Jäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oltava valmiudet suorittaa vaaditut sääntelytehtävät. Toimivaltaisen viranomaisen on kehitettävä organisaatio, johon kuuluvat toimintapolitiikka, menettelyt ja prosessit, laaja tekninen ja sääntelyä koskeva osaaminen (erityisesti avomeritoiminnan alalta) sekä sidosryhmien kanssa tehdyt järjestelyt, joiden avulla sääntelytehtävät voidaan suorittaa tehokkaasti. Aikana, jona komissio keräsi tietoja tätä analyysia varten, kaikilla jäsenvaltioilla ei kuitenkaan vielä ollut vakiintuneita, täysipainoisesti toimivia toimivaltaisia viranomaisia. OSD-direktiivin asiaan liittyvä osa on siis saattamatta osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Direktiivin 27 artiklan 4 kohdan mukaisesti komission on esitettävä jäsenvaltioille kertomus, joka koskee kansallisten asiantuntijaresurssien riittävyyttä direktiivin mukaisten sääntelytehtävien noudattamiseksi. Tähän kertomukseen sisällytetään tarvittaessa ehdotuksia sen varmistamiseksi, että kaikilla jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on käytössään tehtävien suorittamiseen tarvittavat resurssit (esimerkiksi kokonaisbudjetti, henkilöstö ja laitteet). Komissio teki vuosina 2013 ja 2014 jäsenvaltioiden kanssa tiivistä yhteistyötä ennen kaikkea merellä tapahtuvasta öljyn- ja kaasunporauksesta Euroopan unionissa vastaavien viranomaisten ryhmässä (EUOAG), jossa arvioitiin jäsenvaltioiden resursseja ja niiden suunnitelmia kehittää toimivaltaisten viranomaistensa valmiuksia. Komissio esitteli kesäkuussa 2014 jäsenvaltioiden edustajille EUOAG-ryhmässä omia havaintojaan ja keskusteli niistä EUOAG-valtuutettujen kanssa aiheeseen liittyvässä seminaarissa. Se esitteli havaintojaan myös neuvoston energiatyöryhmän kokouksessa. Jäsenvaltiot toivoivat komission jatkavan jäsenvaltioiden tilanteen arviointeja ja arvioivan erityisesti niiden suunnitelmia kehittää valmiuksia, jotka liittyvät OSD-direktiivin saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä laativan tilanteesta perusteellisen kirjallisen kertomuksen. Sen jälkeen komission yksiköiden ja jäsenvaltioiden välillä on jatkettu kahdenvälistä tietojenvaihtoa.

Heinäkuussa 2015 annetun OSD-direktiivin mukaisesti kunkin jäsenvaltion on muun muassa nimitettävä viranomainen (”toimivaltainen viranomainen”), joka suorittaa jäsenvaltion vaatimat direktiivin mukaiset sääntelytehtävät. OSD-direktiivin 8 ja 9 artiklassa ja liitteessä III on lueteltu jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista koskevia vaadittavien tehtävien hoitamiseen liittyviä säännöksiä, velvollisuuksia, organisatorisia järjestelyjä ja menettelyjä.

Komissio ei ole vielä saattanut päätökseen arviotaan siitä, ovatko jäsenvaltioiden kansalliset lainsäädännöt täysin OSD-direktiivin mukaisia. Kaikki jäsenvaltiot eivät myöskään ole ilmoittaneet komissiolle panneensa direktiivin täytäntöön kaikilta osin. Komissio seuraa tilannetta noudatettavien menettelyjen mukaisesti kunkin jäsenvaltion kanssa kahdenvälisesti käytävissä neuvotteluissa, jotta direktiivi saatettaisiin mahdollisimman nopeasti kaikilta osin osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jotta kaikki merellä tapahtuvan öljyn- ja kaasunporaustoiminnan korkean turvallisuustason varmistamiseen liittyvät tehtävät voidaan suorittaa, henkilöstöä on oltava riittävästi ja viranomaisilla on oltava asianmukaiset hallinnolliset resurssit.

OSD-direktiivissä jäsenvaltioiden edellytetään myös varmistavan, että omistajilla ja toiminnanharjoittajilla sekä toimivaltaisella viranomaisella on käytössään järjestelyt keskeisten sidosryhmien kanssa tapahtuvaa osaamisen ja kokemusten vaihtamista varten. Vaatimus sisältää velvoitteen, että kunkin toimivaltaisen viranomaisen on laadittava ja tarkistettava parhaita käytäntöjä koskevat standardit ja ohjeet tiiviissä yhteistyössä asiaan liittyvien sidosryhmien kanssa.

Analyysi perustui myös oletukseen, että kooltaan laajemmassa ja kauemmin toimineessa öljy- ja kaasuteollisuudessa poraus- ja etsintätoiminnan määrät ovat suhteessa vakaammat verrattuna uuteen ja kehittymässä olevaan öljy- ja kaasuteollisuuteen, jossa etsintätoiminta on vaihtelevampaa. Perustason vaihtoehto tarkoittaa, että avomeritoiminnan ala pysyy vakaana eikä toiminnan taso muutu kyselyhetkestä (heinäkuun 2014 kysely). Korkean toimintatason vaihtoehdossa sen sijaan oletetaan, että etsintäporausten lisäys on 20 prosenttia niissä jäsenvaltioissa, joilla on vakiintunut öljy- ja kaasuteollisuus, ja että etsintäporaukset ja poraustoiminta lisääntyvät 50 prosenttia niissä jäsenvaltioissa, joiden öljy- ja kaasuteollisuus on vähäistä tai vielä kehittymässä.

Jäsenvaltioissa sijaitsevien laitosten lukumäärän lisäksi myös etsintäporausten määrä ja jo käytössä olevissa porausrei'issä tehtävien poraustoimien määrä ovat merkittävä indikaattori merellä tapahtuvasta öljyn- ja kaasunporaustoiminnasta. Tiedot on saatu kunkin jäsenvaltion viimeisimmistä keskimääräisistä etsintäporauksista ja muusta poraustoiminnasta. Tällaista tietoa on vaikea kerätä, koska poraustoiminta riippuu monista tekijöistä ja vaihtelee paljon. Sen vuoksi merellä tapahtuvaa poraustoimintaa ja etsintäporauksia koskevien sääntelytehtävien vaatimia toimivaltaisten viranomaisten resursseja arvioidaan kahden vaihtoehdon, perustason ja korkean tason, avulla. Arvioita verrattiin jäsenvaltioiden nykyisiin ja suunniteltuihin viranomaisresursseihin, jotta voitiin todeta, olivatko kansalliset asiantuntijaresurssit riittäviä.

Jäsenvaltiot voidaan jakaa kolmeen ryhmään avomeriteollisuuden koon eli avomerilaitosten määrän perusteella. Ryhmään 1 kuuluvat jäsenvaltiot, joilla on paljon öljyn ja kaasun tuotantolaitoksia, ryhmän 2 jäsenvaltioilla on vain muutamia laitoksia ja ryhmän 3 jäsenvaltioilla ei ole lainkaan tuotantolaitoksia, mutta ne suunnittelevat tai suorittavat lähitulevaisuudessa etsintätoimintaa.

Sääntelyä koskevien menettelyjen ja prosessien sekä sidosryhmien kanssa tehtävien järjestelyjen nykytilasta ja suunnitellusta kehittämisestä saatujen tietojen perusteella (seuraava kohta) on todennäköistä, että myöskään kyseisten menettelyjen ja järjestelyjen kehittäminen ei enää OSD-direktiivin täytäntöönpanon alkuvuosien jälkeen vaadi yhtä paljon resursseja. Näitä asioita on kuitenkin tarkasteltava uudelleen ja parannettava sitä mukaa, kun toimivaltaisia viranomaisia kehitetään.

Ryhmän 3 jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on kaikkein kehittymättömimmät sidosryhmien kanssa työskentelyyn ja standardien kehittämiseen liittyvät organisatoriset järjestelyt, mutta kohteena oleva teollisuus on vähäisintä ja vain harva luvanhaltija, omistaja ja toiminnanharjoittaja toimii aktiivisesti. Puutteita on paljon lähinnä vuorovaikutuksessa työmarkkinajärjestöjen, työntekijöiden edustajien sekä kansainvälisten ja kansallisten teknisiä standardeja käsittelevien komiteoiden kanssa. Ryhmän 3 jäsenvaltiot uskovat, että organisatoriset järjestelyt ovat riittävät vuoteen 2016 mennessä. Järjestelyjen kehittäminen vaatii todennäköisesti merkittävän osan käytettävissä olevista resursseista, kun otetaan huomioon näiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten henkilöstömäärä.

Ryhmän 2 jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla on yksinkertaisemmat sidosryhmien kanssa työskentelyyn ja standardien kehittämiseen liittyvät organisatoriset järjestelyt, mutta kohteena oleva teollisuus on vähäisempää. Järjestelyt voivat näin ollen olla mitoitukseltaan pienempiä, mutta toimivaltaisen viranomaisen on kuitenkin käytettävä niihin merkittävä osa resursseistaan. Useissa näistä jäsenvaltioista vuorovaikutus työmarkkinajärjestöjen, työntekijöiden edustajien sekä kansainvälisten ja kansallisten teknisiä standardeja käsittelevien komiteoiden kanssa on puutteellista.

Ryhmän 1 jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla oli kyselyn aikaan vakiintuneet organisatoriset järjestelyt, joiden avulla vuorovaikutus sidosryhmien kanssa oli mahdollista. Vuorovaikutusta teknisiä standardeja käsittelevien komiteoiden ja muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa on kuitenkin lisättävä huomattavasti. Kolme jäsenvaltiota näyttäisi täyttävän useimmat tarkastellut kriteerit, mutta kahden muun osalta kehittäminen on tarpeen.

Kaikkein kehittymättömimmät avomeritoiminnan alan sääntelyä tukevat järjestelmät on tätä nykyä ryhmän 3 toimivaltaisilla viranomaisilla. Niiden on otettava käyttöön joitain sääntelyyn liittyviä toimia, menettelyjä ja prosesseja, mutta ryhmän 1 jäsenvaltioiden tasoa ei tarvitse saavuttaa, koska avomeritoiminta on vähäisempää. Yleisesti ottaen ryhmän 3 jäsenvaltiot katsovat pystyvänsä parantamaan sääntelyä tukevia järjestelmiään niin, että ne ovat luotettavia ja vakaita vuoteen 2016 mennessä. Tämä lisää toimivaltaisen viranomaisen resursseihin kohdistuvaa painetta huomattavasti.

Kaikki EUOAG-ryhmään kuuluvat jäsenvaltiot ovat valittaneet, että päteviä avomeritoiminnan alan teknisiä työntekijöitä on vaikea rekrytoida. Syitä on useita, muun muassa palkka, joka ei ole kilpailukykyinen, ja se, että tarvittavaa osaamista ei ole tarjolla.

Ryhmän 1 jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten osalta avomeritoiminnan alan teknisten ja sääntelyyn liittyvien resurssien arvioitu kokonaistarve vuonna 2016 on noin 288 (kokoaikaiseksi muutettuna). Vuodelle 2016 ehdotettu avomeritoiminnan alan teknisten ja sääntelyyn liittyvien asiantuntijoiden määrä on lähes sama. Vuosina 2014–2016 henkilöstömäärää on lisättävä keskimäärin 10–20 prosenttia. Huomattavia vajauksia on kuitenkin seuraavissa teknisissä luokissa: sukellus (-17,5 prosenttia), putket (12,8 prosenttia), koneenrakennus (-10 prosenttia), sähkötekniikka (-9 prosenttia), rakennesuunnittelu (-25 prosenttia) ja laivanrakennustekniikka (-60 prosenttia).

Näillä jäsenvaltioilla ei ole tuotantolaitoksia, ja siksi niiden avomeritoiminta on pääasiassa porausta. Ryhmän 3 jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten osalta avomeritoiminnan alan teknisten ja sääntelyyn liittyvien resurssien arvioitu kokonaistarve on noin 16 (kokoaikaiseksi muutettuna). Yleisesti ottaen pienemmissä toimivaltaisten viranomaisten organisaatioissa on avomerialan pätevyysvajausta. Puutteita mainittiin olevan erityisesti prosessitekniikan, ympäristönsuojelun asiantuntijoiden, sukelluksen ja joidenkin muiden teknisten alojen kohdalla. Suurin osa ryhmän 3 jäsenvaltioiden toimivaltaisista viranomaisista ilmoitti voivansa harkita sopimusten tekemistä toisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa osaamisen jakamiseksi ja pienten vajausten poistamiseksi, mikä on hyväksyttävää. Sääntelyyn liittyvää resurssien tarvetta koskevaan arvioon ei sisältynyt suuronnettomuusvaaroja koskevien kertomusten arviointi liikkuvien avomeriporausyksiköiden osalta eikä sellaisten laitteistojen osalta, joita ei ole sijoitettu pysyvästi jäsenvaltion lainkäyttöalueelle. Tämä lisää merkittävästi avomeriporauksiin liittyvää resurssien tarvetta.

Useilla mailla on käytössään suhteellisen paljon jotakin tiettyä pätevyyttä. Yhtä lukuun ottamatta millään jäsenvaltiolla ei ole käytössään kaikkia avomeritoiminnan alojen teknisiä asiantuntijoita. Tämä on ymmärrettävää, koska avomeritoiminnan alojen teknistä asiantuntijuutta on monenlaista, ja useimmissa tapauksissa vajaus on alle yksi henkilö kokoaikaiseksi muutettuna. Joissakin tapauksissa jäsenvaltiot ovat paikanneet näitä vajauksia palkkaamalla lyhytaikaisesti ulkopuolisia konsultteja. Suurin osa jäsenvaltioista ilmoitti voivansa harkita sopimusten tekemistä toisen toimivaltaisen viranomaisen kanssa osaamisen jakamiseksi. Merkittävimmät puutteet havaittiin kohdassa ”sääntelyasiantuntijat ja turvallisuusjohtamisjärjestelmät”. Tähän ongelmaan voidaan puuttua lisäkoulutuksen tai kehittämisen avulla. Ryhmän 2 neljä jäsenvaltiota ilmoittivat rahoitusongelmista.

Jäsenvaltioryhmittäin jaoteltuina luvut osoittavat selvää vajausta useissa luokissa, joita ovat esimerkiksi sukellus, koneenrakennus, sähkötekniikka, rakennesuunnittelu, hätävalmius ja laivanrakennustekniikka, kuten kohdassa 6 on selostettu. Eri ryhmien välillä on kuitenkin suuria vaihteluita (lisätietoja komission yksiköiden valmisteluasiakirjan osassa 3).

Vajaukset on mahdollista korjata vuoden 2016 aikana. Tähän tarvitaan resursseja koskevien tavoitteiden määrittelyn lisäksi tavoitteiden saavuttamiseen tarvittava, välitavoitteita ja toimenpiteitä sisältävä toimintastrategia. Strategioiden pohjaksi on tarjolla useita vaihtoehtoja, esimerkiksi tietolähteet asiantuntijoiden rekrytoimiseksi, yhteinen koulutus, kahden- tai monenväliset asiantuntijoiden siirrot, osaamisen jakaminen ja kolmannen osapuolen asiantuntijoiden verkostot (ks. lisätietoja komission yksiköiden valmisteluasiakirjan osasta 4).

Jäsenvaltioiden on varmistettava toimivaltaista viranomaista kehitettäessä, että syntyvät kulut voidaan periä öljyn- ja kaasunporausalalla toimivilta luvanhaltijoilta, omistajilta ja toiminnanharjoittajilta.

Ryhmän 1 jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi estettävä pätevien työntekijöiden vajaus rekrytoimalla riittävästi avomerialan sääntelyyn liittyviä ja alan teknisiä asiantuntijoita sekä kouluttamalla henkilöstöä asiaan liittyviin sääntelytehtäviin. Henkilöstöresurssien lisäksi näiden valtioiden on optimoitava sääntelyyn liittyvät prosessit ja niihin liittyvät järjestelmät.

Ryhmän 2 (vain vähän laitoksia) ja ryhmän 3 jäsenvaltioiden (ei tuotantolaitoksia, mutta suunnitelmia kehittää niitä) toimivaltaisilla viranomaisilla on todennäköisesti vajausta useilla avomeritoiminnan aloilla vuonna 2016. Vajausta on kuitenkin vain alle yhden kokoaikaisen henkilön verran. Tilanne johtaa siihen, että jäsenvaltiolla, jonka merellä toimiva öljy- ja kaasuteollisuus on vähäistä tai vasta kehittymässä, on vaikeuksia varmistaa, että toimivaltaisella viranomaisella on kattava avomerialan asiantuntijuus. Jäsenvaltiot voivat tässä yhteydessä harkita resurssien jakamista ja yhdistämistä verkostoitumalla. Jotta tällainen ehdotus voidaan toteuttaa, jäsenvaltioiden on käsiteltävä käytännön asioita, jotka koskevat jäsenvaltioiden julkisen palvelun järjestelmiin liittyviä vastuukysymyksiä ja logistiikkaa.

Niiden toimivaltaisten viranomaisten, joiden toiminta on vähäistä tai vasta alkamassa, on mukautettava tarjolla olevia vaihtoehtoja itselleen sopiviksi. Esimerkiksi yhteiseen tukirakenteeseen pohjautuvassa kolmannen osapuolen asiantuntijoiden verkostossa voisi olla usean jäsenvaltion käyttämiä yhteisiä yksiköitä tai tehtävissä, jotka eivät ole kovin arkaluonteisia, voitaisiin käyttää alan teollisuuden asiantuntijoita. Lisätietoja vaihtoehdoista on komission yksiköiden valmisteluasiakirjan osassa 4. Esimerkkinä voidaan mainita meriturvallisuusasiantuntijoiden virtuaalikeskus (Virtual Centre of Offshore Safety Expertise), joka auttaa jäsenvaltioiden toimivaltaisia viranomaisia täyttämään pätevyysvaatimuksia.

Myös merellä tapahtuvasta öljyn- ja kaasunporauksesta Euroopan unionissa vastaavien viranomaisten ryhmä (EUOAG) voi edistää jäsenvaltioiden ja komission välistä yhteistyötä, kun pyritään kehittämään välineitä henkilöstön jakamisen ja yhdistämisen helpottamiseksi. Tästä hyötyvät erityisesti ne toimivaltaiset viranomaiset, joiden toiminta on vähäistä tai vasta alkamassa.