Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi eri jäsenvaltioissa sijaitsevien lähiyhtiöiden välisiin korko- ja rojaltimaksuihin sovellettavaksi yhteiseksi verojärjestelmäksi" () (98/C 284/09)

Neuvosto päätti 30. maaliskuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut talous-, raha- ja valuutta-asiain jaosto antoi lausuntonsa 9. kesäkuuta 1998. Esittelijä oli Robert Pelletier.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. 2. heinäkuuta 1998 pitämässään 356. täysistunnossa (heinäkuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 136 ääntä puolesta, 7 vastaan, ja 4 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. TSK arvostaa komission aloitetta yhtenäisten sisämarkkinoiden toteuttamista haittaavan verotusepäkohdan korjaamiseksi.

1.2. Korko- ja rojaltimaksuista kannettavien lähdeverojen poistaminen useista Euroopan unionin jäsenvaltioista on jo pitkään tunnustettu ensiarvoiseksi yhtenäismarkkinoiden saavuttamisen kannalta.

1.3. Komissio teki ensimmäisen asiaa koskevan aloitteensa 20. huhtikuuta 1990. Rudingin kertomuksessa vuodelta 1992, jota TSK pääosin kannatti (), tälle uudistukselle myönnettiin ensisijainen asema. Valitettavasti komissio päätti vuonna 1994 vetää ehdotuksensa takaisin, koska neuvosto ei löytänyt asiassa yksimielisyyttä. Vasta joulukuussa 1997 talous- ja raha-asiain neuvosto näytti vihreää valoa, ja komissio saattoi aloittaa tämän TSK:lle tehdyn lausuntopyynnön kohteena olevan ehdotuksen valmistelemisen.

1.4. TSK on erittäin tyytyväinen komission peräänantamattomuuteen ja suoranaiseen itsepäisyyteen. Toivottavasti perusteluissa esitellyssä neuvoston hyväksymässä direktiiviehdotuksessa havaitaan samaa peräänantamattomuutta. Direktiivillä varmistetaan talletustulojen tehokas vähimmäisverotus ottaen samalla huomioon tarve säilyttää eurooppalaisten rahoitusmarkkinoiden kilpailukyky maailmassa, mikä edellyttää verotuksen laajentamista yhteisön ulkopuolisiin maihin sekä jäsenvaltioista riippuvaisiin alueisiin tai niiden kanssa assosioituneille alueille ().

1.5. Direktiiviehdotuksen tavoitteena on estää, että yhdessä jäsenvaltiossa toimivan yrityksen toisessa jäsenvaltiossa toimivalle lähiyhtiölleen (jonka pääomasta se omistaa välittömästi tai välillisesti vähintään 25 %) maksamista korko- ja rojaltimaksuista kannetaan lähdevero maksumaassa. Maksuista saatavan tulon verottaminen on siis vain varsinaisen edunsaajan kotimaan tehtävä.

2. Direktiiviehdotuksen taloudellinen oikeutus

2.1. Talouden kannalta tarkasteltuna on kysymys jo sinällään tuomittavan kaksinkertaisen verotuksen tai lievemmässä tapauksessa käteisvarojen vajeen välttämisestä. Jälkimmäinen saattaa syntyä väistämättömistä viipeistä tosiasiallisen edunsaajan odottaessa hyvitystä maksamastaan verosta.

2.2. Direktiiviehdotus on vastaus asianomaisia yrityksiä edustavien kansainvälisten etujärjestöjen (mm. EY:n teollisuuden ja työnantajajärjestöjen liitto UNICE, Euroopan unionin pankkiliitto sekä Euroopan kauppakamareiden ja teollisuuden liitto) huolenaiheisiin.

2.3. Direktiiviehdotuksen liitteenä olevista veroprosenttitaulukoista saa melko tarkan kuvan ongelmasta. Voidaan havaita, että kahdenvälisen verosopimuksen puuttuessa tarpeeton oletus Euroopan unionissa korkojen ja rojaltien lähdevero voi olla varsin raskas useimmissa jäsenvaltioissa. Hajonta on kuitenkin voimakas: koroissa 45 0 % ja rojalteissa 33 0 %.

2.4. Euroopan unionissa kahdenväliset sopimukset alentavat verotusta huomattavasti. Sopimukset eivät kuitenkaan tarjoa mahdollisuutta välttyä täysin kaksinkertaiselta verotukselta ja niissä määrätään monimutkaisia mekanismeja lähdeveron perimiseksi edunsaajayrityksen kotimaassa.

3. Miksi direktiivi vasta nyt?

3.1. Jo pitkän aikaa on oltu yksimielisiä näinkin yksinkertaiselta vaikuttavan ongelman ratkaisemisesta.

3.2. Esteet johtuvat Euroopan unionissa sovellettavien verotussäädösten monimutkaisuudesta. Arvonlisäverosäädöksiä lukuun ottamatta niitä on tuskin ollenkaan yhdenmukaistettu.

3.3. Lisäksi verotus kuuluu eri maiden itsemääräämisoikeuden piiriin, koska sillä on merkittävä asema valtioiden talousarvioissa. Rooman sopimuksessa määrättiinkin verotuksen olevan ala, jolla päätökset on tehtävä yksimielisesti.

3.4. Maastrichtin sopimuksessa sekä vakaussopimuksessa määrätyt tiukat budjettivelvoitteet lisäävät valtioiden valppautta, kun verotulojen ennakoidaan vähenevän. Juuri siitä on nyt kyse.

3.5. Euroopan unionin jäsenvaltioiden edut vaihtelevat: Tietyt maat ovat pääoman ja teknologian nettotuojia, mikä tarkoittaa, että ne maksavat ulkomaille enemmän kuin ne sieltä saavat. Toiset ovat rakenteeltaan puolestaan nettoviejiä.

3.6. Nämä vaikeudet voivat selittää komission varovaisen, odottavaisen ja käytännöllisen menettelyn. Se saattaa tosin katua tätä asennetta, joka vaikuttaa suorastaan ylivarovaisuudelta.

4. Varovainen menettely

4.1. Direktiiviehdotuksessa säädetään varokeinoja tai suorastaan pidäkkeitä toimeenpanoa varten.

4.2. Korkojen ja rojaltien maksamisessa saattaa olla kyse kavalluksesta tai petoksesta esimerkiksi silloin, kun tytäryhtiö maksaa emoyhtiölle kohtuuttomasti korkoja tai rojalteja. Tätä edunsiirtoa vastaavaa käytäntöä esiintyy yleensä yhtymissä, jotka siirtävät verotettavan edun maahan, jossa on alhainen yhtiöverotus.

4.3. Petosmahdollisuuteen nähden direktiiviehdotuksessa säädetään jäsenvaltioiden oikeudesta ryhtyä tarkistamaan siirtohintoja, mikäli korot ja rojaltit ylittävät vapaan kilpailun muodostamat hinnat.

4.4. Koska lähdeverotuksen vapauttamisen budjettivaikutus Kreikan ja Portugalin talousarviossa on kova, on näille kahdelle maalle säädetty viiden vuoden siirtymäkausi, jonka aikana verotusta alennetaan asteittain.

5. Ylivarovaisuutta

5.1. Direktiiviehdotuksen kattavuus vaikuttaa riittämättömältä.

5.2. Siinä säädetään nimittäin lähdeverotuksen vapauttamisesta vain lähiyhtiöiden välisten maksujen osalta, vaikka toimenpide on täysin oikeutettu myös silloin, kun ao. yhtiöillä ei ole minkäänlaista keskinäistä riippuvuussuhdetta.

5.3. Direktiiviehdotuksen mukaan lähiyhtiöitä ovat ainoastaan yritykset, joita sitoo vähintään 25 prosentin osuus toisen yhtiön pääomasta. Kahdenvälisissä verosopimuksissa sovellettava lähiyhtiöille suotuisampi järjestelmä sen sijaan edellyttää useimmiten kymmenen prosentin omistusosuutta.

6. Yleistä

6.1. Komissio varaa itselleen mahdollisuuden ehdottaa myöhemmin yhtenäismarkkinoiden syventämisen yhteydessä vapauttamisen laajentamista koskemaan muiden kuin lähiyhtiöiden välisten korkojen ja rojaltien verottamista.

6.2. Komitea ei pidä ajatusta johdonmukaisena. Sen taustalla on pyrkimys lieventää ehdotuksen budjettivaikutuksia jäsenvaltioissa, jotka ovat pääoman ja teknologian nettotuojia. Näille jäsenvaltioille (Kreikalle ja Portugalille) on lisäksi ehdotettu viiden vuoden siirtymäkautta, jonka aikana verot poistettaisiin asteittain. Perusperiaatteena on, että lähdeverovapautuksen piiriin kuuluvat korko- ja rojaltimaksut ovat nimenomaan kilpailun piirissä syntyneestä korosta tai rojaltista saatavaa tuloa (arm's length) ja toisistaan riippumattomien yritysten suorittamia. Kun ne suoritetaan lähiyhtiöiden kesken, tämän täyden kilpailuvastaavuuden periaatteen mukaan muunlaista, koron tai rojaltin luonteista tuloa pidetään voiton jakamisena, mihin taas voidaan soveltaa direktiiviä 90/435/ETY.

6.3. Perusperiaatteen mukaan korko- ja rojaltimaksut suoritetaan toisistaan riippumattomien osapuolten kesken. Ei siis ole mitään erityistä syytä rajata verovapautusta koskemaan vain lähiyhtiöiden keskinäisiä korko- ja rojaltimaksuja, toisin kuin esimerkiksi konsernin sisäisessä osingonjaossa (tällöin tavoitteena on taata verotuksen neutraalius, jottei unionissa olevia pysyviä toimipaikkoja suosita niiden tytär- tai osittain omistamiin yhtiöihin verrattuna). On sitä vastoin välttämätöntä ulottaa vapautus koskemaan kaikkia toisistaan riippumattomien yritysten välisiä maksuja, jottei kilpailua vääristetä siten, että jäsenvaltioissa suositaan perusteettomasti kotimaisten yritysten tarjoamia palveluja.

6.4. Kohdissa 6.2 ja 6.3 esitettyjen huomioiden perusteella korko- ja rojaltimaksujen vapauttaminen ulotetaan automaattisesti koskemaan toisistaan riippumattomia yrityksiä mahdollisesti pidennettävän viiden vuoden siirtymäkauden päättyessä. Tämän vuoksi 10 artiklan olisi kuuluttava seuraavasti:

"Kolmen vuoden kuluttua 9 artiklan 1 kohdassa mainitusta päivästä komissio antaa neuvostolle kertomuksen direktiivin toiminnasta erityisesti 7 artiklan soveltamisen tarkistamiseksi. Direktiivin soveltamisalan laajentamista muihin kuin tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluviin yhtiöihin tai yrityksiin ei voi lykätä 8 artiklan 1 kohdassa säädettyä mahdollisesti jatkettavaa siirtymäkautta tuonnemmas."

6.5. Direktiiviehdotuksen 7 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat jättää soveltamatta lähdeverovapautusta, kun korkoihin tai rojalteihin sovelletaan edunsaajan kotimaassa kyseisten tulojen hyväksi annettua yritysverotuksellista erityissäännöstä. Ehdotuksen 10 artiklan mukaan neuvostolle kolmen vuoden kuluttua direktiivin voimaantulosta annettavassa kertomuksessa on nimenomaan tarkasteltava uudelleen 7 artiklan soveltamista. Komission mukaan silloin voidaan tarkastella erityisesti yritysverotuksen menettelysäännöissä saavutettua edistystä sekä arvioida nykyistä paremmin, onko jatkossakin tarpeen säilyttää jäsenvaltioilla 7 artiklan mukainen oikeus.

6.6. Kuten komissio muistuttaa direktiiviehdotuksen perusteluissa, joulukuun 1. päivänä 1997 kokoontunut talous- ja raha-asiain neuvosto sopi yritysverotuksen menettelysääntöjen laatimisesta. Niissä säädetään jäsenvaltioiden vahingollisen verotuksen jäädyttämisestä ja purkamisesta. Vahingollisena pidetään verotusta, jolla varsinaisen verotuksen taso, mukaan lukien nollaverotus, saadaan laskettua huomattavasti alhaisemmaksi kuin ao. jäsenvaltiossa tavallisesti sovellettavalla verotuksella.

6.7. On myös tärkeää, että yritysverotuksen menettelysääntöjen mukaiset yhteiset toimet ja jäsenvaltioille direktiiviehdotuksen 7 artiklassa annetut oikeudet ovat keskenään yhdenmukaisia sen suhteen, ettei lähdeverotuksesta vapauteta silloin, kun korkoja tai rojalteja ei tavallisesti veroteta edunsaajayhtiön sijoitusvaltiossa, joka ei siis kuulu menettelysääntöjen piiriin. Jäsenvaltiolla ei siten ole oikeutta vastustaa sille haitallista, menettelysääntöjen mukaista verotusta ottamalla esimerkiksi yksipuolisesti käyttöön uusia korkojen ja rojaltien lähdeveroja. Tämä vahingoittaisi menettelysääntöjen laadintavaiheessa vallinnutta yhteisymmärrystä, ja sääntöjen tehokkuus vaarantuisi.

6.8. Direktiiviehdotuksen 7 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke on siten välttämättä muutettava kuulumaan seuraavasti:

"1. Edellä 6 artiklassa mainittujen tilanteiden lisäksi jäsenvaltiot voivat pitää edelleen voimassa 1 artiklassa tarkoitetut veronsa, joita kannetaan näistä koroista ja rojalteista ( )"

Lisäksi saman artiklan 2 kohta on muutettava kuulumaan seuraavasti:

"2. Jos 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut olosuhteet soveltuvat vain osaan 1 kohdassa tarkoitetuista koroista ja rojalteista, samassa kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta sovelletaan tähän osaan korkoja tai rojalteja."

7. Erityistä

7.1. Lähiyhtiöiltä vaadittava omistusosuus

Tavoitteena on poistaa yritysten välisten korko- ja rojaltimaksujen lähdeverot Euroopassa. Edellytyksenä olisi siten omistusosuuden alentaminen 25 prosentista kymmeneen prosenttiin, sillä useimmissa kahdenvälisissä sopimuksissa kymmenen prosentin osuus on asetettu rajaksi lähiyhtiöiden kesken jaettaviin osinkoihin sovellettavan lähdeverotusalennuksen hyödyntämiselle.

Tästä syystä 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ilmaisu "25 prosenttia" on syytä korvata ilmaisulla "kymmenen prosenttia".

7.2. Omistusosuusvelvoitteen määräaika

Jotta jäsenvaltiot eivät voi poiketa direktiivin soveltamisesta ennen kuin omistusosuusvelvoitteen kahden vuoden määräaika on kulunut, on 3 artiklan 2 kohtaan lisättävä ilmaisun "peruuttaa" jälkeen ilmaisu "jälkeenpäin".

7.3. Rojaltin määritelmä

Lähdeverovapautusta on voitava soveltaa nimenomaan sellaisiin maksuihin, joiden kautta osallistutaan tietyn konsernin keskeisten tutkimusmenojen kattamiseen. OECD:n veroasioita käsittelevä komitea on nimenomaan suosittanut, ettei lähdeveroa sovellettaisi maksuihin, jotka eivät ole tyypillisiä rojalteja vaan perustuvat sopimuksiin konsernin keskeisten menojen kattamisesta. 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan ensimmäisessä virkkeessä "( ) asiantuntemusta koskevan tiedon käytöstä tai käyttöoikeudesta" ilmaisun "koskevan" jälkeen on siis lisättävä ilmaisu "saadun tai parhaillaan saatavan".

7.4. Direktiiviehdotuksen 5 artiklassa tarkoitetut korot tai rojaltit

Lisätään 5 artiklaan uusi virke:

"Neuvoston direktiiviä 90/435/ETY sovelletaan siten sellaisiin korkoihin ja rojalteihin, joiden maksamista on luonnehdittu voiton jakamiseksi, jos ne suoritetaan tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien yritysten kesken."

Perustelu: ilmaisu vastaa 4 artiklan sanamuotoa ja sen perustelut ovat samat.

Bryssel 1. heinäkuuta 1998.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() EYVL C 123, 22.4.1998, s. 9.

() Komitean 24. marraskuuta 1992 antama lausunto, EYVL C 19, 25.1.1993, s. 65.

() ECOFIN-neuvoston 1. joulukuuta 1997 antamat päätelmät veropolitiikasta, EYVL C 2, 6.1.1998.