LIITE 22

Värinpitävyys keinovalossa – varoituskolmioiden ksenonkaarilampputesti

1. SOVELTAMISALA

Tässä liitteessä esitetään menetelmä, jolla määritetään kaikenlaisten ja kaikissa muodoissa olevien testinäytteiden värinpitävyys, kun ne altistetaan luonnollista päivänvaloa (D65) edustavan keinovalonlähteen vaikutukselle.

2. PERIAATE

Näytekappaleesta otettu näyte altistetaan keinovalolle määrätyissä olosuhteissa siniasteikon vertailukappaleen kanssa siten kuin jäljempänä on määritelty.

3. VERTAILUMATERIAALIT

Tässä liitteessä mainitut värinpitävyysarvot saadaan vertaamalla altistettuja näytteitä tiettyihin siniasteikon vertailumateriaaleihin, jotta tämän E-säännön mukaisen enimmäiskontrastin edellyttämä enimmäissäteily voidaan todentaa.

3.1. Euroopassa kehitetyt ja tuotetut blue wool -vertailujärjestelmän (siniasteikko) vertailumateriaalit yksilöidään numeerisilla arvoilla 1–8. Vertailumateriaali koostuu sinisistä villakangaskappaleista, jotka on värjätty taulukossa A22-1 luetelluilla väriaineilla. Tässä liitteessä kuvatussa tämän säännön testimenettelyssä käytetään ainoastaan siniasteikon vertailukappaleita 5 ja 7, kuten taulukossa A22-1 esitetään. Taulukko A22-1 Siniasteikon vertailukappaleiden 5 ja 7 väriaineet Vertailukappale Väriaine (väri-indeksinumero) (1) 5 CI Acid Blue 47 7 CI Solubilised Vat Blue 5

4. HARMAA-ASTEIKKO

Harmaa asteikko testinäytteiden värimuutosten määrittämiseksi värinpitävyystesteissä. Asteikon täsmällinen kolorimetrinen eritelmä esitetään tämän liitteen lisäyksessä 1.

4.1. Asteikon käyttö kuvataan tämän liitteen lisäyksen 1 kohdassa 2.

5. KSENONKAARILAMPULLA VARUSTETTU TESTAUSLAITE

Säänkestävyystestauslaitteen on oltava joko ilma- tai vesijäähdytteinen ksenonkaarilamppu, jonka avulla näytteitä voidaan altistaa valolle standardin EN ISO 4892-2 mukaisesti.

5.1. Altistusolosuhteiden on oltava taulukon A22-2 vaatimusten mukaiset. Taulukko A22-2 Säänkestävyystestin parametrit Altistusparametrit Ilmajäähdytteinen lamppu Vesijäähdytteinen lamppu Sykli: valo/pimeys/vesisuihku Jatkuva valo ilman vesisuihkua Jatkuva valo ilman vesisuihkua Musta standardilämpötila valojaksoilla 47 ± 3 °C käyttäen mustan standardin lämpömittaria 47 ± 3 °C käyttäen mustan standardin lämpömittaria Suhteellinen kosteus Noin 40 % Noin 40 % Suodattimet Ikkunalasisuodattimet vaatimukset kohdassa 5.2 Ikkunalasisuodattimet vaatimukset kohdassa 5.2 Säteilyvoimakkuus (W/m2), tarkistetaan pisteessä: Yli 300 nm:stä 400 nm:iin 42 ± 2 42 ± 2 Yli 300 nm:stä 800 nm:iin 550 630 Huomautus 1: Näytekappaleen suihkutukseen käytettävässä vedessä saa olla enintään 1 ppm piidioksidia. Korkeammat piidioksidipitoisuudet voivat aiheuttaa näytteiden tahraantumista ja tulosten vaihtelua. Vettä, jolla on vaadittu puhtausaste, voidaan saada tislaamalla tai deionisaation ja käänteisosmoosin yhdistelmällä. Huomautus 2: Vaikka säteilyvoimakkuudet olisi asetettava edellä mainituille tasoille, suodattimen iän ja läpäisysuhteen vaihtelut sekä kalibrointimuutokset tarkoittavat yleensä sitä, että säteilyvoimakkuusvirhe on ±10 prosenttia.

5.2. Valonlähde Valonlähteen on oltava ksenonkaarilamppu, jonka ekvivalentti värilämpötila on 5 500–6 500 K ja jonka koko riippuu käytettävän laitteen tyypistä. Ksenonkaarilampussa on käytettävä suodattimia, joilla voidaan kohtuudella simuloida tyypillisellä ikkunalasilla suodatettua auringon säteilyä. Taulukossa 3 esitetään suodatetun ksenonkaaren suhteellista spektraalista säteilyvoimakkuutta koskevat vaatimukset. Altistuslaitteen toimittajan vastuulla on antaa tarvittava todistus siitä, että suodattimet, jotka ne toimittavat käytettäviksi tässä kuvatuissa altistustesteissä, täyttävät taulukossa A22-3 esitetyt vaatimukset. Taulukko A22-3 Käytetyissä ksenonkaarilaitteissa käytettävien ikkunalasisuodattimien a, b, c, d ja e suhteellista spektraalista säteilyvoimakkuutta koskevat vaatimukset. Spektraalisen päästökaistan aallonpituus λ (nm) Vähintään % (c) CIE:n asiakirjan nro 85 taulukko 4 plus ikkunalasi (%) (d) , (e) Enintään % (c) l < 300 0,29 300 ≤ λ ≤ 320 0,1 ≤ 1 2,8 320 < λ ≤ 360 23,8 33,1 35,5 360 < λ ≤400 62,4 66,0 76,2 a Taulukossa A22-3 annetut tiedot koskevat säteilyvoimaa tietyllä päästökaistalla ilmaistuna prosenttiosuutena kokonaissäteilyvoimakkuudesta vaihteluvälillä 290–400 nm. Jotta voidaan määrittää, täyttääkö tietty ksenonkaaren suodatin tai suodatinsarja taulukon A22-3 vaatimukset, spektraalinen säteilyvoimakkuus on mitattava vaihtelualueella 250–400 nm. Sen jälkeen lasketaan yhteen kunkin aallonpituuden päästökaistan säteilyvoimakkuus ja jaetaan se vaihteluvälin 290–400 nm kokonaissäteilyvoimakkuudella. b Taulukon A22-3 vähimmäis- ja enimmäisarvot perustuvat yli 30:een spektraalisen säteilyvoimakkuuden mittaukseen vesi- ja ilmajäähdytteisillä ksenonkaarilampuilla, jotka oli varustettu eri eristä peräisin olevilla ja eri-ikäisillä ikkunalasisuodattimilla. Spektraalisen säteilyvoimakkuuden arvot koskevat suodattimia ja ksenonlamppuja laitteen valmistajan vanhentamissuositusten mukaisesti. Kun spektraalista säteilyvoimakkuutta koskevia tietoja on saatavilla enemmän, raja-arvoihin voidaan tehdä pieniä muutoksia. Vähimmäis- ja enimmäisarvot edustavat vähintään kolmea sigma-raja-arvoa kaikkien mittausten keskiarvon osalta.

5.3. Siniasteikon vertailumateriaalien valoaltistusekvivalentit ksenonkaarilampulla valonkestotestissä toteutettavan altistuksen osalta Taulukko A22-4 Siniasteikon vertailumateriaali Siniasteikon vertailumateriaali 420 nm 300–400 nm nro kj/m2 kj/m2 5 L6 340 13 824 7 L8 1 360 55 296

Värin muuttumisen osalta vastaamaan harmaa-asteikon arvoa 4

6. MENETTELY (SINIASTEIKON VERTAILUMATERIAALI)

6.1. Asetetaan testinäytteet paikoilleen testauslaitteen pitimiin ja altistetaan ne yhtäjaksoisesti sääolosuhteille jäljempänä kuvattua menetelmää noudattaen.

6.2. Altistetaan samanaikaisesti siniasteikon vertailumateriaalit, jotka on kiinnitetty kartonkiin ja joista kunkin pinta-alasta on peitetty kolmasosa.

6.3. Testinäytteistä altistetaan valolle ja sääolosuhteille ainoastaan toinen puoli.

6.4. Testikammion ilmaa ei saa kosteuttaa näytteiden kuivuessa. Huomautus: Säänkestävyystestin todelliset olosuhteet riippuvat käytettävän testauslaitteen ominaisuuksista.

6.5. Ennen kuin testatut näytteet asetetaan arvioitaviksi, ne kuivataan ilmassa, jonka lämpötila on enintään 60 °C.

6.6. Leikataan altistettu siniasteikon vertailumateriaali vähintään 15 mm x 30 mm:n kokoisiksi paloiksi ja asetetaan niistä yksi kummallekin puolelle alkuperäistä materiaalia, joka on leikattu samaan kokoon ja muotoon kuin näytekappaleet.

6.7. Alkuperäisestä materiaalista tarvitaan altistamattomat näytteet, jotka ovat samanlaisia kuin testattavat näytteet, jotta niitä voidaan verrata säänkestävyystestissä.

(1) Väri-indeksin (The Colour Index, kolmas painos) julkaisevat The Society of Dyers and Colourists, PO Box 244, Perkin House, 82 Grattan Road, Bradford BD1 2JB, Yhdistynyt kuningaskunta, ja The American Association of Textile Chemists and Colorists, PO Box 12215, Research Triangle Park, NC 27709-2215, Yhdysvallat.

(c) Vähimmäis- ja enimmäisarvoja koskevien sarakkeiden summa ei välttämättä ole 100 prosenttia, koska ne edustavat käytettyjen tietojen vähimmäis- ja enimmäisarvoja. Yksittäisten spektraalisten säteilyvoimakkuusarvojen osalta taulukon A22-3 päästökaistoille laskettujen prosenttiosuuksien summa on 100 prosenttia. Kun kyseessä ovat yksittäiset ikkunalasisuodattimella varustetut ksenonkaarilamput, kullakin päästökaistalla lasketun prosenttiosuuden on oltava taulukossa A22-2 esitettyjen vähimmäis- ja enimmäisrajojen sisällä. Testitulosten voidaan odottaa poikkeavan toisistaan käytettäessä ksenonkaarilaitteita, joiden spektraalinen säteilyvoimakkuus vaihtelee toleranssien sallimissa rajoissa. Ksenonkaarilaitteiden valmistajalta voidaan pyytää käytettävien ksenonkaarilamppujen ja suodattimien spektraalista säteilyvoimakkuutta koskevia tietoja.

(d) Arvot, jotka vastaavat CIE:n asiakirjan nro 85 taulukkoa 4 plus ikkunalasi, on määritetty kertomalla CIE:n asiakirjan nro 85 taulukon 4 tiedot 3 mm paksun ikkunalasin spektraalisella läpäisysuhteella (ks. ISO 11341). Nämä arvot ovat ikkunalasisuodattimella varustetun ksenonkaarilampun tavoitearvoja.

(e) CIE:n asiakirjan nro 85 taulukon 4 plus ikkunalasi -arvojen osalta 300–400 nm:n ultraviolettisäteilyn osuus on tyypillisesti 9 prosenttia ja näkyvän säteilyn (400–800 nm) noin 91 prosenttia ilmaistuna prosenttiosuutena 300–800 nm:n kokonaissäteilyvoimakkuudesta. UV- ja näkyvän säteilyn prosenttiosuudet ksenonkaarilaitteissa altistetuilla näytteillä voivat vaihdella altistettavien näytteiden lukumäärän ja heijastusominaisuuksien mukaan.