Vain alkuperäiset UNECE:n tekstit ovat kansainvälisen julkisoikeuden mukaan sitovia. Tämän säännön asema ja voimaantulopäivä on hyvä tarkastaa UNECE:n asiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta. Asiakirja saatavana osoitteessa:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) sääntö nro 43 – Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat turvalasien ja niiden ajoneuvoihin asennuksen hyväksyntää

Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraaviin asti:

Muutossarjan 01 täydennys 2 – Voimaantulopäivä: 3. marraskuuta 2013

SISÄLTÖ

SÄÄNTÖ

LIITTEET

1. SOVELTAMISALA

Tätä sääntöä sovelletaan

turvalaseihin, jotka on tarkoitettu asennettavaksi luokkien L (joissa on kori), M, N, O tai T (1) ajoneuvoihin tuulilaseina tai muina ikkunalaseina tai tilanjakajina;

Sääntöä ei kummassakaan tapauksessa sovelleta valaisin- ja merkkivalaisinlaitteiden tai kojelautojen lasiosiin eikä panssarilaseihin tai kaksoisikkunoihin.

2. MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä sovelletaan seuraavia määritelmiä:

’Lasi-muovilasilla’ tarkoitetaan mistä tahansa lasimateriaalista koostuvaa lasia, jossa on yksi lasikerros ja yksi tai useampia muovikerroksia ja jossa muovikerros on sisäpuolella.

’Muovilasilla’ tarkoitetaan lasimateriaalia, jonka keskeisenä aineosana on yksi tai useampi molekyylipainoltaan suuri orgaaninen polymeeri, joka on lopullisessa olomuodossaan kiinteä ja jota lopullisen tuotteen jossakin valmistus- tai käsittelyvaiheessa voidaan muokata juoksevana.

Kaltevuuskulma on mitattava ajoneuvon ollessa vaakasuoralla alustalla. Jos kyseessä on matkustaja-ajoneuvo, ajoneuvon on oltava ajokunnossa poltto-, jäähdytys- ja voiteluainesäiliöt täytettyinä, ja siinä on oltava työkalut ja varapyörä (jos ajoneuvon valmistaja toimittaa nämä osana vakiovarustusta). Lisäksi on otettava huomioon kuljettajan massa ja, jos kyseessä on matkustaja-ajoneuvo, yhden etuistuimella istuvan matkustajan massa. Sekä kuljettajan että matkustajan massan katsotaan olevan 75 ± 1 kg.

’Kaarevalla tuulilasilla’ tarkoitetaan tuulilasia, jonka normaalikaarevuus on sellainen, että segmentin korkeus on suurempi kuin 10 mm/juoksumetri.

’Tasomaisella tuulilasilla’ tarkoitetaan tuulilasia, jonka normaalikaarevuus on sellainen, että segmentin korkeus on enintään 10 mm/juoksumetri.

Vaikka pääominaisuuksien muuttuminen viittaa siihen, että kyseessä on uuden tyyppinen tuote, tietyissä tapauksissa muodon ja mittojen muutos ei välttämättä edellytä täyden testisarjan suorittamista. Eräitä yksittäisissä liitteissä säädettyjä testejä varten lasit voidaan ryhmitellä yhteen, jos on ilmeistä, että niiden pääominaisuudet ovat samanlaiset.

3. HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN

3.1 Lasityypin hyväksyntä

Tyyppihyväksyntähakemuksen tekee lasin valmistaja tai tämän valtuutettu edustaja siinä maassa, jossa hyväksyntää haetaan.

3.2 Kunkin lasityypin hyväksyntähakemuksen liitteenä on oltava alla mainitut asiakirjat kolmena kappaleena ja seuraavat tiedot:

3.2.1 Tekninen kuvaus kaikista pää- ja sivuominaisuuksista.

3.3 Lisäksi hyväksynnän hakijan on toimitettava riittävä määrä testikappaleita ja näytteitä kyseistä mallia olevista valmiista laseista. Näytteiden lukumäärä vahvistetaan tarvittaessa testeistä vastaavan tutkimuslaitoksen kanssa.

3.4 Ajoneuvotyypin hyväksyntä

Ajoneuvon valmistajan tai tämän valtuutetun edustajan on tehtävä hakemus ajoneuvotyypin hyväksynnästä turvalasien asennuksen osalta.

3.5 Hyväksyntähakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat kolmena kappaleena sekä seuraavassa luetellut tiedot:

3.5.1 soveltuvassa mittakaavassa olevat ajoneuvon piirustukset, joista käyvät ilmi

3.5.2 tuulilasia ja muita laseja koskevat tekniset tiedot, joista käyvät ilmi erityisesti

3.6 Tyyppihyväksyntätesteistä vastaavalle tekniselle tutkimuslaitokselle on toimitettava hyväksyttävää ajoneuvotyyppiä edustava ajoneuvo.

4. MERKINNÄT

4.1 Kussakin turvalasissa, hyväksyttäviksi toimitetut näytteet ja testikappaleen mukaan luettuina, on oltava merkittynä liitteen 1 kohdassa 3 mainittu valmistajan kauppanimi tai tavaramerkki. Valmistetuissa osissa on oltava E-säännön nro 43 mukainen, alkuperäiselle valmistajalle annettu hyväksyntänumero. Merkinnän on oltava helposti luettava ja pysyvä.

5. HYVÄKSYNTÄ

5.1 Lasityypin hyväksyntä

Jos hyväksyttäväksi toimitetut näytteet täyttävät tämän säännön 6–8 kohdan vaatimukset, kyseiselle turvalasityypille on myönnettävä hyväksyntä.

5.2 Kullekin liitteessä 5, 7, 11, 12, 14, 15 ja 16 määritellylle tyypille, ja tuulilasien osalta kullekin hyväksytylle ryhmälle, on annettava hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 01, eli sääntö on alkuperäisessä muodossaan) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa hyväksyntänumeroa toiselle turvalasityypille tai ryhmälle.

5.3 Tätä sääntöä soveltaville sopimuksen osapuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta turvalasin tyypin hyväksynnästä tai hyväksynnän epäämisestä tämän säännön liitteessä 1 ja sen lisäyksissä esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

5.3.1 Tuulilasien osalta hyväksyntäilmoitukseen on liitettävä asiakirja, jossa luetellaan kaikki ryhmään kuuluvat tuulilasimallit sekä ryhmän ominaisuudet liitteen 1 lisäyksen 8 mukaisesti.

5.4 Jokaiseen tämän säännön mukaisesti hyväksyttyä tyyppiä olevaan lasiin ja moninkertaiseen lasiin on 4.1 kohdassa tarkoitettujen merkintöjen lisäksi kiinnitettävä näkyvästi kansainvälinen hyväksyntämerkki. Kuhunkin moninkertaisen ikkunan osana olevaan lasiin voidaan lisäksi kiinnittää sitä koskeva hyväksyntämerkki. Hyväksyntämerkki koostuu seuraavista osista:

5.4.1 E-kirjain ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (2), jotka ovat ympyrän sisällä,

5.4.2 kohdassa 5.4.1 tarkoitetun ympyrän oikealla puolella tämän säännön numero, R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero.

5.5 Seuraavassa luetellut lisätunnukset on kiinnitettävä lähelle edellä tarkoitettua hyväksyntämerkkiä:

5.5.1 Kun kyseessä on tuulilasi:

kun kyseessä on turvalasi, jonka valonläpäisevyys on pienempi kuin 70 prosenttia,

kun kyseessä on tasaisesti karkaistu lasi, jota voidaan käyttää tuulilasina hitaissa ajoneuvoissa, joiden rakenteellinen nopeus on enintään 40 km/h,

kun kyseessä on jäykkä muovilasi. Lisäksi käyttötarkoitus on merkittävä seuraavasti:

Lisäksi muovilasit, joille on tehty liitteen 3 kohdassa 4 kuvailtu naarmuuntumiskestävyystesti, on varustettava seuraavilla merkinnöillä tapauksen mukaan:

kun kyseessä on lasi, jossa valon hajaantuminen on enintään 2 prosenttia sen jälkeen, kun ulkopinta on käynyt läpi 1 000 testisykliä, ja enintään 4 prosenttia, kun sisäpinta on käynyt läpi 100 testisykliä (ks. liitteet 14 ja 16, kohta 6.1.3.1),

kun kyseessä on lasi, jossa valon hajaantuminen on enintään 10 prosenttia sen jälkeen, kun ulkopinta on käynyt läpi 500 testisykliä, ja enintään 4 prosenttia, kun sisäpinta on käynyt läpi 100 testisykliä (ks. liitteet 14 ja 16, kohta 6.1.3.2),

kun kyseessä on jäykkää muovia oleva moninkertainen ikkuna. Lisäksi käyttötarkoitus on merkittävä seuraavasti:

Muovilasit, joille on tehty liitteen 3 kohdassa 4 kuvailtu naarmuuntumiskestävyystesti, on lisäksi varustettava seuraavilla merkinnöillä tapauksen mukaan:

kun kyseessä on lasi, jossa valon hajaantuminen on enintään 2 prosenttia sen jälkeen, kun ulkopinta on käynyt läpi 1 000 testisykliä, ja enintään 4 prosenttia, kun sisäpinta on käynyt läpi 100 testisykliä (ks. liitteet 14 ja 16, kohta 6.1.3.1),

kun kyseessä on lasi, jossa valon hajaantuminen on enintään 10 prosenttia sen jälkeen, kun ulkopinta on käynyt läpi 500 testisykliä, ja enintään 4 prosenttia, kun sisäpinta on käynyt läpi 100 testisykliä (ks. liitteet 14 ja 16, kohta 6.1.3.2),

kun kyseessä on lasinen turvalasi, jonka sisäpinnalla on muovikerros.

5.6 Hyväksyntämerkin ja symbolin on oltava helposti luettavissa ja pysyvä. Lisäsymbolit on yhdistettävä hyväksyntämerkkiin.

5.7 Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkkejä hyväksyntämerkeistä.

5.8 Ajoneuvotyypin hyväksyntä

Jos tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettu ajoneuvo vastaa tämän säännön liitteessä 21 esitettyjä vaatimuksia, kyseiselle ajoneuvotyypille on annettava tyyppihyväksyntä.

5.9 Kullekin hyväksytylle tyypille on annettava hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 01, eli sääntö on alkuperäisessä muodossaan) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle kohdassa 2.35 tarkoitetulle ajoneuvotyypille.

5.10 Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta ajoneuvotyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopullisesta keskeyttämisestä tämän säännön liitteessä 1A esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

5.11 Jokaiseen tämän säännön perusteella hyväksyttyyn ajoneuvotyyppiin on kiinnitettävä näkyvästi hyväksyntälomakkeessa määriteltyyn helppopääsyiseen paikkaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu seuraavista osista:

5.11.1 E-kirjain ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero, jotka ovat ympyrän sisällä (3),

5.11.2 kohdassa 5.11.1 tarkoitetun ympyrän oikealla puolella tämän säännön numero, R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero.

5.12 Jos ajoneuvo on sellaisen ajoneuvotyypin mukainen, jolle on myönnetty hyväksyntä yhden tai useamman sopimukseen liitetyn säännön perusteella maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön perusteella, kohdassa 5.11.1 tarkoitettua tunnusta ei tarvitse toistaa. Tällöin kaikkien niiden sääntöjen numerot ja tunnukset, joiden perusteella on myönnetty hyväksyntä tämän säännön perusteella hyväksynnän myöntäneessä maassa, on merkittävä kohdassa 5.11.1 tarkoitetun tunnuksen oikealle puolelle pystysarakkeisiin.

5.13 Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä.

5.14 Hyväksyntämerkki on sijoitettava valmistajan kiinnittämään ajoneuvon tyyppikilpeen tai lähelle sitä.

5.15 Tämän säännön liitteessä 2A annetaan esimerkkejä hyväksyntämerkkien sijoittelusta.

6. YLEISET VAATIMUKSET

6.1 Kaikkien lasimateriaalien, myös tuulilasien valmistuksessa käytettävien, on oltava sellaisia, että lasin rikkoutuessa ruumiillisen vamman riski on mahdollisimman pieni. Lasin on kestettävä riittävän hyvin tavallisessa liikenteessä todennäköisesti esiintyviä tapahtumia sekä sää- ja lämpötilaoloja, kemiallisia vaikutuksia, palamista ja naarmuuntumista.

6.2 Turvalasin on lisäksi oltava riittävän läpinäkyvää, se ei saa aiheuttaa havaittavia vääristymiä tuulilasin läpi nähtävissä kohteissa, eikä se saa aiheuttaa mitään sekaannusta liikennemerkeissä ja -valoissa käytettävien värien tunnistamisessa. Tuulilasin rikkouduttua kuljettajan on edelleen pystyttävä näkemään tie niin selvästi, että hän voi jarruttaa ajoneuvoa ja pysäyttää sen turvallisesti.

7. ERITYISVAATIMUKSET

Kaikkien turvalasityyppien on luokkansa mukaan täytettävä seuraavat erityiset vaatimukset:

8. TESTIT

8.1 Tässä säännössä säädetään seuraavista testeistä:

8.1.1 Sirpaloitumistesti

Tämän testin tarkoituksena on:

8.1.2 Mekaanisen lujuuden testaus

8.1.2.1 Kuulaniskutesti

Testejä on kaksi, toisessa käytetään 227 g:n ja toisessa 2 260 g:n painoista kuulaa.

8.1.2.2 Pääniskutesti

Tämän testin tarkoituksena on todeta, vastaako lasi niitä vaatimuksia, jotka liittyvät loukkaantumisen ehkäisemiseen siinä tapauksessa, että pää iskeytyy tuulilasiin, laminoituun lasiin, lasi-muovilasiin, muuhun jäykkään muovilasiin kuin tuulilasiin tai sivuikkunoina käytettyihin moninkertaisiin ikkunoihin.

8.1.3 Ympäristötekijöiden vaikutusten testaus

8.1.3.1 Naarmuuntumiskestävyystesti

Testin tarkoituksena on todeta ylittääkö turvalasin naarmuuntumiskestävyys määrätyn arvon.

8.1.3.2 Lämmönkestävyystesti

Testin tarkoituksena on todeta, muodostuuko laminoidun lasin välikerrokseen tai lasi-muovilasiin kuplia, kun lasi altistetaan korkealle lämpötilalle pitkäksi ajaksi.

8.1.3.3 Säteilynkestävyystesti

Testin tarkoituksena on todeta, väheneekö pitkäksi ajaksi säteilylle altistetun laminoidun lasin, lasi-muovilasin tai muovipäällysteisen lasin valonläpäisevyys huomattavasti tai muuttuuko lasin väri merkittävästi.

8.1.3.4 Kosteudenkestävyystesti

Tämän testin tarkoituksena on todeta, kestääkö laminoitu ikkunalasi, lasi-muovi-ikkunalasi, muovipäällysteinen lasi tai jäykkä muovilasi merkittävästi huonontumatta pitkäaikaista altistumista ilman kosteudelle.

8.1.3.5 Lämmönvaihtelukestävyystesti

Testin tarkoituksena on todeta, kestävätkö turvalasissa käytetyt muovimateriaalit merkittävästi huonontumatta pitkäaikaista altistumista äärimmäisille lämpötiloille.

8.1.3.6 Säänkestävyystesti

Testin tarkoituksena on todeta, kestääkö turvalasi simuloituja sääolosuhteita.

8.1.3.7 Hilaristikkotesti

Testin tarkoituksena on todeta, onko jäykän muovilasin naarmuuntumisenestopinnoitteen pysyvyys riittävä.

8.1.4 Optiset ominaisuudet

8.1.4.1 Valonläpäisytesti

Testin tarkoituksena on todeta, ylittääkö turvalasien valonläpäisevyys tietyn arvon.

8.1.4.2 Optisen vääristymän testi

Testin tarkoituksena on todeta, että tuulilasin läpi nähtyjen kohteiden vääristymä ei ole sellainen, että se voi häiritä kuljettajaa.

8.1.4.3 Heijastuskuvan erotustesti

Tämän testin tarkoituksena on tarkastaa, että heijastuskuvan kulmaero varsinaisesta kuvasta ei ylitä tiettyä arvoa.

8.1.5 Palonkestävyystesti

Testin tarkoituksena on tarkastaa, että turvalasin palamisnopeus on riittävän alhainen.

8.1.6 Kemikaalinkestävyystesti

Testin tarkoituksena on todeta, että turvalasi kestää merkittävästi huonontumatta altistumista sellaisille kemikaaleille, joita todennäköisesti on läsnä tai käytetään ajoneuvossa (esim. puhdistusaineet).

8.1.7 Taipuisuus- ja taivutustesti

Testin tarkoituksena on määrittää onko muovilasi taipuisa vai jäykkä.

8.2 Säädetyt testit

8.2.1 Turvalasimateriaaleille on suoritettava seuraavissa taulukoissa luetellut testit: 8.2.1.1. ja 8.2.1.2.

8.2.1.1 Turvalasille on suoritettava seuraavassa taulukossa luetellut testit.

8.2.1.2 Muovilaseille on suoritettava seuraavassa taulukossa luetellut testit:

8.2.2 Turvalasille on annettava hyväksyntä, jos se on kohdissa 8.2.1.1 ja 8.2.1.2 mainittujen sitä koskevien määräysten mukainen.

9. TURVALASIN TYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN

9.1 Kaikista turvalasityyppiin tehdyistä muutoksista tai tuulilasien osalta kaikista ryhmään lisätyistä tuulilaseista on ilmoitettava turvalasityypin hyväksyneelle tyyppihyväksyntäviranomaiselle. Viranomainen voi tämän jälkeen

9.2 Ilmoittaminen

9.2.1 Hyväksynnän myöntämisestä tai epäämisestä on ilmoitettava tätä sääntöä soveltaville sopimuksen osapuolille kohdan 5.3 mukaisella menettelyllä.

9.2.2 Hyväksynnän laajennuksen myöntäneen toimivaltaisen viranomaisen on merkittävä kuhunkin laajennusilmoitukseen sarjanumero.

10. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

10.1 Tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyjen on vastattava sopimuksen lisäyksessä 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) vahvistettuja menettelyjä, ja seuraavien vaatimusten on täytyttävä:

10.2 Erityissäännökset

Sopimuksen lisäyksen 2 kohdassa 2.2 tarkoitettuihin tarkastuksiin sisältyy tämän säännön liitteen 20 vaatimusten noudattamisen tarkastaminen.

10.3 Sopimuksen lisäyksen 2 kohdassa 2.4 tarkoitettu tavanomainen tarkastusväli on yksi vuosi.

11. SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA

11.1 Ajoneuvotyypille tämän säännön perusteella myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos kohdan 10.1 vaatimukset eivät täyty.

11.2 Jos tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli peruuttaa aikaisemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava asiasta muille sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 olevan mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

12. SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET

12.1 Tämän säännön täydennyksen 12 voimaantulopäivästä alkaen tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet eivät saa kieltäytyä antamasta hyväksyntää tämän säännön perusteella, sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 12.

12.2 Kun voimaantulopäivästä on kulunut 24 kuukautta, tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet saavat myöntää hyväksynnän ainoastaan siinä tapauksessa, että hyväksyttävänä oleva osan tai erillisen yksikön tyyppi täyttää tämän säännön vaatimukset, sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 12.

12.3 Kun tämän säännön täydennyksen 12 voimaantulopäivästä on kulunut 24 kuukautta, tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet voivat kieltäytyä tunnustamasta sellaisen turvalasin hyväksyntää, jossa ei ole tämän säännön kohdassa 5.5 tarkoitettuja symboleita.

12.4 Muutossarjan 01 virallisen voimaantulopäivän jälkeen mikään tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli ei saa kieltäytyä antamasta hyväksyntää tämän säännön perusteella, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

12.5 Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet voivat 24 kuukauden kuluttua voimaantulosta myöntää hyväksyntöjä vain sellaisille turvalasityypeille, jotka täyttävät tämän säännön vaatimukset, sellaisena kuin sääntö on muutettuna muutossarjalla 01.

12.6 Tämän säännön muutossarjan 01 voimaantulon jälkeenkin tämän säännön muutossarjan 00 mukaisesti myönnetyt turvalasien tyyppihyväksynnät pysyvät voimassa, ja sääntöä soveltavien sopimuspuolten on edelleen hyväksyttävä ne; sopimuspuolet eivät myöskään saa kieltäytyä myöntämästä laajennuksia tämän säännön muutossarjan 00 mukaisesti myönnettyihin tyyppihyväksyntöihin.

12.7 Muutossarjan 01 voimaantulon jälkeenkin tämän säännön muutossarjan 00 mukaisesti myönnetyt ajoneuvojen tyyppihyväksynnät pysyvät voimassa, ja sääntöä soveltavien sopimuspuolten on edelleen hyväksyttävä ne; sopimuspuolet eivät myöskään saa kieltäytyä myöntämästä laajennuksia tämän säännön muutossarjan 00 mukaisesti myönnettyihin tyyppihyväksyntöihin.

13. TUOTANNON LOPETTAMINEN

Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön mukaisesti hyväksytyn turvalasityypin valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava siitä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen osapuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

14. HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TUTKIMUSLAITOSTEN JA TYYPPIHYVÄKSYNTÄVIRANOMAISTEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden tyyppihyväksyntäviranomaisten nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille toimitetaan lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta.

Hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten on oltava testauslaboratorioiden toiminnalle asetettujen yleisten perusteiden mukaisia (ISO/CEI Guide 25). Lisäksi tutkimuslaitosten on oltava sen tyyppihyväksyntäviranomaisen nimeämiä, jonka puolesta ne suorittavat hyväksyntätestejä.

(1) Ajoneuvoluokat määritellään ajoneuvojen rakennetta koskevassa konsolidoidussa päätöslauselmassa (R.E.3), asiakirja TRANS/WP.29/78/Rev. 2, para. 2.

(2) Vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolten tunnusnumerot esitetään ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteessä 3, asiakirja ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1.

(3) Katso alaviite 2.

(4) Tämä testi on suoritettava moninkertaisille ikkunoille liitteessä 12 olevan 3 (A12/3) kohdan mukaisesti.

(5) Jos päällystetty muovimateriaalilla sisäpinnaltaan.

(6) Tämä testi tehdään vain sellaisille tasaisesti karkaistuille laseille, jotka on tarkoitettu käytettäväksi tuulilasina hitaissa ajoneuvoissa, joiden rakenteellinen nopeus on enintään 40 km/h.

(7) Testausvaatimukset vaihtelevat sen mukaan, missä kohdassa ajoneuvoa lasi sijaitsee.

(8) Koskee vain laseja, jotka sijaitsevat ajonäkyvyyttä edellyttävissä kohdissa.

Edellä esitetty lasi-muovi-ikkunalasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty laminoituun ikkunalasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty jäykkää muovia olevaan moninkertaiseen ikkunaan kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty taipuisaan muovi-ikkunalasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty hyväksyntämerkki, joka on kiinnitetty etulasiksi tarkoitettuun jäykkään muovi-ikkunalasiin, jonka valon hajaantuminen on enintään 2 prosenttia sen jälkeen, kun ulkopinta on käynyt läpi 1 000 testisykliä, ja enintään 4 prosenttia, kun sisäpinta on käynyt läpi 100 testisykliä, osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty hyväksyntämerkki, joka on kiinnitetty ikkunalasiin, johon sovelletaan liitteen 3 kohdassa 9.1.4 esitettyjä vaatimuksia, osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty tasaisesti karkaistuun lasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa joka on tarkoitettu käytettäväksi tuulilasina hitaassa ajoneuvossa, jonka rakenteellinen nopeus on enintään 40 km/h, on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Tasaisesti karkaistu lasi, joka on tarkoitettu käytettäväksi tuulilasina hitaissa ajoneuvoissa, joiden rakenteellinen nopeus on enintään 40 km/h

Edellä esitetty moninkertaiseen ikkunaan kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty hyväksyntämerkki, joka on kiinnitetty ikkunalasiin, johon sovelletaan liitteen 3 kohdassa 9.1.4 esitettyjä vaatimuksia, osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty lasi-muovituulilasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty käsiteltyyn laminoituun tuulilasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty tavalliseen laminoituun muovipäällysteiseen tuulilasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty tavalliseen laminoituun tuulilasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty karkaistuun muovipäällysteiseen tuulilasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Edellä esitetty karkaistuun tuulilasiin kiinnitetty hyväksyntämerkki osoittaa, että kyseinen osa on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

Yllä olevasta ajoneuvoon kiinnitetystä hyväksyntämerkistä käy ilmi, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty lasien asennuksen osalta Alankomaissa (E4) säännön nro 43 mukaisesti hyväksyntänumerolla 012439. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 43 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01.

LIITE 3

YLEISET TESTAUSVAATIMUKSET

1. SIRPALOITUMISTESTI

1.1 Testattava lasi ei saa olla tukevasti kiinnitetty. Se voi kuitenkin olla kiinnitetty teipillä identtiseen lasiin kaikista reunoistaan.

1.2 Sirpaloitumisen aiheuttamiseen on käytettävä noin 75 g:n painoista vasaraa tai muuta välinettä, jolla saadaan vastaavat tulokset. Välineen kärjen kaarevuussäteen on oltava 0,2 mm ± 0,05 mm.

1.3 Kussakin määrätyssä iskukohdassa on suoritettava yksi testi.

1.4 Sirpaleiden tutkimus on tehtävä menetelmällä, jonka laskentatarkkuus ja soveltuvuus minimi- ja maksimimäärän laskennan oikean paikan löytämisen osalta on varmennettu. Sirpaloitumisen etenemisen pysyvä tallennus aloitetaan 10 sekunnin kuluessa iskun jälkeen, ja sitä jatketaan, kunnes iskusta on kulunut 3 minuuttia. Teknisen tutkimuslaitoksen on säilytettävä sirpaloitumisen etenemisen pysyvät tallenteet.

2. KUULANISKUTESTI

2.1 Testaus 227 g:n kuulalla

2.1.1 Laitteisto

2.1.1.1 Karkaistu teräskuula, jonka massa on 227 g ± 2 g ja halkaisija noin 38 mm.

2.1.1.2 Laite, jolla kuula pudotetaan vapaasti määrätyltä korkeudelta, tai laite, joka antaa kuulalle vapaalla pudotuksella saavutettavaa nopeutta vastaavan nopeuden. Jos käytetään kuulan sinkoavaa laitetta, nopeuden on oltava vapaalla pudotuksella saavutettava nopeus ±1 prosentin toleranssilla.

2.1.1.3 Kuvassa 1 esitetyn kaltainen tukiteline, joka koostuu teräskehyksistä, joiden koneistetut reunat ovat 15 mm leveät, sopivat toistensa päälle ja on päällystetty noin 3 mm paksuilla ja 15 mm leveillä kumitiivisteillä, joiden kovuus on 50 IRHD.

Alarunko on noin 150 mm:n korkuisen teräskehikon päällä. Testikappaletta pitää paikallaan yläkehys, jonka paino on noin 3 kg. Teline on hitsattu noin 12 mm:n paksuiseen lattialla olevaan teräslevyyn, jonka alla on noin 3 mm:n paksuinen ja 50 IRHD:n kovuinen kumikerros.

Kuva 1

Kuulatestien tukirakenne

2.1.2 Testiolosuhteet

Lämpötila: 20 °C ± 5 °C

Ilmanpaine: 860–1 060 mbar

Suhteellinen kosteus: 60 ± 20 prosenttia.

2.1.3 Testikappale

Testikappaleen on oltava tasomainen tai tuulilasin tai muun kaarevan ikkunalasin tasomaisimmasta osasta leikattu neliö, jonka sivun pituus on 300 mm + 10/– 0 mm.

Vaihtoehtoisesti voidaan testata kaareva ikkunalasi. Tässä tapauksessa on huolehdittava siitä, että kosketus turvalasin ja tuen välillä on riittävä.

2.1.4 Menettely

Testikappaletta pidetään määrätyssä lämpötilassa vähintään neljä testiä edeltävää tuntia.

Testikappale asetetaan telineeseen (2.1.1.3). Testikappaleen pinnan on oltava 3 asteen tarkkuudella kohtisuorassa kuulan liikesuuntaan nähden.

Kun kyseessä on taipuisa muovilasi, testikappale on kiinnitettävä tukirakenteeseen puristusliitoksella.

Iskeytymiskohdan on sijaittava 25 mm:n säteellä testikappaleen geometrisestä keskikohdasta, kun pudotuskorkeus on 6 m tai vähemmän, ja 50 mm:n säteellä testikappaleen keskikohdasta, kun pudotuskorkeus on yli 6 m. Kuulan on osuttava testikappaleen siihen puoleen, joka on turvalasin ulkopinta ajoneuvoon asennettuna. Kuulan annetaan iskeytyä lasiin vain kerran.

2.2 Testaus 2 260 g:n kuulalla

2.2.1 Laitteisto

2.2.1.1 Karkaistu teräskuula, jonka massa on 2 260 g ± 20 g ja halkaisija noin 82 mm.

2.2.1.2 Laite, jolla kuula pudotetaan määrätyltä korkeudelta vapaasti, tai laite, joka antaa kuulalle vapaalla pudotuksella saavutettavaa nopeutta vastaavan nopeuden. Jos käytetään kuulan sinkoavaa laitetta, nopeuden on oltava vapaalla pudotuksella saavutettava nopeus ±1 prosentin toleranssilla.

2.2.1.3 Kuvassa 1 esitetyn kaltainen ja kohdassa 2.1.1.3 kuvailtua vastaava tukiteline.

2.2.2 Testiolosuhteet

Lämpötila: 20 °C ± 5 °C

Ilmanpaine: 860–1 060 mbar

Suhteellinen kosteus: 60 ± 20 prosenttia.

2.2.3 Testikappale

Testikappaleen on oltava tasomainen tai tuulilasin tai muun kaarevan turvalasin tasomaisimmasta osasta leikattu neliö, jonka sivun pituus on 300 mm + 10/– 0 mm.

Vaihtoehtoisesti voidaan testata koko tuulilasi tai muu kaareva turvalasi. Tässä tapauksessa on huolehdittava siitä, että kosketus turvalasin ja tuen välillä on riittävä.

2.2.4 Menettely

Testikappaletta pidetään määrätyssä lämpötilassa vähintään neljä testiä edeltävää tuntia.

Testikappale asetetaan telineeseen (2.1.1.3). Testikappaleen pinnan on oltava 3 asteen tarkkuudella kohtisuorassa kuulan liikesuuntaan nähden.

Kun kyseessä on lasi-muovilasi, testikappale on kiinnitettävä tukirakenteeseen puristusliitoksella.

Iskukohdan on sijaittava 25 mm:n säteellä testikappaleen geometrisestä keskikohdasta.

Kuulan on osuttava siihen testikappaleen puoleen, joka edustaa ajoneuvoon asennetun turvalasin sisäpintaa.

Kuulan annetaan iskeytyä lasiin vain kerran.

3. PÄÄNISKUTESTI

3.1 Pääniskutesti ilman hidastuvuuden mittausta

3.1.1 Laitteisto

Pallon tai puolipallon muotoinen laminoidusta kovapuusta valmistettu ja vaihdettavalla huovalla päällystetty ihmisen päätä edustava paino, jossa voi olla puinen poikkipalkki. Pyöreän osan ja poikkipalkin välissä on kaulan mallinen välikappale ja poikkipalkin toisella puolella kiinnitystanko.

Mitat ovat kuvan 2 mukaiset. Laitteiston kokonaispainon on oltava 10 kg ± 0,2 kg.

Kuva 2

Päätä edustava paino

3.1.2 Laite, jolla päätä edustava paino pudotetaan määritellyltä korkeudelta vapaasti, tai laite, joka antaa painolle vapaalla pudotuksella saavutettavaa nopeutta vastaavan nopeuden. Jos käytetään painon sinkoavaa laitetta, nopeuden on oltava vapaalla pudotuksella saavutettava nopeus ± 1 prosentin toleranssilla.

3.1.3 Kuvassa 3 esitetyn kaltainen tukiteline tasomaisten testikappaleiden testausta varten. Teline koostuu kahdesta teräskehyksestä, joiden koneistetut reunat ovat 50 mm:n levyiset, jotka asettuvat toistensa päälle ja jotka on päällystetty noin 3 mm:n paksuisilla ja 15 mm:n ± 1 mm:n levyisillä kumitiivisteillä, joiden kovuus on 70 IRHD. Ylärunko puristetaan alarunkoa vasten vähintään kahdeksalla pultilla.

3.1.4 Testiolosuhteet

Lämpötila: 20 °C ± 5 °C

Ilmanpaine: 860–1 060 mbar

Suhteellinen kosteus: 60 ± 20 prosenttia.

3.1.5 Menettely

3.1.5.1 Tasomaisen testikappaleen testaus

Tasomaista testikappaletta, jonka pituus on 1 100 mm + 5/– 2 mm ja leveys 500 mm + 5/– 2 mm, säilytetään 20 ± 5 °C:n tasaisessa lämpötilassa vähintään neljä testiä edeltävää tuntia.

Kuva 3

Päätä edustavalla kappaleella tehtävien testien tukiteline

Testikappale kiinnitetään tukitelineeseen (kohta 3.1.3). Pultit on kiristettävä niin, että testikappaleen liike testin aikana on enintään 2 mm. Testikappaleen tason on oltava pääosin kohtisuorassa painon tulosuuntaan nähden. Painon on iskeydyttävä testikappaleeseen 40 mm:n säteellä kappaleen geometrisesta keskipisteestä sille puolelle, joka vastaa ajoneuvoon asennetun turvalasin sisäpintaa, ja painon on annettava iskeytyä lasiin vain kerran.

Huopasuojuksen iskeytymispinta on vaihdettava 12 testin jälkeen.

3.1.5.2 Kokonaisen tuulilasin testaus (kun pudotuskorkeus on enintään 1,5 m)

Tuulilasi asetetaan vapaasti alustalle, jonka päällä on 70 IRHD:n kovuinen ja noin 3 mm:n paksuinen kumikaistale, niin, että kosketuspinnan leveys koko reuna-alueella on noin 15 mm.

Tuen on koostuttava jäykästä kappaleesta, joka vastaa tuulilasin muotoa siten, että päätä edustava paino iskeytyy lasin sisäpintaan. Tarvittaessa tuulilasi on kiinnitettävä tukirakenteeseen puristusliitoksella.

Telineen on oltava jäykällä alustalla, jonka päällä on 70 IRHD:n kovuinen ja noin 3 mm:n paksuinen kumikerros. Tuulilasin pinnan on oltava pääosin kohtisuorassa painon tulosuuntaan nähden.

Päätä edustavan painon on iskeydyttävä testikappaleeseen 40 mm:n säteellä kappaleen geometrisesta keskipisteestä sille puolelle, joka vastaa ajoneuvoon asennetun turvalasin sisäpintaa, ja painon on annettava iskeytyä lasiin vain kerran.

Huopasuojuksen iskeytymispinta on vaihdettava 12 testin jälkeen.

3.2 Pääniskutesti ja hidastuvuuden mittaus

3.2.1 Laitteisto

Pääniskutestissä, jossa määritetään samanaikaisesti myös päävamma-arvo (HIC-arvo), käytetään kuvan 2.1 mukaista päätä edustavaa kappaletta. Kappaleen kokonaismassan on oltava 10,0 kg + 0,2/– 0,0 kg.

Asennusrungon (24) keskellä laitteen massakeskipisteessä on kolmihaarainen asennuskappale (26), johon kiinnitetään nopeusanturit (27). Nopeusantureiden olisi sijaittava toisiinsa nähden vertikaalisesti.

Asennusrungon alapuolella sijaitsevat pohjakappale (18) ja kuoriosa (19) vastaavat joustavuudeltaan pitkälti ihmiskallon ominaisuuksia. Päätä edustavan kappaleen joustavuusominaisuudet iskeytymishetkellä määräytyvät välirenkaan (13) ja pohjakappaleen kovuuden ja paksuuden mukaan.

Kuva 2.1

10 kg:n painoinen päätä edustava kappale

Kuvassa 2.1 esitetyn 10 kg:n painoisen päätä edustavan kappaleen osat

Nro Lukumäärä Nimitys Materiaali Huomautukset 1 1 magneettipidike teräs DIN 17100 — 2 1 tärinänvaimennin kumi/teräs läpimitta: 50 mm paksuus: 30 mm kierre: M10 3 4 liitin (HF, BNC) — — 4 1 kuusiomutteri DIN 985 — — 5 6 välilevy DIN 125 — — 6 3 välikappale — — 7 6 lieriöruuvi DIN 912 — — 8 3 kuusiomutteri — — 9 3 välilevy teräs DIN 17100 reiän läpimitta: 8 mm ulkoläpimitta: 35 mm paksuus: 1,5 mm 10 3 kumirengas kumi, kovuus 60 IRHD reiän läpimitta: 8 mm ulkoläpimitta: 30 mm paksuus: 10 mm 11 1 vaimennusrengas tiivistepaperi reiän läpimitta: 120 mm ulkoläpimitta: 199 mm paksuus: 0,5 mm 12 — — — — 13 1 välirengas butadieenikumi, kovuus noin 80 IRHD reiän läpimitta: 129 mm ulkoläpimitta: 192 mm paksuus: 4 mm 14 3 ohjainputki polytetrafluorieteeni (PTFE) sisäläpimitta: 8 mm ulkoläpimitta: 10 mm pituus: 40 mm 15 3 kuusiomutteri — — 16 3 kierrepultti DIN 976 — — 17 3 kierreholkki valumetalli DIN 1709-GD- CuZn 37Pb — 18 1 pohjakappale polyamidi 12 — 19 1 kuoriosa butadieenikumi paksuus: 6 mm uloke yhdellä puolella 20 1 ohjausholkki teräs DIN 17100 — 21 4 uppokantaruuvi — — 22 1 vaimennuslevy tiivistepaperi läpimitta: 65 mm paksuus: 0,5 mm 23 — — — — 24 1 asennusrunko teräs DIN 17100 — 25 1 kuusiouppokantapidätysruuvi lujuusluokka 45H — 26 1 kolmihaarainen asennuskappale — — 27 3 kiihtyvyysanturi — — 28 1 puuosa pyökki, liimattu — 29 1 peitelevy metalliseos (AlMg5) — 30 1 suojakupu polyamidi 12 —

3.2.2 Säätö ja kalibrointi

Pääniskutestin suorittamiseksi päätä edustava kappale kiinnitetään ohjainlaitteiston poikkipalkkiin (kuva 2.2) ja siirretään nostolaitteella pudotuskorkeudelle. Testin aikana poikkipalkki ja siihen kiinnitetty päätä edustava kappale vapautetaan. Kun yhdistelmä ohittaa säädettävällä korkeudella olevan valokennon, päätä edustava kappale irtoaa poikkipalkista, poikkipalkin liike hidastuu ja päätä edustava kappale putoaa näytteen päälle.

Pudotuslaitteisto tai mittauskaapeli ei saa vaikuttaa mitenkään päätä edustavan kappaleen putoamisnopeuteen, vaan kappaleen on pudottava pelkästään painovoiman vaikutuksesta ja pystysuorassa suunnassa.

Kuva 2.2

Testauslaitteisto pääniskutestiä ja hidastuvuuden mittausta varten

3.2.2.1 Mittauslaite, jolla voidaan mitata HIC-arvot päätä edustavan kappaleen avulla, kuvaillaan kohdassa 3.2.1.

3.2.2.2 Päätä edustavan kappaleen kalibrointilaitteisto

Pudotuslaitteistolla on voitava suorittaa pudotus korkeudelta 50–254 mm, ja korkeus on voitava säätää tarkasti 1 mm:n välein. Näillä pienillä pudotuskorkeuksilla ei välttämättä tarvita ohjainjärjestelmää.

Teräksisen törmäyslevyn on oltava kooltaan 600 mm × 600 mm ja paksuudeltaan vähintään 50 mm. Törmäyspinnan on oltava kiillotettu ja ominaisuuksiltaan seuraava:

pinnankarheus Rmax = 1 mm, tasomaisuustoleranssi t = 0,05 mm.

3.2.2.3 Päätä edustavan kappaleen säätö ja kalibrointi

Ennen kutakin testisarjaa ja vähintään 50:n samaan sarjaan kuuluvan testin jälkeen päätä edustava kappale on kalibroitava ja tarvittaessa säädettävä.

Törmäyslevyn on oltava puhdas ja kuiva, ja testin aikana sen on oltava vakaasti betonialustalla.

Päätä edustavan kappaleen on iskeydyttävä levyyn pystysuorassa suunnassa. Pudotuskorkeudet ovat 50, 100, 150 ja 254 mm (mitattuna pääkappaleen alimmasta kohdasta törmäyslevyn pintaan). Hidastuvuuskäyrät on tallennettava.

Eri pudotuskorkeuksia vastaavien z-akselin suurimpien hidastuvuuksien az on oltava seuraavassa taulukossa annettujen raja-arvojen sisällä:

Pudotuskorkeus, mm Suurin hidastuvuus az painovoiman aiheuttaman kiihtyvyyden g kerrannaisena 50 64 ± 5 100 107 ± 5 150 150 ± 7 254 222 ± 12

Hidastuvuuskäyrien on perustuttava unimodaaliseen värähtelyyn. Pudotuskorkeutta 254 mm vastaavan hidastuvuuskäyrän on sijaittava vähintään 1,2 ms ja enintään 1,5 ms 100 g:n yläpuolella.

Jos 3.2.2.3 kohdassa esitetyt vaatimukset eivät täyty, päätä edustavan kappaleen joustavuusominaisuuksia on säädettävä muuttamalla asennusrungolla (24) olevan välirenkaan (13) paksuutta. Korjauksia voidaan tehdä säätämällä itselukkiutuvia kuusiomuttereita (8) pulteissa (16), joilla pohjakappale (18) on kiinnitetty asennusrunkoon (24). Kuusiomuttereiden (8) alla olevat kumirenkaat (10) eivät saa olla haurastuneita tai murtuneita.

Jos iskupinnan kuoriosa (19) tai välirengas (13) vaurioituvat, ne olisi vaihdettava viipymättä, varsinkin jos päätä edustavaa kappaletta ei voida enää säätää.

3.2.3 Tasomaisten kappaleiden testauksessa käytettävä tukiteline on kuvailtu kohdassa 3.1.3.

3.2.4 Testausolosuhteet on määritelty kohdassa 3.1.4.

3.2.5 Kokonaisten lasien testaus (pudotuskorkeus 1,5–3 m): Lasi asetetaan vapaasti alustalle, jonka päällä on 70 IRHD:n kovuinen ja noin 3 mm:n paksuinen kumikerros.

Lasi kiinnitetään telineeseen soveltuvien laitteiden avulla. Lasin pinnan on oltava pääosin kohtisuorassa päätä edustavan painon tulosuuntaan nähden. Kohdan, jossa päätä edustava paino iskeytyy lasiin, on oltava 40 mm:n säteellä kappaleen geometrisesta keskipisteestä sillä puolella, joka vastaa ajoneuvoon asennetun muovilasin sisäpintaa, ja painon on annettava iskeytyä lasiin vain kerran.

Valitun aloituskorkeuden jälkeen pudotuskorkeuksia on korotettava 0,5 metrillä kutakin seuraavaa koetta varten. Hidastuvuuskäyrät, jotka vastaavat arvoja ax, ay ja az törmäyshetkellä, on kirjattava ajan t suhteen.

Pääniskutestin jälkeen on tarkastettava, onko lasin reuna liikkunut alustalla yli 2 mm ja täyttyvätkö iskeytymiskohtaa koskevat vaatimukset. Kiihtyvyyskomponenttien ax ja ay olisi oltava pystysuuntaisen iskeytymisen osalta pienemmät kuin 0,1 az.

3.2.6 Arviointi

Hidastuvuuskäyrät on arvioitava seuraavasti:

Mitatuista hidastuvuuskäyristä ax(t), ay(t) ja az(t) yhtälön (1) mukaisesti saadun hidastuvuuden ares(t) on oltava painovoiman aiheuttaman kiihtyvyyden kerrannainen. 1)

Aika, jolloin hidastuvuus ares on jatkuvasti suurempi kuin 80 g, sekä hidastuvuuden ares suurin arvo on määritettävä. Tylpän voiman aiheuttaman kallo–aivovamman riskiä mittaava HIC-arvo on laskettava seuraavaa kaavaa (2) käyttäen: 2)

Raja-arvot t1 ja t2 on valittava siten, että integraali saa maksimiarvon.

4. NAARMUUNTUMISKESTÄVYYSTESTI

4.1 Laitteisto

4.1.1 Naarmuttamislaite (1) on esitetty kaavamaisesti kuvassa 4. Sen osat ovat keskeltä kiinnitetty vaakatasossa oleva pyörintätaso, joka pyörii vastapäivään nopeudella 65–75 rpm, sekä

Kuva 4

Naarmuttamislaite

kaksi painotettua yhdensuuntaista vartta, joissa molemmissa on erityinen naarmuttamisrengas, joka pyörii vapaasti kuulalaakeroidulla vaakasuoralla akselilla; kukin rengas painaa testikappaletta 500 g:n massan paineella.

Naarmutuslaitteen pyörintätason on pyörittävä tasaisesti ja riittävän samassa tasossa (poikkeama tästä tasosta saa olla enintään ± 0,05 mm 1,6 mm:n etäisyydellä pyörivän tason ulkoreunasta).

Pyörät on asennettava siten, että kun ne koskettavat pyörivää testikappaletta, ne pyörivät vastakkaisiin suuntiin niin, että ne puristavat ja hankaavat testikappaletta kahdesti testikappaleen kunkin kierroksen aikana kaarevia linjoja pitkin renkaan muotoisella, noin 30 cm2 kokoisella alueella.

4.1.2 Naarmuttamisrenkaiden (2) halkaisija on 45–50 mm ja paksuus 12,5 mm, ja ne koostuvat keskikovaan kumiin yhdistetystä erityisestä hienojakoisesta hankausaineesta. Renkaiden kovuuden on oltava 72 ± 5 IRHD. Kovuus mitataan neljästä tasaisin välein sijaitsevasta kohdasta hankauspinnan keskilinjalla, kun painetta kohdistetaan pystysuorassa renkaan halkaisijan suuntaisesti. Lukemat otetaan 10 sekuntia täyden paineen kohdistamisen jälkeen.

Naarmuttamisrenkaat on valmisteltava käyttöä varten pyörittämällä niitä erittäin hitaasti tasaista lasia vasten sen varmistamiseksi, että niiden pinta on täysin tasainen.

4.1.3 Valonlähde koostuu hehkulampusta, jonka hehkulanka on 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm:n suuntaissärmiössä. Lampun hehkulangan jännitteen on oltava sellainen, että värilämpötila on 2 856 K ± 50 K. Jännite on vakautettava tarkkuudella ± 1/1 000. Jännitteen tarkastukseen käytettävän mittauslaitteen on oltava riittävän tarkka.

4.1.4 Optinen järjestelmä muodostuu linssistä, jonka polttoväli f on vähintään 500 mm ja jonka kromaattiset poikkeamat on korjattu. Linssin täysi aukko ei saa olla suurempi kuin f/20. Linssin ja valonlähteen etäisyys on säädettävä siten, että saadaan aikaan pääosin tasalevyinen valokeila. Järjestelmään on asennettava himmennin, joka rajoittaa valokeilan halkaisijan 7 ± 1 mm:iin. Himmentimen on sijaittava 100 ± 50 mm:n etäisyydellä linssistä vastakkaisella puolella kuin valonlähde.

4.1.5 Hajavalon mittauslaitteisto (ks. kuva 5) koostuu valokennosta, jonka integrointipallon halkaisija on 200–250 mm. Pallossa on oltava valon tulo- ja poistumisaukot. Tuloaukon on oltava pyöreä ja halkaisijaltaan vähintään kaksi kertaa valokeilan halkaisija. Valon poistumisaukossa on oltava joko valonkerääjä tai heijastusstandardi kohdassa 4.4.3 esitetyn mukaisesti. Valonkerääjän on imettävä kaikki valo, kun valokeilaan ei ole asetettu testikappaletta.

Valokeilan akselin on kuljettava tulo- ja poistumisaukkojen keskustan kautta. Valon poistumisaukon halkaisijan b on oltava yhtä suuri kuin 2 a.tan 4°, kun a. on pallon halkaisija. Valokennon on oltava asennettu siten, että suoraan tuloaukosta tai heijastusstandardilta tuleva valo ei osu siihen.

Integroivan pallon ja heijastusstandardin pintojen heijastuskyvyn on oltava riittävän samanlainen, ja niiden on oltava mattapintaisia ja epäselektiivisiä.

Valokennon tehon on oltava lineaarinen ± 2 prosentin toleranssilla käytettyjen valotehojen alueella. Instrumentin on oltava rakenteeltaan sellainen, että galvanometri ei näytä lukemaa, kun pallo on pimeä.

Koko laitteisto on tarkastettava säännöllisin välein haze-ilmiön kalibrointistandardien avulla.

Jos haze-mittaukset tehdään laitteilla tai menetelmillä, jotka poikkeavat edellä määritellyistä, tuloksia on tarvittaessa korjattava, jotta ne ovat yhteensopivia edellä esitettyä laitteistoa käyttämällä saatujen tulosten kanssa.

Kuva 5

Hazemeter

4.2 Testiolosuhteet

Lämpötila: 20 °C ± 5 °C

Ilmanpaine: 860–1 060 mbar

Suhteellinen kosteus: 60 ± 20 prosenttia.

4.3 Testikappaleet

Testikappaleiden on oltava tasomaisia, sivuiltaan 100 mm:n pituisia neliöitä, joiden molemmat pinnat ovat riittävän tasaisia ja yhdensuuntaisia ja joiden keskelle on tarvittaessa porattu halkaisijaltaan 6,4 + 2/ – 0 mm:n suuruinen kiinnitysreikä.

4.4 Menettely

Naarmuuntumiskestävyyden testaus suoritetaan sillä testikappaleen pinnalla, joka vastaa ajoneuvoon asennetun lasin ulkopintaa. Testi tehdään myös sisäpinnalle, jos se on muovimateriaalia.

4.4.1 Välittömästi ennen naarmuttamista ja sen jälkeen testikappaleet puhdistetaan seuraavasti:

a) pyyhitään pellavakankaalla puhtaassa juoksevassa vedessä;

b) huuhdellaan tislatulla vedellä tai demineralisoidulla vedellä;

c) puhalletaan kuivaksi hapella tai typellä;

d) poistetaan mahdolliset vesijäämät taputtelemalla kevyesti kostealla pellavakankaalla ja kuivataan tarvittaessa painamalla kevyesti kahden pellavakankaan väliin.

Ultraäänilaitteiden käyttöä on vältettävä. Puhdistuksen jälkeen testikappaleita on käsiteltävä tarttumalla vain niiden reunoihin, ja ne on säilytettävä siten, etteivät niiden pinnat vahingoitu tai likaannu.

4.4.2 Testikappaleita vakautetaan vähintään 48 tuntia tilassa, jonka lämpötila on 20 °C ± 5 °C ja suhteellinen kosteus 60 ± 20 prosenttia.

4.4.3 Testikappale asetetaan integroivan pallon tuloaukkoa vasten. Testikappaleen pinnan normaalin ja valokeilan akselin välinen kulma saa olla enintään 8°.

Otetaan neljä lukemaa seuraavassa taulukossa esitetyllä tavalla:

Lukema Testikappaleen kanssa Valonkerääjän kanssa Heijastusstandardin kanssa Muuttuja T1 ei ei kyllä tuleva valo T2 kyllä ei kyllä testikappaleen läpäisemä kokonaisvalo T3 ei kyllä ei instrumentin hajavalo T4 kyllä kyllä ei instrumentin ja testikappaleen hajavalo

Otetaan lukemat T1, T2, T3 ja T4 uudelleen muissa määritellyissä testikappaleen asennoissa yhdenmukaisuuden määrittämiseksi.

Lasketaan kokonaisläpäisy .

Lasketaan hajaläpäisy Td seuraavasti:

Lasketaan haze-prosentti tai valoprosentti tai molemmat (sironta) seuraavasti:

Mitataan testikappaleen alkuperäinen haze-arvo vähintään neljästä tasavälein sijaitsevasta naarmuttamattoman alueen kohdasta edellä esitetyn kaavan mukaisesti. Lasketaan kunkin testikappaleen tulosten keskiarvo. Neljän mittauksen sijasta voidaan määrittää keskiarvo pyörittämällä kappaletta tasaisesti 3 kierrosta sekunnissa tai nopeammin.

Kullekin turvalasityypille on suoritettava kolme testiä samalla kuormituksella. Pinnan alapuolisen naarmuuntumisen mittana käytetään haze-arvoa, kun testikappaleelle on tehty naarmuuntumistesti.

Naarmuuntuneen alueen hajottama valo mitataan vähintään neljästä tasavälein sijaitsevasta naarmuuntuneen alueen kohdasta edellä esitetyn kaavan mukaisesti. Lasketaan kunkin testikappaleen tulosten keskiarvo. Neljän mittauksen sijasta voidaan määrittää keskiarvo pyörittämällä kappaletta tasaisesti 3 kierrosta sekunnissa tai nopeammin.

4.5 Naarmuuntumistestin tekemisestä päätetään testin suorittavan laboratorion harkinnan mukaan ottaen huomioon jo laboratorion hallussa olevat tiedot.

Materiaalin paksuuden tai välikerroksen muutokset eivät yleensä aiheuta tarvetta uusiin testeihin, ellei kyseessä ole lasi-muovimateriaali.

4.6 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

5. LÄMMÖNKESTÄVYYSTESTI

5.1 Menettely

Lämmitetään 100 °C:n lämpötilaan kolme näytettä tai kolme testikappaletta, joiden koko on vähintään 300 mm × 300 mm, jotka laboratorio on ottanut kolmesta tuulilasista tai muusta ikkunalasista ja joiden yksi reuna vastaa lasin yläreunaa. Lämpötilaa pidetään yllä kahden tunnin ajan, minkä jälkeen testinäytteiden annetaan jäähtyä huoneenlämpöön. Jos turvalasin molemmat ulkopinnat ovat epäorgaanista materiaalia, testi voidaan suorittaa upottamalla testinäyte pystyasennossa edellä määrätyksi ajaksi kiehuvaan veteen niin, että varotaan aiheuttamasta tarpeetonta lämpöshokkia. Jos näytteet on leikattu tuulilasista, kunkin näytteen yhden reunan on oltava tuulilasin yläreunan osa.

5.2 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Kirkas Sävytetty Välikerroksen väri 1 2

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

5.3 Tulosten tulkitseminen

5.3.1 Lämmönkestävyystestin tulos katsotaan hyväksyttäväksi, jos kuplia tai muita vikoja ei muodostu yli 15 mm:n etäisyydelle testikappaleen tai näytteen leikkaamattomasta reunasta tai yli 25 mm:n etäisyydelle leikatusta reunasta tai yli 10 mm:n etäisyydelle testin aikana mahdollisesti muodostuvista halkeamista.

5.3.2 Hyväksyntää varten toimitettu testikappale- tai näytesarja katsotaan lämmönkestotestin kannalta hyväksyttäväksi, jos kaikissa testeissä on saatu hyväksyttävä tulos.

6. SÄTEILYNKESTÄVYYSTESTI

6.1 Testausmenetelmä

6.1.1 Laitteisto

6.1.1.1 Säteilylähde, joka koostuu keskipaineisesta elohopeahöyrylampusta, jossa on putkimainen otsoniton kvartsilamppu; lampun akselin on oltava pystyasennossa. Lampun nimellispituus on 360 mm ja halkaisija 9,5 mm. Kaaren pituuden on oltava 300 mm ± 4 mm. Lamppua on käytettävä teholla 750 W ± 50 W.

Kaikkia muita säteilylähteitä, joiden vaikutus on sama kuin edellä määritellyn lampun, voidaan käyttää. Jotta voidaan varmistaa, että muun lähteen vaikutukset ovat samat, on suoritettava vertailu mittaamalla 300–450 nm:n aallonpituusalueella tuotetun energian määrä, kun kaikki muut aaltopituudet on poistettu sopivia suotimia käyttäen. Vaihtoehtoista lähdettä on sitten käytettävä näiden suotimien kanssa.

Kun kyseessä ovat turvalasit, joiden osalta tämä testi ja lasin käyttöolot eivät tyydyttävästi vastaa toisiaan, on tarpeen tarkistaa testausvaatimuksia.

6.1.1.2 Muuntaja ja kondensaattori, jotka antavat lampulle (6.1.1.1 kohta) vähintään 1 100 V:n lähtöhuippujännitteen ja 500 ± 50 V:n käyttöjännitteen.

6.1.1.3 Laite, johon näytteet voidaan kiinnittää ja jossa niitä voidaan pyörittää nopeudella 1–5 kierrosta minuutissa keskellä sijaitsevan säteilynlähteen ympäri tasaisen altistumisen varmistamiseksi.

6.1.2 Testikappaleet

6.1.2.1 Testikappaleiden on oltava kooltaan 76 mm × 300 mm.

6.1.2.2 Laboratorion on leikattava testikappaleet lasien yläreunasta siten, että seuraavat vaatimukset täyttyvät:

Ikkunalasien osalta testikappaleen yläreuna on lasin yläreuna.

Tuulilasien osalta testikappaleen yläreuna on sen vyöhykkeen yläreuna, jossa valonläpäisy tarkastetaan ja määritellään tämän liitteen kohdan 9.1.2.2 mukaisesti.

6.1.3 Menettely

Ennen altistusta tarkastetaan kolmen näytteen valonläpäisevyys, joka määritetään tämän liitteen kohtien 9.1.1—9.1.2 mukaisesti. Osa kustakin näytteestä suojataan säteilyltä, ja näytteet asetetaan testilaitteeseen 230 mm:n etäisyydelle lampun akselista ja pituussuunnassa yhdensuuntaisesti sen kanssa. Näytteet pidetään koko testin ajan lämpötilassa 45 °C ± 5 °C.

Kunkin testinäytteen sen puolen, joka olisi ajoneuvon lasin ulkopuoli, on oltava lamppuun päin. Kohdassa 6.1.1.1 määriteltyä lampputyyppiä käytettäessä altistusaika on 100 tuntia. Altistuksen jälkeen mitataan kunkin näytteen altistetun alueen valonläpäisevyys uudelleen.

6.1.4 Kukin testikappale tai näyte (kaikkiaan kolme) on altistettava säteilylle edellä esitetyn menettelyn mukaisesti siten, että testikappaleen tai näytteen kunkin kohdan saama säteily vaikuttaa käytettävään välikerrokseen samalla tavalla kuin 1 400 W/m2:n auringonsäteily 100 tunnin aikana.

6.2 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Kirkas Sävytetty Lasin väri 2 1 Välikerroksen väri 1 2

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

6.3 Tulosten tulkitseminen

6.3.1 Säteilynsietotestin tulos katsotaan hyväksyttäväksi, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:

6.3.1.1 Kokonaisvalonläpäisevyys, mitattuna tämän liitteen kohtien 9.1.1 ja 9.1.2 mukaisesti, on vähintään 95 prosenttia säteilyttämistä edeltäneestä alkuperäisarvosta ja joka tapauksessa

6.3.1.1.1 vähintään 70 prosenttia, kun kyse on tuulilasista tai muusta ajonäkyvyysalueen edellyttämästä lasista.

6.3.2 Osan tyyppihyväksyntää varten jätetty testikappale- tai näytesarja katsotaan säteilynsietotestin kannalta tyydyttäväksi, jos kaikissa testeissä on saatu hyväksyttävä tulos.

6.4 Säänkestävyystesti

6.4.1 Testausmenetelmä

6.4.1.1 Laitteisto

6.4.1.1.1 Ksenonpitkäkaarilamppu

Altistuslaitteistossa (3) käytetään säteilylähteenä ksenon-pitkäkaarilamppua, mutta muitakin vaadittavan ultraviolettisäteilyaltistuksen aikaansaavia menetelmiä voidaan käyttää. Ksenonpitkäkaarilamppu on käyttökelpoinen sen vuoksi, että sopivilla suotimilla ja oikein käytettynä se tuottaa spektrin, joka on lähinnä luonnon auringonvaloa. Tätä tarkoitusta varten kvartsiksenonlamppu on varustettava sopivilla borosilikaattilasisilla optisilla suotimilla (4). Ksenonlamppujen tehonsyöttöön on käytettävä soveltuvaa 50 tai 60 Hz:n tehonlähdettä sekä sopivia reaktanssimuuntajia ja sähkölaitteita.

Altistuslaitteistossa on oltava tarvittavat välineet seuraavien suureiden mittaamista ja/tai säätöä varten:

a) säteilyvoimakkuus

b) mustan kappaleen lämpötila

c) vesisuihku

d) toimintasykli.

Altistuslaitteiden on oltava valmistettu inerteistä materiaaleista, jotka eivät aiheuta testauksessa käytettävän veden kontaminoitumista.

Säteilyvoimakkuus on mitattava testikappaleen pinnalta, ja sitä on säädettävä altistuslaitteen valmistajan suositusten mukaisesti.

Ultraviolettisäteilyn kokonaisarvo (5) (joulea neliömetrille) on mitattava tai laskettava, ja sitä on pidettävä testikappaleen altistuksen ensisijaisena mittana.

6.4.1.2 Testikappaleet

Tavallisesti käytettävät testikappaleen mitat määritellään sen ominaisuuden testausmenetelmän kuvauksessa, jota altistuksen jälkeen on tarkoitus mitata.

Testi- ja kontrollinäytteiden ja silmämääräistä tarkastusta varten tarvittavien testikappaleiden määrä määräytyy kulloisenkin testausmenetelmän mukaisesti.

Suositeltavaa on, että silmämääräisessä tarkastuksessa käytetään suurimpia testattuja testikappaleita.

6.4.1.3 Menettely

Mitataan altistettavien testikappaleiden valonläpäisy tämän liitteen kohdan 9.1 mukaisesti. Mitataan testikappaleiden pinnan naarmuuntumiskestävyys tämän liitteen kohdan 4 mukaisesti. Kunkin testikappaleen se puoli, joka olisi ajoneuvon lasin ulkopuoli, on suunnattava lamppua kohti. Muut altistamiseen liittyvät vaatimukset ovat seuraavat:

6.4.1.3.1 Säteilyvoimakkuuden vaihtelu testikappaleen koko alueella saa olla enintään ± 10 prosenttia.

6.4.1.3.2 Lampun suotimet on puhdistettava riittävän usein pesemällä ne pesuaineella ja vedellä. Ksenonkaarisuotimet on vaihdettava laitevalmistajan suositusten mukaisesti.

6.4.1.3.3 Altistuslaitteistossa testisyklin kuivan vaiheen aikana vallitsevaa lämpötilaa on säädeltävä riittävän ilmankierron avulla niin, että mustan kappaleen lämpötila pysyy vakiona.

Ksenonkaarialtistuslaitteistossa tämän lämpötilan on oltava 70 °C ± 3 °C mitattuna mustan kappaleen lämpömittarilla tai vastaavalla.

Lämpömittari on kiinnitettävä testikappaleen telineeseen, ja lukemat on otettava kohdasta, jossa valoaltistuksen aiheuttama lämpötila on suurin.

6.4.1.3.4 Suhteellisen kosteuden altistuslaitteiston sisällä syklin kuivien vaiheiden aikana on oltava 50 ± 5 prosenttia.

6.4.1.3.5 Suihkutusvaiheessa käytettävän deionisoidun veden on oltava sellaista, että sen piidioksidikiintoainepitoisuus on pienempi kuin 1 ppm ja että siitä ei jää testikappaleiden pinnalle sakkaa tai jäämiä, jotka voisivat häiritä myöhemmin tehtäviä mittauksia.

6.4.1.3.6 Veden pH:n on oltava 6,0–8,0 ja johtavuuden pienempi kuin 5 mikrosiemensiä.

6.4.1.3.7 Veden lämpötilan johtimessa, jota myöten se tulee altistuslaitteistoon, on oltava sama kuin ympäristön lämpötila.

6.4.1.3.8 Veden on osuttava testikappaleeseen hienojakoisena suihkuna, ja nestemäärän on oltava riittävä, jotta kappaleet kastuvat tasaisesti heti suihkun koskettaessa niitä.

Vesisuihku kohdistetaan vain testikappaleen siihen pintaan, joka on valonlähteeseen päin. Testikappaleen suihkuttamisessa tai upottamisessa käytettyä vettä ei saa käyttää uudelleen.

6.4.1.3.9 Testikappaleiden on pyörittävä kaaren ympäri, jota valo jakautuu tasaisesti. Altistuslaitteiston kaikissa testauspaikoissa on oltava testikappale tai vastaava kappale, jotta lämpö jakautuu yhdenmukaisesti. Testikappaleet on kiinnitettävä kehikoihin niin, että niiden tausta on alttiina testaustilan ympäristöolosuhteille. Tilan seinämien aiheuttamat heijastukset eivät kuitenkaan saa osua kappaleiden taustaan. Tarvittaessa testikappaleiden tausta voidaan peittää, kunhan ilmankiertoa näytteen ympärillä ei estetä.

6.4.1.3.10 Altistuslaitteistoa on käytettävä siten, että testikappale altistetaan jatkuvalle valolle ja jaksottaiselle vesisuihkulle 2 tunnin sykleissä. Kukin sykli on jaettava vaiheisiin niin, että testikappaleet altistetaan valolle ilman vesisuihkua 102 minuutin ajan ja sekä valolle että vesisuihkulle 18 minuutin ajan.

6.4.1.4 Arviointi

Altistuksen jälkeen testikappaleet voidaan tarvittaessa puhdistaa valmistajan suositusten mukaisesti mahdollisten jäämien poistamiseksi.

Altistetut testikappaleet arvioidaan silmämääräisesti seuraavien ominaisuuksien suhteen:

a) kuplat

b) väri

c) haze

d) havaittava rapautuminen.

Altistettujen testikappaleiden valonläpäisevyys mitataan.

6.4.1.5 Tulosten esittäminen

Altistettuja testikappaleita koskevat silmämääräiset arviot raportoidaan vertaamalla kutakin ominaisuutta altistamattomaan kontrollikappaleeseen.

Mitattu valonläpäisevyys saa poiketa alkuperäisestä altistamattoman kappaleen lukemasta enintään 5 prosentilla, ja sen on oltava

vähintään 70 prosenttia, kun kyse on tuulilasista tai muusta ajonäkyvyysalueen edellyttämästä lasista.

7. KOSTEUDENKESTÄVYYSTESTI

7.1 Menettely

Kolmea näytettä tai kolmea vähintään 300 × 300 mm:n suuruista testikappaletta pidetään kahden viikon ajan pystyasennossa suljetussa säiliössä, jossa lämpötila on 50 °C ± 2 °C ja suhteellinen kosteus 95 ± 4 prosenttia. Näytteitä on oltava kymmenen, kun kyseessä on jäykkä muovilasi tai jäykkää muovia oleva moninkertainen ikkuna.

Testikappaleet otetaan ja valmistellaan siten, että

a) ainakin yksi kappaleen reuna on lasin alkuperäistä reunaa;

b) jos samanaikaisesti testataan useita testikappaleita, niiden väliin jää riittävästi tilaa.

Tiivistyneen veden tippuminen testaustilan seinistä tai katosta testikappaleiden päälle on estettävä.

7.2 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Kirkas Sävytetty Välikerroksen väri 1 2

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

7.3 Tulosten tulkitseminen

7.3.1 Turvalasi katsotaan kosteudenkestävyyden suhteen hyväksyttäväksi, jos merkittävää muutosta ei ole havaittavissa yli 10 mm:n etäisyydellä leikkaamattomasta reunasta ja yli 15 mm:n etäisyydellä leikatusta reunasta sen jälkeen, kun tavallista ja käsiteltyä laminoitua lasia on altistettu ympäristöolosuhteille kahden tunnin ajan ja kun muovipäällysteisiä laseja ja lasi-muovilaseja on pidetty ympäristöolosuhteissa 48 tunnin ajan.

7.3.2 Hyväksyntää varten toimitettu testikappale- tai näytesarja katsotaan kosteudenkestotestin kannalta hyväksyttäväksi, jos kaikissa testeissä on saatu hyväksyttävä tulos.

8. LÄMMÖNVAIHTELUKESTÄVYYSTESTI

8.1 Testausmenetelmä

Kahta 300 × 300 mm:n suuruista testikappaletta pidetään 6 tunnin ajan tilassa, jonka lämpötila on – 40 °C ± 5 °C. Sen jälkeen kappaleita pidetään avoimessa tilassa, jonka lämpötila on 23 °C ± 2 °C tunnin ajan tai kunnes niiden lämpötila on tasaantunut. Sitten testikappaleet asetetaan ilmavirtaan 72 ± 2 °C:n lämpötilaan kolmeksi tunniksi. Lopuksi testikappaleet asetetaan jälleen avoimeen tilaan 23 ± 2 °C:n lämpötilaan ja jäähdytetään mainittuun lämpötilaan, minkä jälkeen kappaleet tutkitaan.

8.2 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksit

Kirkas Sävytetty Välikerroksen tai muovipinnoitteen väri 1 2

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

8.3 Tulosten tulkitseminen

Lämmönvaihtelukestävyystestin tulokset katsotaan hyväksyttäviksi, jos testikappaleissa ei havaita merkkejä murtumista, samentumisesta, kerrosten irtoamisesta tai muusta huononemisesta.

9. OPTISET OMINAISUUDET

9.1 Valonläpäisytesti

9.1.1 Laitteisto

9.1.1.1 Valonlähde koostuu hehkulampusta, jonka hehkulanka on 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm:n suuntaissärmiössä. Lampun hehkulangan jännitteen on oltava sellainen, että värilämpötila on 2 856 K ± 50 K. Jännite on vakautettava tarkkuudella ±1/1 000. Jännitteen tarkastukseen käytettävän mittauslaitteen on oltava riittävän tarkka.

9.1.1.2 Optinen järjestelmä muodostuu linssistä, jonka polttoväli f on vähintään 500 mm ja jonka kromaattiset poikkeamat on korjattu. Linssin täysi aukko ei saa olla suurempi kuin f/20. Linssin ja valonlähteen etäisyys on säädettävä siten, että saadaan aikaan pääosin tasalevyinen valokeila. Järjestelmään on asennettava himmennin, joka rajoittaa valokeilan halkaisijan 7 ± 1 mm:iin. Himmentimen on sijaittava 100 ± 50 mm:n etäisyydellä linssistä vastakkaisella puolella kuin valonlähde. Mittauspisteen on oltava valokeilan keskellä.

9.1.1.3 Mittauslaitteet

Vastaanottimen suhteellisen spektrisen herkkyyden on pääosin vastattava ICI:n (6) valomittauksen standardihavaitsijan suhteellista spektristä valotehokkuutta. Vastaanottimen valoherkän pinnan on oltava päällystetty diffusoivalla aineella, ja sen poikkipinnan on oltava vähintään kaksinkertainen optisen järjestelmän lähettämän valokeilan poikkipintaan verrattuna. Jos käytetään integroivaa palloa, sen aukon poikkipinnan on oltava vähintään kaksinkertainen valokeilan tasalevyisen osuuden poikkipintaan nähden.

Vastaanottimen ja siihen liittyvän näyttöinstrumentin lineaarisuuden on oltava parempi kuin 2 prosenttia mitta-alueesta.

Vastaanottimen on sijaittava keskitetysti valokeilan akselilla.

9.1.2 Menettely

Mittausjärjestelmän herkkyys on säädettävä siten, että vastaanottimen vastetta osoittava näyttöinstrumentti näyttää 100:aa mitta-astetta, kun valon kulkureitillä ei ole testikappaletta. Kun vastaanottimeen ei osu valoa, näyttöinstrumentin on näytettävä nollaa.

Testikappale asetetaan vastaanottimesta etäisyydelle, joka on noin viisi kertaa vastaanottimen läpimitta. Turvalasi sijoitetaan himmentimen ja vastaanottimen väliin, ja sen asento säädetään siten, että valokeilan tulokulma on 0 ± 5 astetta. Valonläpäisevyys mitataan testikappaleesta, ja kussakin mitatussa kohdassa luetaan näyttöinstrumentin osoittama mitta-asteiden määrä n. Valonläpäisevyys tr on n/100.

9.1.2.1 Tuulilasin osalta voidaan käyttää vaihtoehtoisia testausmenetelmiä ja käyttää tuulilasin tasomaisimmasta osasta leikattua näytettä tai erityisesti valmistettua tasomaista neliötä, jonka materiaali- ja paksuusominaisuudet ovat samat kuin tuulilasin.

9.1.2.2 Luokan M1 ajoneuvojen (7) tuulilasien testit suoritetaan liitteen 18 kohdassa 2.3 tarkoitetulla testausalueella B, johon eivät sisälly mahdolliset läpinäkymättömät tummennukset.

Luokan N1 ajoneuvojen tuulilasien osalta valmistaja voi pyytää, että sama testi suoritetaan joko liitteen 18 kohdassa 2.3 tarkoitetulla testausalueella B, johon eivät sisälly mahdolliset läpinäkymättömät tummennukset, tai tämän liitteen kohdassa 9.2.5.2.3 tarkoitetulla vyöhykkeellä I.

Muihin luokkiin kuuluvien ajoneuvojen tuulilasien testit on suoritettava tämän liitteen kohdassa 9.2.5.2.3 tarkoitetulla vyöhykkeellä I.

Maatalous- ja metsätraktoreiden sekä sellaisten työmaa-ajoneuvojen, joiden osalta vyöhykettä I ei voida määrittää, lasien testit suoritetaan kuitenkin tämän liitteen kohdassa 9.2.5.3 tarkoitetulla vyöhykkeellä I’.

9.1.3 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Kirkas Sävytetty Lasin väri 1 2 Välikerroksen väri (kun kyseessä on laminoitu tuulilasi) 1 2 ei ole on Varjostus ja/tai läpinäkymätön tummennus 1 2

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

9.1.4 Tulosten tulkitseminen

Valonläpäisevyys mitataan tämän liitteen kohdan 9.1.2 mukaisesti ja tulos kirjataan. Tuulilasin valonläpäisevyyden on oltava vähintään 70 prosenttia. Muita laseja koskevat vaatimukset vahvistetaan liitteessä 21.

9.2 Optisen vääristymän testi

9.2.1 Soveltamisala

Määritelty menetelmä on projisointimenetelmä, jolla voidaan arvioida turvalasin optinen vääristymä.

9.2.1.1 Määritelmät

9.2.1.1.1 ’Optisella poikkeamalla’ tarkoitetaan tuulilasin läpi nähdyn pisteen näennäisen ja todellisen suunnan välistä kulmaa. Kulman suuruus on näkölinjan tulokulman, tuulilasin paksuuden ja kallistuksen sekä tulopisteen kaarevuussäteen r funktio.

9.2.1.1.2 Optinen vääristymä suunnassa M–M’: kulmapoikkeaman Da algebrallinen ero lasin pinnan kahden pisteen M ja M’ välillä, kun kahden pisteen välinen etäisyys on sellainen, että niiden projektiot katseen suunnassa suorassa kulmassa olevalla tasolla ovat tietyn etäisyyden Dx päässä toisistaan (katso kuva 6).

Vastapäiväistä poikkeamaa pidetään positiivisena ja myötäpäiväistä negatiivisena.

9.2.1.1.3 Optinen vääristymä pisteessä M: kaikkien suuntien M–M’ optinen enimmäisvääristymä pisteestä M.

Kuva 6

Optinen vääristymä kaavamaisesti

9.2.1.2 Laitteisto

Tämä menetelmä perustuu sopivan rasterikuvion heijastamiseen näyttötasolle testattavana olevan turvalasin läpi. Muutos, jonka valokeilaan sijoitettu turvalasi aiheuttaa projisoidun kuvion muotoon, mahdollistaa vääristymän mittauksen.

Laitteisto koostuu seuraavista osista, jotka järjestetään kuvan 9 osoittamalla tavalla.

9.2.1.2.1 Hyvälaatuinen projektori, jossa on tehokas pistevalonlähde ja esimerkiksi seuraavat ominaisuudet:

polttoväli vähintään 90 mm,

aukko noin 1/2,5,

150 W:n kvartsihalogeenilamppu (jos käytetään ilman suodinta),

250 W:n kvartsihalogeenilamppu (jos käytetään vihersuodinta).

Projektori esitetään kaavamaisesti kuvassa 7. Himmennin, jonka halkaisija on 8 mm, sijoitetaan noin 10 mm:n etäisyydelle etulinssistä.

Kuva 7

Projektorin optinen rakenne

9.2.1.2.2 Rasterilevyt, joissa on esimerkiksi kirkkaita palloja tummalla taustalla (ks. kuva 8). Levyn on oltava laadultaan ja kontrastiltaan sellainen, että mittaukset voidaan suorittaa alle 5 prosentin virheellä.

Ympyröiden mittojen on oltava sellaiset, että kun ne heijastetaan ilman turvalasia, ne muodostavat näyttötaustalle ryhmän ympyröitä, joiden halkaisija on

, jossa Δx = 4 mm (ks.kuvat 6 ja 9).

Kuva 8

Suurennos rasterilevyn osasta

Kuva 9

Optisen vääristymän testilaitteiston kokoonpano

9.2.1.2.3 Tukiteline, mieluiten sellainen, joka sallii pysty- ja vaakaskannauksen sekä turvalasin pyörittämisen.

9.2.1.2.4 Tarkastusmalline, jolla mitataan mittojen muutokset, kun nopea arviointi on tarpeen. Sopiva malli esitetään kuvassa 10.

Kuva 10

Sopivan tarkastusmallineen malli

9.2.1.3 Menettely

9.2.1.3.1 Yleistä

Tuulilasi kiinnitetään tukitelineeseen (kohta 9.2.1.2.3) annettuun kulmaan. Testikuva heijastetaan tutkittavan alueen läpi. Tuulilasia pyöritetään tai siirretään vaaka- tai pystysuunnassa koko määritellyn alueen tutkimista varten.

9.2.1.3.2 Arviointi tarkastusmallinetta käyttämällä

Kun riittää nopea arviointi, jossa mahdollinen virhemarginaali on enintään 20 prosenttia, lasketaan A:n arvo (katso kuva 10) poikkeaman muutoksen raja-arvosta ΔαL ja arvosta R2, joka on etäisyys turvalasista näyttötasoon:

Heijastetun kuvan halkaisijan Dd muutoksen ja kulmapoikkeaman Da muutoksen välinen suhde saadaan kaavasta

jossa:

Δd ilmoitetaan millimetreinä, A ilmoitetaan millimetreinä, ΔαL ilmoitetaan kaariminuutteina, Δα ilmoitetaan kaariminuutteina, R2 ilmoitetaan metreinä.

9.2.1.3.3 Mittaus valosähköistä laitetta käyttämällä

Kun tarvitaan tarkka mittaus, jossa mahdollinen virhemarginaali on alle 10 prosenttia, Δd mitataan projektioakselilta, ja täplän leveyden arvo mitataan kohdassa, jossa luminanssi on 0,5 kertaa enimmäisluminanssiarvo.

9.2.1.4 Tulosten esittäminen

Tuulilasin optinen vääristymä arvioidaan mittaamalla Dd jossakin pinnan kohdassa ja kaikissa suunnissa, jotta löydetään Dd max.

9.2.1.5 Vaihtoehtoinen menetelmä

Projektiotekniikan sijasta voidaan käyttää Schlieren-tekniikkaa, jos kohdissa 9.2.1.3.2 ja 9.2.1.3.3 tarkoitettu mittausten tarkkuus säilyy.

9.2.1.6 Etäisyyden Δx on oltava 4 mm.

9.2.1.7 Tuulilasin on oltava asennettu samaan kaltevuuskulmaan kuin ajoneuvossa.

9.2.1.8 Vaakatasossa oleva projektioakseli on pidettävä suunnilleen kohtisuorassa tuossa tasossa olevaan tuulilasin ääriviivaan nähden.

9.2.2 Mittaukset on suoritettava seuraavasti:

9.2.2.1 Luokan M1 ajoneuvot: Testausalueella A, joka ulottuu ajoneuvon keskitasoon saakka, sekä vastaavalla tuulilasin alueella, joka on symmetrinen ensin mainittuun alueeseen nähden ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason suhteen, sekä lisäksi liitteen 18 kohdassa 2.4 tarkoitetulla supistetulla testausalueella B.

9.2.2.2 Luokkien M (ei M1) ja N ajoneuvot:

a) tämän liitteen 9.2.5.2 kohdassa tarkoitetulla vyöhykkeellä I, kun kyseessä on luokan M2, M3, N2 tai N3 ajoneuvo;

b) tämän liitteen kohdassa 9.2.5.2 tarkoitetulla vyöhykkeellä I tai testausalueella A, joka ulottuu ajoneuvon keskitasoon saakka, sekä vastaavalla tuulilasin alueella, joka on symmetrinen mainittuun alueeseen nähden ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason suhteen, sekä lisäksi liitteen 18 kohdassa 2.4 tarkoitetulla supistetulla testausalueella B.

9.2.2.3 Maatalous- ja metsätraktorit sekä työmaa-ajoneuvot, joiden osalta vyöhykettä I ei voida määrittää: Tämän liitteen kohdassa 9.2.5.3 tarkoitetulla vyöhykkeellä I’.

9.2.2.4 Ajoneuvotyyppi

Testi on uusittava, jos tuulilasi asennetaan ajoneuvoon, joka on tyypiltään sellainen, että sen etunäkyvyysalue on erilainen kuin siinä ajoneuvotyypissä, jota varten tuulilasi on jo hyväksytty.

9.2.3 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

9.2.3.1 Materiaalin laatu

Peililasi Float-lasi Konelasi 1 1 2

9.2.3.2 Muut sivuominaisuudet

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

9.2.4 Tuulilasien lukumäärä

Testattavaksi on toimitettava neljä testikappaletta.

9.2.5 Vyöhykkeiden määrittäminen

9.2.5.1 Luokkien M1 ja N1 tuulilasien vyöhykkeet A ja B määritellään tämän säännön liitteessä 18.

9.2.5.2 Luokkien M (ei M1) ja N ajoneuvojen tuulilasien vyöhykkeet määritellään seuraavien parametrien perusteella:

9.2.5.2.1 katsepiste, eli 0-piste, joka sijaitsee 625 mm kuljettajan istuimen R-pisteen yläpuolella pystysuuntaisella tasolla, joka on yhdensuuntainen sen ajoneuvon, johon tuulilasi on tarkoitettu, pituussuuntaisen keskitason kanssa ja kulkee ohjauspyörän akselin kautta.

9.2.5.2.2 suora OQ, joka on vaakasuuntainen viiva, joka kulkee katsepisteen 0 kautta ja on kohtisuorassa ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden.

9.2.5.2.3 Vyöhyke I on tuulilasin vyöhyke, jonka määrittävät tuulilasin ja neljän alla määritetyn tason leikkauskohdat.

P1 — pystysuuntainen taso, joka kulkee 0:n kautta ja muodostaa 15 asteen kulman ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason vasemmalle puolelle, P2 — pystysuuntainen taso, joka on symmetrinen P1:n kanssa ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason suhteen. Jos tämä ei ole mahdollista (jos esimerkiksi ei ole symmetristä pitkittäistä keskitasoa), P2 on taso, joka on symmetrinen P1:n kanssa 0-pisteen kautta kulkevaan ajoneuvon pituussuuntaiseen tasoon nähden. P3 — taso, joka kulkee suoran OQ kautta ja muodostaa 10 asteen kulman vaakatason yläpuolelle, P4 — taso, joka kulkee suoran OQ kautta ja muodostaa 8 asteen kulman vaakatason alapuolelle.

9.2.5.3 Maatalous- ja metsätraktoreissa sekä työmaa-ajoneuvoissa, joissa vyöhykettä I ei voida määrittää, vyöhykkeeseen I’ kuuluu tuulilasin koko pinta.

9.2.6 Tulosten tulkitseminen

Tuulilasityyppi katsotaan optisen vääristymän kannalta hyväksyttäväksi, jos neljän testattavaksi toimitetun tuulilasin optinen vääristymä ei ylitä kullekin vyöhykkeelle tai testialueelle seuraavassa annettuja arvoja:

Ajoneuvoluokka Vyöhyke Optisen vääristymän enimmäisarvo M1 ja N1 A – laajennettu kohdan 9.2.2.1 mukaisesti 2 kaariminuuttia B – supistettu liitteen 18 kohdan 2.4 mukaisesti 6 kaariminuuttia M (ei M1) ja N I 2 kaariminuuttia Maatalousajoneuvoissa yms., joissa vyöhykettä I ei voida määrittää I’ 2 kaariminuuttia

9.2.6.1 Mittauksia ei tehdä 25 mm:n levyisellä reuna-alueella rakenteellisen lasialan reunan ja mahdollisen läpinäkymättömän tummennuksen sisäpuolella, mikäli alue ei ulotu laajennetulle vyöhykkeelle A tai vyöhykkeelle I.

9.2.6.2 Maatalous- ja metsätraktoreiden ja työmaa-ajoneuvojen osalta mittauksia ei tehdä 100 mm:n levyisellä reuna-alueella.

9.2.6.3 Jaettujen tuulilasien osalta mittauksia ei tehdä 35 mm:n levyisellä alueella tuulilasin sillä reunalla, jonka on tarkoitus tulla jakopuitteen viereen.

9.2.6.4 Enimmäisarvo 6 kaariminuuttia sallitaan vyöhykkeiden I ja A reuna-alueilla, joiden etäisyys rakenteellisen lasialueen reunaan on pienempi kuin 100 mm.

9.2.6.5 Vähäiset poikkeamat vaatimuksista voidaan sallia liitteen 18 kohdassa 2.4 tarkoitetulla supistetulla testausalueella B, mikäli ne ovat paikallisia ja ne kirjataan selosteeseen.

9.3 Heijastuskuvan erotustesti

9.3.1 Soveltamisala

Hyväksyttäviä testausmenetelmiä on kaksi:

kohdetesti ja

kollimaattori-teleskooppitesti.

Näitä testausmenetelmiä voidaan käyttää soveltuvin osin hyväksyntätestauksessa, laadunvalvonnassa tai tuotteen arvioinnissa.

9.3.1.1 Kohdetesti

9.3.1.1.1 Laitteisto

Tässä menetelmässä tarkastellaan valaistua kohdetta turvalasin läpi. Kohde voidaan suunnitella siten, että testi voidaan suorittaa yksinkertaiselta kyllä/ei-pohjalta.

Kohteeksi suositellaan jompaakumpaa seuraavista:

a) valaistu rengasmainen kohde, jonka ulkohalkaisijan D avauskulma on n kaariminuuttia x metrin etäisyydellä olevassa pisteestä (kuva 11 a), tai

b) valaistu renkaasta ja täplästä muodostuva kohde, jonka mitat ovat sellaiset, että etäisyyden D, joka mitataan täplän reunasta renkaan sisäreunan lähimpään pisteeseen, avauskulma on n kaariminuuttia x metrin etäisyydellä olevassa pisteessä (kuva 11 b), kun n on heijastuskuvan erotuksen raja-arvo, x on etäisyys turvalasista kohteeseen, (vähintään 7 m), D saadaan kaavasta D = x. tg n

Valaistu kohde koostuu valolaatikosta, jonka koko on noin 300 mm × 300 mm × 150 mm. Laatikon etuseinämä on tarkoituksenmukaisinta tehdä lasista, joka peitetään valoa läpäisemättömällä mustalla paperilla tai maalataan mattamustaksi.

Laatikko valaistaan sopivalla valonlähteellä. Voi olla tarkoituksenmukaista käyttää myös muunlaisia kohteita, kuten sellaista joka esitetään kuvassa 14. On myös hyväksyttävää korvata kohdejärjestelmä projektiojärjestelmällä ja tarkastella kuvia näyttötasolla.

9.3.1.1.2 Menettely

Tuulilasi asennetaan määritellyssä kaltevuuskulmassa sopivaan telineeseen siten, että tarkastelu tapahtuu kohteen keskipisteen läpi kulkevalla vaakatasolla. Valolaatikkoa on katseltava pimeässä tai hämärässä huoneessa tutkittavan alueen kunkin osan läpi, jotta voidaan havaita valaistuun kohteeseen liittyvien heijastuskuvien olemassaolo. Tuulilasia käännetään tarpeen mukaan, jotta voidaan varmistaa, että oikea katselukulma säilyy. Tarkasteluun voidaan käyttää monokulaaria.

9.3.1.1.3 Tulosten esittäminen

Määritetään seuraavat:

kun käytetään kohdetta a (kuva 11 a), ovatko renkaan varsinainen kuva ja heijastuskuva erillään, eli onko arvon n raja-arvo ylittynyt, tai

kun käytetään kohdetta b (kuva 11 b), siirtyykö täplän heijastuskuva renkaan sisäreunan sivuamispisteen ulkopuolelle, eli onko arvon n raja-arvo ylittynyt.

Kuva 11

Kohteiden mitat

Kuva 12

Laitteiston järjestely

Kuva 13

Kollimaattori-teleskooppitestin laitteisto

9.3.1.2 Kollimaattori-teleskooppitesti

Tarvittaessa noudatetaan tässä kohdassa esitettyä menettelyä.

9.3.1.2.1 Laitteisto

Laitteisto koostuu kollimaattorista ja teleskoopista ja se voidaan valmistaa kuvan 13 mukaisesti. Muita vastaavia optisia järjestelmiä voidaan kuitenkin käyttää.

9.3.1.2.2 Menettely

Kollimaattoriteleskooppi muodostaa äärettömyyteen napakoordinaattijärjestelmän kuvan, jonka keskustassa on kirkas täplä (kuva 14).

Havaintoteleskoopin polttotason optiselle akselille sijoitetaan pieni valoa läpäisemätön täplä, jonka halkaisija on hieman suurempi kuin projisoidun kirkkaan pisteen halkaisija, ja joka peittää kirkkaan pisteen.

Kun testikappale, jossa esiintyy heijastuskuva, sijoitetaan teleskoopin ja kollimaattorin väliin, tietylle etäisyydelle napakoordinaattijärjestelmän keskustasta muodostuu toinen himmeämpi piste. Heijastuskuvan erotus voidaan lukea tarkasteluteleskoopin läpi nähtyjen pisteiden välisenä etäisyytenä (katso kuva 14). (Tumman täplän ja napakoordinaattijärjestelmän keskustan kirkkaan pisteen välinen etäisyys on optinen poikkeama.)

9.3.1.2.3 Tulosten esittäminen

Tuulilasi on ensin tutkittava yksinkertaisella pyyhkäisytekniikalla, jotta löydetään vahvimman heijastuskuvan antava alue. Sen jälkeen alue tutkitaan kollimaattori-teleskooppijärjestelmällä sopivassa tulokulmassa. Sitten mitataan suurin heijastuskuvan erottumisen suurin arvo.

9.3.1.3 Vaakatason tarkastelusuunnan on pysyttävä suunnilleen kohtisuorassa ko. tasossa olevaan tuulilasin ääriviivaan nähden.

9.3.2 Mittaukset on tehtävä kohdassa 9.2.2 määrätyillä vyöhykkeillä ajoneuvoluokan mukaisesti.

9.3.2.1 Ajoneuvotyyppi

Testi on uusittava, jos tuulilasi asennetaan ajoneuvoon, joka on tyypiltään sellainen, että sen etunäkyvyysalue on erilainen kuin siinä ajoneuvotyypissä, jota varten tuulilasi on jo hyväksytty.

9.3.3 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

9.3.3.1 Materiaalin laatu

Peililasi Float-lasi Konelasi 1 1 2

9.3.3.2 Muut sivuominaisuudet

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

9.3.4 Tuulilasien lukumäärä

Testattavaksi on toimitettava neljä tuulilasia.

Kuva 14

Esimerkki kollimaattori-teleskooppimenetelmän avulla suoritettavasta tarkastelusta

9.3.5 Tulosten tulkitseminen

Tuulilasityyppi katsotaan heijastuskuvan erotuksen suhteen hyväksyttäväksi, jos neljän testattavaksi annetun tuulilasin varsinaisen ja heijastuneen kuvan erotus ei millään testialueen vyöhykkeellä ylitä seuraavia enimmäisarvoja:

Ajoneuvoluokka Vyöhyke Optisen vääristymän enimmäisarvo M1 ja N1 A – laajennettu kohdan 9.2.2.1 mukaisesti 15 kaariminuuttia B – supistettu liitteen 18 kohdan 2.4 mukaisesti 25 kaariminuuttia M (ei M1) ja N I 15 kaariminuuttia Maatalousajoneuvoissa yms., joissa vyöhykettä I ei voida määrittää I' 15 kaariminuuttia

9.3.5.1 Mittauksia ei tehdä 25 mm:n levyisellä reuna-alueella rakenteellisen lasialan reunan ja mahdollisen läpinäkymättömän tummennuksen sisäpuolella, mikäli alue ei ulotu laajennetulle vyöhykkeelle A tai vyöhykkeelle I.

9.3.5.2 Maatalous- ja metsätraktoreiden ja työmaa-ajoneuvojen osalta mittauksia ei tehdä 100 mm:n levyisellä reuna-alueella.

9.3.5.3 Jaettujen tuulilasien osalta mittauksia ei tehdä 35 mm:n levyisellä alueella tuulilasin sillä reunalla, jonka on tarkoitus tulla jakopuitteen viereen.

9.3.5.4 Enimmäisarvo 25 kaariminuuttia sallitaan vyöhykkeiden I ja A reuna-alueilla, joiden etäisyys rakenteellisen lasialueen reunaan on pienempi kuin 100 mm.

9.3.5.5 Vähäiset poikkeamat vaatimuksista voidaan sallia liitteen 18 kohdassa 2.4 tarkoitetulla supistetulla testausalueella B, mikäli ne ovat paikallisia ja ne kirjataan selosteeseen.

10. PALONKESTÄVYYSTESTI

10.1 Tarkoitus ja soveltamisala

Tällä menetelmällä määritellään moottoriajoneuvojen (henkilöautojen, kuorma-autojen, pakettiautojen, linja-autojen jne.) matkustamossa käytettyjen materiaalien horisontaalinen palamisnopeus, kun ne altistetaan pienelle liekille.

Menetelmällä voidaan testata ajoneuvon sisätilojen varusteissa käytettäviä materiaaleja ja komponentteja yksinään tai jopa 13 mm:n paksuissa yhdistelmissä. Menetelmää käytetään arvioitaessa tällaisten materiaalien tuotantoerien yhdenmukaisuutta niiden palokäyttäytymisen osalta.

Koska todellisuudessa esiintyvien tilanteiden (käyttö ja sijainti ajoneuvossa, käyttöolot, sytytyslähde jne.) ja tässä esitettyjen tarkkojen testiolosuhteiden välillä on monia eroja, tätä menetelmää ei voida pitää sopivana ajoneuvon sisäpuolen kaikkien palo-ominaisuuksien arviointiin.

10.2 Määritelmät

10.2.1 Palamisnopeus: tämän menetelmän mukaisesti mitatun palaneen osan pituuden ja sen palamiseen kuluneen ajan suhde. Palamisnopeus ilmoitetaan millimetreinä minuutissa.

10.2.2 Komposiittimateriaali: materiaali joka koostuu useista samaa tai eri materiaalia olevista kerroksista, jotka on pinnoiltaan kiinnitetty toisiinsa liimalla, sideaineella, sulattamalla, hitsaamalla jne.

Katkonaisesti (esim. ompelemalla, suurtaajuushitsauksella, niittaamalla) yhdisteltyjä eri materiaaleja ei pidetä komposiittimateriaaleina valmisteltaessa yksittäisiä näytteitä 10.5 kohdan mukaisesti.

10.2.3 Altistettava puoli: puoli, joka on matkustamoon päin, kun materiaali on asennettu ajoneuvoon.

10.3 Periaate

Näytettä pidetään vaakasuorassa asennossa U:n muotoisessa pitimessä ja sitä altistetaan määritellylle matalaenergiselle liekille polttokammiossa 15 sekunnin ajan siten, että liekki vaikuttaa näytteen vapaaseen päähän. Testissä todetaan liekin mahdollinen sammuminen ja sammumisaika, tai aika, jona liekki etenee mitatun matkan.

10.4 Laitteisto

10.4.1 Mieluiten ruostumattomasta teräksestä valmistettu polttokammio (kuva 15), jonka mitat esitetään kuvassa 16.

Kammion etuseinässä on tulenkestävä tarkkailuikkuna, joka voi olla koko etuseinän suuruinen ja toimia työluukkuna.

Kammion pohjassa on tuuletusreiät ja yläosaa kiertää tuuletusrako. Polttokammio sijoitetaan neljän 10 mm:n korkuisen jalan päälle. Kammion toisessa päässä voi olla aukko, josta näytteenpidin ja siinä oleva näyte voidaan asettaa kammioon. Vastakkaisessa päässä on reikä kaasujohtoa varten. Sulanut materiaali kerätään kaukaloon (kuva 17), joka sijaitsee kammion pohjalla ilmastointiaukkojen välissä niin, että se ei peitä ilmastointiaukkojen aluetta.

Kuva 15

Esimerkki polttokammiosta, jossa on näytteen pidin ja roiskekaukalo

10.4.2 Näytteen pidin koostuu kahdesta U:n muotoisesta metallilevystä tai kehikosta, jotka ovat korroosionkestävää materiaalia. Mitat annetaan kuvassa 18.

Alalevy on varustettu tapeilla ja ylempi vastaavilla rei'illä, jotka varmistavat, että näyte pysyy paikallaan koko pituudeltaan. Tapit toimivat myös palaneen osan alkamisen ja päättymisen mittauskohtina.

Laite on varustettava tukirakenteella, joka koostuu läpimitaltaan 25 mm:n paksuisista lämmönkestävistä langoista, jotka tukevat kehystä 25 mm:n välein alemman U:n muotoisen kehyksen poikki (kuva 19).

Näytteen alapinnan on sijaittava 178 mm pohjalevyn yläpuolella. Näytekappaleen pitimen etureunan etäisyyden kammion päädystä on oltava 22 mm; näytekappaleen pitimen sivupintojen etäisyyden kammion seinämistä on oltava 50 mm (kaikki sisämittoja). (Katso kuvat 15 ja 16.)

10.4.3 Kaasupoltin

Pieni sytytyslähde on bunsenpoltin, jonka sisähalkaisija on 9,5 mm. Se sijoitetaan testitilaan siten, että sen suuttimen keskipiste on 19 mm näytteen vapaan pään alareunan keskikohdan alapuolella (kuva 16).

10.4.4 Testikaasu

Polttimen käyttämän kaasun lämpöarvon on oltava noin 38 MJ/m3 (esimerkiksi maakaasu).

10.4.5 Vähintään 110 mm:n pituinen metallikampa, jossa on seitsemän tai kahdeksan sileää pyöristettyä piikkiä 25 millimetrin matkalla.

Kuva 16

Esimerkki polttokammiosta

Kuva 17

Tyypillinen roiskekaukalo

Kuva 18

Esimerkki näytteen pitimestä

Kuva 19

Osa tukilankoja varten tarkoitetusta U-rungosta

10.4.6 Sekuntikello, jonka tarkkuus on 0,5 sekuntia.

10.4.7 Vetokaappi

Polttokammio voidaan sijoittaa vetokaappiin, jos viimeksi mainitun sisätilavuus on vähintään 20 kertaa mutta ei yli 110:tä kertaa suurempi kuin polttokammion tilavuus, ja edellyttäen, että mikään vetokaapin korkeus-, leveys- tai pituusmitta on enintään 2,5-kertainen kahteen muuhun mittaan verrattuna.

Ennen testiä vetokaapin läpi kulkevan ilman pystynopeus mitataan 100 mm polttokammion lopullisen sijaintipaikan etu- ja takapuolelta. Nopeuden on oltava 0,10–0,30 m/s, jotta vältetään palamistuotteista kokeen suorittajalle mahdollisesti aiheutuvat haitat. Vetokaappia, jossa on luonnollinen tuuletus ja sopiva ilman nopeus, voidaan käyttää.

10.5 Näytteet

10.5.1 Muoto ja mitat

Näytekappaleiden muoto ja mitat esitetään kuvassa 20. Testinäytteen paksuus vastaa testattavan tuotteen paksuutta. Paksuus ei kuitenkaan saa olla suurempi kuin 13 mm. Jos näytteen otto sen mahdollistaa, näytteen poikkileikkauksen on oltava sama koko sen pituudelta. Kun tuotteen muoto ja mitat ovat sellaiset, että esitetyn kokoisen näytteen ottaminen ei ole mahdollista, on noudatettava seuraavia vähimmäismittoja:

a) Kun näytteen leveys on 3–60 mm, pituuden on oltava 356 mm. Tässä tapauksessa materiaali testataan tuotteen leveyssuunnassa.

b) Kun näytteen leveys on 60–100 mm, pituuden on oltava vähintään 138 mm. Tässä tapauksessa mahdollinen palaneen osan pituus vastaa näytteen pituutta, ja mittaus aloitetaan ensimmäisestä mittauspisteestä.

c) Näytteitä, joiden leveys on alle 60 mm ja pituus alle 356 mm tai leveys 60–100 mm ja pituus alle 138 mm, ei voida testata tämän menetelmän mukaisesti, kuten ei myöskään alle 3 mm:n levyisiä näytteitä.

Kuva 20

Näyte

10.5.2 Näytteenotto

Testattavasta materiaalista on otettava vähintään viisi näytettä. Materiaaleista, joiden palamisnopeus vaihtelee materiaalin suunnan mukaan (tämä todetaan alustavissa testeissä), viisi näytettä (tai useampia) on otettava ja sijoitettava testaustilaan siten, että suurin palamisnopeus tulee mitatuksi.

Kun materiaali toimitetaan tietyn levyisenä, siitä on leikattava vähintään 500 mm pitkä, koko leveyden käsittävä kappale. Näytteet otetaan näin leikatusta palasta vähintään 100 mm:n etäisyydeltä materiaalin reunasta ja kohdista, jotka ovat yhtä etäällä toisistaan.

Valmiista tuotteesta on otettava näytteet samalla tavalla, jos tuotteen muoto sen sallii. Jos tuotteen paksuus on yli 13 mm, se on ohennettava 13 mm:iin mekaanisella prosessilla, joka kohdistetaan siihen puoleen, joka ei ole matkustajatilaan päin.

Komposiittimateriaalit (ks. kohta 10.2.2) on testattava niin kuin ne olisivat homogeenisia.

Kun kyseessä ovat materiaalit, jotka muodostuvat päällekkäisistä, koostumukseltaan erilaisista kerroksista, jotka eivät ole komposiittimateriaaleja, kaikki matkustamoon päin olevasta pinnasta 13 mm:n syvyyteen asti ulottuvat materiaalikerrokset on testattava erikseen.

10.5.3 Vakiointi

Näytekappaleita on vakioitava vähintään 24 tunnin mutta enintään 7 vuorokauden ajan tilassa, jossa lämpötila on 23 °C ± 2 °C ja suhteellinen ilmankosteus 50 ± 5 prosenttia. Näytteitä on pidettävä näissä olosuhteissa aivan testin alkamiseen saakka.

10.6 Menettely

10.6.1 Näytteet, joissa on nukkaisia tai karvaisia pintoja, asetetaan tasaiselle alustalle ja kammataan kahdesti nukkaa vasten kammalla (kohta 10.4.5).

10.6.2 Näyte asetetaan näytteen pitimeen (kohta 10.4.2) siten, että altistettava puoli on alaspäin kohti liekkiä.

10.6.3 Kaasuliekki säädetään 38 mm:n korkuiseksi kammion merkkiä käyttäen, kun polttimen ilmanotto on suljettu. Liekin täytyy palaa vähintään minuutin ajan sen vakiinnuttamiseksi ennen testien aloittamista.

10.6.4 Näytteen pidin työnnetään polttokammioon siten, että näytteen pää altistuu liekille, ja kaasun virtaus katkaistaan 15 sekunnin kuluttua.

10.6.5 Paloajan mittaus aloitetaan, kun liekin etureuna ohittaa ensimmäisen mittauspisteen. Liekin etenemistä tarkkaillaan sillä puolella (ylempi tai alempi), joka palaa nopeammin.

10.6.6 Palamisajan mittaus päättyy, kun liekki saavuttaa viimeisen mittauspisteen tai kun liekki sammuu ennen tuon pisteen saavuttamista. Jos liekki ei saavuta viimeistä mittauspistettä, palaneen osan pituus mitataan siihen kohtaan, jossa liekki sammui. Palaneen osan pituus on näytteen palossa tuhoutuneen pinnan tai sisäkerroksen mitta.

10.6.7 Jos näyte ei syty tai palaminen ei jatku, kun poltin on sammutettu, tai jos liekki sammuu ennen ensimmäisen mittauspisteen saavuttamista, jolloin palamisaikaa ei mitata, testausselosteeseen merkitään, että palamisnopeus on 0 mm minuutissa.

10.6.8 Kun suoritetaan testisarjaa tai toistetaan testejä, on ennen testin aloittamista varmistettava, että polttokammion ja näytteen pitimen lämpötila on enintään 30 °C.

10.7 Laskelmat

Palamisnopeus B, mm/min, saadaan seuraavasta kaavasta:

;

jossa:

s on palaneen osan pituus millimetreinä,

t on pituuden s palamiseen kulunut aika sekunteina.

10.8 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

10.9 Tulosten tulkitseminen

10.9.1 Muovimateriaalilla päällystetyt turvalasit (tämän säännön kohta 2.4) ja lasi-muoviturvalasit (tämän säännön kohta 2.5) katsotaan palonkestävyystestin kannalta hyväksyttäviksi, jos palamisnopeus on enintään 90 mm/min.

10.9.2 Jäykät muovi-ikkunalasit (tämän säännön kohta 2.6.1) taipuisat muovi-ikkunalasit (tämän säännön kohta 2.6.2) ja jäykkää muovia olevat moninkertaiset ikkunat katsotaan palonkestävyystestin kannalta hyväksyttäviksi, jos palamisnopeus on enintään 110 mm/min.

11. KEMIKAALINKESTÄVYYSTESTI

11.1 Testissä käytettävät kemikaalit

11.1.1 Hankaamaton saippualiuos: seos, jossa on 1 painoprosentti kaliumoleaattia deionisoidussa vedessä.

11.1.2 Ikkunanpuhdistusliuos: vesiliuos, jossa on isopropanolia ja dipropyleeniglykolimonometyylieetteriä, kumpaakin 5–10 painoprosenttia, sekä 1–5 painoprosenttia ammoniumhydroksidia.

11.1.3 Laimentamaton denaturoitu alkoholi: yksi tilavuusosa metyylialkoholia 10 tilavuusosaan etyylialkoholia.

11.1.4 Bensiini tai vastaava vertailubensiini: seos, jossa on 50 tilavuusprosenttia tolueenia, 30 tilavuusprosenttia 2,2,4-trimetyylipentaania, 15 tilavuusprosenttia 2,4,4-trimetyyli-1-penteeniä ja 5 tilavuusprosenttia etyylialkoholia.

Käytetyn bensiinin koostumus on kirjattava testausselosteeseen.

11.1.5 Vertailukerosiini: seos, jossa on 50 tilavuusprosenttia n-oktaania ja 50 tilavuusprosenttia n-dekaania.

11.2 Testausmenetelmä

11.2.1 Upotustesti

Neljä näytettä, joiden koko on 180 × 25 mm, on testattava kaikilla 11.1 kohdassa määritellyillä testeillä ja kemikaaleilla niin, että jokaisessa kullakin tuotteella tehtävässä testissä käytetään uutta testikappaletta.

Ennen kutakin testiä näytteet on puhdistettava valmistajan ohjeiden mukaan, minkä jälkeen niitä on pidettävä 48 tunnin ajan 23 ± 2 °C:n lämpötilassa ja 50 ± 5 prosentin suhteellisessa kosteudessa. Nämä olosuhteet on säilytettävä testien ajan.

Näytteet on upotettava kokonaan testiliuokseen minuutin ajaksi, nostettava pois ja kuivattava sitten välittömästi puhtaalla imukykyisellä puuvillakankaalla.

11.2.2 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Kirkas Sävytetty Välikerroksen tai muovipinnoitteen väri 2 2

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

11.2.3 Tulosten tulkitseminen

11.2.3.1 Kemikaalinkestävyystestin tulos katsotaan hyväksyttäväksi, jos näytteissä ei ilmene pehmenemistä, tahmeutta, säröilyä tai ilmeistä läpinäkyvyyden heikkenemistä.

11.2.3.2 Näytesarja katsotaan kemikaalinkestävyyden kannalta hyväksyttäväksi, jos neljästä suoritetusta testistä vähintään kolmesta saadaan hyväksyttävä tulos.

11.2.4 Testaus kuormitettuna

11.2.4.1 Näyte on tuettava vaaka-asentoon niin, että se on toisesta päästään kiinteän pidikkeen varassa ja lepää koko leveydeltään sellaisen särmän (tukipisteen) päällä, joka on 51 mm:n etäisyydellä kiinteästä tuesta. Näytteen vapaaseen päähän on ripustettava paino 102 mm:n etäisyydelle tukipisteestä kuvan 21 mukaisesti.

Kuva 21

Näytteen asettaminen

11.2.4.2 Painon massan on oltava 28,7 t2 g, jossa t on testinäytteen paksuus millimetreinä. Asetelma tuottaa noin 6,9 MPa:n jännityksen näytteen uloimpaan säikeeseen.

Esimerkki: Kun kiinteän pidikkeen ja siitä 51 cm:n etäisyydellä olevan tukisärmän varaan asetetaan 3 mm:n paksuinen näyte, tukipisteestä 102 cm:n etäisyydelle ripustettavan painon massan on oltava 258 g.

Näytteen ollessa jännitettynä sen yläpinnalle tukipisteen yläpuolelle levitetään yhtä määrätyistä kemikaaleista. Kemikaali levitetään pehmeällä 13 mm:n levyisellä siveltimellä, joka kastetaan kemikaaliin ennen jokaista pyyhkäisyä. Tarvittava levitys saadaan aikaan kymmenellä yksittäisellä 1 sekunnin välein tehtävällä sivelyllä näytteen koko leveydeltä välttäen päitä ja reuna-alueita (kuva 22).

Kuva 22

Kemikaalin levittäminen näytteelle

11.2.5 Sivuominaisuuksien vaikeusindeksi

Kirkas Sävytetty Muovipäällysteen tai muovilasin väri 1 2

Muita sivuominaisuuksia ei oteta huomioon.

11.2.6 Tulosten tulkitseminen

11.2.6.1 Kemikaalinkestävyystestin tulos katsotaan hyväksyttäväksi, jos näytteissä ei ilmene pehmenemistä, tahmeutta, säröilyä tai ilmeistä läpinäkyvyyden heikkenemistä.

11.2.6.2 Näytesarja katsotaan kemikaalinkestävyyden kannalta hyväksyttäväksi, jos yksi seuraavista ehdoista täyttyy:

11.2.6.2.1 Kaikista testeistä saadaan tyydyttävä tulos.

11.2.6.2.2 Jos yhdestä testistä on saatu epätyydyttävä tulos, uudella näytesarjalla suoritetusta lisätestisarjasta saadaan hyväksyttävät tulokset.

12. TAIPUISUUSTESTI JA TAIVUTUSTESTI

12.1 Soveltamisala

Tällä testillä saadaan selville kuuluuko muovi jäykkiin vai taipuisiin muoveihin.

12.2 Testausmenetelmä

Nimellispaksuisesta materiaalista leikataan tasomainen näyte, jonka pituus on 300 mm ja leveys 25 mm. Näyte kiinnitetään puristimella vaakatasoon niin, että 275 mm näytteestä on vapaana kiinnityskohdan ulkopuolella. Näytteen vapaa pää tuetaan sopivalla tavalla vaaka-asentoon siksi kunnes testi alkaa. Kuusi sekuntia edellä mainitun tuen poistamisen jälkeen mitataan näytteen vapaan pään pystysuuntainen siirtymä millimetreinä. Jos siirtymä on suurempi kuin 50 mm, tehdään lisäksi 180 asteen taivutustesti. Näytettä taivutetaan hieman, minkä jälkeen se taitetaan 0,5 mm:n paksuisen metallilevyn ympäri niin, että se koskettaa tiiviisti levyn molempia puolia.

12.3 Testiolosuhteet

Lämpötila: 20 °C ± 2 °C

Suhteellinen kosteus: 60 ± 5 prosenttia.

12.4 Vaatimukset

Taipuisan muovin pystysuuntaisen siirtymän on oltava suurempi kuin 50 mm, ja 10 sekuntia 180 asteen taivutuksen jälkeen materiaalissa ei saa näkyä murtuman kaltaisia vaurioita taivekohdassa (ks. kuva 23).

13. HILARISTIKKOTESTI

13.1 Soveltamisala

Tällä testillä voidaan yksinkertaisella tavalla määrittää pinnoitteiden tarttuvuus alustaansa. Testin avulla voidaan arvioida haurautta ja muita lujuusominaisuuksia.

13.2 Laitteisto

Leikkuri, jossa on 6 terää 1 mm:n välein. Suurennuslasi, jossa on kaksinkertainen suurennus, leikatun näytteen tarkastelua varten (ks. kuva 24).

Kuva 23

Joustavuustestin asetelma

Kuva 24

Kuusiteräinen leikkuri

13.3 Testausmenetelmä

Pinnoitteeseen tehdään alustaa myöten kahdesti kuusi viiltoa toisiinsa nähden kohtisuorassa niin, että syntyy 25 neliön ruudukko.

Leikkuria vedetään tasaisesti nopeudella 2–5 cm/s niin, että viillot ulottuvat pinnoitteen läpi, mutta eivät tunkeudu turhan syvälle.

Laitteen reunoilla olevien kahden ohjainreunan on kosketettava pintaa tasaisesti leikkauksen aikana. Leikkauksen jälkeen viiltoja tarkastellaan suurennuslasilla sen varmistamiseksi, että ne ulottuvat pinnoitteen läpi alustaan. Testi on tehtävä ainakin kahdessa näytteen eri kohdassa. Kun viillot on tehty, ruudukkoa harjataan kevyellä paineella viisi kertaa molempien diagonaalien suunnassa käsiharjalla, jossa on polyamidiharjakset.

13.4 Tulosten tulkitseminen

Viiltoruudukkoa tarkastellaan suurennuslasilla. Jos viiltojen reunat ovat täysin sileät, eikä pinnoitetta ole irronnut lainkaan, hilaristikkoarvoksi annetaan Gt0. Jos pieniä osia pinnoitetta on irronnut viiltojen risteyskohdissa, ja jos paljastunutta aluetta on noin 5 prosenttia ruudukon alasta, hilaristikkoarvo on Gt1.

Jos irronnutta pinnoitetta on enemmän, arvoksi tulee Gt2–Gt5.

Hilaristikkoarvo Irronnutta pinnoitetta ruudukon alasta Gt2 5–15 prosenttia Gt3 15–35 prosenttia Gt4 35–65 prosenttia Gt5 yli 65 prosenttia

(1) Sopivaa naarmuttamislaitetta valmistaa Teledyne Taber (Yhdysvallat).

(2) Sopivia naarmuttamisrenkaita valmistaa Teledyne Taber (Yhdysvallat).

(3) Esimerkiksi Atlas Ci Series, Heraeus Xenotest Series, tai Suga WEL-X Series.

(4) Esimerkiksi Corning 7740 Pyrex tai Heraeus Suprax.

(5) Ultraviolettisäteilyn kokonaismäärällä tarkoitetaan kaikkea säteilyä, jonka aallonpituus on pienempi kuin 400 nm.

(6) Kansainvälinen valaistustoimikunta.

(7) Siten kuin ne on määritelty ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteessä 7 (asiakirja TRANS/WP.29/78/Rev.2, para.2).