Vain alkuperäisillä YK:n Euroopan talouskomission teksteillä on oikeudellisia vaikutuksia kansainvälisen julkisoikeuden nojalla. Tämän säännön tilanne ja voimaantulopäivä on tarkistettava YK:n Euroopan talouskomission sääntöjä koskevan tilanneasiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta, joka on saatavilla internetosoitteessa http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission sääntö nro 100 — Akkukäyttöisten sähköajoneuvojen hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset rakennetta, toimintaturvallisuutta ja vetypäästöjä koskevien erityisvaatimusten osalta

Tarkistus 2

Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraavaan saakka:

Täydennys 1 säännön alkuperäiseen versioon — voimaantulopäivä: 21. elokuuta 2002

SISÄLLYS

SÄÄNTÖ

LIITTEET

1. SOVELTAMISALA

Seuraavia vaatimuksia sovelletaan kaikkiin M- ja N-luokkiin kuuluviin maantiekäyttöön soveltuviin akkukäyttöisiin sähköajoneuvoihin, joiden suurin rakenteellinen nopeus on yli 25 km/h.

2. MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä tarkoitetaan

’avaimella’ laitetta, joka on suunniteltu ja valmistettu tietyn lukitusjärjestelmän käyttöä varten, kun kyseinen lukitusjärjestelmä on suunniteltu ja valmistettu siten, että sitä voidaan käyttää ainoastaan kyseisellä laitteella.

3. HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN

4. HYVÄKSYNTÄ

Jos ajoneuvo on sellaisen ajoneuvotyypin mukainen, jolle on myönnetty hyväksyntä yhden tai useamman sopimukseen liitetyn säännön nojalla maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön nojalla, 4.4.1 kohdassa mainittua tunnusta ei tarvitse toistaa; tällöin säännön numerot ja hyväksyntänumerot sekä muut tunnukset kaikkien niiden sääntöjen osalta, joiden nojalla on myönnetty hyväksyntä maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön nojalla, sijoitetaan pystysuoriin sarakkeisiin kohdassa 4.4.1 tarkoitetun tunnuksen oikealle puolelle.

5. ERITELMÄT JA TESTIT

Ajoakku sekä voimalaite on suojattava sopivan arvoisin sulakkein tai suojakatkaisimin. Valmistaja toimittaa tutkimuslaitokselle tiedot, joiden avulla voidaan varmentaa, että osat on kalibroitu niin, että suojaus toimii tarvittaessa.

Suora kosketus sähköisen voimalaitteen osiin, joiden enimmäisjännite on vähintään 60 volttia tasavirtaa tai 25 volttia vaihtovirtaa on estettävä joko eristyksellä tai suojuksilla, suojasäleiköillä, rei’itetyillä metallilevyillä tai muilla vastaavilla keinoilla. Suojat on asennettava pysyvästi paikalleen ja niiden on kestettävä mekaanista rasitusta. Suojien on oltava sellaisia, ettei niitä pysty avaamaan, purkamaan tai poistamaan ilman työkaluja.

Matkustamossa ja tavaratiloissa sijaitsevat jännitteiset osat on suojattava koteloilla, joiden suojausluokka on vähintään IPXXD.

Epäsuoran kosketuksen kosketussuojaus on varmistettava eristyksen avulla. Lisäksi ajoneuvon sisällä olevan laitteiston jännitteelle alttiit kosketettavat osat on kytkettävä toisiinsa galvaanisesti. Tämä potentiaalin tasaus saavutetaan kytkemällä jännitteelle alttiit kosketettavat osat toisiinsa joko suojajohtimilla, esimerkiksi johdolla tai maadoitussauvalla, tai suoraan ajoneuvon metalliseen alustaan. Kahdella yhteen hitsatulla jännitteelle alttiilla kosketettavalla osalla ei katsota olevan katkoskohtia. Jos katkoksia havaitaan, kyseinen kohta ohitetaan potentiaalin tasauksella.

Ajoakun nimellisjännitettä vastaavalla mittausjännitteellä mitattuna jännitteelle alttiiden kosketettavien pintojen ja akun kummankin navan välisen eristysresistanssin on vähimmäisarvon oltava 500 Ω/V nimellisjännitteestä (liitteessä 4 on esimerkki siitä, miten tämä testi voidaan toteuttaa).

Potentiaalin tasauksen resistanssin kahden jännitteelle alttiin kosketettavan pinnan välillä on oltava pienempi kuin 0,1 Ω. Tämä on testattava vähintään 0,2 ampeerin virralla.

Ajolaitteen tahaton kiihdytys, jarrutus ja suunnanvaihto on estettävä. Erityisesti on varmistettava, että vika (esimerkiksi voimalaitteessa) ei aiheuta pysähtyneen, jarruttamattoman ajoneuvon yli 0,1 metrin siirtymää.

Kuljettajan on saatava ajoneuvosta poistuessaan selkeä signaali (esimerkiksi näkyvä tai kuuluva merkki), jos ajolaite on vielä aktiivisen ajon mahdollistavassa tilassa.

Jos ajoneuvossa on laite, joka rajoittaa tehoa hätätilanteessa (esimerkiksi komponentin ylikuumeneminen), käyttäjälle on ilmoitettava toiminnosta selvällä signaalilla.

Testauksessa on noudatettava tämän säännön liitteessä 7 kuvattua menettelyä. Vedyn näytteenotto- ja analyysimenetelmien on oltava tämän säännön mukaisia. Muita analyysimenetelmiä voidaan hyväksyä, jos niistä saadaan todistetusti vastaavanlaisia tuloksia.

Vetypäästöjen on oltava alle 42 g ajoneuvoon asennetulla latauslaitteella suoritettavan latauksen aikana vikatilanteessa (liitteen 7 mukaisissa olosuhteissa). Lisäksi ajoneuvoon asennetun latauslaitteen on rajoitettava mahdollisen vian kesto 30 minuuttiin.

6. AJONEUVOTYYPIN TYYPPIHYVÄKSYNNÄN MUUTOKSET JA LAAJENNUS

7. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

8. SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA

9. TUOTANNON LOPETTAMINEN

Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn ajoneuvotyypin valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

10. HYVÄKSYNTÄTESTIEN SUORITTAMISESTA VASTAAVIEN TEKNISTEN TARKASTUSLAITOSTEN JA HALLINTOVIRANOMAISTEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tarkastuslaitosten sekä niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille toimitetaan lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta.

(1) Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Jugoslavia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjän federaatio 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 (antamatta), Liettua 36, Turkki 37, 38 (antamatta), Azerbaidžan 39, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät ECE-tunnuksin), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45, Ukraina 46, Etelä-Afrikka 47 ja Uusi-Seelanti 48. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymistä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevia ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuksen sopimuspuolille.

Lisäkirjaimen B koestuksessa nivelsormi saa työntyä täyteen 80 mm:n mittaansa, mutta pysäytyslevy (Ø 50 mm × 20 mm) ei saa läpäistä aukkoa. Sormi on taivutettava samaan suuntaan kaikissa mahdollisissa kulmissa molemmista nivelistään 90o kulmaan keskiakselinsa suhteen. Sormea on pyöritettävä kaikissa mahdollisissa asennoissa.

Tämä määritelmä annetaan vain tiedoksi. Tässä standardissa ”direct contact” (”suora kosketus”) on korvattu termillä ”access to hazardous parts” (”vaarallisten osien koskettaminen”).

Tässä testissä on käytettävä jännitemittaria, jolla mitataan tasavirta-arvoja, ja jonka sisäinen resistanssi on yli 10 ΜΩ.

LIITE 7

VETYPÄÄSTÖJEN MÄÄRITTELY AJOAKUN LATAUSTOIMENPITEIDEN AIKANA

1. JOHDANTO

Tässä liitteessä kuvataan vetypäästöjen määrittelytoimenpiteet ajoakun lataustoimenpiteen aikana kaikissa maantiekäyttöön soveltuvissa akkukäyttöisissä sähköautoissa tämän säännön 5.3 kohdan mukaan.

2. TESTIN KUVAUS

Vetypäästötestin (kuva 7.1) tarkoitus on selvittää ajoakun latauksen aikana syntyvät vetypäästöt, kun latauksessa käytetään ajoneuvoon asennettua latauslaitetta. Testi koostuu seuraavista vaiheista:

a) ajoneuvon valmistelu;

b) ajoakun purkaminen;

c) vetypäästöjen määrittely normaalin latauksen aikana;

d) vetypäästöjen määrittely latauksen aikana ajoneuvoon asennetun latauslaitteen vikatilanteessa.

3. AJONEUVO

3.1 Ajoneuvon on oltava mekaanisesti hyväkuntoinen ja sillä on ajettava vähintään 300 kilometriä testausta edeltävien seitsemän päivän aikana. Vetypäästöjen osalta testattavan ajoakun on oltava asennettuna ajoneuvoon tänä aikana.

3.2 Jos käyttölämpötila ylittää huoneenlämmön, käyttäjän on varmistettava valmistajan ohjeiden mukaan, että ajoakun lämpötila pysyy normaalilla toiminta-alueella. Valmistajan edustajan on pystyttävä todistamaan, että akun lämpötilansäätöjärjestelmä ei ole vaurioitunut eikä siinä ilmene kapasiteettivajetta.

Kuva 7.1

Vetypäästöjen määrittely ajoakun lataustoimenpiteen aikana

4. VETYPÄÄSTÖTESTIN TESTILAITTEISTO

4.1 Alustadynamometri

Alustadynamometrin on oltava säännön nro 83 muutossarjassa 05 annettujen vaatimusten mukainen.

4.2 Vetypäästöjen mittaustila

Vetypäästöjen mittaustilana on käytettävä kaasutiivistä mittauskammiota, johon ajoneuvo mahtuu testin ajaksi. Ajoneuvoa on voitava lähestyä kaikilta puolilta. Mittauskammion on oltava suljettuna kaasutiivis tämän liitteen lisäyksen 1 mukaisesti. Tilassa on oltava läpäisemätön sisäpinta, joka ei saa reagoida vedyn kanssa. Lämpötilansäätöjärjestelmän on kyettävä säätämään tilan sisäistä ilmalämpötilaa siten, että se noudattaa määrättyä lämpötilaa koko testin ajan, kun sallittu keskipoikkeama testin aikana on ± 2 K.

Vetypäästöjen aiheuttamien mittaustilan tilavuusmuutosten vuoksi testissä voidaan käyttää joko tilavuudeltaan muuttuvaa tai muuta testilaitteistoa. Tilavuudeltaan muuttuva mittaustila laajenee ja supistuu tilaan vapautuneiden vetypäästöjen mukaisesti. Kaksi käytettävissä olevaa keinoa mittaustilan tilavuuden muuttamiseksi ovat liikkuvat paneelit tai paljerakenne, jossa mittaustilan sisällä olevat läpäisemättömät pussit laajenevat tai supistuvat tilan sisällä olevan paineen muutosten vaikutuksesta ottamalla korvausilmaa tilan ulkopuolelta. Tilavuuden muutoksiin mukautuvien rakenteiden osalta on varmistettava mittaustilan eheys tämän liitteen lisäyksen 1 mukaisesti.

Tilavuutta mukauttavilla menetelmillä on rajoitettava mittaustilan sisällä olevan paineen ja ilmanpaineen välinen erotus enimmäisarvoon ± 5 hPa.

Mittaustilan tilavuus on voitava lukita määrättyyn arvoon. Tilavuudeltaan muuttuvan mittaustilan ”nimellisen tilavuuden” on voitava muuttua (katso liitteen 7 lisäyksessä 1 oleva 2.1.1 kohta) testauksen aikana tapahtuvien vetypäästöjen mukaisesti.

4.3 Analysointijärjestelmät

4.3.1 Vetyanalysaattori

4.3.1.1 Mittauskammion ilmaa seurataan vetyanalysaattorilla (sähkökemiallinen anturityyppi) tai kromatografilla, jossa on termisen johtavuuden detektori. Näytekaasu on imettävä yhden sivuseinän tai kammion katon keskipisteestä, ja mahdolliset ohivirtaukset on johdettava takaisin mittaustilaan, mieluiten heti sekoitustuulettimen taakse.

4.3.1.2 Vetyanalysaattorin vasteajan on oltava enintään 10 sekuntia lukemaan, joka on 90 prosenttia lopullisesta lukemasta. Stabiilisuuden on oltava parempi kuin 2 prosenttia täydestä asteikosta asteikon nollakohdassa ja 80 ± 20 prosentin kohdassa täydestä asteikosta 15 minuutin ajan kaikilla käytettävillä alueilla.

4.3.1.3 Keskihajonnan avulla ilmaistun analysaattorin toistuvuuden on oltava parempi kuin 1 prosentti täydestä asteikosta asteikon nollakohdassa ja 80 ± 20 prosentin kohdassa täydestä asteikosta kaikilla käytettävillä alueilla.

4.3.1.4 Analysaattorin käyttöalueet on valittava siten, että saadaan paras resoluutio mittauksessa, kalibroinnissa ja vuototarkastuksessa.

4.3.2 Vetyanalysaattorin tietojen tallennusjärjestelmä Vetyanalysaattori on varustettava laitteella, joka tallentaa sähköistä signaalia ja jonka tallennustaajuus on vähintään kerran minuutissa. Tallennusjärjestelmän on oltava käyttöominaisuuksiltaan vähintään tallennettavaa signaalia vastaava ja tulosten on tallennuttava pysyvästi. Tallenteen tulee sisältää selkeä merkki normaalin latauksen ja latauksen vikatilan testauksen alkamisesta ja päättymisestä.

4.4 Lämpötilalukemien tallennus

4.4.1 Mittauskammiossa vallitseva lämpötila tallennetaan kahdessa pisteessä lämpötila-antureiden avulla, jotka on kytketty näyttämään keskimääräistä arvoa. Mittauspisteet sijaitsevat mittaustilan sisällä noin 0,1 metrin etäisyydellä kummankin sivuseinän pystysuorasta keskiviivasta 0,9 ±0,2 metrin korkeudella.

4.4.2 Akkumoduulien lämpötilat tallennetaan anturien avulla.

4.4.3 Lämpötilatietoja on tallennettava vähintään kerran minuutissa vetypäästöjen mittausten koko keston ajan.

4.4.4 Lämpötilan tallennusjärjestelmän tarkkuuden on oltava ±1,0 K ja lämpötila on voitava lukea 0,1 K:n tarkkuudella.

4.4.5 Tallennus- tai tietojenkäsittelyjärjestelmästä on voitava lukea aika ± 15 sekunnin tarkkuudella.

4.5 Painelukemien tallennus

4.5.1 Testausalueen ilmanpaineen ja mittaustilan sisällä vallitsevan ilmanpaineen välinen erotus Δp on tallennettava vähintään kerran minuutissa haihtumispäästöjen mittauksen koko keston ajan.

4.5.2 Painelukemien tallennusjärjestelmän tarkkuuden on oltava ± 2 hPa, ja paine on kyettävä lukemaan ±0,2 hPa:n tarkkuudella.

4.5.3 Tallennus- tai tietojenkäsittelyjärjestelmästä on voitava lukea aika ± 15 sekunnin tarkkuudella.

4.6 Jännitteen ja virran voimakkuuden tallennus

4.6.1 Ajoneuvoon asennetun latauslaitteen jännite ja virran voimakkuus (akku) on tallennettava vähintään kerran minuutissa vetypäästöjen mittausten koko keston ajan.

4.6.2 Jännitelukemien tallennusjärjestelmän tarkkuuden on oltava ± 1 V, ja jännite on voitava lukea ±0,1 V:n tarkkuudella.

4.6.3 Virran voimakkuuslukemien tallennusjärjestelmän tarkkuuden on oltava ±0,5 A, ja virran voimakkuus on voitava lukea ±0,05 A:n tarkkuudella.

4.6.4 Tallennus- tai tietojenkäsittelyjärjestelmästä on voitava lukea aika ± 15 sekunnin tarkkuudella.

4.7 Tuulettimet

Kammiossa on oltava yksi tai useampi tuuletin tai puhallin, joiden teho vastaa ilmavirtaa 0,1–0,5 m3/s, jotta kammion ilma saadaan kunnolla sekoitetuksi. Kammion lämpötila ja vetypitoisuus on kyettävä pitämään tasaisena mittausten ajan. Tuulettimien tai puhaltimien ilmavirtausta ei saa kohdistaa suoraan mittaustilassa olevaan ajoneuvoon.

4.8 Kaasut

4.8.1 Kalibrointia ja käyttöä varten on oltava saatavilla seuraavia puhtaita kaasuja: puhdistettua synteettistä ilmaa (epäpuhtauksia < 1 ppm C1 -vastaava; < 1 ppm CO; < 400 ppm CO2; < 0,1 ppm NO); happipitoisuus 18–21 tilavuusprosenttia, vety (H2), vähimmäispuhtaus 99,5 prosenttia.

4.8.2 Kalibrointi- ja vertailukaasujen on sisällettävä vedyn (H2) ja puhdistetun synteettisen ilman sekoitusta. Kalibrointikaasujen todellisen pitoisuuden on oltava ± 2 prosentin sisällä ilmoitetuista arvoista. Kaasunjakajaa käytettäessä saatujen laimennettujen kaasujen tarkkuuden on oltava ± 2 prosentin sisällä ilmoitetuista arvoista. Lisäyksessä 1 määritellyt pitoisuudet voidaan myös saada aikaan kaasunjakajan avulla käyttämällä laimennuskaasuna synteettistä ilmaa.

5. TESTIMENETTELY

Testi koostuu seuraavista viidestä vaiheesta:

i) ajoneuvon valmistelu;

ii) ajoakun purku;

iii) vetypäästöjen määrittely normaalin latauksen aikana;

iv) ajoakun purku;

v) vetypäästöjen määrittely latauksen aikana ajoneuvoon asennetun latauslaitteen vikatilanteessa.

Jos ajoneuvon siirtäminen kahden vaiheen välillä on tarpeen, ajoneuvo on työnnettävä seuraavalle testausalueelle.

5.1 Ajoneuvon valmistelu

Ajoakun käyttöikä on tarkistettava, jotta voidaan todistaa, että ajoneuvolla on ajettu vähintään 300 km testausta edeltävien seitsemän päivän aikana. Tämän jakson aikana ajoneuvossa on käytettävä samaa ajoakkua kuin vetypäästötestissä. Jos tätä ei voida todistaa, on toimittava seuraavan menettelyn mukaan.

5.1.1 Akun purkaminen ja alkulataus Toimenpide aloitetaan ajoakun tyhjennyksellä siten, että ajetaan testiradalla tai alustadynamometrillä tasaista nopeutta, joka on 70 prosenttia ± 5 prosenttia ajoneuvon enimmäisnopeudesta 30 minuutin aikana. Purku lopetetaan a) kun ajoneuvo ei kykene kulkemaan nopeudella, joka vastaa 65:tä prosenttia sen enimmäisnopeudesta 30 minuutin aikana, b) kun ajoneuvossa vakiona olevat laitteet antavat ajajalle kehotuksen pysäyttää ajoneuvo, tai c) kun on ajettu 100 km:n matka.

5.1.2 Akun alkulataus Lataus tehdään a) ajoneuvoon asennetulla latauslaitteella b) ympäristölämpötilassa, joka on 293–303 K. Toimenpiteessä ei saa käyttää minkään tyyppisiä ulkoisia latauslaitteita. Ajoakun latauksen lopettamisperusteena on ajoneuvoon asennetun latauslaitteen antama automaattinen lopetussignaali. Toimenpiteen yhteydessä sallitaan kaikki automaattisesti tai manuaalisesti käynnistyvät erikoislataukset, kuten tasauslataukset tai huoltolataukset.

5.1.3 Kohtien 5.1.1 ja 5.1.2 toimenpiteet on tehtävä kahteen kertaan.

5.2 Akun purku

Ajoakku tyhjennetään ajamalla testiradalla tai alustadynamometrillä tasaista nopeutta, joka on 70 prosenttia ± 5 prosenttia ajoneuvon enimmäisnopeudesta 30 minuutin aikana.

Purku lopetetaan

a) kun ajoneuvossa vakiona olevat laitteet antavat ajajalle kehotuksen pysäyttää ajoneuvo, tai

b) kun ajoneuvon enimmäisnopeus on alle 20 km/h.

5.3 Seisonta

Ajoneuvo on pysäköitävä seisonta-alueelle viidentoista minuutin sisällä 5.2 kohdassa määritellyn akun purkamistoimenpiteen loppumisesta. Ajoneuvo säilytetään pysäköitynä 12–36 tuntia ajoakun purkamisen lopettamisen ja normaalilla latauksella toteutettavan vetypäästötestin aloittamisen välillä. Ajoneuvoa on seisotettava 293 K:n ± 2 K lämpötilassa tänä aikana.

5.4 Normaalilla latauksella toteutettava vetypäästötesti

5.4.1 Mittauskammiota on ilmattava usean minuutin ajan ennen seisontajakson loppumista, jotta saavutetaan vakaa vedyn taustatilanne. Myös kammion sekoitustuulettimen/sekoitustuulettimien on tällöin oltava kytkettynä.

5.4.2 Vetyanalysaattori on nollattava ja sen mittausalue tarkastettava välittömästi ennen testin alkua.

5.4.3 Kun seisotusjakso on ohi, testiajoneuvo siirretään mittauskammioon siten, että ajoneuvon moottori on sammutettuna ja ikkunat sekä tavaratila ovat auki.

5.4.4 Ajoneuvo kytketään verkkovirtaan. Akku ladataan normaalien lataustoimenpiteiden mukaisesti jäljempänä 5.4.7 kohdassa esitetyllä tavalla.

5.4.5 Mittaustilan ovet suljetaan ja tiivistetään kaasutiiviiksi kahden minuutin kuluessa normaalin latausvaiheen sähköliitännän tekemisestä.

5.4.6 Normaali lataus vetypäästötestijaksoa varten alkaa, kun kammio on suljettu ja tiivis. Mitataan vetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat normaalin lataustestin alkulukemat CH2i, Ti ja Pi. Näitä lukemia käytetään vetypäästöjen laskemisessa (kohta 6). Mittaustilan lämpötilan on pysyttävä alueella 291–295 K normaalin latausjakson ajan.

5.4.7 Normaalin latauksen toimenpiteet Normaali lataus tehdään ajoneuvoon asennetulla latauslaitteella ja se koostuu seuraavista vaiheista: a) Lataaminen tasaisella teholla, kesto t1. b) Ylilataaminen vakiovirralla, kesto t2. Ylilatauksen voimakkuuden määrittelee valmistaja, ja se vastaa tasauslatauksen yhteydessä käytettyä voimakkuutta. Ajoakun latauksen lopettamisperusteena on ajoneuvoon asennetun latauslaitteen antama automaattinen lopetussignaali latausaikana t1 + t2. Latausaika rajoitetaan t1 + 5 tuntiin, vaikka vakiolaitteiston antama selvä signaali ilmoittaisi, että akku ei ole latautunut täysin.

5.4.8 Vetyanalysaattori on nollattava ja sen mittausalue tarkastettava välittömästi ennen testin loppua.

5.4.9 Päästöjen näytteenottojakso tapahtuu t1 + t2 tai t1 + 5 h ensimmäisen näytteenoton alkamisajan jälkeen 5.4.6 kohdassa ilmoitetulla tavalla. Eri kestoajat kirjataan. Vetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine mitataan, jolloin saadaan normaalin lataustestin loppulukemat CH2f, Tf ja Pf. Näitä lukemia käytetään 6 kohdan laskutoimituksissa.

5.5 Vetypäästötesti ajoneuvoon asennetun latauslaitteen vikatilanteen aikana

5.5.1 Toimenpide tehdään, kun edellisestä testistä on kulunut enintään seitsemän päivää. Se aloitetaan ajoneuvon ajoakun purkamisella 5.2 kohdassa annettujen ohjeiden mukaan.

5.5.2 Kohdan 5.3 toimenpiteen vaiheet on toistettava.

5.5.3 Mittauskammiota on ilmattava usean minuutin ajan ennen seisontajakson loppumista, jotta saavutetaan vakaa vedyn taustatilanne. Myös kammion sekoitustuulettimen/sekoitustuulettimien on tällöin oltava kytkettynä.

5.5.4 Vetyanalysaattori on nollattava ja sen mittausalue tarkastettava välittömästi ennen testin alkua.

5.5.5 Kun seisotusjakso on ohi, testiajoneuvo siirretään mittauskammioon siten, että ajoneuvon moottori on sammutettuna ja ikkunat sekä tavaratila ovat auki.

5.5.6 Ajoneuvo kytketään verkkovirtaan. Akku ladataan vikatilanteen lataustoimenpiteiden mukaisesti jäljempänä kohdassa 5.5.9 esitetyllä tavalla.

5.5.7 Mittaustilan ovet suljetaan ja tiivistetään kaasutiiviiksi kahden minuutin kuluessa vikatilanteen latausvaiheen sähköliitännän tekemisestä.

5.5.8 Vikatilanteen lataus vetypäästötestijaksoa varten alkaa, kun kammio on suljettu ja tiivis. Mitataan vetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat vikatilanteen lataustestin alkulukemat CH2i, Ti ja Pi. Näitä lukemia käytetään vetypäästöjen laskemisessa (kohta 6). Mittaustilan lämpötilan on pysyttävä alueella 291–295 K vikatilanteen latausjakson ajan.

5.5.9 Latauksen vikatilanteen menettely Vikatilanteen lataus tehdään ajoneuvoon asennetulla latauslaitteella ja se koostuu seuraavista vaiheista: a) Lataaminen tasaisella teholla, kesto t’1. b) Lataaminen enimmäisvirralla 30 minuutin ajan. Tänä aikana ajoneuvoon asennettu latauslaitteen virta on lukittu virta-alueen ylärajalle.

5.5.10 Vetyanalysaattori on nollattava ja sen mittausalue tarkastettava välittömästi ennen testin loppua.

5.5.11 Testijakso loppuu t’1 + 30 minuutin kuluttua ensimmäisten näytteiden ottamisesta kohdassa 5.8.8 määritellyllä tavalla. Kuluneet ajat kirjataan. Vetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine mitataan, jolloin saadaan vikatilanteen lataustestin loppulukemat CH2f, Tf ja Pf. Näitä lukemia käytetään kohdan 6 laskutoimituksissa.

6. LASKELMAT

Kohdassa 5 kuvattujen vetypäästötestien perusteella voidaan laskea normaalin latauksen ja vikatilanteen latauksen latausjaksojen vetypäästöt. Kunkin vaiheen vetypäästöt lasketaan mittaustilan vetypitoisuuden, lämpötilan ja paineen alku- ja loppulukemien sekä mittaustilan nettotilavuuden avulla.

Laskutoimituksessa käytetään seuraavaa kaavaa:

jossa:

MH2 = vedyn massa grammoina CH2 = mittaustilan mitattu vetypitoisuus ppm-tilavuutena V = mittaustilan nettotilavuus kuutiometreinä (m3) ja korjattuna ajoneuvon tilavuudella ikkunat ja tavaratila avoimina. Jos ajoneuvon tilavuutta ei ole määritelty, vähennetään tilavuus 1,42 m3. Vout = tasaustilavuus, m3, testeissä käytetyssä lämpötilassa ja paineessa T = kammion ympäristölämpötila, K P = kammion absoluuttinen paine, kPa k = 2,42

jossa: : i on alkulukema f on loppulukema

6.2 Testin tulokset

Ajoneuvon vetypäästöjen massat ovat:

MN = vetypäästöjen massa normaalin latauksen aikana grammoina MD = vetypäästöjen massa latauksen vikatilan aikana grammoina

Lisäys 1 LAITTEISTON KALIBROINTI VETYPÄÄSTÖJEN TESTAUSTA VARTEN 1. KALIBROINTITIHEYS JA -MENETELMÄT Kaikki laitteet on kalibroitava ennen ensimmäistä käyttöä ja sen jälkeen niin usein kuin on tarpeellista ja joka tapauksessa tyyppihyväksyntätestiä edeltävänä kuukautena. Tässä lisäyksessä kuvataan käytettävät kalibrointimenetelmät. 2. MITTAUSTILAN KALIBROINTI 2.1 Mittaustilan sisäisen tilavuuden alkumääritys 2.1.1 Kammion sisäinen tilavuus määritellään ennen ensimmäistä käyttöä seuraavasti. Tilan sisämitat mitataan huolellisesti ottaen huomioon epäsäännöllisyydet, kuten tukipalkit. Kammion sisäinen tilavuus määritetään näistä mittauksista. Mittaustila on lukittava määrättyyn tilavuusarvoon, kun mittaustilan lämpötila on 293 K. Tämä nimellistilavuus on pystyttävä toistamaan ±0,5 prosentin sisällä ilmoitetusta arvosta. 2.1.2 Sisäinen nettotilavuus määritetään vähentämällä kammion sisäisestä tilavuudesta 1,42 m3. Vaihtoehtoisesti 1,42 m3:n sijasta voidaan käyttää testiajoneuvon tilavuutta ikkunoiden ja tavaratilan ollessa avattuina. 2.1.3 Kammio on tarkastettava kohdan 2.3 mukaisesti. Jos vetymassa ei vastaa syötettyä massaa ± 2 prosentin tarkkuudella, korjaustoimenpiteet ovat tarpeen. 2.2 Kammion taustapäästöjen määritys Tällä toimenpiteellä varmistetaan, ettei kammio sisällä materiaaleja, joista vapautuu merkittäviä määriä vetyä. Tarkastus suoritetaan kammion ensimmäisen käyttöönoton yhteydessä, kaikkien sellaisten mittaustilassa tehtyjen töiden jälkeen, jotka voivat vaikuttaa taustapäästöihin, ja vähintään kerran vuodessa. 2.2.1 Tilavuudeltaan muuttuvaa mittaustilaa voidaan käyttää joko lukittuna tiettyyn tilavuusasemaan tai tilavuudeltaan vapaasti muuttuvana 2.1.1. kohdassa esitetyllä tavalla. Ympäristön lämpötila on pidettävä 293 K:n ± 2 K:n suuruisena koko jäljempänä mainitun neljän tunnin jakson ajan. 2.2.2 Mittaustila voidaan tiivistää ja sekoitustuuletin voi olla käynnissä enintään 12 tuntia ennen kuin neljä tuntia kestävä taustapitoisuuksien näytteenotto alkaa. 2.2.3 Analysaattori kalibroidaan (tarvittaessa), nollataan ja mittausalue tarkastetaan. 2.2.4 Mittaustilaa ilmataan, kunnes saadaan vakaa lukema vedylle. Sekoitustuuletin käynnistetään, jos se ei vielä käy. 2.2.5 Kammio tiivistetään ja mitataan vetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat alkulukemat CH2i, Ti ja Pi, joita käytetään laskettaessa mittaustilan taustapitoisuuksia. 2.2.6 Mittaustila jätetään lepoon ja sekoitustuuletin käyntiin neljän tunnin ajaksi. 2.2.7 Kun kyseinen ajanjakso on päättynyt, kammion vetypitoisuus mitataan samalla analysaattorilla kuin aikaisemmin. Myös lämpötila ja ilmapaine mitataan. Nämä ovat loppulukemat CH2f, Tf ja Pf. 2.2.8 Mittaustilassa testin aikana tapahtunut vedyn massan muutos lasketaan 2.4 kohdan mukaisesti. Mittaustilan taustapäästö saa olla enintään 0,5 grammaa. 2.3 Kalibrointi ja vedyn säilyvyystesti kammiossa Kalibroinnilla ja vedyn säilyvyystestillä kammiossa tarkastetaan laskettu tilavuus (kohta 2.1) ja mitataan myös mahdollisen vuodon määrä. Mittaustilan vuodon määrä on määritettävä, kun mittaustila otetaan käyttöön, jokaisen sen eheyteen mahdollisesti vaikuttavan toimenpiteen jälkeen ja tämän jälkeen vähintään kerran kuukaudessa. Jos kuutena peräkkäisenä kuukautena tehdyt säilyvyystarkastukset eivät ole antaneet aihetta korjauksiin, voidaan mittaustilan vuodon määrä vastedes määrittää neljännesvuosittain, edellyttäen, että korjaavia toimenpiteitä ei tarvita. 2.3.1 Mittaustilaa ilmataan, kunnes päästään vakaaseen vetypitoisuuteen. Sekoitustuuletin käynnistetään, jos se ei vielä käy. Vetyanalysaattori nollataan, kalibroidaan tarvittaessa ja mittausalue tarkastetaan. 2.3.2 Mittaustila lukitaan nimellistilavuusasentoon. 2.3.3 Lämpötilan säätöjärjestelmä käynnistetään (jos se ei vielä ole toiminnassa) ja se säädetään aloituslämpötilaan 293 K. 2.3.4 Kun mittaustilan lämpötila tasaantuu arvoon 293 K ± 2K, mittaustila tiivistetään ja mitataan taustapitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat alkulukemat CH2i, Ti ja Pi, joita käytetään mittaustilan kalibroinnissa. 2.3.5 Mittaustila vapautetaan nimellistilavuusasennosta. 2.3.6 Mittaustilaan ruiskutetaan noin 100 grammaa vetyä. Vedyn massa on mitattava vähintään ±0,2 prosentin tarkkuudella mitatusta arvosta. 2.3.7 Kammion sisällön annetaan sekoittua viiden minuutin ajan, minkä jälkeen mitataan vetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat mittaustilan kalibroinnin loppulukemat CH2f, Tf ja Pf ja säilyvyystarkastuksen alkulukemat CH2i, Ti ja Pi. 2.3.8 Mittaustilassa olevan vedyn massa lasketaan käyttämällä 2.3.4 ja 2.3.7 kohdan lukemia ja 2.4 kohdan kaavaa. Vedyn massa saa erota korkeintaan ± 2 prosenttia 2.3.6 kohdassa mitatusta vedyn massasta. 2.3.9 Kammion sisällön annetaan sekoittua vähintään 10 tunnin ajan. Tämän jälkeen mitataan lopullinen vedyn pitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Tulokset kirjataan. Nämä ovat vedyn säilyvyystarkastuksen loppulukemat CH2f, Tf ja Pf. 2.3.10 Vedyn massa lasketaan 2.3.7 ja 2.3.9 kohdan lukemien perusteella 2.4 kohdan kaavaa käyttäen. Massa saa poiketa korkeintaan 5 prosenttia 2.3.8 kohdassa annetusta vedyn massasta. 2.4 Laskelmat Kammiossa vallitsevan vedyn taustapitoisuuden ja vuodon määrän määrittämisessä käytetään laskutoimitusta vedyn massan nettomuutoksesta mittaustilassa. Vetypitoisuuden, lämpötilan ja ilmanpaineen alku- ja loppulukemia käytetään massan muutoksen laskemiseen seuraavan kaavan mukaisesti. jossa: MH2 = vedyn massa grammoina CH2 = mittaustilan mitattu vetypitoisuus ppm-tilavuutena V = mittaustilan tilavuus kuutiometreinä (m3) 2.1.1 kohdan mukaisesti mitattuna Vout = tasaustilavuus, m3, testissä käytetyssä lämpötilassa ja paineessa T = kammion ympäristölämpötila, K P = kammion absoluuttinen paine, kPa k = 2,42 jossa : i on alkulukema f on loppulukema 3. VETYANALYSAATTORIN KALIBROINTI Analysaattori kalibroidaan käyttämällä vedyn ja ilman sekoitusta ja puhdistettua synteettistä ilmaa. Katso liitteen 7 kohta 4.8.2. Kaikki normaalisti käytettävät toiminta-alueet kalibroidaan seuraavan menettelyn mukaisesti. 3.1 Analysaattorin kalibrointikäyrä määritetään vähintään viiden mahdollisimman tasavälisen kalibrointipisteen avulla. Sen kalibrointikaasun, jonka pitoisuus on suurin, nimellispitoisuuden on oltava vähintään 80 prosenttia täydestä asteikkoarvosta. 3.2 Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman menetelmällä. Jos saadun polynomin asteluku on suurempi kuin kolme, kalibrointipisteiden lukumäärän on oltava vähintään polynomin asteluku plus kaksi. 3.3 Kalibrointikäyrä saa poiketa korkeintaan 2 prosenttia kunkin kalibrointikaasun nimellisarvosta. 3.4 Edellä 3.2 kohdassa saadun polynomin kertoimia käyttäen tehdään taulukko osoitetuista lukemista ja todellisista pitoisuuksista siten, että porrastus on korkeintaan 1 prosentti täydestä asteikosta. Tämä suoritetaan kullekin kalibroidulle analysaattorin alueelle. Taulukossa on oltava myös muuta tärkeää tietoa, kuten: kalibrointipäivämäärä alue- ja nollauspotentiometrien lukemat (jos mahdollista) nimellisasteikko kunkin käytetyn kalibrointikaasun vertailutiedot kunkin käytetyn kalibrointikaasun todellinen ja osoitettu arvo sekä prosentuaaliset erot analysaattorin kalibrointipaine. 3.5 Vaihtoehtoisia menetelmiä (esimerkiksi tietokone, elektronisesti ohjattu aluekytkin) voidaan käyttää, jos voidaan osoittaa, että näillä menetelmillä saavutetaan vastaava tarkkuus.