/* KOM/95/0434 lopull. - CNS 95/0248 */ Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä



Virallinen lehti nro C 052 , 21/02/1996 s. 0023



Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä (96/C 52/02) KOM(95) 434 lopull. - 95/0248 (CNS) (Komission esittämä 10 päivänä marraskuuta 1995) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 42 ja 43 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, sekä katsoo, että hedelmä- ja vihannesalaan yleensä vaikuttavat useat erilaiset muutokseen johtavat tekijät, jotka yhteisön on otettava huomioon suuntaamalla markkinajärjestelyitään koskevat perussääntönsä uudelleen; tiettyjen jalosteiden osalta olisi lisäksi otettava huomioon tilanne kansainvälisillä markkinoilla; lukuisat muutokset, joita hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteisestä markkinajärjestelystä 24 päivänä helmikuuta 1986 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 426/86(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2314/95(2), on tehty, ovat johtaneet siihen, että selkeyden vuoksi annetaan uusi asetus, on suotavaa liittää tähän uuteen asetukseen takuukynnysjärjestelmän käyttöönotosta sokeriliemeen säilötyille persikoille 19 päivänä heinäkuuta 1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2245/88(3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1032/95(4), hedelmä- ja vihannesjalostealan tuotantotukijärjestelmän yleisistä säännöistä 7 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1206/90(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2202/90(6), ja tomaattijalosteiden tuotantotuelle asetettavasta rajasta 17 päivänä maaliskuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 668/93(7) keskeisimmät säännökset; sen vuoksi kyseiset asetukset olisi kumottava, tietyt jalosteet ovat erityisen tärkeitä yhteisön Välimeren alueilla, joilla tuotantohinnat ovat merkittävästi korkeammat kuin kolmansissa maissa; sellaisten sopimusten tekemiseen, joilla taataan jalostusteollisuuden säännöllinen tavaransaanti tuottajille maksettavan vähimmäishinnan maksamista vastaan, perustuva tuotantotukijärjestelmä, sellaisena kuin sitä on aiemmin sovellettu, on vakiintunut ja olisi suotavaa jatkaa sen soveltamista; samoin kuin tuoretuotteiden osalta myös jalostusalalla tuottajajärjestöjen asemaa olisi kuitenkin lujitettava, jotta voitaisiin taata tarjonnan keskittyminen entisestään, hallita tarjontaa järkevämmällä tavalla ja helpottaa tuottajille maksettavan vähimmäishinnan noudattamisen valvontaa, tuoreina kulutettavaksi tarkoitettujen ja jalostettaviksi tarkoitettujen tuotteiden hintojen välisen yhteyden vuoksi olisi säädettävä, että tuottajalle maksettava vähimmäishinta määritetään ottaen huomioon hedelmä- ja vihannesalan markkinahinnan kehitys sekä tarve säilyttää tuoretuotteen eri käyttötapojen välinen riittävä tasapaino, tuen on korvattava yhteisössä tuottajalle maksettavien hintojen ja kolmansien maiden hintojen välinen erotus; tästä syystä olisi säädettävä laskentatavasta, jossa otetaan huomioon tämä erotus ja vähimmäishinnan muuttumisen vaikutus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiettyjen teknisten osatekijöiden soveltamista, käytettävissä olevien raaka-aineiden suurien määrien ja jalostusmahdollisuuksien joustavuuden vuoksi tuotantotuen myöntäminen voi tietyissä tapauksissa aiheuttaa tuotannon huomattavaa kasvamista; tästä mahdollisesti seuraavien menekkivaikeuksien välttämiseksi olisi säädettävä tuen myöntämisen rajoista tuotekohtaisesti joko takuukynnysjärjestelmän tai kiintiöjärjestelmän muodossa; tomaattijalosteiden osalta saadun kokemuksen perusteella päädyttiin ottamaan käyttöön joustavampi järjestelmä, jonka tarkoituksena on lisätä yritysten elinvoimaisuutta ja yhteisön teollisuuden kilpailukykyä, kuivattujen viinirypäleiden alan erityisluonteen vuoksi päädyttiin soveltamaan erikoisviljelyalaan perustuvaa tukijärjestelmää, tämä järjestelmä sekä yhteisön takaamaan enimmäisviljelyalaan perustuva järjestelmä, jolla pyritään välttämään kuivattaviksi tarkoitettujen viinirypäleiden viljelyn kohtuuton lisääntyminen, on säilytettävä samassa asetuksessa, kuten aiemminkin, uudelleenistutustoimet viinikirvan torjumiseksi jatkuvat; jotta tämä toiminta ei keskeytyisi, kun suuria aloja on vielä istutettava uudelleen, olisi säilytettävä tukijärjestelmä, jolla tuetaan niitä tuottajia, jotka istuttavat viiniviljelyksensä uudelleen viinikirvan torjumiseksi, jalosteiden menekin edistämiseksi ja niiden laadun mukauttamiseksi paremmin markkinoiden tarpeisiin olisi säädettävä mahdollisuudesta vahvistaa vaatimukset, kuivattujen viinirypäleiden ja kuivattujen viikunoiden alalla markkinointivuoden lopulla tapahtuva, tiettyyn määrään kuivattuja viinirypäleitä rajoitettava varastoimisjärjestely on säilytettävä sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiettyjen mukautusten soveltamista; näille molemmille tuotteille olisi vahvistettava ostohintataso ottaen huomioon niiden erityisluonne, olisi säädettävä mahdollisuudesta toteuttaa erityistoimenpiteitä tietyillä kansainvälisen kilpailun kohtaavilla aloilla, joiden paikallinen tai alueellinen merkitys on hyvin suuri; näihin toimenpiteisiin on sisällyttävä rakenteellisia parannuksia, joilla pyritään lisäämään kyseisten tuotteiden kilpailukykyä ja edistämään niiden käyttöä, neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3290/94(8) annettiin maatalousalalla Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyjen sopimusten täytäntöön panemiseksi tarvittavat mukautukset ja siirtymätoimenpiteet, erityisesti uusi kolmansien maiden kanssa käytävän hedelmä- ja vihannesjalostealan kaupan järjestely; asetuksen (ETY) N:o 426/86 säännökset, sellaisina kuin ne ovat muutettuina asetuksen (ETY) N:o 3290/94 liitteellä XIV, lisätään tähän asetukseen; yksinkertaisuuden vuoksi komissiolle olisi kuitenkin annettava toimivalta tiettyjen teknisten, sokerin mahdollista puutetta koskevien säännösten täytäntöönpanon osalta, tiettyjen tukien myöntäminen saattaa vaarantaa sisämarkkinoiden toiminnan; tämän vuoksi kyseisellä alalla olisi sovellettava niitä perustamissopimuksen määräyksiä, joiden perusteella arvioidaan jäsenvaltioiden myöntämiä tukia ja kielletään sellaiset, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille, hedelmä- ja vihannesvalmistealan yhteisessä markkinajärjestelyssä on otettava samanaikaisesti ja tarkoituksenmukaisella tavalla huomioon perustamissopimuksen 39 ja 110 artiklassa määrätyt tavoitteet, ja suunniteltujen säännösten täytäntöönpanon helpottamiseksi olisi säädettävä menettelystä, jolla toteutetaan jäsenvaltioiden ja komission välinen tiivis yhteistyö hallintokomiteassa, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla 1. Tällä asetuksella perustetaan hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteinen markkinajärjestely. 2. Yhteinen järjestely koskee seuraavia tuotteita: >TAULUKON PAIKKA> 3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden markkinointi markkinointivuoden kesto vahvistetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. I OSASTO TUKIJÄRJESTELMÄ 2 artikla 1. Tuotantotukijärjestelmää sovelletaan liitteessä I lueteltuihin tuotteisiin, jotka on valmistettu yhteisössä korjatuista hedelmistä ja vihanneksista. 2. Tuotantotukea myönnetään jalostajalle, joka on maksanut tuottajalle raaka-aineesta vähintään neuvoston asetuksen (EY) N:o . . ./95 nojalla hyväksyttyjen tai ennalta hyväksyttyjen tuottajajärjestöjen ja jalostajien välillä tehtyjen sopimusten mukaista vähimmäishintaa vastaavan hinnan. Edellä tarkoitetut tuottajajärjestöt soveltavat tämän artiklan säännöksiä niihin viljelijöihin, jotka eivät kuulu mihinkään asetuksessa (EY) N:o . . ./95 säädettyyn kollektiiviseen rakenteeseen, sitoutuvat pitämään liitteessä I tarkoitettujen tuotteiden valmistamiseen tarkoitetun koko tuotantonsa kaupan tuottajajärjestön välityksellä ja osallistuvat tämän järjestelmän hallinnosta järjestölle aiheutuviin kokonaiskustannuksiin. Sopimukset on allekirjoitettava ennen kunkin markkinointivuoden alkua. 3 artikla 1. Tuottajalle maksettava vähimmäishinta määritetään seuraavien tekijöiden perusteella: a) edeltävän markkinointivuoden vähimmäishinta, b) hedelmä- ja vihannesalan markkinahintojen kehitys, c) eri määräpaikkoihin tarkoitettujen tuoretuotteiden tavanomaisen menekin takaamistarve, mukaan lukien tavaran toimittaminen jalostusteollisuudelle. 2. Vähimmäishinta vahvistetaan ennen kunkin markkinointivuoden alkua. 3. Vähimmäishinta ja tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 4 artikla 1. Tuotantotuki ei saa olla suurempi kuin tuottajalle yhteisössä maksettavan vähimmäishinnan ja tärkeimpien kolmansien maiden tuottajille ja viejille maksettavan raaka-aineen hinnan välinen erotus. 2. Tuki vahvistetaan siten, että yhteisössä valmistettu tuote saadaan myydyksi vähimmäishintaan 1 kohdassa säädetyt rajoitukset huomioon ottaen. Tuen vahvistamisessa otetaan huomioon erityisesti a) yhteisössä tosiasiallisesti maksettujen raaka-ainekustannusten ja tärkeimpien kilpailevien kolmansien maiden raaka-ainekustannusten välinen erotus, b) edeltävän markkinavuoden tuki, c) niiden tuotteiden osalta, joiden tuotannolla on yhteisössä huomattava markkinaosuus, ulkomaan kaupan määrän ja sen hinnan kehitys, jos tämän viimeisen arviointiperusteen vuoksi tukea vähennetään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan soveltamista. 3. Tuki vahvistetaan jalostetun tuotteen nettopainon perusteella. Käytetyn raaka-aineen ja jalostetun tuotteen nettopainon välisen suhteen ilmaisevat kertoimet määritetään kiinteiksi. Ne päivitetään säännöllisesti saatujen tietojen perusteella. 4. Jalostajille myönnetään tukea ainoastaan jalostetuista tuotteista, jotka a) on valmistettu yhteisössä korjatuista raaka-aineista, joista asianomainen on maksanut vähintään 3 artiklassa tarkoitetun vähimmäishinnan; b) ovat vähimmäislaatuvaatimusten mukaisia. 5. Tärkeimpien kilpailevien kolmansien maiden raaka-aineen hinta määritetään pääasiallisesti sellaisten tuoretuotteiden, joiden laatu on verrattavissa jalostukseen käytettyjen tuotteiden laatuun, tosiasiallisesti sovellettujen tilahintojen perusteella, jotka painotetaan näiden kolmansien maiden maailmanmarkkinoille viemän lopputuotteiden määrän mukaan. 6. Niiden tuotteiden osalta, joiden tuotanto yhteisössä vastaa vähintään 50:tä prosenttia kulutuksesta yhteisön markkinoilla, tuonti- ja vientihinnan ja -määrän kehitys määritellään vertaamalla markkinointivuoden alkua edeltäneen kalenterivuoden tietoja sitä edeltävän kalenterivuoden tietoihin. 7. Tomaattijalosteiden osalta tuotantotuki lasketaan a) CN-koodiin 2002 90 kuuluville tomaattitiivisteille, b) CN-koodiin 2002 10 kuuluville San Marzano -lajikkeesta tai vastaavista lajikkeista saaduille kokonaisille kuorituille tomaateille, c) CN-koodiin 2002 10 kuuluville Roma-lajikkeesta tai vastaavista lajikkeista saaduille kokonaisille kuorituille tomaateille, d) CN-koodiin 2009 50 kuuluville tomaattimehuille. 8. Muiden tomaattijalosteiden tuotantotuki saadaan tapauskohtaisesti joko tomaattitiivisteille vahvistetusta määrästä ottaen huomioon erityisesti tuotteiden kuiva-ainepitoisuus tai Roma-lajikkeesta tai vastaavista lajikkeista saaduille kokonaisille kuorituille tomaateille vahvistetusta määrästä ottaen huomioon erityisesti tuotteiden kaupalliset ominaisuudet. 9. Komissio vahvistaa tuen 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ennen kunkin markkinointivuoden alkua. Komissio vahvistaa 3 kohdassa tarkoitetut kertoimet, vähimmäislaatuvaatimukset ja muut tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt saman menetelmän mukaisesti. 5 artikla 1. Otetaan jokaiseksi markkinointivuodeksi ja jokaisen jäljempänä luetellun tuotteen osalta käyttöön yhteisössä takuukynnys, jonka ylittäminen johtaa tuotantotuen vähenemiseen. Takuukynnys vahvistetaan a) sokeriliemeen ja/tai omaan mehuunsa säilöttyjen persikoiden määrälle 582 000 tonnia nettopainona ilmoitettuna, b) sokeriliemeen ja/tai omaan mehuunsa säilöttyjen Williams- ja Rocha-päärynöiden määrälle 102 805 tonnia nettopainona ilmoitettuna. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen takuukynnysten ylitys lasketaan sitä markkinointivuotta, jolle tuki on vahvistettava, edeltävien kolmen markkinointivuoden aikana keskimäärin tuotettujen määrien perusteella. Jos takuukynnys ylitetään, seuraavan markkinointivuoden tukea vähennetään kyseisen tuotteen osalta todetun ylityksen mukaisesti. 6 artikla 1. Otetaan käyttöön kiintiöjärjestelmä tomaattijalosteiden tuotantotuen myöntämiseksi. Tuotantotuki rajoitetaan määrään, joka vastaa 6 596 787:ää tonnia tuoreita tomaatteja. 2. Edellä 1 kohdassa esitetty määrä jaetaan joka viides vuosi kolmen tuoteryhmän, tomaattitiivisteen, säilöttyjen kuorittujen kokonaisten tomaattien ja muiden tomaatista peräisin olevien tuotteiden kesken sitä markkinointivuotta, jolle jako tehdään, edeltävien viiden markkinointivuoden aikana vähimmäishinnoilla tuotettujen keskimääräisten määrien perusteella. Ensimmäinen, markkinointivuotta 1996/1997 koskeva jako ja neljän sitä seuraavan markkinointivuoden jako tehdään kuitenkin markkinointivuosien 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994 ja 1994/1995 aikana tosiasiallisesti keskimäärin tuotettujen määrien mukaisesti. 3. Jäsenvaltiot jakavat vuosittain 2 kohdan mukaisesti kullekin tuoteryhmälle vahvistettavan tuoreiden tomaattien määrän keskenään niiden keskimääräisten määrien perusteella, jotka on tuotettu vähimmäishinnoilla sitä markkinointivuotta, jolle jako tehdään, edeltävien kolmen markkinointivuoden aikana, lukuun ottamatta markkinointivuotta 1995/1996, jota ei oteta huomioon. Kolmessa ensimmäisessä jaossa, markkinointivuosina 1996/1997, 1997/1998 ja 1998/1999, on kuitenkin otettava huomioon markkinointivuosina 1992/1993, 1993/1994 ja 1994/1995 tosiasiallisesti tuotetut määrät. Yhdessäkään tämän kohdan mukaisesti tehtävässä jaossa jäsenvaltion ja tuoteryhmän osalta muutos ei saa olla enempää kuin 20 prosenttia edelliselle markkinointivuodelle myönnettyihin määriin verrattuna. Jos 2 kohdan mukaisesti tehdään jako, tämä prosenttimäärä lasketaan suhteessa edellisen markkinointivuoden määriin, joihin sovelletaan edellä mainitun kunkin tuoteryhmän jaon perusteella saatavia variaatiokertoimia. 4. Jäsenvaltiot jakavat määrät, jotka niille on myönnetty, alueellaan olevien jalostusyritysten kesken niiden keskimääräisten määrien perusteella, jotka on tuotettu vähimmäishinnoilla sitä markkinointivuotta, jolle jako tehdään, edeltävien kolmen markkinointivuoden aikana, lukuun ottamatta markkinointivuotta 1995/1996, jota ei oteta huomioon. Kolmessa ensimmäisessä jaossa, markkinointivuosina 1996/1997, 1997/1998 ja 1998/1999, on kuitenkin otettava huomioon markkinointivuosina 1993/1994 ja 1994/1995 tosiasiallisesti tuotet määrät. 5. Edellä 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut jaot tehdään 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan samaa menettelyä noudattaen. Niihin sisältyvät erityisesti niihin yrityksiin, jotka ovat aloittaneet toimintansa enintään kolme vuotta aiemmin, uusiin yrityksiin sekä yritysten fuusioiden tai omistajanvaihdosten yhteydessä sovellettavat säännöt. 7 artikla 1. Jalostettaviksi tarkoitettujen sultanarusinoiden, Moscatel-lajikkeiden kuivattujen viinirypäleiden ja korinttien viljelylle myönnetään tukea. Tuki vahvistetaan korjattua erikoisviljelyalan hehtaaria kohti näiden alojen keskimääräisen hehtaarisadon perusteella. Tuki vahvistetaan ottaen huomioon lisäksi a) tarve varmistaa mainittuihin viljelyksiin entuudestaan käytettyjen alojen säilyminen, b) näiden kuivattujen viinirypäleiden menekkimahdollisuudet. Tuki voi vaihdella viinirypälelajikkeiden sekä satoon vaikuttavien muiden tekijöiden mukaan. 2. Otetaan käyttöön jokaiseksi markkinointivuodeksi 1 kohdassa tarkoitetussa viljelyssä markkinointivuosina 1987/1988, 1988/1989 ja 1989/1990 ollutta keskimääräistä alaa vastaava yhteisön takaama enimmäisviljelyala. Jos kuivattujen viinirypäleiden tuotantoon tarkoitettu erikoisviljelyala on suurempi kuin yhteisön takaama enimmäisviljelyala, seuraavan markkinointivuoden tukea vähennetään todetun ylityksen mukaisesti. 3. Tukea maksetaan, jos alalta on korjattu sato ja jos tuotteet on kuivattu jalostettaviksi. 4. Tuottajat, jotka istuttavat viiniviljelyksensä uudelleen viinikirvan torjumiseksi ja jotka eivät saa EMOTRin ohjausosastosta rahoitettavissa, viinikirvan torjumiseen tarkoitetuissa rakenteellisissa tukitoimenpiteissä määrättyjä tukia, saavat kolmen markkinointivuoden ajan tukea, joka vahvistetaan ottaen huomioon 1 kohdassa tarkoitetun tuen määrä sekä mainittujen rakenteellisten tukitoimenpiteiden mukaisesti myönnetyn tuen määrä. Tässä tapauksessa 3 kohdan säännöstä ei sovelleta. 5. Komissio vahvistaa tuen 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ennen kunkin markkinointivuoden alkua. Komissio antaa myös yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja toteaa tarvittaessa yhteisön takaaman enimmäisviljelyalan ylityksen ja määrittää siitä seuraavan tuen alenemisen samaa menettelyä noudattaen. 8 artikla Edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuille yhteisössä kulutettaviksi tai kolmansiin maihin vietäviksi tarkoitetuille tuotteille voidaan vahvistaa yhteiset laatuvaatimukset 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 9 artikla 1. Kyseisten jäsenvaltioiden hyväksymät toimielimet, luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, jäljempänä 'varastointielimet', ostavat markkinointivuoden kahden viimeisen kuukauden aikana yhteisössä kuluvan markkinointivuoden aikana tuotetut sultanarusinat, korintit ja kuivatut viikunat siinä määrin kuin tuotteet vastaavat määritettäviä laatuvaatimuksia. Sultanarusinoiden ja korinttien 2 kohdan mukaiset ostot eivät saa ylittää 27 370:tä tonnia. 2. Ostohinta, jolla varastointielimet ostavat 1 kohdassa tarkoitettuja tuotteita, on yhtä suuri kuin a) alimpaan laatuluokkaan kuuluvien kuivattujen viikunoiden vähimmäishinta, josta on vähennetty 5 prosenttia, b) markkinointivuoden 1994/1995 aikana voimassa oleva sultanarusinoiden ja kuivattujen korinttien ostohinta, jota mukautetaan vuosittain 13 artiklassa tarkoitetun vähimmäistuontihinnan kehityksen mukaisesti tai vuodesta 2000 alkaen maailmanmarkkinahintojen perusteella. 3. Varastointielinten ostamien tuotteiden myynti tapahtuu sellaisin edellytyksin, että markkinoiden tasapaino ei vaarannu ja että myytävien tuotteiden tasapuolinen saanti ja ostajien tasapuolinen kohtelu taataan. Niiden tuotteiden osalta, joita ei voida myydä tavanomaisin edellytyksin, voidaan toteuttaa erityistoimenpiteitä. Tässä tapauksessa voidaan vaatia erityistä vakuutta tehtyjen, erityisesti tuotteen määräpaikkaa koskevien sitoumusten noudattamiseksi. Vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos sitoumuksia ei noudateta tai niitä noudatetaan vain osittain. 4. Varastointielimille myönnetään varastointitukea niiden ostamille tuotteille tuotteiden varastoinnin tosiasiallisen keston ajan. Tukea ei kuitenkaan makseta niiden 18 kuukauden jälkeen, jotka seuraavat sen markkinointivuoden päättymistä, jona tuote ostettiin. 5. Varastointielimelle myönnetään varastointielinten maksaman ostohinnan ja myyntihinnan välisen erotuksen suuruinen rahallinen korvaus. Kovausta vähentävät osto- ja myyntihinnan välisestä erotuksesta mahdollisesti saatavat etuisuudet. 6. Edellä 1 kohdan soveltamiseksi jäsenvaltiot hyväksyvät varastointielimet, jotka antavat sopivat takuut varastoinnin moitteettomien teknisten edellytysten varmistamiseksi ja interventioon ostettujen tuotteiden tyydyttävän hallinnon toteuttamiseksi. Näillä elimillä on erityisesti velvollisuus varastoida ostetut tuotteet erillisiin tiloihin ja pitää erillistä kirjanpitoa näistä tuotteista. 7. Edellä 1 kohdan mukaisesti ostetut tuotteet on saatettava myyntiin joko tarjouskilpailulla tai ennalta vahvistetuilla myyntihinnoilla. Tarjoukset otetaan huomioon ainoastaan vakuuden antamista vastaan. 8. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu ostohinta sekä yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta erityisesti varastointituen, taloudellisen korvauksen ja varastointielimien tuotteiden ostamisen ja myymisen osalta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 10 artikla 1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden osalta, jotka ovat taloudellisesti tai ekologisesti tärkeitä tietylle alueelle tai paikkakunnalle ja joiden säilymisen kansainvälinen kilpailu vaarantaa, annetaan erityiset toimenpiteet niiden kilpailukyvyn parantamiseksi ja niiden edistämiseksi 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Näitä toimenpiteitä ovat erityisesti a) toimet, joilla pyritään parantamaan korjattujen tuotteiden soveltuvuutta jalostukseen sekä kehittämään niiden ominaisuuksia jalostusteollisuuden tarpeisiin, b) toimet, joilla pyritään tieteellisesti tai teknisesti kehittämään uusia toimintatapoja tai menetelmiä laadun parantamiseksi ja/tai jalosteiden tuotantokustannusten alentamiseksi, c) uusien tuotteiden ja/tai jalosteiden uusien käyttötapojen kehittämistä koskevat toimet, d) taloudellisten tutkimusten ja markkinatutkimuksien tekeminen, e) toimet, joilla pyritään edistämään kyseisten tuotteiden kulutusta ja käyttöä. 2. Asetuksen (EY) N:o . . ./95 nojalla hyväksytyt tuottajajärjestöt tai niiden liitot toteuttavat 1 kohdassa säädetyt toimenpiteet yhdessä muiden kyseisen alan muita toimialoja edustavien järjestöjen kanssa. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden julkinen rahoitus on 50 prosenttia. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2052/88(9) tarkoitetuilla, niin kutsutuilla tavoite 1 -alueilla jäsenvaltiot osallistuvat siihen 10 prosentilla ja yhteisö 90 prosentilla ja muilla alueilla jäsenvaltiot osallistuvat 20 prosentilla ja yhteisö 80 prosentilla. 4. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja erityisesti ne säännöt, joilla voidaan taata, että toisaalta asetuksen (EY) N:o . . . 17 artiklan nojalla ja toisaalta neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4256/88(10) 2, 5 ja 8 artiklan nojalla rahoitetut toimenpiteet ovat toisiaan täydentäviä ja yhdenmukaisia, annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. II OSASTO KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA 11 artikla 1. Tuotaessa yhteisöön tai vietäessä sieltä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tuotteita voidaan edellyttää tuonti- tai vientitodistuksen esittämistä. Jäsenvaltiot myöntävät tällaisen todistuksen hakemuksesta jokaiselle riippumatta siitä, mihin hakija on sijoittautunut yhteisössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 15, 16, 17 ja 18 artiklan soveltamista. Tuonti- ja vientitodistukset ovat voimassa kaikkialla yhteisössä. Näiden todistusten myöntäminen voi edellyttää vakuuden antamista, jolla taataan, että tuonti ja vienti tapahtuvat todistuksen voimassaoloaikana; vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos sitoumuksia ei noudateta tai niitä noudatetaan vain osittain, ei kuitenkaan ylivoimaisen esteen sattuessa. 2. Todistusten voimassaoloaika ja muut yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 12 artikla 1. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, yhteisen tullitariffin tulleja sovelletaan 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin tuotteisiin. 2. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 13 artikla 1. Liitteessä II luetelluille tuotteille vahvistetaan vähimmäistuontihinta markkinointivuosiksi 1995, 1996, 1997, 1998 ja 1999. Vähimmäistuontihinta laaditaan ottaen huomioon erityisesti - hinta vapaasti rajalla yhteisöön tuotaessa, - maailmanmarkkinahinnat, - yhteisön sisämarkkinoiden tilanne, - kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan kehitys. Jos vähimmäistuontihintaa ei noudateta, sovelletaan tärkeimpien kolmansien maiden tavarantoimittajien noudattamien hintojen perusteella laskettavaa tasoitusmaksua tullin lisäksi. 2. Kuivattujen viinirypäleiden vähimmäistuontihinta vahvistetaan ennen markkinointivuoden alkua. Kuivatuille korinteille ja muille kuivatuille viinirypäleille on vahvistettava vähimmäistuontihinta. Kummankin ryhmän osalta vähimmäistuontihinta voidaan vahvistaa tuotteille, joiden yksittäisen pakkauksen nettopaino on määritelty, ja tuotteille, joiden yksittäisen pakkauksen nettopaino on suurempi kuin tämä määritelty paino. 3. Jalostettujen kirsikoiden vähimmäistuontihinta vahvistetaan ennen markkinointivuoden alkua. Hinta voidaan vahvistaa tuotteille, joiden yksittäisen pakkauksen nettopaino on määritelty. 4. Kuivattujen viinirypäleiden tuonnissa noudatettava vähimmäishinta on tuontipäivänä sovellettava hinta. Tarvittaessa perittävä tasoitusmaksu on samana päivänä sovellettava tasoitusmaksu. 5. Hapankirsikoiden ja jalostettujen kirsikoiden tuonnissa noudatettava vähimmäishinta on vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan ilmoituksen hyväksymispäivänä sovellettava hinta. 6. Kuivattujen viinirypäleiden tasausmaksut vahvistetaan tuontihinta-asteikoa noudattaen. Vähimmäistuontihinnan ja kunkin tason välinen ero on - 1 prosentti vähimmäishinnasta enimmäisen tason osalta, - 3 prosenttia toisen, 6 prosenttia kolmannen ja 9 prosenttia neljännen tason osalta. Viides taso kattaa kaikki tapaukset, joissa tuontihinta on alempi kuin neljänteen tasoon sovellettava hinta. Korkein kuivatuille viinirypäleille vahvistettava tasausmaksu ei ole suurempi kuin vähimmäishinnan ja maailmanmarkkinoilla parhaiten edustettuina olevien kolmansien maiden merkittäviin määriin soveltamien huokeimpien hintojen perusteella määritellyn summan välinen erotus. 7. Jos hapankirsikoiden ja jalostettujen kirsikoiden tuontihinta on alempi kuin kyseisten tuotteiden vähimmäishinta, peritään näiden hintojen erotuksen suuruinen tasausmaksu. 8. Vähimmäistuontihinta, tasausmaksu ja muut yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 14 artikla 1. Sellaisten yhteisön markkinoille vahingollisten vaikutusten välttämiseksi tai poistamiseksi, jotka voivat johtua tiettyjen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnista, yhden tai useamman tällaisen tuotteen tuonti, josta kannetaan yhteisen tullitariffin tulli, edellyttää ylimääräisen tuontitullin maksamista, jos Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana ja perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti maataloudesta tehdyn sopimuksen 5 artiklasta johtuvat edellytykset täyttyvät, paitsi jos tuonti ei uhkaa aiheuttaa häiriötä yhteisön markkinoille tai jos tasausmaksun vaikutukset olisivat suhteettomat verrattuna toivottuun tavoitteeseen. 2. Komissio ilmoittaa Maailman kauppajärjestölle Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehdyn tarjouksensa mukaisesti käynnistyshinnat, joiden alapuolella ylimääräinen tuontitulli voidaan ottaa käyttöön. Käynnistysmäärät, jotka on ylitettävä ylimääräisen tuontitullin käyttöön ottamiseksi, määritellään erityisesti sitä vuotta, jona 1 kohdassa tarkoitetut vahingolliset vaikutukset ilmenevät tai ovat vaarassa ilmetä, edeltävien kolmen vuoden aikana yhteisöön tulleen tuonnin perusteella. 3. Ylimääräisen tuontitullin käyttöönotossa huomioon otettavat tuontihinnat määritellään kyseisen lähetyksen cif-tuontihintojen perusteella. Cif-tuontihinnat tarkistetaan tämän vuoksi maailmanmarkkinoilla tai yhteisön tuontimarkkinoilla edustavien kyseisen tuotteen hintojen perusteella. 4. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Nämä yksityiskohtaiset säännöt koskevat erityisesti a) tuotteita, joihin sovelletaan ylimääräisiä tuontitulleja maataloudesta tehdyn sopimuksen 5 artiklan mukaisesti, b) muita sen varmistamiseksi tarvittavia arviointiperusteita, että 1 kohtaa sovelletaan mainitun sopimuksen 5 artiklan mukaisesti. 15 artikla 1. Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyihin sopimuksiin perustuvat edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tariffikiintiöt avataan ja niitä hallinnoidaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen annettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. 2. Kiintiöitä voidaan hallinnoida soveltamalla yhtä tai useampaa seuraavista menetelmistä: a) tehtyjen hakemusten saapumisjärjestykseen perustuva menetelmä (periaatteen 'ensiksi tullut ensiksi käsitelty' mukaisesti), b) tehdyissä hakemuksissa haettujen määrien mukaiseen jakoon perustava menetelmä (niin kutsutun 'samanaikaisen tutkimuksen' -menetelmän mukaisesti), c) perinteisten suuntausten huomioon ottamiseen perustuva menetelmä (niin kutsutun 'vanhat/uudet' -menetelmän mukaisesti). Muita asianmukaisia menetelmiä voidaan laatia. Niissä on pyrittävä välttämään kaikkea kyseisten toimijoiden välistä syrjintää. 3. Vahvistetussa hallintomenetelmässä on voitava ottaa huomioon tarvittaessa yhteisön markkinoiden tavaran toimittamisen tarpeet ja tarve säilyttää näiden markkinoiden tasapaino ja samalla ottaa vaikutteita 1 kohdassa tarkoitettuja kiintiöitä vastaaviin kiintiöihin aiemmin sovelletuista menetelmistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyihin sopimuksiin perustuvien tullien soveltamista. 4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa yksityiskohtaisissa säännöissä määrätään kiintiöiden avaamisesta vuosittain asianmukaisen asteikon mukaisesti ja määritellään sovellettava hallintomenetelmä, ja näihin sääntöihin sisältyvät tarvittaessa a) säännökset, joilla taataan tuotteen luonne, tulomaa ja alkuperä, b) asiakirjan hyväksymistä koskevat säännökset, joilla voidaan tarkistaa a alakohdassa tarkoitetut vakuudet, ja c) tuontitodistusten myöntämisedellytykset ja voimassaoloaika. 16 artikla 1. Siinä määrin kuin on tarpeen sallia viedä a) taloudellisesti merkittäviä määriä edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja lisättyä sokeria sisältämättömiä tuotteita, b) CN-koodiin 1701 kuuluvaa valkoista sokeria ja raakasokeria: - CN-koodeihin 1702 30 51, 1702 30 59, 1702 30 91, 1702 30 99 ja 1702 40 90 kuuluvaa glukoosia ja glukoosisiirappia, - CN-koodeihin 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10 ja 1702 90 30 kuuluvaa isoglukoosia ja - CN-koodin alanimikkeeseen 1702 90 99 kuuluvia juurikas- ja sokeriruokosiirappeja, joita käytetään 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa luetelluissa tuotteissa, näiden tuotteiden kansainvälisessä kaupassa käytettävien hintojen perusteella ja perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvin rajoituksin, näiden hintojen ja yhteisön hintojen välinen erotus voidaan kattaa vientituella. 2. Niiden määrien jakamisen osalta, jotka voidaan viedä vientituella, vahvistetaan menetelmä, a) joka sopii parhaiten tuotteen luonteeseen ja kyseiseen markkinatilanteeseen, jolla voidaan hyödyntää käytettävissä olevia voimavaroja tehokkaimmalla mahdollisella tavalla ja jossa otetaan huomioon yhteisön viennin tehokkuus ja rakenne ilman, että se aiheuttaa syrjintää pienten ja suurten toimijoiden välillä, b) joka on toimijoille hallinnollisesti kevein ottaen huomioon hallinnon vaatimukset, c) jolla voidaan välttää kyseisten toimijoiden välistä syrjintää. 3. Vientituki on samansuuruinen kaikkialla yhteisössä. Vientituki voi määrätyn tuotteen osalta vaihdella kyseisen tuotteen määräpaikan mukaisesti, jos kansainvälisen kaupan tilanne tai tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset sitä edellyttävät. Vientituki vahvistetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Vahvistaminen tapahtuu määräajoin. Tarvittaessa komissio voi jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan muuttaa määräajoin vahvistettua vientitukea muuna ajankohtana. 4. Vientituki myönnetään ainoastaan hakemuksesta ja se edellyttää siihen liittyvän vientitodistuksen esittämistä. 5. Vientiin sovellettavan tuen määrä on todistuksen hakemispäivänä voimassa oleva määrä ja vaihtelevan tuen osalta määrä, jota samana päivänä sovelletaan a) todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan, tai b) tosiasialliseen määräpaikkaan, jos se on eri paikka kuin todistuksessa esitetty määräpaikka. Tässä tapauksessa sovellettava määrä ei saa olla suurempi kuin todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan sovellettava määrä. Tässä kohdassa säädetyn jouston väärinkäytön välttämiseksi voidaan toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä. 6. Siitä, mitä 4 ja 5 kohdassa säädetään, voidaan poiketa elintarvikeaputoimien yhteydessä vientitukea saavien tuotteiden osalta 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 7. Perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien määrällisten rajoitusten noudattaminen on taattava kyseisiin tuotteisiin sovellettavilla, näissä sopimuksissa määrättyjen viiteajanjaksojen mukaisesti myönnettävillä vientitodistuksilla. Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehdyistä sopimuksista johtuvien velvoitteiden noudattamisen osalta vientitodistusten voimassaoloaikaan ei vaikuta viiteajanjakson päättyminen. 8. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta, mukaan lukien myöntämättömien tai käyttämättömien vientiin tarkoitettujen määrien uudelleenjakamista koskevat säännökset, annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 17 artikla 1. Tätä artiklaa sovelletaan 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun vientitukeen. 2. Vientituen vahvistamisessa on otettava huomioon seuraavat osatekijät: a) tilanne je kehitysnäkymät: - hedelmä- ja vihannesjalosteiden hinnat yhteisön markkinoilla ja niiden saatavuus, - kansainvälisessä kaupassa käytetyt hinnat, b) kaupanpitämiskustannukset ja vähimmäiskuljetuskustannukset yhteisön markkinoilta satamiin tai muihin yhteisön vientipaikkoihin sekä kuljetuskustannukset määrämaihin, c) suunnitellun viennin taloudelliset näkymät, d) perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvat rajoitukset 3. Edellä 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden hinnat yhteisön markkinoilla vahvistetaan ottaen huomioon viennin kannalta huokeimmiksi osoittautuvat hinnat. Kansainvälisessä kaupassa käytettävät hinnat vahvistetaan ottaen huomioon a) kolmansien maiden markkinoilla todetut hinnat, b) määrämaissa käytetyt, kolmansista maista tulevan tuonnin huokeimmat tuontihinnat, c) kolmansissa viejämaissa todetut tuotantohinnat, d) tarjoushinta vapaasti yhteisön rajalla. 4. Vientituki maksetaan, kun esitetään todistus siitä, että tuotteet - on viety yhteisön ulkopuolelle, - ovat peräisin yhteisöstä ja - vaihtelevan vientituen osalta ovat saapuneet todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan tai muuhun määräpaikkaan, jolle on vahvistettu vientituki, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 16 artiklan 5 kohdan b alakohdan soveltamista. Tästä säännöstä voidaan poiketa 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vastaavien vakuuksien tarjoamiseksi, jollei määritettävistä edellytyksistä muuta johdu. 5. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 18 artikla 1. Tätä artiklaa sovelletaan 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun vientitukeen. 2. Vientituki on - raakasokerille, valkoiselle sokerille ja juurikas- ja sokeriruokosiirapeille samansuuruinen kuin näiden sellaisenaan jalostettaviksi tarkoitettujen tuotteiden vientiin myönnetty tuki, joka vahvistetaan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1758/81(11) 17 artiklan ja sen soveltamiseksi käyttöön otettujen säännöksien mukaisesti, - isoglukoosille samansuuruinen kuin tämän sellaisenaan jalostettavaksi tarkoitetun tuotteen vientiin myönnetty tuki, joka vahvistetaan asetuksen (ETY) N:o 1785/71 17 artiklan ja sen soveltamiseksi käyttöön otettujen säännöksien mukaisesti, - glukoosille ja glukoosisiirapille samansuuruinen kuin näiden sellaisenaan jalostettaviksi tarkoitettujen tuotteiden vientiin myönnetty tuki, joka vahvistetaan kaikille näille tuotteille neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92(12) 13 artiklan ja sen soveltamiseksi annettujen säännösten mukaisesti. 3. Vientituen myöntämiseksi jalosteille niitä vietäessä niiden mukana on oltava hakijan ilmoitus valmistuksessa käytettyjen valkoisen sokerin, raakasokerin ja juurikas- ja sokeriruokosiirappien, isoglukoosin, glukoosin ja glukoosisiirapin määristä. Kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen oikeellisuus. 4. Jos vientituki ei riitä mahdollistamaan 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa lueteltujen tuotteiden vientiä, sovelletaan näihin tuotteisiin 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksiä mainitun kohdan b alakohdan säännösten asemesta. 5. Vientitukea myönnetään vietäessä tuotteita a) jotka ovat peräisin yhteisöstä, b) jotka on tuotu kolmansista maista ja joisa on tuotaessa maksettu 12 artiklassa tarkoitettu tuontitulli, edellyttäen, että viejä esittää todistuksen - siitä, että vietävä tuote on sama kuin aiemmin tuotu tuote ja - tästä tuotteesta on tuotaessa maksettu tuontitulli. Ensimmäisen alakohdan b alakohdan tapauksessa vientituki on jokaiselle tuotteelle samansuuruinen kuin tuotaessa peritty tulli, jos tulli on alempi kuin sovellettava vientituki; jos tuotaessa peritty tulli on suurempi kuin vientituki, vientitukea sovelletaan. 6. Vientituki maksetaan, kun esitetään todistus siitä, että tuotteet - täyttävät jommankumman 5 kohdassa tarkoitetuista edellytyksistä, - on viety yhteisön ulkopuolelle ja - vaihtelevan vientituen osalta ovat saapuneet todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan tai muuhun määräpaikkaan, jolle on vahvistettu vientituki, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 16 artiklan 5 kohdan b alakohdan soveltamista. Siitä, mitä tässä säännössä määrätään, voidaan poiketa 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vastaavien vakuuksien tarjoamiseksi, jollei määritettävistä edellytyksistä muuta johdu. 7. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 19 artikla 1. Siinä määrin kuin on tarpeen vilja-, sokeri-, hedelmä- ja vihannesalan yhteisen markkinajärjestelyn moitteettoman toiminnan kannalta, neuvosto voi erityistilanteissa komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 43 artiklan 2 kohdassa määrätyn äänestysmenettelyn mukaisesti kieltää kokonaan tai osittain sisäisen jalostusmenettelyn käytön - 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden ja - tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa lueteltujen tuotteiden valmistukseen tarkoitettujen hedelmien ja vihannesten osalta. 2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jos 1 kohdassa tarkoitettu tilanne on poikkeuksellisen kiireinen ja jos yhteisön markkinat ovat häiriintyneet tai jos ne ovat vaarassa häiriintyä sisäisen jalostusmenettelyn vuoksi, komissio päättää jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan tarvittavista toimenpiteistä, joista ilmoitetaan neuvostolle ja jäsenvaltioille; näiden toimenpiteiden voimassaoloaika ei saa olla pidempi kuin kuusi kuukautta ja niitä sovelletaan välittömästi. Jos komissio saa jäsenvaltiolta pyynnön, se tekee päätöksen yhden viikon kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. 3. Jokainen jäsenvaltio voi saattaa komission päätöksen neuvoston käsiteltäväksi yhden viikon kuluessa seuraavasta päivästä sen jälkeen, kun päätöksestä ilmoitettiin. Neuvosto voi määräenemmistöllä vahvistaa, muuttaa tai kumota komission päätöksen. Jos neuvosto ei kolmen kuukauden kuluessa ole päättänyt asiasta, komission päätös katsotaan kumotuksi. 20 artikla 1. Jos asetuksen (ETY) N:o 1785/81 20 artiklan mukaisesti 100:aa grammaa valkoista sokeria kohden peritään suurempi kuin 5 ecun suuruinen vientitulli, tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen, vähintään 35 prosenttia lisättyä sokeria sisältävien tuotteiden vientimaksun perimisestä voidaan päättää 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 2. Vientimaksu vahvistetaan ottaen huomioon - lisättyä sokeria sisältävän hedelmä- ja vihannesvalmisteen laatu, - kyseisen tuotteen lisätyn sokerin pitoisuus, - yhteisössä ja maailmanmarkkinoilla käytetty valkoisen sokerin hinta, - valkoiseen sokeriin sovellettava vientitulli, - tämän maksun soveltamisen taloudelliset vaikutukset. 3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 21 artikla 1. Yhdistetyn nimikkeistön yleisiä tulkintasääntöjä ja erityisiä sääntöjä sen soveltamisesta sovelletaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden luokitteluun; tämän asetuksen soveltamisen seurauksena saatu tullinimikkeistö liitetään yhteiseen tullitariffiin. 2. Jollei tässä asetuksessa tai jonkin sen säännöksen mukaisesti annetuissa säännöksissä muuta säädetä, kolmansista maista tulevassa tuonnissa kielletään - kaikkien vaikutukseltaan tullia vastaavien maksujen periminen, - kaikkien määrällisten rajoitusten tai vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden soveltaminen. 22 artikla 1. Jos tuonnin tai viennin seurauksena yhden tai useamman 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tuotteen markkinat yhteisössä ovat häiriintyneet tai ovat vaarassa häiriintyä vakavasti siten, että perustamissopimuksen 39 artiklan tavoitteiden saavuttaminen vaarantuu, kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa voidaan toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä, kunnes häiriö tai häiriön uhka on väistynyt. Neuvosto antaa komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 43 artiklan 2 kohdassa määrätyn äänestysmenettelyn mukaisesti yleiset säännöt tämän kohdan soveltamisesta ja määrittelee tapaukset ja rajat, joissa jäsenvaltiot voivat toteuttaa suojatoimenpiteitä. 2. Jos 1 kohdassa tarkoitettu tilanne ilmenee, komissio päättää jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan tarpeellisista toimenpiteistä, joista ilmoitetaan jäsenvaltioille ja joita sovelletaan välittömästi. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen kolmen työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. 3. Jokainen jäsenvaltio voi saattaa komission toteuttaman toimenpiteen neuvoston käsiteltäväksi sen ilmoittamista seuraavien kolmen työpäivän kuluessa. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä muuttaa tai kumota kyseisen toimenpiteen. 4. Tätä artiklaa sovelletaan perustamissopimuksen 228 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdyistä kansainvälisistä sopimuksista johtuvia velvoitteita noudattaen. III OSASTO YLEISET SÄÄNNÖKSET 23 artikla Perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklaa sovelletaan tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja kauppaan. 24 artikla 1. Jäsenvaltiot ja komissio toimittavat toisilleen tämän asetuksen soveltamisen kannalta tarpeelliset tiedot. Tiedotettavat asiat määritetään 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Yksityiskohtaiset säännöt tietojen toimittamisesta ja levittämisestä annetaan samaa menettelyä noudattaen. 2. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi tämän asetuksen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sekä niihin tehdyt muutokset viimeistään kuukauden kuluttua niiden voimaantulosta. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki aiheelliset toimenpiteet rangaistakseen tämän asetuksen säännösten rikkomiseseta sekä torjuakseen petoksia ja estääkseen niiden jatkamisen. 25 artikla Perustetaan hedelmä- ja vihannesjalosteiden hallintokomitea, jäljempänä 'komitea', jossa on jäsenvaltioiden edustajat ja puheenjohtajana komission edustaja. 26 artikla 1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa komitean käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jonkin jäsenvaltion edustajan pyynnöstä. 2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi. Jos toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Siinä tapauksessa komissio voi lykätä päättämiensä toimenpiteiden soveltamista enintään yhdellä kuukaudella ilmoituksen tekopäivästä. Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin yhden kuukauden kuluessa. 27 artikla Komitea voi tarkastella kaikkia muita kysymyksiä, jotka puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäviksi omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion pyynnöstä. 28 artikla Edellä 2 ja 7 artiklan sekä 9 artiklan 4 ja 5 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan soveltamisesta aiheutuvia menoja pidetään neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70(13) 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina interventiotoimenpiteinä, joiden tarkoituksena on säädellä maatalousmarkkinoita. 29 artikla Tätä asetusta on sovellettava siten, että otetaan huomioon samanaikaisesti ja soveltuvalla tavalla perustamissopimuksen 39 ja 100 artiklassa määrätyt tavoitteet. 30 artikla Kumotaan asetukset (ETY) N:o 426/86, N:o 2245/88, N:o 1206/90 ja N:o 668/93. Viittauksia mainittuihin asetuksiin pidetään viittauksina tähän asetukseen, ja ne luetaan liitteessä III olevan vastaavuustaulukon avulla. 31 artikla Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. (1) EYVL N:o L 49, 27.2.1986, s. 1 (2) EYVL N:o L 233, 30.9.1995, s. 69 (3) EYVL N:o L 198, 26.7.1988, s. 18 (4) EYVL N:o L 105, 9.5.1995, s. 3 (5) EYVL N:o L 119, 11.5.1990, s. 74 (6) EYVL N:o L 201, 31.7.1990, s. 4 (7) EYVL N:o L 72, 25.3.1993, s. 1 (8) EYVL N:o L 349, 31.12.1994, s. 105 (9) EYVL N:o L 185, 15.7.1988, s. 9 (10) EYVL N:o L 374, 31.12.1988, s. 25 (11) EYVL N:o L 177, 1.7.1981, s. 4 (12) EYVL N:o L 181, 1.7.1992, s. 21 (13) EYVL N:o L 94, 28.4.1970, s. 13 LIITE I >TAULUKON PAIKKA> LIITE II >TAULUKON PAIKKA> LIITE III Vastaavuustaulukko