 177 maata, 2 artiklan mukaan pakollisella työllä tarkoitetaan kaikenlaista työtä tai palvelusta, joka jonkin rangaistuksen uhalla vaaditaan joltakin henkilöltä ja johon mainittu henkilö ei ole vapaaehtoisesti tarjoutunut. Määritelmä käsittää työleirit, velkaorjuuden sekä ihmiskaupan pakkotyötarkoituksessa (työntekijät, joiden palkkaa ei makseta, joiden henkilöllisyystodistukset takavarikoidaan jne.). Työvoiman hyväksikäytön ja pakkotyön välinen rajanveto on vaikeaa. Kansainvälisen työtoimiston mukaan pakkotyöksi katsotaan yleensä myös pitkä ja rasittava työ, jota tehdään hyvin vaikeissa olosuhteissa hyvin pienellä palkalla tai palkatta ilman asianomaisen suostumusta ja rangaistuksen uhalla. Rangaistus voi olla fyysinen väkivalta – pahoinpitely, kidutus, seksuaalinen hyväksikäyttö – tai psyykkinen väkivalta – ylivelkaantuminen, henkilöllisyystodistusten takavarikointi, uhkailu ilmiannolla maahanmuuttoviranomaisille tai perheenjäseniin kohdistuvilla kostotoimilla jne. (4) Entisaikojen orjakahleet on korvattu nykypäivänä pelolla ja taloudellisella painostuksella.

Pakkotyö mainitaan myös ihmiskauppadirektiivissä 2011/36/EU yhtenä hyväksikäytön muotona.

2.2 Missä pakkotyötä esiintyy?

Kotitaloustyö, maatalous, rakennusala ja valmistusteollisuus (tekstiili, lelut) ovat yleisimpiä aloja. Vaikka pakkotyö on yksityissektorilla pääasiassa laitonta toimintaa, se saa jalansijaa laillisessa taloudessa alihankinnan ja työvoimanvälittäjien kautta. Tämän seurauksena pakkotyötä esiintyy yksityisten konsernien ja myös suuryhtiöiden toimitusketjuissa. Tällöin on useimmiten kyse pakkotyöstä Euroopan unionin ulkopuolella, todennäköisimmin Aasian ja Tyynenmeren alueella (56 prosenttia). Keski- ja Etelä-Eurooppa sekä Itsenäisten valtioiden yhteisön maat ovat alueita, joilla pakkotyön esiintyvyys on korkeinta maailmassa (4,2 tuhatta asukasta kohden). Kolmetoista näiden alueiden 19 maasta on EU:n naapureita. Toisin kuin monet uskovat, pakkotyötä esiintyy kuitenkin myös Euroopan unionissa ja teollisuusmaissa (7 prosenttia) (5). Pakkotyössä olevia kotitaloustyöntekijöitä tai maataloustyöntekijöitä on havaittu kaikissa Euroopan unionin maissa. Aikuisia ja lapsia myös pakotetaan harjoittamaan laitonta tai epävirallista taloudellista toimintaa, kuten kerjäämään. Lukuja tulee verrata Euroopan unionin korruptiolukuihin, sillä korruptio vaikeuttaa pakkotyön torjuntaa.

2.3 Kuka tekee pakkotyötä?

Kaikki pakkotyötä tekevät eivät ole laittomasti alueella oleskelevia maahanmuuttajia, mutta on varmaa, että he ovat haavoittuvimmassa asemassa ja muodostavat valtaosan uhreista. Noidankehään joutuneet uhrit eivät uskalla valittaa, koska he pelkäävät palauttamista lähtömaahan. Usein myös ihmiskaupan harjoittajat ovat laittomasti alueella oleskelevia maahanmuuttajia, jotka hyväksikäyttävät maanmiehiään ja -naisiaan. Pakkotyön uhreiksi joutuvia väestöryhmiä ovat pääasiassa etniset vähemmistöt ja rotuvähemmistöt, maahanmuuttajat, köyhät ja näistä ryhmistä erityisesti naiset ja lapset. Naiset muodostavat enemmistön seksuaalista hyväksikäyttöä varten harjoitetun ihmiskaupan uhreista mutta myös kotitaloustyöntekijöistä, jotka ovat tässä työssä täysin eristyksissä. Uhrit ovat usein haavoittuvassa asemassa olevia, ammattiliittoihin kuulumattomia henkilöitä, jotka eivät pysty puolustautumaan ja suojautumaan. Epävirallisen talouden laajentuminen avaa mahdollisuuksia ihmiskaupan harjoittajille. Työsuojeluviranomaisten ja poliisin vähäisten resurssien vuoksi sen kasvua ei pystytä torjumaan.

Eurooppaa vuodesta 2008 ravistellut talouskriisi on johtanut siihen, että työntekijät lähtevät etsimään työtä rikkaammista maista. Heidän kotimaissaan on tämän seurauksena osaamisvaje, jota joudutaan paikkaamaan vieläkin kauempaa tulevilla maahanmuuttajilla, jotka myös etsivät parempia elinoloja. Heitä vastassa on vaikeuksia, joita he eivät osanneet kuvitellakaan: heillä ei ole vaadittuja asiakirjoja, he ovat epävarmassa työsuhteessa ilman sosiaaliturvaa eivätkä he pysty palaamaan kotimaahansa. Ihmiskauppa kukoistaa tällaisissa olosuhteissa, jotka saattavat lukuisat perheet haavoittuvaan asemaan.

2.4 Pakkotyö lukuina

— ILO:n viimeaikaisen, vuonna 2012 tehdyn arvion mukaan pakkotyön uhreja on lähes 21 miljoonaa, joista 58 prosenttia on naisia ja tyttöjä. Neljäsosa uhreista on alle 18-vuotiaita lapsia. Lähes 19 miljoonaa on pakkotyössä yksityishenkilön tai yksityisen yrityksen hyväksikäyttämänä ja yli 2 miljoonaa valtion tai kapinallisryhmän hyväksikäyttämänä. Yksityishenkilöiden tai yksityisten yritysten hyväksikäyttämistä uhreista 4,5 miljoonaa on seksuaalisen hyväksikäytön kohteena. Samojen ILO:n lukujen mukaan uhrien pakkotyön keskimääräinen kestoaika on 18 kuukautta.

Eurostatin vuonna 2013 julkaisemat luvut ihmiskaupasta Euroopassa osoittavat, että toisin kuin yleisesti ajatellaan, valtaosa jäsenvaltioissa havaituista uhreista on EU:n kansalaisia – 61 prosenttia vuosina 2008–2010. Myös syytteeseen asetetuista ihmiskaupan harjoittajista enemmistö oli EU:n kansalaisia (67 % vuonna 2008 ja 76 % vuonna 2010). (6) Muista kuin EU:n jäsenvaltioista olevien havaittujen tai oletettujen uhrien prosenttiosuus on kuitenkin kolminkertaistunut vuosien 2008 ja 2010 välillä 12 prosentista 37 prosenttiin, mikä vahvistaa sen, että muutto EU:n ulkopuolelta on edelleen ilmiölle altistava tekijä. Ilmoitettujen tietojen mukaan ihmiskaupan havaittujen tai oletettujen uhrien määrä oli vuonna 2010 suurin Italiassa (2 381), Espanjassa (1 605), Romaniassa (1 154) ja Alankomaissa (993) ja pienin Unkarissa (10), Portugalissa (8), Maltassa (4) ja Liettuassa (3). (7) EU:n jäsenvaltioissa arvioidaan olevan yhteensä 8 80 000 pakkotyössä olevaa, joista 2 70 000 (30 %) on seksuaalisen hyväksikäytön uhreja ja 6 10 000 (70 %) muussa pakkotyössä. (8)

2.5 Miten ihmiskauppa toimii?

Ihmiskaupan ja pakkotyön välinen kytkös on vahva ja tunnustettu monissa teksteissä (vaikkakaan pakkotyön uhreista kaikki eivät ole ihmiskaupan uhreja). Köyhyys ja/tai aseelliset konfliktit sekä epätasainen kehitys maantieteellisesti läheisten alueiden välillä käynnistävät maastamuuttoprosessin. Ihmiskaupan harjoittajien välineitä ovat petokset, uhkaukset ja velka. Usein uhrit rekrytoidaan, kuljetetaan tai majoitetaan väkivalloin, pakottamalla tai petoksella. Velkaantuminen tai velan manipulointi ovat keinoja saada henkilö hallintaan ja pitää hänet hallinnassa. Siirtotyöläiset lainaavat usein suuria rahasummia voidakseen korvata ihmiskaupan harjoittajalle kuljetuksen järjestämisen, matka-asiakirjojen hankinnan ja työpaikan saantiin liittyvät kulut. Raha lainataan ystäviltä tai sukulaisilta, sillä muuttajan lähtöoletuksena on, että hän voi myöhemmin tukea perhettään ja turvata sen tulevaisuuden. Ajatus paluusta niin, että velat jäisivät maksamatta, on mahdoton useimmille siirtotyöläisille silloinkin, kun he huomaavat, että luvattua työpaikkaa ei olekaan ja he joutuvat pakkotyöhön määräämättömäksi ajaksi. Passeista ja kuljetuksesta ja myöhemmin asunnosta ja ruoasta perittävät hinnat ovat täysin liioiteltuja. Monissa maissa laittomasti alueella oleskelevilla siirtotyöläisillä ei ole mahdollisuutta oikeussuojaan. (9)

2.6 Pakkotyön seuraukset

Sen lisäksi, että pakkotyö loukkaa ihmisoikeuksia, se on haitaksi yrityksille ja työntekijöille. Lainkuuliaiset yritykset joutuvat kilpailemaan vilpillisesti toimivien, pakkotyön tuottoa hyödyntävien yritysten kanssa, ja työntekijöiden näkökulmasta pakkotyön olemassaolo vaikuttaa palkkoja ja sosiaalisen yhteisvastuun rahoitusta alentavasti ja työoloja heikentävästi.

2.7 Kuka hyötyy pakkotyöstä?

Ihmiskauppa on varsin tuottoisaa toimintaa: pakkotyön tilaajat tai teettäjät saavat valtavia laittomia voittoja. Pakkotyön hyödyntämisestä vuonna 2005 saatu maailmanlaajuinen vuosituotto oli arviolta 44,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria, ja tästä 31,6 miljardia oli peräisin ihmiskaupasta. Tästä summasta 15,5 miljardia eli 49 prosenttia tuotetaan teollistuneen talouden maissa eli mm. Euroopan unionissa. (10) Ihmiskauppa ruokkii rikollisverkostoja samaan tapaan kuin ase- ja huumausainekauppa.

3. Erityistä

3.1 Välineet pakkotyön torjumiseen

Oikeus olla tekemättä työtä pakotettuna on yksi työhön liittyvistä perusoikeuksista yhdistymis- ja neuvotteluvapauden, työssäkäynnin alaikärajan (lapsityön kielto) ja työn ja ammatin harjoittamisessa sovellettavan syrjintäkiellon ohella. Sen ovat vahvistaneet YK, ILO, OECD ja Euroopan unioni (Euroopan unionin perusoikeuskirjan 5 artikla, Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen 4 artikla). Perustan oikeustoimille tarjoavat ILO:n yleissopimusten nro 29 ja 105 lisäksi myös kotitaloustyöntekijöitä koskeva yleissopimus (nro 189), ammattientarkastusta koskevat yleissopimukset (nro 81 ja 129), siirtotyöläisiä koskevat yleissopimukset (nro 97 ja 143) ja yksityisiä työnvälitystoimistoja koskeva yleissopimus (nro 181).

Kyse on yleismaailmallisesta perusoikeudesta, jota on työelämän periaatteista ja perusoikeuksista annetun ILO:n julistuksen ja sen jatkoksi annettujen tekstien perusteella sovellettava myös niissä valtioissa, jotka eivät ole ratifioineet perustavia yleissopimuksia. Yrityksiä ja ihmisoikeuksia koskevien YK:n ohjaavien periaatteiden mukaan monikansalliset yritykset ovat vastuussa ihmisoikeuksien kunnioittamisesta riippumatta siitä, mikä on valtion rooli yrityksen sijoittautumisvaltiossa. (11)http://www.ohchr.org/documents/issues/business/A.HRC.17.31.pdf

Pakkotyö on yksi Euroopan unionin direktiiviin 2011/36/EU sisältyvistä hyväksikäytön muodoista. Direktiivissä kaikki hyväksikäytön muodot katsotaan rikoksiksi, ja sillä yhdenmukaistetaan hyväksikäyttäjille ja pakkotyötä harjoittaville yrityksille määrättävät seuraamukset. Siihen sisältyy myös säännöksiä ennaltaehkäisystä, uhrien suojelusta ja uhreille maksettavista korvauksista.

Oikeuksien julistamisesta ja monilukuisista kansainvälisistä teksteistä huolimatta pakkotyö ei ole kadonnut. Rikollisverkostot vähät välittävät valtioiden rajoista ja käyttävät hyväksi eri järjestelmien heikkouksia.

ILO:n yleissopimuksia on täydennettävä, jotta ne vastaisivat pakkotyön nykyisiä muotoja. Niissä ei mainita ihmiskauppaa, ennaltaehkäisyä, uhrien suojelemista tai korvausten maksamista.

3.2 Välineiden puutteet

Normien sitovuuden (perusoikeudet) ja lukumäärän – säädöksiä (YK), yleissopimuksia (ILO) tai vapaaehtoisia normeja (OECD:n toimintaohjeet monikansallisille yrityksille (12), ISO 26000 (13), ILO:n kolmikantainen julistus monikansallisista yrityksistä ja sosiaalipolitiikasta (14), muu kuin taloudellinen raportointi) – ja niiden soveltamisen välillä on suuri kuilu. Silloinkin kun torjuntasuunnitelmia on olemassa, niillä ei useinkaan ole määrärahoja eikä niiden toteuttamista seurata tai arvioida. Välineet ovat keskenään epäjohdonmukaisia: esimerkiksi maahanmuuttopolitiikka, rajavalvontapolitiikka ja ihmisoikeuksien suojelupolitiikka ovat usein ristiriidassa, eikä kehitysyhteistyöpolitiikassa, jossa voitaisiin pohjustaa ihmiskaupan ja pakkotyön torjuntaa, mainita tätä osa-aluetta lainkaan.

Tekstien runsaus ei takaa niiden tehokkuutta. Kansainvälisten instituutioiden tekstien lisäksi tarjolla on nykyisin myös yksityisiä laatutunnuksia: käytännesääntöjä, todistuksia, laatumerkkejä jne. Euroopassa on yhteensä 240 laatutunnusta, joista monet ovat organisaation itsensä määrittelemiä eikä niihin liity tarkastuksia. Esimerkiksi eräät monikansalliset yritykset sitoutuvat käytännesäännöissään noudattamaan paikallista oikeutta kaikkialla – tämä on arveluttava väite maissa, joissa syrjitään naisia tai joissa ei kunnioiteta ammattiyhdistysoikeuksia. Osa käytännesäännöistä on laadittu rauhoittamaan kuluttajia ja sijoittajia: niihin ei liity minkäänlaista valvontaa tai tarkistuksia eikä niillä todellisuudessa puututa pakkotyöhön, sillä se mahdollistaa kulujen alentamisen ja voiton kasvattamisen.

3.3 Pakkotyön torjunta EU:n alueella ja muualla maailmassa

3.3.1 Olemassa olevien tekstien puutteet on paikattava: Euroopan maiden tulisi ILO:ssa yksissä tuumin vaatia lisäpöytäkirjan hyväksymistä ILO:n yleissopimukseen nro 29 ja suosituksen antamista ennaltaehkäisyn, valvonnan, uhrien suojelun ja uhreille myönnettävien korvausten varmistamiseksi. Euroopan unionin alueella — Euroopan unioni on antanut direktiivin ihmiskaupan torjumisesta (2011/36/EU) ja laatinut strategian (asiakokonaisuuteen SOC/467 liittyvä ETSK:n lausunto). Ihmiskaupan hävittämiseen tähtäävään EU:n strategiaan sisältyy erityinen työvoiman hyväksikäyttöä – vähän tutkittua ihmiskaupan muotoa – koskeva toimi. Strategia sisältää erilaisia toimia, jotka koskevat niin työtarkastajia ja toimivaltaisia viranomaisia kuin Euroopan komissiotakin. Nämä tekstit on kuitenkin annettu vasta äskettäin, joten kaikki odotetut vaikutukset eivät ole vielä toteutuneet. Lisäksi pakkotyön esiintymisriskiä pahentaa entisestään talouskriisi, jonka seurauksena poliisin ja työsuojeluviranomaisten resursseja on vähennetty, epävirallinen talous on vallannut alaa ja köyhyys ja epävarmuus ovat yleistyneet. Ennaltaehkäisy merkitsee toki valistusta, koulutusta ja tiedotusta mutta myös epävirallisen talouden ja köyhyyden torjuntaa ja erityisen huomion kiinnittämistä kaikkein haavoittuvimmassa asemassa oleviin väestönosiin kuten maahanmuuttajiin, jotka eivät puhu vastaanottajamaan kieltä. — Työsuojeluviranomaisilla on oltava riittävät valvontaresurssit, ja Euroopan laajuista yhteistyötä on tiivistettävä perustamalla rajat ylittäviä kysymyksiä käsittelevä virasto ja laajentamalla työsuojeluviranomaisten yhteistyöfoorumin toimialaa siten, että se kattaa myös pakkotyön. Lisäksi on koordinoitava muiden toimivaltaisten organisaatioiden (verohallinto) toimintaa pimeän työn torjumiseksi. — Työsuojeluviranomaisten, sosiaalityöntekijöiden ja ammattijärjestöjen edustajien käytössä tulisi olla indikaattoreita (onko työntekijällä passi, voiko hän liikkua vapaasti, maksetaanko hänelle palkkaa jne.) pakkotyön havaitsemiseksi ja asian siirtämiseksi poliisille. (15) — Työnvälityspalveluja, jotka rekrytoivat työntekijöitä muista EU-maista ja EU:n ulkopuolelta (rakennusalalle, maatalouteen, jätehuoltoalalle, siivousalalle jne.), on valvottava ja seurattava vilpillisten käytäntöjen kitkemiseksi. Ihmiskaupan vastaisen EU:n strategian mukaan Euroopan komissio laatii yhdessä Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön (Eurofound) kanssa viranomaisille tarkoitetun parhaiden toimintatapojen oppaan työvoiman vuokrausyritysten ja välitysfirmojen, kuten rekrytointiyritysten, seurantaa varten ihmiskaupan ehkäisytarkoituksessa. Oppaan olisi sisällettävä tällaisten yritysten lupajärjestelmät ja niiden vastuun täytäntöönpanojärjestelyt. — Uhreja on suojeltava, heidän oikeuksiensa toteutuminen on taattava myös jälkikäteen (palkkasaatavat, sosiaaliturva) ja heille on myönnettävä vahingon laajuuden mukainen korvaus. Heitä ei pitäisi asettaa syytteeseen maahanmuuttoon tai väärennettyjen henkilöllisyystodistusten hallussapitoon liittyvästä rikoksesta tai pakon alaisena tehdyistä rikoksista. (16) Rikollisia, joita vastaan syytteet on nostettava, ovat ihmiskaupan harjoittajat. Uhrien korvaukset voitaneen maksaa ihmiskaupan harjoittajilta takavarikoiduin varoin. — Uhrien on voitava viedä asiansa oikeuteen, ja sitä varten heidän on sallittava jäädä alueelle oikeudenkäynnin ajaksi myös siinä tapauksessa, että he ovat tulleet Euroopan unionin alueelle laittomasti. Oleskeluluvan saannin ei tulisi riippua uhrien halukkuudesta tehdä yhteistyötä poliisin ja oikeuslaitoksen kanssa, sillä monet uhreista kärsivät traumoista ja heillä on usein kielteisiä kokemuksia poliisista. He saattavat pelätä lähtömaissa oleviin perheenjäseniinsä kohdistuvia kostotoimia, mikäli he todistavat hyväksikäyttäjiään vastaan. Direktiivissä 2011/36/EU säädetään uhrien auttamiseen ja suojeluun liittyvistä jäsenvaltioiden velvoitteista. Näiden toimenpiteiden täytäntöönpanon tulee olla mahdollisimman tehokasta, jotta kaikkein heikoimmassakin asemassa olevat uhrit saavat riittävää suojelua.

3.3.2 Euroopan unionin ulkopuolella on otettava paremmin huomioon uusien toimijoiden eli kansalaisjärjestöjen ja monikansallisten yritysten ilmaantuminen globalisaation seurauksena. ILO:n yleissopimuksia ei ole sisällytetty riittävän selkeästi WTO:n sääntöihin. ILO:n tarkkailijan tulisi osallistua WTO:n työskentelyyn. ILO:n jäsenmaiden lainsäädäntöön ja käytäntöihin kohdistuvien ILO:n valvontamekanismien tuloksena annettujen päätelmien ja suositusten noudattamista on myös tehostettava. Suositukset jäävät usein toteuttamatta poliittisen tahdon ja/tai niiden täytäntöönpanon edellyttämän rahoituksen ja hallinnollisen kapasiteetin puuttumisen vuoksi.

3.3.3 Euroopan unioni valmistelee yritysten yhteiskuntavastuuta käsittelevää direktiiviä (17), jonka mukaan yritysten, joiden palveluksessa on yli 500 työntekijää, tulee esittää toimintakertomuksessaan muu kuin taloudellinen selvitys toimintansa ympäristöä, sosiaalisia näkökohtia ja työntekijöitä koskevista seikoista, ihmisoikeuksien kunnioittamisesta sekä korruption ja lahjonnan torjunnasta. Direktiivi on yhdenmukainen ILO:n sääntöjen kanssa (asiakokonaisuuteen INT/698 liittyvä ETSK:n lausunto).

3.3.4 Kehitysyhteistyö- ja ulkomaanapupolitiikka voisi antaa toiminnalle pontta, jos tuen ehdoksi asetettaisiin perusoikeuksien kunnioittaminen sekä valtioiden että muiden toimijoiden ja erityisesti apua saavien maiden resursseja hyödyntävien monikansallisten yritysten toiminnassa. Lisäksi kehitysapuun olisi sisällytettävä hallinnollisen kapasiteetin vahvistamishankkeita, joihin kuuluu työtarkastajille ja työmarkkinaosapuolille suunnattu ILO:n yleissopimusten täytäntöönpanoa käsittelevä koulutus. Kauppapolitiikan ja kehitysapupolitiikan olisi tuettava toisiaan ihmisoikeuksien paremman kunnioittamisen varmistamiseksi. Pakollista työtä koskevien ILO:n yleissopimusten (nro 29 ja 105) ja muiden ILO:n perustavien yleissopimusten ratifioinnin ja noudattamisen tulisi olla osa EU:n ja kolmansien maiden välisiä kauppa-, yhteistyö- ja assosiaatiosopimuksia, ja edistystä olisi seurattava säännöllisesti. Kansalaisyhteiskunnan organisaatiot olisi otettava erityisten seurantaelinten kautta mukaan kauppasopimusten ja niihin sisältyvien kauppaa ja kestävää kehitystä koskevien lukujen seurantaprosessiin.

3.3.5 Luottamus kansalaisyhteiskuntaan

3.3.5.1 OECD suosittaa monikansallisille yrityksille antamissaan toimintaohjeissa (18) yritysten roolin kasvattamista ihmisoikeuksien kunnioittamisessa ja edistämisessä. Tätä ehdotetaan myös Ruggien raportissa (YK) (19), jossa käsitellään valtiovaltaa, yrityksiä, kansalaisyhteiskuntaa ja sijoittajia. Raportissa kehotetaan yrityksiä tekemään riskitutkimuksia (due diligence). Yritysten tulee suojautua ilmiöltä ja vastustaa näin aktiivisesti perusoikeuksien loukkauksia. Monikansalliset yritykset ja sijoittajat tulee saattaa vastuuseen, koska se on niiden edun mukaista mutta myös jotta ne voidaan asettaa syytteeseen, jos ne eivät ole osoittaneet riittävää valppautta. Yritysten tulee kantaa vastuu myös ILO:n normien noudattamisesta. Riippumattomien, talouselämän ulkopuolisten luokituslaitosten tulisi valvoa yritysten tekemien ilmoitusten paikkansapitävyyttä.

3.3.5.2 Monet monikansalliset yritykset ovat eurooppalaisia, ja ne ovat edelläkävijöitä kansainvälisten ammattijärjestöjen keskusliittojen kanssa tehtyjen kansainvälisten puitesopimusten suhteen. Sopimuksissa käsitellään muun muassa yritysten yhteiskuntavastuuta ja pakkotyön torjuntaa. EU:n uudessa yritysten yhteiskuntavastuuta koskevassa vuosien 2011–2014 strategiassa (20) odotetaan, että eurooppalaiset yritykset ottavat niille kuuluvan vastuun ihmisoikeuksien kunnioittamisesta. (21)

3.3.5.3 Investoinneilla on myös vaikutusta: monet sijoittajat ovat sitoutuneet YK:n asettamiin vastuullisen sijoittamisen periaatteisiin (22), ja sosiaalisesti vastuullisten investointien osuus on nykyisin 22 prosenttia sijoituskannasta. Näistä 49 prosenttia on eurooppalaisia investointeja.

3.3.5.4 Yritykset voivat vaikuttaa vastuullisella hankintapolitiikalla, ja hallintotahot ja alueyhteisöt voivat varmistaa, että julkisia hankintoja toteuttavat kumppaniyritykset ovat huolehtineet pakkotyön kitkemisestä hankintaketjuissaan.

3.3.5.5 Myös eurooppalaiset kansalaisjärjestöt ovat edelläkävijöitä siinä, että ne peräänkuuluttavat kuluttajien oikeutta tietää, missä ja millaisissa oloissa vaatteet ja jalkineet on valmistettu (23) tai EU:n ulkopuolisista maista tulevat elintarvikkeet tuotettu. Pakkotyön kitkeminen on mahdollista, kun vaaditaan enemmän avoimuutta ja jäljitettävyyttä kaikkien tuotteeseen tai palveluun sisältyvien osatekijöiden suhteen.

3.3.5.6 Monilla ammattijärjestöillä on arvokasta kokemusta jaettavanaan: ne ovat esimerkiksi järjestäneet koulutusta siitä, miten lähestyä pakkotyötä tekeviä, tai niillä on kokemusta laittomasti alueella olevien maahanmuuttajien tukemiseen erikoistuneiden kansalaisjärjestöjen kanssa tehtävän yhteistyön menetelmistä. Kaikki eivät kuitenkaan vielä tiedosta ongelman laajuutta, ja monet ajattelevat, että ongelma on muualla tai mitään ei voida tehdä. Valtiot voisivat auttaa ammattijärjestöjä epävirallisen sektorin työntekijöiden järjestäytymisestä huolehtimisessa. Toimeksiantavien maiden ammattijärjestöjen tulisi tukea ammatillista järjestäytymistä tilauksia toteuttavissa maissa sekä kolmansien maiden työntekijöiden vaatimuksia toimeentulon mahdollistavasta palkasta ja inhimillisistä työajoista. Eurooppalaiset työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua edistävät alakohtaiset neuvottelukomiteat ovat yksi keino lisätä tietoisuutta ja torjua pakkotyötä.

Bryssel 30. huhtikuuta 2014 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Henri MALOSSE

(1) 2011/36/EU.

(2) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52012DC0286:FI:NOT

(3) EUVL L 101, 15.4.2011, s. 1.

(4) ILO ja Euroopan komissio pyysivät asiantuntijaryhmää laatimaan operatiivisia indikaattoreita ihmiskaupan havaitsemiseksi. Seuraavassa asiakirjassa käsitellään nimenomaan työvoiman hyväksikäyttöä sivun verran: http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf

(5) http://www.unodc.org/documents/data-and-analysis/glotip/Trafficking_in_Persons_2012_web.pdf

(6) Eurostat (2013) Trafficking in Human Beings (Ihmiskauppa)

http://ec.europa.eu/anti-trafficking/EU+Policy/Report_DGHome_Eurostat.

(7) On syytä korostaa, että Eurostatin vuoden 2013 luvut perustuvat vain jäsenvaltioiden ilmoittamiin lukuihin eikä niissä oteta huomioon havaitsematta jääneitä ihmiskaupan uhreja. Kaikki jäsenvaltiot eivät ole antaneet tietoja. Myös eri maiden viranomaisten käyttämät menetelmät vaihtelevat suuresti. Tästä syystä eri maiden lukujen vertaileminen voi olla harhaanjohtavaa.

(8) ILO (2012) Global Estimate on Forced Labour. Results and Methodology, Geneve, 2012. ILO:n tiedot koskevat pakkotyössä olevien arvioituja (eikä raportoituja) määriä. Luvuissa on käytetty minimiarviota, sillä tietojen validointiin ja ekstrapolointiin sovellettiin tiukkoja kriteerejä. Arviot on jaoteltu alueittain. Maakohtaista jakoa ei ole esitetty, sillä vain hyvin harvat maat ovat yrittäneet laatia kansallisia arvioita.

http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_182004.pdf.

(9) Esimerkiksi irlantilainen työnantaja määrättiin maksamaan 90 000 euron sakko pakkotyössä olleelle työntekijälle maksamattomista palkoista. Työnantaja valitti päätöksestä sillä perusteella, että laittomasti alueella oleskelevalla työntekijällä ei ole oikeutta korvaukseen, ja voitti jutun. (http://www.mrci.ie/resources/publications/mrciupdates/the-fight-for-justice-muhammads-story-part-ii/)

(10) Patrick Belser, Forced Labor and Human Trafficking: Estimating the Profits (Pakkotyö ja ihmiskauppa: arvio tuotosta), työasiakirja, Geneve, Kansainvälinen työtoimisto, 2005.

http://www.ilo.org/sapfl/Informationresources/ILOPublications/WCMS_081971/lang--en/index.htm.

(11) YK (2011) Report of the Special Representative of the Secretary-General on the issue of human rights and transnational corporations and other business enterprises, John Ruggie, UN GA A /HRC/17/31

(12) OECD (2011), OECD Guidelines for Multinational Enterprises

http://www.oecd.org/daf/inv/mne/oecdguidelinesformultinationalenterprises.htm

(13) ISO 26000 – Yhteiskuntavastuu http://www.iso.org/iso/home/standards/iso26000.htm?=

(14) ILO (2006), Tripartite Declaration of Principles concerning Multinational Enterprises and Social Policy – 4. painos

http://www.ilo.org/empent/Publications/WCMS_124923/lang--en/index.htm

(15) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf

(16) Etyjin ohjeet rankaisematta jättämisestä vuodelta 2013, http://www.osce.org/cthb/101083.

(17) Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi neuvoston direktiivien 78/660/ETY ja 83/349/ETY muuttamisesta tietyiltä suurilta yrityksiltä ja yritysryhmiltä edellytettävien muiden kuin taloudellisten tietojen ja monimuotoisuutta koskevien tietojen julkistamisen osalta, COM(2013) 207 final – 2013/0110 (COD).

(18) http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm

(19) http://www.ohchr.org/Documents/Issues/Business/A.HRC.17.31.pdf

(20) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:fi:PDF.

(21) EU (2011), Yritysten yhteiskuntavastuuta koskeva uudistettu EU:n strategia vuosiksi 2011–2014, COM(2011) 681 final http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:fi:PDF

(22) YK:n vastuullisen sijoittamisen periaatteita käsittelevät verkkosivut: http://www.unpri.org/

(23) Clean Clothes -kampanjan verkkosivut: http://www.cleanclothes.org/