Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annetun neuvoston direktiivin 93/6/ETY muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 019 , 21/01/1998 s. 0009



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annetun neuvoston direktiivin 93/6/ETY muuttamisesta" () (98/C 19/04) Neuvosto päätti 25. kesäkuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 57 artiklan 2 kohdan ja 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 8. lokakuuta 1997. Esittelijä oli Malcolm Levitt. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. 30. lokakuuta 1997 pidetyssä 349. täysistunnossa (lokakuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 106 ääntä puolesta, 2 vastaan, ja yksi pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin tarkoitus ja direktiivin muuttaminen 1.1.1. Neuvoston direktiivillä (93/6/ETY) sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä (Capital Adequacy Directive, CAD) yhdenmukaistettiin luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten kaupankäyntivarastojen positioihin liittyviin markkinariskeihin sovellettavia oman pääoman vaatimuksia. Markkinariskillä tarkoitetaan tappioriskiä, joka aiheutuu markkinahintojen muutoksista. Omien varojen riittävyyttä säätelevässä direktiivissä määritellään menetelmä vaadittavan oman pääoman laskemiseksi saamistodistus-, korko-, osake-, valuutta- ja näiden johdannaisten positioille. Lisäksi siinä määritellään minkä tyyppisillä omilla varoilla positiot voidaan kattaa. 1.1.2. Neuvoston arvopapereihin liittyvistä sijoituspalveluista annettu direktiivi 93/22/ETY muodostaa yhdessä edellä mainitun direktiivin kanssa perustan sijoituspalveluyrityksiä koskevan vakavaraisuusvalvonnan koordinoinnille, joka puolestaan mahdollistaa kansallisten viranomaisten myöntämien lupien vastavuoroisen tunnustamisen. Nämä direktiivit muodostavat yhdessä erityisesti luotto- ja vakuutuslaitoksia koskevien direktiivien kanssa rahoituspalvelujen perustan yhtenäismarkkinoilla. 1.1.3. Omien varojen riittävyyttä koskevasta direktiivistä päätettiin aikana, jolloin markkinariskeihin liittyviä oman pääoman vaatimuksia yritettiin yhdenmukaistaa kansainvälisellä foorumilla. Tuolloin arvioitiin, että direktiiviin olisi tarpeen tehdä vastaavat muutokset (14 artikla). Tammikuussa 1996 Baselin pankkivalvontakomitea julkaisi vuonna 1988 tehtyyn vakavaraisuusvaatimusta koskevaan sopimukseen liittyvän muutoksen, jolla markkinariski otettiin sopimuksen piiriin. 1.1.4. Omien varojen riittävyyttä koskeva direktiivi sisälsi myös komissiolle suunnatun kehotuksen (13 artikla) ulottaa oman pääoman vaatimukset hyödykekaupan ja hyödykejohdannaisten positioihin. Baselin sopimukseen vuonna 1996 tehty muutos kattaa myös näihin positioihin liittyvät oman pääoman vaatimukset. 1.1.5. Ehdotuksella direktiivin 93/6/ETY muuttamisesta pyritään EU:ssa sovellettavat oman pääoman vaatimukset saattamaan sen mukaiseksi, mitä G10-ryhmän pankkivalvontaviranomaiset ovat sopineet. Komission ehdotus noudattaakin pääosiltaan Baselissa sovittua linjaa, tosin jäljempänä luvussa 3 esitetyin kommentein täydennettynä. 1.1.6. Talous- ja sosiaalikomitea noudatti komission alkuperäisestä, vuonna 1990 tekemästä ehdotuksesta antamassaan myönteisessä lausunnossa kolmea arviointiperustetta: ehdotuksen tulisi luoda arvopaperimarkkinoilla toimiville pankeille ja muille yrityksille laaja ja tasavertainen toimintakenttä; ehdotuksen tulisi lisätä tai ainakaan se ei saisi vähentää Euroopan unionin houkuttelevuutta finanssikeskuksena; ehdotuksen ei pidä rajoittaa rahoitusmarkkinoille pääsyä, tukahduttaa kilpailua, innovaatiota tai kaventaa kuluttajien valinnanmahdollisuuksia. 1.1.7. Lisäksi talous- ja sosiaalikomitea muistutti direktiivin oman pääoman vaatimuksiin liittyen, että "niiden tulisi teknisesti olla mahdollisimman yhdenmukaiset yritysten soveltamien riskinseurantavälineiden kanssa". 1.1.8. Nämä suuntaviivat pitävät paikkansa myös nykyisen ehdotuksen osalta. 1.2. Yritykset, joihin direktiiviä sovelletaan Direktiiviehdotus koskee sijoituspalveluyrityksiä ja luottolaitoksia. 1.3. Muutosehdotuksen yhteenveto 1.3.1. Muutosehdotuksessa on kolme perustekijää: Muutokset, joiden ansiosta rahoitusvalvonnan alaiset yritykset voivat ottaa käyttöön sisäisiä tilastomalleja markkinariskin edellyttämän pääomavaatimuksen laskemiseksi liitteissä I, II, III ja VII hahmoteltujen yleisten mallien sijaan. Erityisesti ehdotetaan uuden VIII liitteen lisäämistä. Muutokset, joilla omien varojen riittävyyttä koskeva direktiivi laajennetaan etenkin uudella liitteellä VII koskemaan myös hyödykeriskejä. Kulta rinnastetaan kuitenkin edelleen valuuttoihin, minkä erityisesti direktiivin III liitteeseen tehtävät muutokset mahdollistavat. Muutos, jolla korjataan direktiiviin sisältyvä tahaton epäloogisuus, jonka perusteella heikommalla etuoikeusasemalla olevan velan liikkeeseenlasku automaattisesti sulkee pois mahdollisuuden sisällyttää liikkeellelaskijan osakkeita 2 %:n riskiluokkaan, vaikka liikkeeseenlaskijan luottokelpoisuusluokitus olisi hyvä. 1.3.2. Kaksi ensimmäistä perustekijää ovat merkityksellisimmät ja noudattavat markkinariskin osalta Baselin ehdotuksia, joita analysoidaan yksityiskohtaisesti jäljempänä. Nyt käsiteltävä ehdotus mahdollistaa vuoden 1993 direktiivin perusteiden mukaisesti uusissa liitteissä VII ja VIII esitetyllä tavalla mitatun markkinariskin kattamisen vuoden 1993 ehdotuksessa esitellyn omien pääomien laajennetun määritelmän mukaisesti. 2. Yleistä 2.1. Miksi omien varojen riittävyydestä annettua direktiiviä on tarpeen muuttaa? 2.1.1. Jotkut pankit ja sijoituspalveluyhtiöt käyttävät jo nyt sisäisiä malleja ymmärtääkseen ja hallitakseen omaan liiketoimintaansa liittyviä riskejä paremmin sekä hyödyntääkseen tehokkaammin liiketoimintaansa sitoutunutta pääomaa. Mallien käytön salliminen oman pääoman vaatimusten laskemiseksi kannustaisi yrityksiä syventämään liiketoimintaan liittyvien riskien ymmärtämistä ja hallintaa. Tästä olisi hyötyä kaikille osapuolille. Se hyödyttäisi sekä valvontaviranomaisia että säästäjiä ja osakkeenomistajia, koska viime aikoina esiin tulleet rahoitusskandaalit ovat paljastaneet, että korkeimmassa johdossa ei ole riittävästi ymmärretty ja valvottu markkinariskejä. 2.1.2. Myös kilpailukykyyn liittyvät näkökohdat tulee ottaa huomioon. Baselin vakavaraisuusvaatimusta koskevan sopimuksen muutos tulee kokonaisuudessaan voimaan vuoden 1997 lopussa. Siitä lähtien unionin lainsäädäntövallan ulkopuolella toimivat pankit voivat soveltaa sisäisiä malleja markkinariskeistä aiheutuvan pääomatarpeen laskemisessa. Vaikkei vuoden 1993 omien varojen riittävyyttä koskeva direktiivi estäkään yrityksiä soveltamasta malleja määräysten mukaisen pääomatarpeen laskemiseen, ei mallia soveltamalla tulokseksi saatu pääomavaatimus saa olla direktiivin perusmenetelmällä laskettua pienempi. Yrityksen positioiden luonteesta riippuu, onko yritykseen kohdistuva pääomavaatimus sisäisten mallien perusteella pienempi kuin vuoden 1993 omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin nojalla. Oletettavaa kuitenkin on, että pääomavaatimus joissain tapauksissa on pienempi. Tämä ei merkitse vaatimustason laskua, vaan osoittaa valvontaviranomaisten ymmärtäneen, että asianmukaisesti rakennetut mallit (kansalliset viranomaiset velvoitetaan noudattamaan mallien hyväksymisessä tiukkoja perusteita) antavat pankeille ja sijoituspalveluyrityksille mahdollisuuden tunnistaa, valvoa ja pienentää niiden rahoitus- ja liiketoiminnan riskejä. Mallien kehittäminen ja käyttöönotto sekä niihin liittyvät menettelytavat ja tiedonhallinta edellyttävät yrityksiltä erittäin huomattavia sijoituksia. Mahdollinen hyöty, eli riskien entistä parempi ymmärtäminen ja valvonta sekä paremmin todellisia riskejä vastaava pääomavaatimus, on myös huomattava. Ennen kuin omien varojen riittävyydestä annettua direktiiviä on muutettu siten, että se sallii sisäisten mallien käytön pääomavaatimuksen laskemiseksi ei niiden käyttö tunnu monista unionin alueella toimivista yrityksistä houkuttelevalta vaihtoehdolta, koska jäsenvaltioiden tulee kuitenkin soveltaa unionin direktiiveissä säädettyjä vähimmäisvaatimuksia. 2.1.3. Tästä aiheutuu kaksi unionin ja sen alueella toimivien yritysten kannalta merkittävää seurausta: Osa yrityksistä joutuu epäedulliseen kilpailuasemaan kolmansien maiden yrityksiin verrattuna, koska niihin kohdistuu malleja soveltavia yrityksiä suuremmat pääomavaatimukset. Kyseessä on ylhäältä aiheutettu talouden tehottomuus. Unionin alueella toimivat yritykset ja valvontaviranomaiset eivät pysty sovittamaan yhteen sisäistä ja valvonnan edellyttämää riskien mittaamista. Tämän kaltainen yhteensovittaminen kannustaisi yrityksiä parantamaan riskien mittausta ja hallintaa, kuten talous- ja sosiaalikomitea totesi komission vuonna 1990 tekemästä ehdotuksesta antamassaan lausunnossa. Unionin alueella toimivien yritysten pysyminen tämän kaltaisen kehityksen kärjessä on tärkeää sekä rahoitusjärjestelmän vakauden että sen asiakkaiden edun kannalta. Tästä syystä ehdotusta on käsiteltävä kiireellisenä. 2.1.4. Omien varojen riittävyydestä annettua direktiiviä on tarpeen muuttaa myös siten, että hyödykkeiden ja hyödykejohdannaisten lukeminen kaupankäyntivarastoon tulee mahdolliseksi. 2.1.5. Mahdollisimman nopean lainsäädäntökäsittelyn varmistamiseksi komissio on rajoittanut ehdotuksensa tarvittavien muutosten kannalta minimiin, jotta EU:ssa pystyttäisiin nopeasti soveltamaan kansainvälisesti sovittuja standardeja. Tämä on tervetullutta sekä unionin kilpailukyvyn että unionissa toimivien rahoituslaitosten riskienhallinnan parantamisen kannalta. 2.2. Euroopan unionin rahoituspalveluista annetujen säännösten tulevat tekniset muutokset EU-säädösten pitäminen kehityksen kärjessä 2.2.1. Komission ehdotus on erittäin tekninen. Se on vastaus kansainvälisissä säännöissä tapahtuneeseen kehitykseen. On merkillepantavaa, että keskustelu muista ehdotukseen liittyvistä teknisistä seikoista jatkuu Kansainvälisessä järjestelypankissa (BIS) ja tärkeimpien arvopaperipörssien järjestön IOSCO:n tarkastajien keskuudessa sekä näiden kahden elimen välillä. 2.2.2. Pankkivalvontaviranomaiset keskustelevat etenkin erityisriskien () mallintamisesta ja erityisriskeihin liittyvästä oman pääoman vähimmäisvaatimuksesta, joka on asetettu 50 prosenttiin perusmenetelmällä määritellystä vakavaraisuusvaatimuksesta. Komission ehdotus sisältää tätä koskevan määräyksen (liite VIII kohta 5), mutta siitä voidaan joutua luopumaan tai sitä voidaan joutua muuttamaan tulevaisuudessa. Baselin pankkivalvontakomitea pohtii mahdollisuutta muuttaa vakavaraisuusvaatimuksia koskevaa sopimusta, mm. niiden kokemusten perusteella, joita on saatu testattaessa mallien ennustuskykyä mm. suhteessa kertoimiin. 2.2.3. Tämän vuoksi on löydettävä keinot, joilla varmistetaan unionin lainsäädännön pysyminen teknisiltä osiltaan sekä markkinoiden että unionin ulkopuolella toteutettavan säätelyn kehityksen tahdissa. Ehdotetun kaltaiset sovellusalaltaan kattavat direktiivit eivät lainsäädäntöprosessin hitauden vuoksi todennäköisesti mahdollista tätä kovinkaan helposti. Lakiehdotusten käsittelyn edellyttämää yhteispäätösmenettelyä ei myöskään itse asiassa tarvittaisi muutettaessa tämänkaltaisia teknisiä yksityiskohtia. Tässä näyttäisi olevan tarvetta noudattaa hallintovaliokuntamenettelyä (komitologia). 2.2.4. Tämän vuoksi komitea suosittelee, että laadittaisiin ehdotuksia komitologiamenettelyn mahdollisimman pikaisesta soveltamisesta edellä mainitun kaltaiseen erittäin tekniseen sääntelyyn. Mikäli komissio ei usko pääsevänsä tähän lähitulevaisuudessa, on vaihtoehtona vähemmän ohjailevan sanamuodon käyttäminen, jolloin valvontaviranomaiset voisivat soveltaa sovittuja kansainvälisiä standardeja entistä joustavammin ja niiden olisi mahdollista sisällyttää tekniset muutokset kansallisiin säännöksiin viipymättä. 3. Erityistä 3.1. 1 artiklan 1 8 alakohtiin ja liitteeseen I sisältyvät muutokset ovat pääosiltaan seurausta päätöksistä liittää hyödykkeisiin ja hyödykejohdannaisiin liittyvät positiot omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin piiriin ja sallia yrityksissä sisäisten mallien käyttö pääomavaatimusten laskemisessa. Liitteen I sisältämät muutokset ovat myös pääosiltaan seurausta tästä. Komission ehdotusta selvitetään yksityiskohtaisesti tämän lausunnon liitteessä. 3.1.1. Tärkeimmät muutokset liittyvät 1 artiklan 6 kohtaan ja liitteeseen II. Liite II sisältää omien varojen riittävyyttä koskevaan direktiiviin lisättävät kaksi uutta liitettä, eli hyödykeriskejä käsittelevän liitteen VII ja sisäisiin malleihin liittyvän uuden liitteen VIII. 1 artiklan 6 kohdassa ehdotetaan siirtymäsäännöksiä, joita toimivaltaiset viranomaiset voivat soveltaa sijoituspalveluyrityksiin, jotka eivät vielä pysty luomaan liitteessä VIII esitellyn menettelyn mukaista mallia hyödykeriskin laskemiseksi, mutta joiden tarpeisiin liitteessä VII esitetty perusmalli ei vaikuta sopivalta. Ymmärtämisen helpottamiseksi ryhmitellään komission ehdotus tässä analyysissä kahden edellä mainitun tärkeimmän elementin, eli sisäisten mallien ja hyödykkeiden, mukaan. 3.2. Sisäiset mallit 3.2.1. Yritykset saavat käyttää malleja korko-, osake-, valuutta- ja hyödykeriskien edellyttämän vakavaraisuusvaatimuksen laskemiseksi. Toimivaltaisten viranomaisten tulee antaa ennakkohyväksyntä mallien käyttöön ja varmentaa, että mallit täyttävät tiukat laadulliset ja määrälliset vaatimukset, jotka ovat Baselin kansainvälisen sopimuksen periaatteiden mukaisia. 3.2.2. Laatukriteerien tarkoituksena on varmistaa, että malleja käyttävien yritysten markkinariskien hallintamenetelmät ovat perustaltaan terveitä ja että niitä sovelletaan johdonmukaisesti. Nämä kriteerit on lueteltu liitteen VIII kohdissa 2 4. Ne ovat tiukkoja, jotta voidaan varmistaa, ettei sisäisten mallien käyttö alenna sääntelyn tasoa. Muotoilunsa ansiosta ne kuitenkin antavat toimivaltaisille viranomaisille paljon harkintavaltaa. Tämä on tarpeen, jotta viranomaiset voisivat ottaa huomioon yritysten erilaisen tilanteen. Erityisesti ylimmän johdon vastuuta korkeatasoisen ja tehokkaan valvonnan varmistamisessa korostetaan. Vaikka kaikilta yrityksiltä tulee voida odottaa korkeatasoista valvontaa, voi valvonnan tarkka luonne vaihdella yrityksittäin liiketoiminnan luonteen ja sen maantieteellisen laajuuden mukaan. 3.2.3. Määrällisissä perusteissa määritellään riskin arvioinnissa noudatettavat tilastollisten parametrien vähimmäisarvot. Ne on esitetty liitteen VIII kohdissa 9 11 ja ne noudattavat Baselissa sovittuja vaatimuksia. Vaatimus, joka koskee 99 prosentin yksihäntäistä luottamusväliä edellyttää, että mallin avulla tulisi voida laskea se todennäköinen tappioluku, joka on yhtä suuri tai suurempi kuin liiketoiminnan todellinen tulos 99 tapauksessa sadasta. Toisin sanoen yrityksen, joka soveltaa tätä menetelmää, ei pitäisi kärsiä todennäköistä tappiolukua suurempaa tappiota 99 tapauksessa sadasta. 3.2.4. Sisäisiä malleja soveltavan yrityksen vakavaraisuustarve on sen mukaan kumpi luvuista on suurempi joko edelliseltä päivältä laskettu tappioluku tai kuudeltakymmeneltä edeltäneeltä pankkipäivältä laskettu keskimääräinen tappioluku kerrottuna kolmella. Mikäli mallien ennustuskyvyn arvioinnin yhteydessä malleissa tai yrityksen sisäisessä valvonnassa ilmenee heikkouksia, voidaan lisätä yksi lisäkerroin ja käyttää kertoimena neljää. Kertoimen kolme käyttäminen ja lisäkertoimen käyttömahdollisuus on osoitus hyvin varovaisesta lähestymistavasta ja siitä, että markkinariskiin varaudutaan suurella pääomavarannolla. Rahoitusalan yritysten mielestä lähestymistapa on liian varovainen ja kerroin 3 liian suuri, mikä johtaa ylisuuren pääomamäärän varaamisen markkinariskien varalle. Etenkin on huomautettu, että vaikka pankin soveltama malli olisi kuinka tarkka tahansa siihen sovelletaan kuitenkin kerrointa 3, eli laskentamallien kehittyneisyyttä ei tarpeeksi palkita. Baselissa on sovittu, että tähän kysymykseen palataan ja muutokset ovat mahdollisia. 3.2.5. On paikallaan muistaa, että volatiliteettiarvio voidaan tehdä vasta vähintään vuoden tarkastelujakson jälkeen. Tietyissä tilanteissa, esim. markkinoilla, jotka ovat epälikvidit, joita ollaan vapauttamassa sääntelystä tai jotka ovat vasta muotoutumassa tai kun on kyse monimutkaisista rahoitustuotteista, ei aiemman havaintoaineiston kuvaamasta volatiliteetista ole paljoakaan hyötyä. Näissä tapauksissa on tärkeää, että pankit käyttävät havaintoaineistoa, joka riittävästi heijastaa vallitsevia todellisia riskejä, ja että niillä on käytettävissään muitakin keinoja riskitekijöille altistumisen valvomiseksi. Ehdotuksen sanamuotoa voisi tältä osin selventää. 3.2.6. Yritysten edellytetään myös todentavan malliensa tarkkuutta arvioimalla säännöllisesti niiden ennustuskykyä, vertaamalla eri liiketoiminnan osa-alueiden todellista tulosta mallin perusteella laadittuihin ennustuksiin. Mallien ennustuskyvyn arvioinnin osalta komission ehdotuksessa on useita ongelmia (liitteen VIII kohta 7). Ne saattavat heikentää unionin alueella toimivien yritysten asemaa suhteessa kilpailijoihin ilman, että ne tarjoaisivat huomattavia korvaavia, sijoittajien suojaamiseen tai rahoitusjärjestelmän vahvistamiseen liittyviä etuja. 3.2.7. Ennustuskykyä mittaavan mallin piirteet Tämä on yksi keskeisistä kysymyksistä. Yritysten edellytetään arvioivan mallien ennustuskykyä päivittäin vertaamalla tappiolukuja sekä liiketoiminnan todellisiin että oletettuihin tuloksiin (). Tämä on kallista, vaivalloista ja ylittää Baselin sopimuksessa määritellyt vaatimukset, jossa pankkeja kehotetaan kehittämään mahdollisuuksiaan arvioida mallien ennustuskykyä molemmilla tavoilla. Baselin vaatimuksiin sisältyy kuitenkin ajatus siitä, että eri valvontaviranomaiset painottavat kumpaakin testiä eri tavalla. 3.2.8. Komitea katsoo, että komission tulisi keskittää huomio liiketoiminnan todellisten tulosten testaamiseen ja että sen tulisi jättää kansallisten viranomaisten päätettäväksi, kuinka paljon testausta tarvitaan oletettujen tulosten osalta. 3.2.9. Ennustuskyvyn testaaminen oletettujen tulosten suhteen testaa mallin luotettavuutta ainoastaan tilastolliselta kannalta. Todelliseen tulokseen vertaaminen valottaa, miten hyvin malli kattaa kaikki pankkiin kohdistuvat kaupankäyntiin liittyvät riskit. Se siis testaa mallin toimivuutta todellisuudessa. 3.2.10. Lisäksi on otettava huomioon käytännön toteutus. Kahden päivittäisen testisarjan vaatimaa työpanosta ei pidä väheksyä. Tulee myös muistaa, että todellisten tulosten tarkkuuden varmistamiseen liittyvän valvonnan pitää olla paljon nykyistä tiukempaa, koska tuloksia käytetään johtamisessa, lakisääteisen tuloslaskelman laadinnassa sekä verotuksessa. Lisäksi tulee muistaa, että oletettujen tulosten johtaminen päivittäin erikseen jokaisesta pankin kaupankäyntivarastosta on erittäin kallista (etenkin atk-teknisesti). Loppujen lopuksi tärkeintä on luonnollisesti kaupankäynnin todellinen tulos, mikä puolestaan ratkaisee rahoituslaitosten vakavaraisuuden. Myös tästä syystä todelliseen tulokseen vertaamisen tulisi olla niin yrityksen kuin valvontaviranomaisten päämielenkiinnon kohde. 3.2.11. On hyvä muistaa, että Yhdysvallat soveltaa myös Baselin sopimuksen säädöksiä ja siellä on päätetty keskittyä pelkästään liiketoiminnan todelliseen tulokseen. 3.2.12. Komission ehdotus kaipaa lisäselvennystä. Vaikka kyseinen kohta on tekninen, on se kuitenkin tärkeä sillä se takaa, että ennustusarvon testaamista käytetään johdonmukaisesti sääntelyn välineenä. Liitteen VIII 7 kohdassa esitetään, että mallin jossa sovelletaan kymmenen päivän pitoaikaa avulla laskettua tappiolukua pitäisi verrata kaupankäyntivaraston arvon muutokseen. Mikäli tätä kohtaa ei muuteta yritysten edellytetään vertaavan käyttämänsä mallin avulla laskemaansa kymmenen päivän hintamuutoksia vastaavaa pääomatarvettaan yhteen päivään perustuvaan voitto- tai tappiolukuun. Näin saatavat tulokset olisivat harhaanjohtavia eivätkä ne riitä sovellettavien mallien ennustuskyvyn testaamiseen. 3.2.13. Baselin asiakirjassa, joka käsitteli markkinariskeistä aiheutuvan pääomatarpeen määrittelemisessä käytettävien sisäisten laskentamallien ennustettavuuden arvioinnin valvontakehystä (The Supervisory Framework for the use of "Backtesting" in conjunction with internal models approach to Market Risk Capital Requirements) todetaan selvästi (s. 3), että koska laskenta perustuu päivittäiseen liiketoiminnan tulokseen, "tässä kuvatussa ennustekyvyn arviointimallissa käytetään yhden päivän pitoajan mukaan mitoitettuja riskirajoja." Selvyyden ja arviointiohjelmien yhdenmukaisuuden vuoksi komission tulisi noudattaa Baselin sopimusta ja todeta selvästi, että ennustuskyvyn arvioinnissa tulisi käyttää yhden päivän pitoaikaa. 3.2.14. Lisäkertoimeen liittyvä epäselvyys Kun ennustuskykyä arvioitaessa yrityksen sisäisessä mallissa paljastuu puutteita, jotka eivät kyseenalaista koko mallin luotettavuutta, mutta jotka kuitenkin ovat oleellisia, voivat toimivaltaiset viranomaiset velvoittaa käyttämään lisäkerrointa. Se on luku nollan ja yhden väliltä, joka lisätään peruskertoimeen, jolloin kerroin itse asiassa kasvaa kolmesta neljään. 3.2.15. Komission tekstistä ei käy selvästi ilmi, mitkä "poikkeamat" tai poikkeukset Baselin asiakirjan ilmausta käyttäen "ovat merkittäviä" lisäkertoimen soveltamisen kannalta. Edellä esitettyjen perusteiden mukaisesti komitean mielestä taulukon 5 mukaisina poikkeamina tulisi pitää ainoastaan niitä, jotka ilmenevät arvioitaessa mallin ennustuskykyä liiketoiminnan todellisen tuloksen suhteen. 3.2.16. Komissio myöntää, että viranomaiset voivat poikkeuksellisessa tilanteessa olla vaatimatta lisäkertoimen käyttämistä. "Poikkeuksellinen tilanne" on kuitenkin liian äärimmäinen ja epätarkka mittapuuksi. Baselin sopimus on huomattavasti joustavampi ja kehottaa etenkin tilanteessa, jossa pankilla on viidestä yhdeksään poikkeamaa 250:n työpäivän jaksossa, valvontaviranomaisia käyttämään harkintaa ennustuskyvyn testaustulosten tulkinnassa. Baselin komitea huomauttaa, että jopa korkeatasoiset mallit voivat monesta syystä antaa tulokseksi viidestä yhdeksään poikkeamaa edellä mainitun ajanjakson kuluessa ja toteaa, ettei "lisäkertoimen korottamisen ole tarkoitus olla täysin automaattista". Niiden mallien osalta, jotka antavat tulokseksi kymmenen tai useampia poikkeamia 250 tarkkailupäivän aikana, komission ehdotus heijastelee Baselin sopimuksessa ilmaistua tarkoitusta. 3.2.17. Jotta varmistettaisiin, että yhteisön pankkien ja unionin ulkopuolisten pankkien toimintaperusta on sama, tulisi ehdotusta muuttaa heijastamaan nykyistä paremmin Baselin sopimusta. Sopimuksessa todetaan, että ennustuskyvyn arviointien, joissa tulokseksi saadaan viidestä yhdeksään poikkeamaa "tulisi yleensä olettaa merkitsevän kertoimen korottamista, paitsi mikäli pankki voi osoittaa korotuksen olevan aiheeton". 3.2.18. Vaatimus poikkeamien "välittömästä" ilmoittamisesta perusteluineen ei ole kohtuullinen. Normaalioloissa on kohtuullista olettaa, että yritys ilmoittaa valvontaviranomaiselle mahdollisesta poikkeamasta seuraavana pankkipäivänä. Yritys tarvitsee kuitenkin aikaa paikantaakseen ongelman ja todetakseen onko poikkeama todellinen vai johtuuko se esimerkiksi virheestä liiketoiminnan tuloksen laskennassa, mikä vaatii uusinta-ajon. Yksi viikko on kohtuullinen aika, jonka kuluessa yrityksen tulee toimittaa asiasta valvontaviranomaisille yksityiskohtainen selvitys. 3.2.19. Erityisriskimallit Liitteen VIII kohdassa 5 todetaan, että mikäli yritys ei ole ottanut malleissaan riittävästi huomioon erityisriskiä, sille asetetaan omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin perusmallin mukainen erityisriskejä koskeva oman pääoman vaatimus. Vaikka yritys käyttäisikin tarkkaa erityisriskimallia, kohdistuu siihen kuitenkin vähimmäisvaatimus, joka on 50 prosenttia perusvakavaraisuusvaatimuksesta. 3.2.20. Tämä on tarpeettoman hankalaa ja toimii yrityksille vääränlaisena kannustimena. Erityisriskiin perustuva perusvakavaraisuusvaatimus ei salli riskien hajauttamista, mikä on yleisesti hyväksytty keino pienentää etenkin erityisriskiä. Kahteen erilaiseen malliin pohjautuva vakavaraisuusvaatimuksen laskeminen on kallista ottaen huomioon pääoman tarve ja tarvittavat tietojärjestelmät. Yritykset eivät myöskään saa riittävästi hyötyä niiden soveltamien mallien parantamisesta, ja siten kannuste erityisriskimallien parantamiseen pienenee. Tältä osin järjestelmä ei myöskään kannusta kohentamaan rahoituslaitosten riskinvalvontaa. 3.2.21. Erityisriskimallit ovat mukana myös Baselin sopimuksessa. Sopimusta ollaan kuitenkin tarkistamassa, ja sitä voidaan muuttaa jo lähitulevaisuudessa. Kansallisten valvontaviranomaisten tulisikin siksi käyttää omaa harkintansa ja hyväksyä erityisriskimallit, mikäli ne ovat tyytyväisiä mallien tarkkuuteen. 3.3. Hyödykkeet ja hyödykejohdannaiset Komission ehdotuksessa omien varojen riittävyydestä annetun direktiivin sisältämä kaupankäyntivaraston käsite laajennetaan kattamaan myös hyödykkeisiin ja hyödykejohdannaisiin liittyvät positiot. Tämä on välttämätöntä mikäli direktiivin halutaan koskevan myös niitä. 3.3.1. Ehdotus noudattaa Baselin vakavaraisuusvaatimusta koskevaan sopimukseen tehtyä muutosta antamalla yrityksille kolme vaihtoehtoa, joista ne voivat valita omansa hyödykekauppaan liittyvän kokemuksensa ja aktiivisuutensa perusteella. Yritykset voivat joko käyttää sisäisiä malleja (ks. jäljempänä), maturiteettipohjaista menetelmää (liite VII kohdat 13 16) tai yksinkertaistettua ja erittäin ankaraa menetelmää, joka soveltuu ainoastaan yrityksille, jotka vain vähäisessä määrin harjoittavat alan liiketoimintaa (Liite VII kohta 17). 3.3.2. Maturiteettipohjainen menetelmä noudattelee Baselin sopimusta, eikä eri hyödykeryhmiä erotella toisistaan. Kulta muodostaa poikkeuksen ja se rinnastetaan valuuttoihin. Tämä perustuu siihen, että kullan volatiliteetti on valuuttojen kaltainen ja pankit hoitavat kulta- ja valuuttapositioitaan samalla tavalla. Liitteen I kohdat 3 a c noudattavat tätä näkemystä. 3.3.3. Muiden hyödykkeiden volatiliteettieroja ei ole otettu huomioon (esim. jalo- ja perusmetallit). Baselin komitea huomauttaa, että (s. 29) se on päätynyt tähän menettelyyn eri hyödykkeiden volatiliteettieroista huolimatta yksinkertaisuuden vuoksi, koska pankkien avoimet hyödykepositiot ovat yleensä melko vaatimattomia. Komitea toteaa myös (s. 28), että niin yksinkertaistettu kuin maturiteettipohjainen lähestymistapa "sopivat ainoastaan pankeille, joiden hyödykkeillä käymän kaupan määrä on melko pieni suhteessa niiden kokoon. Tärkeimpien hyödykekauppaa käyvien yritysten voidaan odottaa ajan myötä siirtyvän soveltamaan malleihin perustuvaa menetelmää...". 3.3.4. Omien varojen riittävyyttä koskevan direktiivin soveltamisala on kuitenkin Baselin sopimusta laajempi, koska direktiivi koskee myös sijoituspalveluyrityksiä. Niistä osa käy hyödykkeillä kokoonsa nähden huomattavaa kauppaa. Baselin lähestymistapaa on siis paikallaan tarkistaa. 3.3.5. Komissio päättelee, että edellä mainitun kaltaisilla sijoituspalveluyrityksillä voi heti direktiivin voimaan tulon jälkeen olla vaikeuksia mallien soveltamisessa ja että ne voivat tarvita aikaa niiden ja niihin sopivien riskinhallintamallien kehittämiseen. Tämän vuoksi ehdotetaankin (1 artiklan 6 kohta), että jäsenvaltioiden tulisi voida soveltaa liitteessä VII kuvattua maturiteettipohjaista lähestymistapaa vuoden 1999 joulukuun loppuun, mutta säätää perus-, korkokäyrä- ja termiiniriskikertoimet niitä hyödykepositioita varten, jotka poikkeavat kohdissa 13 ja 16 (ii) ja (iii) mainituista. 3.3.6. Jäsenvaltioiden toimivapautta rajoittaa huomattavasti 1 artiklan 6 kohta, jossa mm. vaaditaan näitä säännöksiä hyödyntävien toimivaltaisten viranomaisten perustelevan toimensa dokumentaation avulla. 3.3.7. Kaikkiaan komission lähestymistapa tähän asiaan vaikuttaa tasapainoiselta, jäljempänä mainittu väite mukaan lukien. On toivottavaa, että yrityksiä kannustetaan kehittämään sopivia riskinhallintakeinoja ja laskentamalleja ja että liiketoiminnan oikeutetut tarpeet otetaan huomioon. Samoin on oikein, että siirtymäkauden jälkeen pankkeja ja sijoituspalveluyrityksiä kohdellaan yhtäläisesti. 3.3.8. Hyödykeriskimallin laatimiseen liittyy kuitenkin aivan todellisia vaikeuksia, ottaen huomioon markkinoiden vaihteleva likviditeetti ja se tosiasia, että asteittaisen vaihtelun sijaan hyödykkeiden hinnat voivat muuttua hyvin äkillisesti. Sopivien mallien laatimiseen ja niiden valvontaviranomaisilla hyväksyttämiseen kuluvaa aikaa ei pidä aliarvioida. Tämän perusteella kahden vuoden siirtymäkausi ei vaikuta liian pitkältä. Ottaen huomioon pankkien ja sijoituspalveluyritysten välille mahdollisesti syntyvä tietyn asteinen kilpailunvääristymä malleja soveltavien pankkien vakavaraisuusvaatimus olisi edelleen alempi kuin välikauden järjestelmää soveltavien sijoituspalveluyritysten voitaisiin turvallisesti suunnitella siirtymäkauden jatkamista tai ainakin lisäselvitysten laatimista kahden vuoden määräajan kuluttua umpeen. 4. Päätelmät 4.1. Talous- ja sosiaalikomitea on tyytyväinen komission ehdotukseen ja hyväksyy sen. Se kehottaa neuvostoa ja parlamenttia käsittelemään ehdotusta mahdollisimman nopeasti. Tämä on välttämätöntä kilpailluilla kansainvälisillä markkinoilla toimivien EU:n yritysten kilpailuaseman suojelemiseksi. Lisäksi se edistää pankkien ja sijoituspalveluyritysten toiminnan vakauden valvontaa, mikä on luonnollisesti suuren yleisön ja yhteiskunnan ja lisäksi sekä yhteisön rahoitusjärjestelmän että rahoituslaitosten asiakkaidenkin etujen mukaista. 4.2. Ehdotuksessa on kuitenkin useita kohtia, jotka kaipaavat lisähuomiota ja myös muutoksia. 4.2.1. Tulisi miettiä, miten toteuttaa rahoituspalvelua koskevaan lainsäädäntöön tehtävät pitkälti tekniset muutokset, jotta unionin lainsäädäntö säilyisi ajan tasalla nopeasti muuttuvassa kansainvälisessä ympäristössä. Talous- ja sosiaalikomitea suosittelee komitologiamenettelyn hyödyntämistä nykyistä enemmän tässä asiassa. 4.2.2. Sisäisten mallien ennustuskyvyn arviointiin liittyvää komission ehdotusta on tarpeen muuttaa, jotta se paremmin vastaisi kansainvälisissä määräyksissä ilmaistua tavoitetta ja jotta liiallisen ohjailevista vaatimuksista ei aiheutuisi unionissa toimiville laitoksille kilpailuhaittaa. Etenkään rahoituslaitosten ei tulisi joutua arvioimaan mallien ennustuskykyä päivittäin kahta erilaista menetelmää soveltaen. Tulisikin selvästi todeta kumman menetelmän perusteella sääntelyviranomaiset soveltavat korotettua vakavaraisuusvaatimusta. Baselin sopimuksen mukaisesti kansallisille sääntelyviranomaisille tulisi myöntää komission ehdotusta suurempi joustomahdollisuus, mitä tulee lisäkertoimen avulla pankkeihin sovellettavan korotetun vakavaraisuusvaatimuksen käyttämiseen niiden pankkien osalta, joilla on ollut viidestä yhdeksään poikkeamaa 250 työpäivän mittaisen seurantajakson aikana. 4.2.3. Talous- ja sosiaalikomitea suosittelee, että mallien ennustuskyvyn testauksessa keskityttäisiin vertaamaan malleja todellisiin tuloksiin sen selvittämiseksi, miten mallit toimivat todellisuudessa. 4.2.4. Kansallisten viranomaisten tulisi voida hyväksyä sellaisten erityisriskimallien käyttö, joiden tarkkuuteen ne ovat tyytyväisiä. 4.2.5. Ajatus siirtymäajasta, joka koskisi laajasti hyödykekauppaa käyviä sijoituspalveluyrityksiä, jotka eivät vielä pysty laskemaan riskiä sisäisen mallin avulla, on oikea. TSK:n mielestä kahden vuoden siirtymäaika saattaa kuitenkin olla liian lyhyt ja siirtymäajan pituutta voidaan joutua tarkistamaan. Bryssel, 29. lokakuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 240, 6.8.1997, s. 24. () Markkinariski muodostuu kahdesta tekijästä, yleis- ja erityisriskistä. Yleisriskillä tarkoitetaan markkinoiden yleisestä kehityksestä aiheutuvaa riskiä. Erityisriski aiheutuu yksittäisen instrumentin hinnanvaihtelusta markkinoiden yleisestä päivittäisestä vaihtelusta poikkeavalla tavalla ja siihen sisältyy äkillisen muutoksen riski, joka syntyy kun yksittäisen instrumentin hinta vaihtelee jyrkästi kokonaismarkkinoihin verrattuna. () Tässä yhteydessä "oletetulla tuloksella" tarkoitetaan salkun arvon oletettua muutosta kahden peräkkäisen päivän kaupankäynnin lopettamishetken välillä, olettaen ettei salkun sisältö ole muuttunut. (Olipa tässä esitetyn päättelyn vaikutus mikä tahansa on liitteen VIII 7 kohdan toisen alakohdan sanamuotoa selvennettävä tältä osin huomattavasti.) LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Tästä liitteestä käy ilmi, miten komission ehdotus muuttaa vuoden 1993 direktiiviä. >TAULUKON PAIKKA>